kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nilo-hamiter

Nilo-hamiter är en äldre gemensam benämning för ett flertal olika folkgrupper i Kenya, norra Tanzania och nordöstra Uganda. Till gruppen räknades folk som turkana, nandi, suk och massajer.

Benämningen har numera gått ur bruk. Den byggde på ett antaget språksläktskap med folk som talar semitisk-hamitiska språk, men denna hypotes har nu övergivits och språken placeras nu i nilo-saharafamiljen.

Se även 
Språk i Afrika

Källor 

Nilo-sahariska språk
Nilo-sahariska folk
Folkgrupper i Kenya
Folkgrupper i Tanzania
Etniska grupper i Uganda
Förlegade vetenskapliga begrepp
Grundregalen

Grundregalen är framför allt i rättshistorien en kollektiv beteckning på mark, fiske och malm som kronan ansågs äga eller ha ensamrätt till, som en del av kronans regale. Kronan kunde dock utfärda privilegiebrev och därmed överlåta sin nyttjanderätt till regalen, så till exempel bergsprivilegier.

Grundregalen kan sammanfattas under tre huvudrubriker: skogsregalet, kronans äganderätt till allmänningarna samt obebyggt område (jämför kronojägare), vattenregalet, kronans äganderätt till alla större vattendrag och till skärgårdsfisket, och bergsregalet, kronans äganderätt till malmstrecken. 

Grundregalen är en europeisk kontinental uppfattning om vad som naturligen tillkom kronan, som härrör från medeltiden. I Sverige införde Gustav Vasa dessa tre slag av regale fastän det även finns enskilda medeltida exempel. Inte heller Gustav Vasa vågade ta steget fullt ut, hur starkt han än formulerade anspråken, men Johan III drog den fulla konsekvensen av faderns från Tyskland hämtade teori. I början av 1900-talet hade bergsregalet och fiskeregalet upphört, och endast skogsregalet förblev oavkortat; dock är allmänningar ofta upplåtna till menighetens bruk. 

Bergsregalet, som i alla tider mötte det starkaste motståndet, återstod slutligen därav endast kronans äganderätt till
Sala silvergruva, men även denna rätt upphörde 1888. Två framstående svenska forskare av grundregalen när de upphörde var Carl Gustaf Styffe (Framställning af de så kallade grundregalernas uppkomst och tillämpning i Sverige intill slutet af 16:e årh. etc. 1864), och Hjalmar Hammarskjöld (Om grufregal och grufegendom i allmänhet).

Se även
 Grundskatt

Källor
 

Regale
Ugglan
Regale

Regale (av latinets jus regale), även kungligt prerogativ och höghetsrättigheter, är den juridiska beteckningen på en kunglig rättighet, monarkens rätt i egenskap av monark. Denna rättighet brukade från medeltiden överlåtas medelst privilegiebrev mot ersättning, som regel skatt eller avrad (jämför Regalier). Regale innebar en förfoganderätt, vilken det krävdes tillstånd att överträda.

Historik
Regale uppträder i de skriftliga källorna på den europeiska kontinenten under 900-talet, men det förekommer olika teorier om deras ursprunglighet. Under medeltiden saknades en skarp gräns mellan monarkens privata egendomar och vad som tillföll monarken såsom överhet. Inte heller fanns en klar sådan distinktion för skatter och folkets avrader till kronan.

Mot 1200-talet börjar monarkier i Europa att skilja mellan övre och lägre regale. De övre regale var höghetsrättigheter, till exempel dömande, lagstiftande och verkställande makt. På den europeiska kontinenten tog sig de högre regalen uttryck i investiturstriden, där monarken hävdade sitt regale mot kyrkan. Från och med omkring 1200-talet började endast de lägre regalerna att innefattas i ordet regale. Dessa har definierats som inkomst- eller vinstgivande rättigheter som kronan tillerkänt sig med avseende på viss privat verksamhet. Detta innebar ett slags statligt överägande till allt som kunde ägas inom riket och allt som kunde ge en inkomst. För att bruka, tjäna sitt levebröd av, överlåta eller förändra det som var regale förutsattes dels tillstånd, dels ersättning till kronan.

Användning
Regale innebar att kronan hade rätt till del av avkastningen från allt på rikets jord. Så förbehölls till exempel i äldre tider kungen rätt att ensam skjuta vissa djur, jaktregale. Vidare tillägnade kronan sig viss rätt till allmänningar (skogsregale), större vattendrag (vattenregale) och malmstreck (bergsregale), de så kallade grundregalen. Slutligen förbehöll kronan sig ensamrätt eller monopol att ombesörja en eller annan för allmänheten avsedd inrättning, såsom postväsendet (postregale), mynttillverkning (myntregalet) eller att utöva vissa näringar, såsom tobakstillverkning (tobaksregale, se Tobaksmonopol i Sverige), brännvinstillverkning (se kronobränneri) och saltberedning (saltregale). Så var även handel reglerad, genom stadsprivilegier och stadslagen, och utbildning genom universitetsprivilegier som Uppsala universitets privilegier. 

Regale kunde både betyda att kronan ägde regalet och att kronan hade ett slags överägande. Kronan skaffade sig allmänningar genom att hänvisa till olika regale (se Vattenregale och Kronopark) där de sedermera har blivit ägare av förekomsten. Införandet av regale blev också den historiska upprinnelsen till kronoskatten och utgör dess förklaring, samt till statliga monopol. 

Regalbegreppet är emellertid tämligen svävande och kan användas i olika meningar.

Källor
 Emil Sommarin, ”Det svenska bergsregalets ursprung”, Statsvetenskaplig tidskrift nr 3 1910, utgiven av Pontus Fahlbäck
Anders Brännström (företagsledare)

Anders Brännström, född 1945, är en svensk direktör. Han var VD för riskkapitalbolaget Volvo Technology Transfer AB fram till 2010. Han invaldes 2005 som ledamot av Ingenjörsvetenskapsakademien.

Svenska direktörer
Personer med anknytning till Volvo
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Män
Födda 1945
Levande personer
Oskar Jäger

Emil Friedrich Oskar Jäger, född 26 oktober 1830 i Stuttgart, död 2 mars 1910 i Bonn, var en tysk historiker och pedagog.

Jäger var 1865-1901 direktor för Friedrich-Wilhelm-Gymnasium i Köln, erhöll sedan namn, heder och värdighet av ordinarie professor i pedagogik i Bonn och geheime regeringsråd. Han var även politiskt verksam som en av de nationalliberalas ledare i Rhenlandet.

Bland hans historiska arbeten märks Geschichte der Römer (1861; åttonde upplagan 1901), Geschichte der Griechen (1866: sjunde upplagan 1908), Die punischen Kriege, nach den Quellen erzählt (tre band, 1869-70), Geschichte der neuesten Zeit vom Wiener Kongreß bis zur Gegenwart (tre band, 1874-75; 25:e upplagan 1904) och Weltgeschichte (fyra band, 1887-89, sjätte upplagan 1904).

Jäger utgav även tal och uppsatser (Pro domo, 1894, Erlebtes und Erstrebtes, 1907) samt författade åtskilliga skrifter om gymnasiet och undervisningen, såsom Gymnasium und Realschule erster Ordnung (1871), Aus der Praxis (del I, 1883, andra upplagan 1885; del II 1897, andra upplagan 1901) och Didaktik und Methodik des Geschichtsunterrichts (1895, andra upplagan 1904). Tillsammans med G. Uhlig var han utgivare av tidskriften "Das humanistische Gymnasium".

Källor

Tyska historiker
Tyska pedagoger
Tyska professorer
Tyska liberaler
Personer verksamma vid Bonns universitet
Födda 1830
Avlidna 1910
Män
Ugglan
Personer från Stuttgart
Gabriella Kain

Gabriella Kain, född 25 mars 1981 i Göteborg, är en svensk före detta handbollsmålvakt.

Gabriella Kain kommer från stadsdelen Kärra i Göteborg och började spela för Kärra HF. 19 år gammal värvades hon till IK Sävehof. 2006 gick Kain till Skövde HF och spelade där i två säsonger som båda avslutades med SM-final mot de gamla klubbkompisarna.  Den första förlorade Skövde den andra vann Skövde. Efter finalen 2008 började Kain spela i Danmark.  2008 blev hon landslagsspelare som Danmarksproffs. Först i GOG Svendborg (omdöpt säsongen efter till Odense GOG) där de två åren slutade i ekonomiska problem för klubben och sedan ett år i KIF Vejen. Efter OS-turneringen hade Kain tänkt sluta, men med rötter i Kroatien (föräldrarna) lockades hon att spela för slovenska RK Krim. Efter säsongen 2012-2013 slutade hon med handboll på grund av skadeproblem. Hon har haft broskbildning i ett knä som krävt tre operationer och aldrig blivit bra.

Kain landslagsdebuterade 2008 vid EM i Makedonien.  Spelade också VM 2009 och i succé-EM 2010 och VM 2011 samt OS 2012. Landslagskarriären kröntes och avslutades med OS i London, som dock blev ett svenskt fiasko. Sammanlagt blev det 82 landskamper.

Meriter 
 Svensk mästare två gånger: 2006 (med IK Sävehof) och 2008 (med Skövde HF)
  EM-silver 2010 i Danmark och Norge

Källor

Externa länkar 

Födda 1981
Kvinnor
Svenska handbollsmålvakter
Levande personer
Idrottare från Göteborg
Svenska mästare i handboll
Tävlande i handboll vid olympiska sommarspelen 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Sverige
Spelare i IK Sävehof
Spelare i Skövde HF
Rysslands herrlandslag i innebandy

Rysslands herrlandslag i innebandy representerar Ryssland i innebandy på herrsidan och är medlem i International Floorball Federation (IFF) sedan 1993. Lagets första landskamp spelades mot Sverige i Helsingfors den 9 maj 1994 under Europamästerskapet, och förlorades med 1-14.

Ryssland har spelat i A-divisionen samtliga världsmästerskap, förutom VM 2002 då man vann B-divisionen. Ryssland har som bäst placerat sig som sexa i ett Innebandy-VM, vilket de gjorde i det allra första världsmästerskapet 1996. Vid VM:et 2010 har Ryssland för första gången gått till ett slutspel.

Sammanfattning av VM-matcherna

B-divisionen

Källor

Fotnoter

Innebandylandslag
Innebandy
Landslag startade 1994
Innebandy i Ryssland
Zamora Chinchipe

Zamora Chinchipe är en provins i södra Ecuador. Den administrativa huvudorten är Zamora. Befolkningen beräknas till 76 601 invånare på en yta av 10 456 kvadratkilometer.

Administrativ indelning 
Provinsen är indelad i nio kantoner:
 Centinela del Cóndor 
 Chinchipe
 El Pangui
 Nangaritza
 Palanda
 Paquisha
 Yacuambi
 Yantzaza
 Zamora

Se även 
 Ecuadors provinser

Ecuadors provinser
Stater och territorier bildade 1953
Melusine von der Schulenburg

Ehrengard Melusine von der Schulenburg, född 25 december 1667, död 10 maj 1743, hertiginna av Kendal och Munster, var en tysk hovdam och adelsdam, mätress till kung Georg I av Storbritannien. Hon fick minst tre barn med kungen. 

Melusine von der Schulenburg blev hovdam hos kurfurstinnan av Hannover, Sofia av Pfalz, år 1690 och mätress till Hannovers tronföljare Georg året därpå. Då Georg år 1714 blev Storbritanniens kung följde hon honom till England, där han gav henne titeln hertiginna 1716. I England levde hon mestadels i Kendal House i Isleworth i Middlesex. På grund av att hon var mycket mager kallades hon i England för "majstången". 
Hon mottog titeln furstinna av kejsaren 1723; detta har tagits som ett tecken på att Melusine och Georg gifte sig i hemlighet, men detta är okänt och har aldrig bekräftats. Enligt Robert Walpole var hon "lika mycket drottning som någon annan".

Källor

Noter

Födda 1667
Avlidna 1743 
Tyska hovdamer
Brittiska mätresser
Kvinnor
Anders Steinvall

Anders Steinvall, född 28 maj 1958, är en svensk journalist och författare som bland annat varit chefredaktör på Norra Västerbotten, numera Norran, i Skellefteå. Steinvall arbetade under många år på Dagens Nyheter, där han bland annat var utrikeskorrespondent och sportchef. Som DN:s korrespondent i Moskva 1989-92 bevakade han den dramatiska utveckling som ledde fram till Sovjetunionens upplösning.

Hösten 2006 blev han tillförordnad chefredaktör på Norra Västerbotten och från februari 2007 ordinarie sådan. Under sin tid där ledde han övergången till tabloid. Han efterträddes av Anette Novak i mars 2009.

Senare har Steinvall bland annat varit frilansande korrespondent i London för nyhetsbyrån TT och den svenskspråkiga dagstidningen Hufvudstadsbladet i Helsingfors. Våren 2015 utkom Steinvall med reportageboken "Det nya London", utgiven på Carlsson Bokförlag. Boken skildrar en stad i dramatisk förvandling, med fokus på det sociala drama som brukar kallas gentrifiering.

Hösten 2018 utkom Steinvall med ytterligare en reportagebok om London utgiven av Carlsson Bokförlag, och skildrar den mångkulturella staden i skuggan av Brexit, utträdet ur EU som de brittiska väljarna beslutade om i en folkomröstning 2016. Steinvall utkom hösten 2020 med en tredje reportagebok om London med titeln "London bortom London" (Carlsson Bokförlag). Boken skildrar storstadens natur och de lantliga miljöer i den brittiska huvudstaden som brukar kallas "Londons byar". Anders Steinvall har även skrivit boken "Batterifabriken: Skellefteå och resan mot framtidslandet", utgiven hösten 2021 av Artos & Norma Bokförlag. Boken är en skildring av hur det gick till när Northvolt valde just Skellefteå för sin stora batterifabrik.

Källor

http://tidskriftenrespons.se/artikel/londonklassiker-i-vardande/
https://www.expressen.se/kultur/ide/vi-har-blivit-till-turister-i-vara-egna-hemstader/

Män
Svenska journalister under 1900-talet
Födda 1958
Levande personer
The Kennel Club

The Kennel Club (KC) är Storbritanniens nationella kennelklubb. Organisationen bildades 1873 i London.

KC organiserar Crufts Dog Show, en av världens största och mest prestigefyllda hundutställningar.

KC är inte medlem i den internationella kennelfederationen Fédération Cynologique Internationale (FCI) men har samarbete när det gäller avel och utställningar. KC tillämpar en gruppindelning av hundraser som skiljer sig från FCI:s.

Se även
Lista över de populäraste hundraserna

Källor
Artikeln är delvis en översättning från Wikipedia på norska (bokmål).

Externa länkar
The Kennel Club 

Kennelklubbar
Brittiska ideella organisationer
Organisationer bildade 1873
Rölanda kyrka

Rölanda kyrka är en kyrkobyggnad som sedan 2010 tillhör Dals-Eds församling (tidigare Rölanda församling) i Karlstads stift. Den ligger i Rölanda socken i Dals-Eds kommun.

Kyrkobyggnaden
Stenkyrkan uppfördes någon gång på medeltiden, troligen på 1200-talet. Enligt sägner övergavs kyrkan efter digerdöden så äldsta delen var byggd före denna katastrof.

Någon gång före år 1700 förlängdes kyrkan åt öster och fick sitt nuvarande tresidiga kor. 1797 byttes takbeläggningen ut från spån till skiffer. Nuvarande sakristia vid norra sidan tillkom 1935. Kyrktornet vid västra sidan är i funktionalistisk stil och uppfördes 1937 efter ritningar av arkitekt Tor Engloo.

Inventarier

Dopfunt av täljsten  från 1200-talet. Höjd 49 cm i ett stycke. Cuppan är skålformig och övergår via en vulst i en kupad fot. Den har vertikala och horisontella band- och ribbornament. Uttömningshål finns i funtens mitt. Sprickbildning finns och funten har tidigare varit övermålad och förvarad på annan plats.
 Altaruppsatsen från 1730 är skuren i trä av bildhuggare Nils Falk. Vid korväggen finns ett träaltare från 1936.
 Predikstolen är ritad 1936 av Tor Engloo. Dess sexkantiga korg har träskulpturer som föreställer de fyra evangelisterna.

Klockor
Lillklockan är av en senmedeltida typ som saknar inskrifter.

Orgel
Tidigare användes ett harmonium.
Orgeln, som är placerad på läktaren i väster, är pneumatisk och byggd 1947 av Mårtenssons orgelfabrik AB, Lund. Den hade ett tonomfång på 56/30.

Den byggdes om 2003 av Svensk Orgelkonsult. Därefter är 14 av orgelns 44 stämmor är från den ursprungliga orgeln. Stämmorna är fördelade på två manualer och pedal.

Referenser

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Karlstads stift
Kyrkobyggnader i Dals-Eds kommun
Kyrkobyggnader invigda under 1200-talet
Renault Iliade

Renault Iliade är en serie bussar från Renault. 

Busserien var en ansiktslyft version av Renault FR1 och lanserades 1997. Modellen bytte 2001 namn till Irisbus Iliade och ersattes 2006 av Irisbus Evadys.

Externa länkar 

Iliade
Bakhjulsdrivna fordon
Sophia von Kielmansegg

Sophia Charlotte von Kielmansegg, grevinna av Darlington och Leinster, född 1675, död 20 april 1725, var en tyskfödd brittisk adelsdam, utomäktenskaplig halvsyster till Georg I av Storbritannien. I Storbritannien, där hennes identitet som kungens syster inte var känd, troddes hon vara hans mätress. Hon hade ett nära förhållande till sin bror, tilltroddes stort inflytande över monarken och mottog många mutor och petitioner från supplikanter under sin tid vid hovet. I Storbritannien kallades hon allmänt "Elefanten" på grund av sin kraftiga övervikt.

Biografi 

Sophia von Kielmansegg var dotter till Clara Elisabeth von Meysenburg, friherrinna von Platen und Hallermund (1648-1700), och kurfurst Ernst August av Hannover. Lagligt sett var hon dotter till moderns make friherren, senare riksgreven, Franz Ernst von Platen (1631-1709), eftersom en gift kvinnas barn automatiskt räknades som makens barn, men hon var öppet erkänd som kurfurstens dotter, och fick 1689 titeln grevinna då hennes far upphöjdes från baron till greve. Hon gifte sig 1701 med friherre Johann Adolf von Kielmansegg (1668-1717). 

Sophia von Kielmansegg hade en mycket nära relation till sin halvbror Georg, men enligt Georgs mor var hade Georg "såvitt hon kände till" inte ett sexuellt förhållande med Sophia. Då Georg år 1714 Storbritanniens monark följde hon honom till London med sin familj. Sophia blev en uppmärksammad figur vid det brittiska hovet, där hon förutsattes vara en mätress och behandlades som en sådan, vilket gav henne en inflytelserik ställning vid hovet; hon mottog därför enorma summor pengar som mutor av supplikanter. Hon rivaliserade med Melusine von der Schulenburg om inflytande över Georg, och då denna 1717 blev adlad inledde Sophia enligt ryktet en kampanj för att också blev det. Hon uppnådde sitt mål 1721, då hon också i sitt adelsvapen erkändes som kungens illegitima syskon.

Referenser

Noter

Externa länkar

Födda 1675
Avlidna 1725
Tyska grevinnor
Brittiska grevinnor
Tyska friherrinnor
Personer i Storbritannien under 1700-talet
Kvinnor
Sören Ekström

Sören Ekström, född 6 november 1943, död 22 juni 2017, var en svensk ämbetsman och journalist. Han har varit generalsekreterare i Svenska kyrkan (1987–1999) samt politiskt sakkunnig och statssekreterare i dåvarande Civildepartementet (1982–1987). Dessförinnan var han bland annat chefredaktör för Kyrkans Tidning (1981–1982), kansliråd och departementsråd i Jordbruksdepartementet (1972–1981) samt chefredaktör för Västerbottens Folkblad (1969–1972). Nu är Sören Ekström ordförande i styrelsen för Svenska teologiska institutet (STI) i Jerusalem och av regeringen utsedd ledamot i Bibelfondens styrelse.

Biografi 
På 1960-talet var Sören Ekström verksam i Sveriges Socialdemokratiska Ungdomsförbund (SSU) bland annat som distriktsordförande i Östergötland och redaktör för tidningen Frihet. Under främst 1970-talet var han verksam i Sveriges Kristna Socialdemokraters Förbund (Broderskapsrörelsen), bland annat som förbundsstyrelseledamot och redaktör för tidningen Broderskap.

Ekström har också som ordförande och enmansutredare lett flera statliga utredningar, bland annat Vattenkraft och miljö 2–4, 1982 års kyrkokommitté, Transportstödsutredningen, Jakt- och viltvårdsberedningen, Rovdjursutredningen, Jakt- och fiskerättsutredningen samt Kommittén för Forum för levande historia. Därutöver har han varit verksam i en rad andra statliga och kyrkliga utredningar, särskilt i samband med de ändrade relationerna mellan staten och Svenska kyrkan vid millennieskiftet.

Likaså har Ekström varit verksam som projektledare inom Sekretariatet för Framtidsstudier och Samarbetsnämnden för statligt stöd till trossamfund (SST). Sören Ekström har varit ordförande i bland annat Stat-kommunberedningen, styrelsen för Kyrkofonden, styrelsen för forskningsprogrammet FjällMistra, insynsrådet i dåvarande Radio- och TV-verket, Berling Media AB, kyrkorådet i Stockholms domkyrkoförsamling samt centralstyrelsen i Sveriges kyrkogårds- och krematorieförbund (SKKF). Han har också varit ledamot i Kammarkollegiets styrelse och verkat i flera företagsstyrelser, bland annat Svalöfs AB och Diös Fastighetsförvaltning.

Bibliografi 
Svenska kyrkan: historia, identitet, verksamhet och organisation (1985) 
Svenska kyrkan i utveckling: historia, identitet, verksamhet och organisation, Verbum (1999) 
Kyrka i ett pluralistiskt samhälle, tillsammans med Per-Olov Ahrén, Verbum (1995)
Makten över kyrkan: om Svenska kyrkan, folket och staten, Verbum (2003)
S:t Jacobs kyrka: kyrkan, församlingen och trakten (2009)
Svenska kyrkan: historia, identitet, verksamhet och organisation, Svenska kyrkan (Ebok, ursprungligen 2013, uppdateras successivt)

Utmärkelser 
H.M. Konungens medalj i 12:e storleken i serafimerordens band. 
Stefansmedaljen

Referenser 

Män
Födda 1943
Svenska chefredaktörer
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Personer i Svenska kyrkan
Avlidna 2017
Joe Higgs

Joe Higgs, född Joseph Benjamin Higgs den 3 juni 1940, död 18 december 1999, Los Angeles, var en jamaicansk ska- och reaggeartist. Han har arbetat med musiker som Bob Marley and the Wailers, Toots and the Maytals, och Jimmy Cliff.

Död 
Higgs dog i cancer den 18 december 1999 på Kaiser Hospital, Los Angeles.

Diskografi 
Studioalbum
 Life of Contradiction (1975)
 Unity is Power (1979)
 Triumph (1979)
 Family (1988)
 Blackman Know Yourself (med The Wailers, 1990)
 Joe and Marcia Together: Roots Combination (med Marcia Higgs, 1995)

Externa länkar 
Officiell webbplats
Joe Higgs på allmusic.com
Biografi med mera på iration.com
Artikel till minne av Joe Higgs av Daniel & Seth Nelson

Jamaicanska reggaemusiker
Jamaicanska reggaesångare
Jamaicanska musikproducenter
Jamaicanska kompositörer
Jamaicanska sångtextförfattare
Personer från Kingston
Födda 1940
Avlidna 1999
Män
Led Zeppelin North American Tour Spring 1969

Led Zeppelin North American Tour Spring 1969 var en konsertturné med det brittiska hårdrocksbandet Led Zeppelin i USA och Kanada 24 april - 31 maj 1969. Under turnén spelade Led Zeppelin in ett antal låtar till sin kommande skiva II i olika skivstudior runt om i USA.

Låtlista
De låtar som spelades var dels från Yardbirds repertoar, dels från debutalbumet Led Zeppelin. En trolig låtlista med viss variation är följande:

"Train Kept A-Rollin'" (Bradshaw, Kay, Mann)
"I Can't Quit You Baby" (Dixon)
"As Long As I Have You" (Mimms)
"Dazed and Confused" (Page)
"You Shook Me" (Dixon, Lenoir)
"How Many More Times" (Bonham, Jones, Page)
"Communication Breakdown" (Bonham, Jones, Page)
"White Summer"/"Black Mountain Side" (Page)
"Killing Floor" (Wolf)
"Babe I'm Gonna Leave You" (Bredon, Page, Plant)
"Pat's Delight" (Bonham)
"Whole Lotta Love" (Bonham, Dixon, Jones, Page, Plant)

Turnédatum 
24/04/1969  Fillmore West - San Francisco
25/04/1969  Winterland Ballroom - San Francisco
26/04/1969  Winterland Ballroom - San Francisco
27/04/1969  Fillmore West - San Francisco
01/05/1969  Crawford Hall - UC Irvine, Irvine Kalifornien
02/05/1969  Rose Palace - Pasadena
03/05/1969  Rose Palace - Pasadena
04/05/1969  Santa Monica Civic Center - Santa Monica
05/05/1969  Santa Monica Civic Center - Santa Monica
09/05/1969  Edmonton Gardens - Edmonton
10/05/1969  Pacific Coliseum - Vancouver
11/05/1969  Green Lake Aqua Theater - Seattle
13/05/1969  Civic Auditorium - Honolulu
16/05/1969  Grande Ballroom - Detroit (två spelningar)
17/05/1969  Convocation Center - Athens (Ohio)
18/05/1969  Guthrie Theater - Minneapolis
23/05/1969  Northern California Folk-Rock Festival - Santa Clara County Fairgrounds - San Jose
24/05/1969  Kinetic Playground - Chicago
25/05/1969  Merriweather Post Pavilion - Columbia (Maryland)
27/05/1969  Boston Tea Party - Boston
28/05/1969  Boston Tea Party - Boston
29/05/1969  Boston Tea Party - Boston
30/05/1969  Fillmore East - New York
31/05/1969  Fillmore East - New York

Referenser

Noter 

1969 i USA
1969 i Kanada
Konsertturnéer 1969
Led Zeppelins konsertturnéer