kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
John Jacob Astor, 1:e baron Astor av Hever

John Jacob Astor, 1:e baron Astor av Hever, född 20 maj 1886, död 19 juli 1971, var en brittisk tidningsägare och politiker. John Astor var son till William Waldorf Astor, 1:e viscount Astor.

John Astor var adjutant hos vicekungen av Indien 1911-14, och deltog med utmärkelse som kavalleriofficer i första världskriget. Han blev konservativ (unionistisk) ledamot av underhuset 1922. Efter lord Northcliffes död 1922 övertog Astor aktiemajoriteten i The Times, varigenom han blev ordförande i tidningens styrelse och huvuddelägare jämte verkställande direktören John Walter. På Astors initiativ tillsattes vid samma tillfälle en högt kvalificerad kontrollkommitté, som har till uppgift att säkerställa kontinuiteten i tidningens ledning.

Källor
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Brittiska politiker
Personer inom Storbritanniens näringsliv under 1900-talet
Män
Födda 1886
Avlidna 1971
Alumner från New College, Oxford
Alvilde Prydz

Alvilde Prydz, född den 5 augusti 1846 i Frederikshald, död den 5 september 1922 i Kristiania (Oslo), var en norsk författare.

Prydz var lärare innan hon 1880 debuterade som författare med berättelsen Agn og Agnar, vars stil röjer påverkan av Bjørnstjerne Bjørnson. Större självständighet visar hon i novellsamlingarna I moll (1885) och Underveis (1889), berättelserna Lykke (1890), Paa Fuglvik (1891), Mennesker (1892), Drøm (1893), Sylvia (1899) och Mens det var sommer (1911; ”Medan det var sommar”). Mennesker och Drøm arbetades senare samman till romanen To mennesker (1918). De innehåller idealistisk problemdebatt, där kvinnans rätt till eget personligt liv i äktenskapet är ett viktigt motiv.

En stor framgång blev romanen Gunvor Thorsdatter til Herö (1896; ”Gunvor Thorsdotter till Härö”, 1900). Den position som hon vann genom detta verk bibehöll hon med romanerna Det lovede land (1902; ”Det förlofvade landet”, 1903), Barnene paa Herö gaard (1906; ”Barnen på Härö gård”, 1907), I Ulvedalen (1909; ”I Ulfdalen”, 1910) och framför allt med Torbjörn Vik (1913), skildringen av en odågas lidandes historia, tillika författarens personligen innerligast kända och konstnärligt säkrast genomförda verk. Hon odlar med förkärlek de litterära problemen, ofta med en polemisk udd och ett stänk av humor i utformningen.

Prydz skrev även skådespel: Aino (1900) och Paa Granem gaard (1915).

Källor

Noter

Externa länkar 

 Alvilde Prydz i Idun

Norska författare
Födda 1846
Avlidna 1922
Kvinnor
Norskspråkiga författare
Personer från Haldens kommun
Arnold Palmer Tournament Golf

Arnold Palmer Tournament Golf är ett golfdatorspel utvecklat och utgivet av SEGA. Det släpptes till Sega Mega Drive 1989. 

Det är ett av de tidigaste sportspelen där en känd idrottsutövares namn är en del av titeln. Förutom just titeln finns det inga fler referenser till Arnold Palmer i själva spelandet. 

Spelet har två olika lägen, träning och turnering. Det finns tre olika banor med 18 hål i varje, en i USA, en i Japan och en i Storbritannien. Ju längre spelaren kommer i turneringsläget desto mer utvecklas ens karaktär. Förutom möjligheten att uppgradera sina klubbor kan man välja en caddie som ger utförligare tips och råd.

Datorspel 1989
Sega Mega Drive-spel
Golfspel
England i fiktion
Japan i fiktion
USA i fiktion
Sportspel
Spel med enspelarläge och flerspelarläge
Modnation Racers

ModNation Racers är ett racingspel till Playstation 3 och Playstation Portable. Spelet fokuserar mycket på ledorden "Play, create, share" (svenska: "spela, skapa, dela"), vilket refererar på de funktioner i spelet som möjliggör det för spelaren att skapa och dela med sig av karaktärer, banor och fordon. ModNation Racers utannonserades först på E3 2009 som ett spel exklusivt till Playstation 3, men i februari 2010 utannonserades det att spelet även skulle komma till PSP..

Spelet
I spelet kallas du för "Tag", som är med i tävlingen MRC (ModNation Racing Championship), och ditt mål är att klara alla banor, låsa upp alla saker, vinna över alla elitförare, och klara bossen "Espresso". Första gången du kör ditt lopp, ser du ut som vanliga Tag, sedan kan du designa din egen mod (gubbe), och din egen kärra. Sen, när du vinner på banor, låser du upp en ny, svårare bana du måste klara. På varje bana finns tre mål: 1. Lopp, 2. Poäng, och 3. Bonus. "Lopp" brukar nästan alltid vara "Kom trea eller bättre". "Poäng" brukar vara till exempel "Få 10000 sladdpoäng". Dock krävs det att man måste komma etta då. "Bonus" brukar vara nästan som "Poäng". Är det en elit som har gjort banan, brukar det vara "Preja (till exempel Drillbit)". Om du till slut klarar alla tre mål, kommer eliten upp och frågar om en missnöjesmatch. På en missnöjesmatch ska du köra banan igen, ibland bara med eliten, ibland med eliten + massa personer som ser exakt likadana ut.
För varje mål som du klarar, får du några föremål, som du kan använda för att skapa mods, kärror eller banor. Klarar du en missnöjesmatch-utmaning vinner du eliten, elitens bil, plus föremål som eliten har på sig.

Källor

Noter

Playstation 3-spel
Datorspel 2010
Playstation Portable-spel
Racingspel
Sony Interactive Entertainment-spel
Spel med enspelarläge och flerspelarläge
Anbjørg Pauline Oldervik

Anbjørg Pauline Oldervik, född 10 juli 1918 i Oslo, död 16 december 2020 var en norsk lyriker. Hon debuterade 1967 med diktsamlingen Lytt, och har senare gett ut en rad samlingar, bland andra Nattog (1970), Menneske (1971), Et ord om håp (1972), Sang for den nye pilegrim (1975), Og du Jerusalem (1976), Kommer du hjem? (1978), Til fremtiden (1979), Pasjonsblomst (1982) och Et hjerte vårt våpen (2002). Hennes senare samlingar bekräftar att Oldervik är en av de mest betydande kristna lyrikerna i modern norsk litteratur. Utan att vara direkt förkunnande ger hennes dikter uttryck för förtröstan och gudstro.

Källor

Externa länkar 

Norska författare
Födda 1918
Avlidna 2020
Kvinnor
Norskspråkiga författare
Författare från Oslo
Hundraåringar
John McCone

John Alexander McCone, född 4 januari 1902 i San Francisco, Kalifornien, död 14 februari 1991 i Pebble Beach, Monterey County, Kalifornien, var en amerikansk affärsman och politiker som var chef för CIA mellan 1961 och 1965.

McCone mottog en ingenjörsexamen från University of California i Berkeley och 1933 hade han blivit vice VD för Consolidated Steel Corporation. 1937 lämnade han stålbranschen och bildade koncernen Bechtel-McCone, som designade och byggde raffinaderier och kraftverk i USA, Sydamerika och Mellanöstern.

1947 utnämndes McCone av president Harry Truman till Air Policy Commission. Följande år utsågs han till särskild assistent åt försvarsminister James Forrestal. 1950 blev han Under Secretary of the Air Force och 1951 återvände han till det privata näringslivet.

1958 utsågs McCone av president Dwight D. Eisenhower till ordförande för Atomic Energy Commission. Under hans två år på posten startade USA sitt "Atoms for Peace"-initiativ, där man försökte nå en överenskommelse med Sovjetunionen att förbjuda kärnvapentester. Ett förbud uppnåddes aldrig men 1959 inleddes ett samarbete inom kärnvapenforskningen.

McCone lämnade sin post med Eisenhower, men efter den misslyckade invasionen av Grisbukten 1961, utsågs han av president John F. Kennedy till Allen Dulles ersättare som chef för CIA. Under sina år på posten prioriterades underrättelseverksamheten snarare än dolda operationer. Dessa kvaliteter visade sig under Kubakrisen i oktober 1962 då CIA var de första som varnade för att Sovjetunionen planerade att placera missiler på Kuba. Detta förbättrade CIA:s trovärdighet hos president Kennedy och hans bror Attorney general Robert Kennedy.

McCone stannade på sin post efter mordet på John F. Kennedy 1963, men hade inte samma goda kontakt med president Lyndon Johnson som med Eisenhower och Kennedy. Han lämnade sin post 1965 och återvände till det privata näringslivet.

1987 mottog McCone Presidential Medal of Freedom av president Ronald Reagan.

Källor 
 John A. McCone, Head of C.I.A. In Cuban Missile Crisis, Dies at 89, Glenn Fowler, New York Times, 1991

Personer vid CIA
Personer inom USA:s näringsliv
Amerikanska politiker
Personer från San Francisco
USA:s energidepartement
Mottagare av Frihetsmedaljen
Födda 1902
Avlidna 1991
Män
Super Monaco GP

Super Monaco GP är ett racingspel från Sega, som ursprungligen var ett arkadspel utgivet 1989, innan det porterades till Sega Mega Drive, Amiga, ACPC, AST, C64, Sega Game Gear, Sega Master System och ZX Spectrum. Sega Mega Drive-varianten porterades även till Sega Mega-Techs system board 1990.

Det finns 16 olika banor i Super Monaco GP. I världsmästerskaps-läget finns det totalt 17 olika förare inklusive en själv. Varje förare har sitt eget team där bilens kvaliteter varierar. Att utmana förare, avancera i tabellen, få bättre bil/team och vinna säsongen för att därefter försvara titeln är spelets syfte. Varje förare och team i spelet är baserat på verkliga sådana men namnen har modifierats. Exempelvis heter den svenske föraren i spelet C. Tegner, i verkligheten Stefan Johansson. Spelet utspelar sig under 1989 års säsong.

Se även
Ayrton Senna's Super Monaco GP II

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Super Monaco GP på MobyGames (engelska)
Super Monaco GP på Allgame (engelska)

Datorspel 1989
Sega Mega Drive-spel
Formel 1-spel
Arkadspel
Amigaspel
Amstrad-spel
Atari ST-spel
C64-spel
Sega Master System-spel
ZX Spectrum-spel
1989 i fiktion
Jorden i fiktion
Hans Astrup

Hans Rasmus Astrup, född 17 april 1831 i nuvarande Molde kommun och död 19 februari 1898, var en norsk affärsman, politiker och donator.

Astrup grundade en trävarufirma i Barcelona 1855 tillsammans med sin landsman N. Sörensen, som 1861 flyttade till Stockholm för att leda en filial av firman Astrup & Sörensen. Astrup flyttade 1864 själv till Stockholm och blev 1872 ensam ägare till den alltmera omfattande affärsrörelsen. 1885 sålde Astrup sitt företag, vilket bland annat omfattad huvudandelen i Skutskärs sågverk, för 5 miljoner kronor, flyttade till Norge och bosatte sig på födelsegården Eikrem. Redan under sin svenska tid sysslade Astrup med norsk politik, understödde frikostigt norska vänstern och dess press samt övade genom sin vänskap med Adolf Hedin även inflytande på den svenska pressen. Som arbetsminister i Sverdrups regering 1858-1888 arbetade Astrup på kommunikationsväsendets utveckling. I stortinget slöt sig Astrup till den rena vänstern men hans självständiga väsen tålde inga partiband. Astrup skänkte 1887 Uppsala universitet, senare studentkåren, en porfyrkolonn från det av honom ägda Älvdalens porfyrverk. Ursprungligen tänkt att uppställas i Mora till Gustav Vasas minne, sedermera tänkts som en del i det planerade Sten Sturemonumentet, kom det slutligen att resas (1927) invid domkyrkan, kränt av Christian Erikssons Jakob Ulfsson-stod.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Noter

Vidare läsning 
 

Norska donatorer
Norges arbetsministrar
Personer inom Norges näringsliv under 1800-talet
Norska politiker under 1800-talet
Personer från Molde kommun
Födda 1831
Avlidna 1898
Män
Mandomsprov

Se Mandomsprovet för filmen.

Mandomsprov är en typ av initiationsrit, där unga pojkar ställs inför en utmaning i syfte att bevisa att de inte längre är unga pojkar utan vuxna män. Bland olika typer av mandomsprover finns att hoppa bungy jump (Melanesien), att döda ett lejon (bland massajer), att bli piskad utan att skrika (från antikens Sparta ) eller att dansa soldansen (siouxindianerna). 

Mandomsproverna utförs ofta inför publik: antingen hela samhället eller bara gruppens män. Vanligt för olika typer av mandomsprover är att de är farliga och/eller smärtsamma samt relativt underhållande för publiken.

Referenser 

Åldrar
Korvhorn

Korvhorn är ett köksredskap som används vid tillverkning av korv. Redskapet är ihåligt, varpå de rensade tarmarna, så kallade fjälster, hålls utspända medan korvfärsen pressas in i tarmarnas insida. 

Ursprungligen gjordes redskapet på en bit kohorn, vilket namnet kommer ifrån, men idag används mest metallkorvhorn, eller delar av en hushållsassistent, där färsen förs framåt med konstant hastighet. När korven har fått önskad storlek klipps tarmen av och en knut slås.

Referenser

Se även
Köttkvarn
Korv

Köksredskap
Nikolai Astrup

Nikolai Johannes Astrup, född 30 augusti 1880 i Bremanger i Nordfjord i Norge, död 21 januari 1928, var en norsk målare.

Nikolai Astrup växte upp i Ålhus i Jölster, där hans far Christian Astrup var präst. Han var vidare sonson till Nils Astrup. Fadern ville att Nikolai Astrup som äldste son också skulle bli präst, men Astrup var mer intresserad av teckning och målning. Han studerade dessa ämnen i Oslo, där han var elev vid Backers målarskola. Han var också elev till Harriet Backer och Christian Krohg.

Han bodde sedan en tid i Paris och i Tyskland innan han återvände till Jölster, där han bodde i Astruptunet. Han gifte sig där och fick åtta barn. Ekonomin var ansträngd och han hade dålig hälsa, som till sist medförde hans död vid 47 års ålder i Jölsters södra grannkommun Förde.

Konstnärskap
Astrup föredrog klara, starka färger och målade mestadels landskapsmotiv som visar på den lokala miljöns stämning och mystik. Han betraktas som en nyromantisk målare, men har också arbetat med träsnitt och ses som en av de största norska konstnärerna från tidigt 1900-tal.

Oljemålningar i urval

Tun i Jölster, (1902)
Stabbur i Jölster, (före 1905)
Kvennagong, (före 1905)
Prestegården, (före 1907)
Grå vår kveld, (1907)
Juninatt och gammelt vestlandstun, (före 1908)
Kollen, (1908)
Vårnatt i hagen, (1909)
Jonsokbål, (1912, 1926)
Vårstemning, (före 1914)
Priseld, (1915)
Revebjelle, (ca 1920)
Interiör med vugge, (ca 1920)

Bildgalleri

Källor 
Svensk uppslagsbok, Lund 1929
Loge, Øystein (1986) (på norska). Gartneren i regnbuen . Oslo.  .
Wexelsen, Einar, Danbolt, Gunnar . Loge, Øystein (2005) (på norska) Nikolai Astrup - Tilhørighet og Identitet . Oslo.  .
Kristiansen, Runar (1998) (på norska). Munch Edvard, Nikolai Astrup, Rolf Nesch, Ludvig Eikaas . Jølster.  .

Vidare läsning

Externa länkar 

nikolai-astrup.no

Norska landskapsmålare
Norska målare under 1900-talet
Personer från Bremangers kommun
Födda 1880
Avlidna 1928
Män
Centro Cultural Internacional Oscar Niemeyer

Centro Cultural Internacional Oscar Niemeyer, även känt som Centro Niemeyer, är ett internationellt kulturcentrum i Spanien som initierats av spanska staten och regionen Asturien. Centrumet är beläget i Avilés och är ritat av den brasilianske arkitekten Oscar Niemeyer. Det invigdes 26 maj 2011.

Bildgalleri

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Konstmuseer och konsthallar i Spanien
Byggnader och anläggningar i Asturien
Kulturinrättningar i Spanien
Kulturhus
Museer invigda 2011
Arkitekturåret 2011
Bent Faurschou Hviid

Bent "Flamman" Faurschou Hviid, född 7 januari 1921, död 18 oktober 1944, var en dansk motståndsman under andra världskriget. Han tillhörde motståndsgruppen Holger Danske.

Bent Faurschou Hviid var son till hotellägaren Wilhelm Faurschou Hviid och hans hustru Marie Louise Hviid, född Larsen. Han föddes i Asserbo i Danmark, där han också dog. Bent Faurschou Hviid är känd som motståndsmannen "Flamman" (). Han fick sitt smeknamn på grund av sitt flammande röda hår.

Flamman var en av motståndsrörelsens berömda personer. Tillsammans med "Citronen" och "Gemüse" bildade han motståndsgruppen Holger Danske grupp I. Senare uppstod Holger Danske-grupperna II, III, IV och V.

Den 18 oktober 1944 överraskades han av tyskarna i en villa där han uppehöll sig. Han var inte beväpnad och hade ingen möjlighet att fly, så han valde att begå självmord genom att ta cyankalium. Han befann sig på övervåningen då tyskarna kom och när de hittade honom var han redan död.

"Flamman" fick postumt tapperhetsmedalj och en sten restes över honom på hans födelseplats i Asserbo. Inskriften på stenen lyder i svensk översättning: "Till minne av frihetskämpen Flamman. Bendt Faurschou Hviid. F. 7-1 1921 D. 18-10 1944. De bästa ska dö!" Namnet på stenen är av okänd anledning felstavat då det står Bendt i stället för Bent och Faurschou-Hviid i stället för Faurschou Hviid.

År 2008 hade filmen om Flamman och Citronen premiär.

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 
 
 Mindeplader

Motståndsrörelsen i Danmark under andra världskriget
Födda 1921
Avlidna 1944
Män
Henry Avery Atkinson

Henry Avery Atkinson, född 26 augusti 1877, död 24 januari 1960, var en amerikansk kongregationalistisk prästman och författare.

Atkinsson blev teologie doktor 1913, var sekreterare i Church Peace Union, och verksam i det ekumeniska arbetet. Han var generalsekreterare för den internationella arbetskommitté, som förberedde Ekumeniska mötet i Stockholm, och den amerikanska sektionens generalsekreterare vid samma möte.

Källor
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Amerikanska präster under 1900-talet
Födda 1877
Avlidna 1960
Män
Vladimir Atlasov

Vladimir Vasiljevitj Atlasov, född mellan 1661 och 1664 och död 1711, var en rysk upptäckare, "Kamtjatkas erövrare".

Atlasov var en bondson från Ustugdistriktet. Utrustad med stark viljekraft och företagsamhet flyttade Atlasov på grund av fattigdom till Sibirien. Där blev han 1672 kosack och under locken av en tjugoårig tjänst utomordentligt förtrogen med östra Sibirien. Efter att 1696 ha inlett ett krigståg för att erövra Kamtjatka, därtill driven huvudsakligen av personlig vinningslystnad, grundade han ett litet fort, numera Verchnekamtjatsk och utnämndes 1707 till guvernör i Kamtjatka. Atlasov missbrukade dock sina befogenheter och misshandlade grymt sina underlydande, som 1711 gjorde uppror och dödade honom. Atlasov har efterlämnat en mycket god beskrivning över Kamtjtka.

Källor
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Ryska upptäcktsresande
Män
Födda 1660-talet
Avlidna 1711
Personer från Vologda oblast
Karl Attenhofer

Karl Attenhofer, född 1837 och 1914, var en schweizisk körledare och tonsättare.

Attenhofer blev efter 1867 en mycket bemärkt dirigent för manskörer i Zürich och efter 1897 tillsammans med Friedrich Hegar direktör för musikskolan där. Attenhofer har komponerat för blandad kör och damkör, skrivit barnvisor, utgett samlingar av manskvartetter med mera.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Schweiziska kompositörer
Schweiziska dirigenter
Män
Födda 1837
Avlidna 1914
Titus Pomponius Atticus

Titus Pomponius Atticus, född 112-109 f.Kr. och död 35-32 f.Kr., var en romersk riddare, Ciceros vän och förläggare.

Titus Pomponius fick tillnamnet Atticus på grund av en mångårig vistelse i Aten. Han var storgodsägare i Epirus och affärsman, och investerade stora delar av sin förmögenhet i bokförläggarverksamhet, där han lät mängder av skrivslavar ta avskrifter av utmärkta författares arbete och försälja dessa. Atticus var även själv litterärt verksam som historiker. Politiskt försökte han hålla sig på god fot med de ledande männen ur alla partier. Om hans vänskap med Cicero vittnar den väldiga samling av dennes brev till honom (16 böcker), som bevarats för eftervärlden. Cornelius Nepos skrev en biografi över honom.

Källor
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Romerska politiker
Romerska historiker under antiken
Män
Födda 110-talet f.Kr.
Avlidna 30-talet f.Kr.
Personer i Romerska riket under 000-talet f.Kr.
Personer inom näringslivet under antiken
Eeyou Istchee

Eeyou Istchee, även Iyyu-Isci (cree för "Creefolkets stora råd"; Grand Council of the Crees på engelska, Grand Conseil des Cris på franska), är en politisk entitet som representerar creefolket i Nord-du-Québec gentemot Québecs provinsregering och Kanadas federala regering. Eeyou Istchee utgör också en sekundärkommun för de 16 357 invånarna i creebyarna i Nord-du-Québec. Rådet har tjugo medlemmar: en överhövding och en vice överhövding som väljs av alla invånare i creebyarna gemensamt, de lokalt valda hövdingarna i de nio creebyarna, samt ytterligare en representant från varje by. Rådets huvudkontor finns i Nemaska, men det har också kontor i Montréal och Ottawa.

Historia
Rådet bildades 1974 som en konsekvens av vattenkraftkonflikten vid James Bay, som hade pågått sedan 1971. När James Bay-projektet presenterades styrdes cree av en traditionell politisk struktur där landet var uppdelat i familjejaktmarker som leddes av varsin outchimau (jaktledare). Syftet med rådet var att representera cree och deras rättigheter vid förhandlingar med Québecs och Kanadas regeringar, vilket ledde till Convention de la Baie-James et du Nord québécois i november 1975.

Några dagar före folkomröstningen om Québecs självständighet 30 oktober 1995 såg Eeyou Istchee till att en folkomröstning hölls i creebyarna om huruvida de skulle stanna kvar i Kanada om Québec förklarade sig självständigt. Mer än 96 % av de deltagande väljarna röstade för att upprätthålla anslutningen till Kanada.

Eeyou Tapayatachesoo
Eeyou Tapayatachesoo (cree för "Creefolkets regionmyndighet"; Cree Regional Authority på engelska och Administration régionale crie på franska), som bildades 1978, fungerar som en myndighet för creefolket i Québec och ger service till de nio creebyarna. Eeyou Tapayatachesoo är ansvarigt för miljöskydd och är creefolkets legala företrädare gentemot provins- och federationsmyndigheter. Eeyou Tapayatachesoo är juridiskt en enhet som är skild från Eeyou Istchee, men de har samma medlemmar, styrelse och styrning, och fungerar i praktiken som en organisation.

Ingående creebyar
Chisasibi
Eastmain
Mistissini
Nemaska
Oujé-Bougoumou
Waskaganish
Waswanipi
Wemindji
Whapmagoostui

Externa länkar
Grand Council of the Crees (Eeyou Istchee)

Kanadas ursprungsbefolkning
Indelningar i Québec
Piti

Piti är en soppa, som äts i olika länder i Kaukasus, Centralasien och Turkiet, som tillagas i ugnen i individuella kokkärl med en glasyr inuti. Soppan görs på fårkött och grönsaker, såsom tomater, potatis och kikärtor, och tillagas i ett förslutet kokkärl. Den serveras ofta i kärlet, ofta tillsammans med en sidorätt.

Piti är speciellt populär i azeriska, iranska (där den oftast kallas dizi eller abgusht), tadzjikiska och turkiska.

Referenser 
V.V. Pokhlebkin, National Cuisines of the Peoples of the Soviet Union, Tsentrpoligraf Publ. House, 1978

Externa länkar 

Mat och dryck i Azerbajdzjan
Mat och dryck i Armenien
Mat och dryck i Tadzjikistan
Mat och dryck i Turkiet
Soppor
Tudorstil

Tudorstil är en brittisk arkitekturstil som kom fram under tudortiden (1485-1603). I sitt slutskede tog den upp dekorativa element från renässansen, men var i grunden en sengotisk stil. När renässansstilen börjar influera arkitekturen under det elisabetanska styret räknar man den oftast en separat del av den engelska arkitekturhistorien, som Elisabethansk stil. Den föregicks av perpendikulärstilen.

Exempel på byggnader

Kyrkobyggnader 

 Henrik VII:s kapell vid Westminster (1503)
 King's College Chapel, Cambridge
 St. George's Chapel, Windsor Castle

Övriga byggnader 
 Kirby Hall (1572)
 Longford Castle (1591)
 Holland House (1607)
 Hatfield House (1611, pl. XV)
 Bliching Hall (1619-20)

Källor

Noter

Externa länkar 

Tudoreran
Arkitektur i Storbritannien
Fatshark

Fatshark är en svensk datorspelsutvecklare grundat år 2008 med bas i Stockholm. Företaget har varit inblandade i flera större spelproduktioner i Sverige och släppte sitt första egna spel, Lead and Gold: Gangs of the Wild West, i april 2010.
Företaget Grin var en av Fatsharks större uppdragsgivare tills de gick i konkurs i augusti 2009. Sedan dess fortsatte företaget med att arbeta på egna projekt.

Företagets senaste datorspel är Warhammer: Vermintide 2 som släpptes 2018.

Utvecklade spel

Tillsammans med Grin

Egna spel

Andra produkter 
Stone Giant Benchmark/tech-demo utvecklat tillsammans med BitSquid.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Svenska datorspelsföretag
Datorspelsutvecklare
Företag bildade 2008
Företag i Stockholms kommun