kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Réunionkärrhök

Réunionkärrhök (Circus maillardi) är en utrotningshotad hökfågel som är endemisk för ön Réunion i Indiska oceanen.

Utseende 
Réunionkärrhöken är en relativt stor kärrhök, 54 cm lång. Hanen har huvudsakligen svart huvud, mörk rygg och kontrastrerande ljusgrå arm- och handpennor. Stjärten är ej bandad och undersidan av vingen vit. Hona och ungfågel är mörkbruna, med bandad stjärt. Alla individer har vit övergump.

Utbredning och levnadsmiljö 
Réunionkärrhöken förekommer enbart som namnet avslöjar på ön La Réunion i västra Indiska oceanen. Där häckar den i ursprungliga skogsområden, dock ej där den här som högst och tätast, oftast mellan 300 och 700 meter över havet. Boet byggs på marken. Under födosök påträffas den framför allt i skogsområden, men också över sockerrörsplantage, fält, betesmarker och savann. Ursprungligen levde den troligen enbart på fåglar och insekter, men födan utgörs numera till hälften av råttor, möss och tanrekar, liksom reptiler som Calotes versicolor.

Systematik 
Madagaskarkärrhök (C. macrosceles) betraktades tidigare ofta som en underart till maillardi. Réunionkärrhöken behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Genetiska studier visar vidare att kärrhökarna är inbäddade i höksläktet Accipiter så som det är traditionellt är konstituerat. De står faktiskt närmare duvhöken genetiskt än vad den senare står nära sparvhöken. Det medför att antingen bör de distinkta kärrhökarna inkluderas i Accipiter eller så bör Accipiter delas upp i flera mindre släkten. Inga internationella taxonomiska auktoriteter har dock ännu implementerat resultaten från studierna i deras taxonomier.

Status och hot 
Värdspopulationen för arten uppskattas till endast mellan 260 och 530 vuxna individer. Kombinerat med pågående habitatförstörelse i dess begränsade utbredningsområde föranleder internationella naturvårdsunionen IUCN att kategorisera arten som starkt hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Louis Maillard (1814-1865), fransk ingenjör och botaniker på La Réunion.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kärrhökar
Fåglar i etiopiska regionen
Svart kärrhök

Svart kärrhök (Circus maurus) är en starkt utrotningshotad fågel i familjen hökar som förekommer i södra Afrika.

Utseende och läten 
Svart kärrhök är en medelstor (48–53 cm) karakteristiskt tecknad kärrhök. Fjäderdräkten är svart med tydligt svartvitbandad stjärt, vit övergump och gula ben, gult öga och gul vaxhud. Vita hand- och armpennor på vingundersidan skapar en mycket stor vit vingfläck som kontrasterar med den svarta kroppen och svarta täckare. Ungfågeln är mörkbrun med kraftig streckning och fläckning, men har tydligt vit övergump och bandad stjärt. Honan tigger med "pi pi pi pi pi". Även skriande "wheep" hörs i spelflykt och kacklande "chak chak chak" som varningsläte.

Utbredning och systematik 
Svartvit kärrhök förekommer i södra Sydafrika, framför allt i Västra Kapprovinsen men också mycket mer sällsynt och oregelbundet i Norra och Östra Kapprovinsen samt Fristatsprovinsen. En mycket liten population finns även i nordvästra Namibia. Utanför häckningstid påträffas den i större delen av Namibia och Lesotho, tillfälligt i Botswana och Swaziland. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Genetiska studier visar vidare att kärrhökarna är inbäddade i höksläktet Accipiter så som det är traditionellt är konstituerat. De står faktiskt närmare duvhöken genetiskt än vad den senare står nära sparvhöken. Det medför att antingen bör de distinkta kärrhökarna inkluderas i Accipiter eller så bör Accipiter delas upp i flera mindre släkten. Inga internationella taxonomiska auktoriteter har dock ännu implementerat resultaten från studierna i deras taxonomier.

Status och hot 
Svart kärrhök har ett relativt stort utbredningsområde, men är mycket fåtalig med en världspopulation uppskattad till under 1 000 vuxna individer. Den trots också minska i antal. Den verkar ha försvunnit helt från jordbruksområden och är därför beroende av skyddad miljö i dess kärnområde. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som starkt hotad.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kärrhökar
Fåglar i etiopiska regionen
Svartvit kärrhök

Svartvit kärrhök (Circus melanoleucos) är en asiatisk fågel i familjen hökar inom ordningen rovfåglar. Den häckar i östra Ryssland, Mongoliet och nordöstra Kina. Vintertid flyttar den söderut till södra Asien. Arten minskar i antal, men beståndet anses vara livskraftigt.

Kännetecken

Utseende 
Svartvit kärrhök är en 43–50 cm lång typisk kärrhök med en slående karakteristisk dräkt hos hanen. Den är svart på huvud, ovansida och bröst, vit på undersidan och grå på stjärten. På vingen syns vit framkant, svart på vingspetsar och i ett band diagonalt över mellersta täckarna, i övrigt grå. 

Den brungrå hona är svårare att identifiera, men har likt blå kärrhök en vit fläck på övre stjärttäckarna. Den har vidare mörkbandade ving- och stjärtpennor, blek framkant på vingen, blek vingundersida och vitaktig buk. Ungfågeln är mörkare rostbrun med bleka ansiktsteckningar och mörk vingundersida med en blekare fläck på handpennorna.

Läten 
Arten är tystlåten utanför häckningstid, då hanen avger ett upprepat "kiiy-veee" i spelflykt.

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar från södra Sibirien (Transbajkal) och östra Mongoliet österut till Amur och nordöstra Kina. Den har även häckat i norra Myanmar och i Assam i nordöstra Indien. Vintertid ses den i hela södra Asien från Indien och Sri Lanka till södra Kina, Borneo och Filippinerna. Tillfälligt har den påträffats i Brunei och Japan. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Liksom andra kärrhökar häckar svartvit kärrhök i öppna områden, som gräsmarker, stäpp och områden kring våtmarker. Födan har inte studerats i detalj men omfattar små däggdjur, framför allt sorkar, men även möss och näbbmöss. Fågeln häckar i maj i Sibirien och bygger sitt bo i högt gräs eller vass, ibland i buskar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal på grund av habitatförstörelse, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till fler än 10.000 individer.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kärrhökar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Grodkärrhök

Grodkärrhök (Circus ranivorus) är en fågel i familjen hökar och ordningen hökfåglar, som förekommer i Öst- och Sydafrika.

Utseende och läte 
Grodkärrhöken är en stor och brun kärrhök med långa och slanka vingar, lång stjärt samt gracil flykt. Den har genomgående brun fjäderdräkt som skiljer den från alla andra kärrhökar, utöver honan hos brun kärrhök. Grodkärrhöken skiljer sig från den senare genom mörkare huvud samt att vingar och stjärt är tvärbandade.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i våtmarker och gräsmarker i Öst- och Sydafrika. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Grodkärrhöken förekommer i och kring våtmarker, på fuktiga gräsmarker och sumpmarker.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Kärrhökar
Fåglar i etiopiska regionen
Kongoormörn

Kongoormörn (Circaetus spectabilis) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utseende och läte 
Kongoormörnen är en storhövdad men medelstor örn. Inom sitt utbredningsområde är den unik med sin långa tvärbandade stjärt, bruna rygg med rostfärgad nackkrage, vita bröst och tvärbandade flanker. Västliga populationer har vit strupe, östliga svartfläckig strupe. Den hörs ofta, uttrande en lång serie med "HOW, how, HOW, how", påminnande om en näshornsfågel. Arten påträffas i samma område som skogsörnen, men denna är mindre, med en svart linje nerför strupen och verkar än mer storhövdad.

Utbredning och systematik 
Kongoormörn delas in i två underarter med följande utbredning:
 Circaetus spectabilis spectabilis – förekommer från Sierra Leone och Liberia till norra Kamerun
 Circaetus spectabilisbatesi – förekommer från södra Kamerun till södra Sudan, centrala Demokratiska republiken Kongo och nordvästra Angola

Den placeras ofta som ensam art i släktet Dryotriorchis, men DNA-studier visar att den är en del av ormörnarna i Circaetus.

Levnadssätt 
Kongoormörnen hittas i skogsområden och kan påträffas på alla nivåer, från trädtaket till marken. Födan består som namnet avslöjar av ormar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad.  IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 spectabilis Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Svalstjärtsglada

Svalstjärtsglada (Elanoides forficatus) är en amerikansk svartvit fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar med lång kluven stjärt.

Utseende 
Svalstjärtsglada är en synnerligen karakteristisk rovfågel med sin svartvita fjäderdräkt och långa kluvna stjärt. Vingpennor, stjärt, fötter och näbb är alla svarta, medan kroppen är vit. Vingarna är relativt långa, men benen korta. Dess kroppslängd är 50-68 centimeter. Könen är lika, men ungfåglar dovare i färgerna och stjärten inte lika kluven.

Utbredning och systematik 
Arten placeras som ensam art i släktet Elanoides. Den delas upp i två underarter:
 Elanoides forficatus forficatus – häckar i låglänta kustnära områden i sydöstra USA och norra Mexiko. Övervintrar i Sydamerika.
 Elanoides forficatus yetapa – förekommer från södra Mexiko (utom på Yucatánhalvön) till Brasilien och nordöstra Argentina.

Svalstjärtsgladan har påträffats två gånger på Azorerna (2005 och 2008) samt 1993 på Fuerteventura i Kanarieöarna.

Släktskap 
Svalstjärtsgladan tillhör en grupp med rovfåglar som även inkluderar bivråkar i Pernis och Henicopernis, bazor, amerikanska gladorna i Chondrohierax och Leptodon, australiska gladorna i Lophoictinia och Hamirostra samt madagaskarörn.

Levnadssätt 
Svalstjärtsgladan trivs i stora områden med våtmarksskog. Fågeln anses vara en av de mest gracila rovfåglarna och tillbringar större delen av tiden i flykten sökande efter föda som ödlor, små däggdjur, groddjur och insekter,   och intar den vanligen i flykten.  I Centralamerika har den observerats äta frukt.

Häckning 
Arten häckar från mars till maj. Den bygger sitt bo i områdets högsta träd, helst tallar av arten Pinus taeda, i avsaknad av dessa istället i sumpcypress (Taxodium distichum). Honan lägger två till fyra ägg som ruvas i 28 dagar. Efter 36-42 dagar är ungarna flygga.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). I USA har arten förlorat stora delar av sitt forna utbredningsområde och anses riskera att bli hotad eller starkt hotad om inte bevarandeåtgärder genomförs. Den har dock ökat i antal de senaste 60 åren.  Världspopulationen uppskattas till 150.000. Fågeln hotas huvudsakligen av habitatförlust på grund av jordbrukets expandering, avverkning och urbanisering, tidigare även jakt.

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Svartskuldrad glada

Svartskuldrad glada (Elanus axillaris) är en australisk fågel inom ordningen hökfåglar som vanligtvis placeras i familjen hökar. Den är närbesläktad med amerikanska vitstjärtad glada och svartvingad glada i Asien, Afrika och Europa. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende 
Svartskuldrad glada är en liten rovfågel i grått och vitt, med svarta skuldror. Undersidan är vit med två fläckar på undersidan av vingen, från "vristen" till vingspetsen. Ben och fötter är gula. Bakom det röda ögat syns mörka teckningar som avslutas i en spets.

Fågeln skiljer sig från sympatriska nattgladan genom ansiktsteckningar och vingundersidans utseende, med vit indre del, svart karpalfläck och mörka handpennor. Den är mycket lik nära släktingarna svartvingad glada och vitstjärtad glada är små, men skiljer sig i storlek, proportioner, nyans på ovansidan, karpalfläckens teckning på undersidan ooch ungfågeldräkten.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i öppna skogar och gräsmarker över hela Australien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktskap
Svartskuldrad glada anses traditionellt vara närbesläktad med amerikanska arten vitstjärtad glada (E. leucurus) och svartvingad glada (E. caeruleus) i Afrika, Asien och numera även i Europa. Dessa har tidvis behandlats som en och samma art, men skiljer sig i beteende, fjäderdräkt och morfologi. Genetiska studier från 2020 visar att svartskuldrade gladan och svartvingad glada är mycket närbesläktade, där de åtskiljs i mitokondrie-DNA men inte i nukleär DNA.

Svartskuldrade gladans släkte Elanus utgör tillsammans med saxstjärtsgladan (Chelictinia) och pärlgladan (Gampsonyx) systergrupp till alla andra arter i familjen hökar. Genetiska studier visar att de skildes åt redan under tidig miocen, och parat med skillnader i cytologi, morfologi och ekologi rekommenderar författarna till studien att de urskiljs som en egen familj, Elanidae. Hittills har endast Birdlife International följt dessa rekommendationer, medan tongivande International Ornithological Congress och eBird/Clements, liksom svenska Birdlife Sverige, än så länge behåller kladen bland hökarna.

Levnadssätt 
Svartskuldrad glada hittas i jordbruksområden och i utkanten av städer. Där ses den ryttla över gräsmarker på jakt efter föda eller sitta på exponerade grenar och döda träd.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Vitstjärtad glada

Vitstjärtad glada (Elanus leucurus) är en amerikansk fågel inom ordningen hökfåglar, vanligen placerad i familjen hökar. Den är nära släkt med svartvingad glada, men urskiljs numera allmänt som egen art.

Utseende och läten 
Vitstjärtad glada är en 40–42 cm lång och mycket ljus falkliknande rovfågel med spetsiga vingar och tvärt avskuren stjärt. I flykten håller den vingarna resta i både glidläge och flykt, och vingslagen är djupa och graciösa.

Arten är mycket lik nära släktingen svartvingad glada i Gamla världen, med gråvit fjäderdräkt, svartaktiga skuldror och svart runt det röda ögat. Vitstjärtad glada är dock tydligt större med framför allt längre stjärt. Den har också en svart fläck på undre vingtäckarna som svartvingad glada vanligen saknar.

Fågeln är vanligen tystlåten. Det vanligaste lätet är ett kort och svagt visslande "pju".

Utbredning och systematik
Vitstjärtad glada förekommer i stora delar av Central- och Sydamerika, men förekommer även in i Nordamerika i södra och västra USA. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Elanus leucurus majusculus – förekommer från västra och södra USA till västra Panama
 Elanus leucurus leucurus – förekommer österut från Panama till Brasilien, central Argentina och mellersta Chile

Släktskap 
Vitstjärtad glada anses traditionellt vara närbesläktad med amerikanska arten svartskuldrad glada (E. axillaris) och svartvingad glada (E. caeruleus) i Afrika, Asien och Europa. Dessa har tidvis behandlats som en och samma art, men skiljer sig i beteende, fjäderdräkt och morfologi. Artens släkte Elanus utgör tillsammans med saxstjärtsgladan (Chelictinia) och pärlgladan (Gampsonyx) systergrupp till alla andra arter i familjen hökar. Genetiska studier visar att de skildes åt redan under tidig miocen, och parat med skillnader i cytologi, morfologi och ekologi rekommenderar författarna till studien att de urskiljs som en egen familj, Elanidae. Hittills har endast Birdlife International följt dessa rekommendationer, medan tongivande International Ornithological Congress och eBird/Clements, liksom svenska Birdlife Sverige, än så länge behåller kladen bland hökarna.

Levnadssätt 
Vitstjärtad glada hittas i öppen terräng med spridda träd. Till skillnad från svartvingad glada är den huvudsakligen en gnagarspecialist och fångar sina byten i mycket högre grad än denna genom att ryttla. Den kan också ta fåglar, ödlor och groddjur. I Kalifornien bildar den par i januari och i Panama har ägg hittats i december och flygga ungar i juni. I norra Sydamerika häckar den mellan februari och maj. Jämfört med svartvingad glada är den mindre revirhävdande och kan till och med häcka i lösa kolonier.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till mellan en halv och fem miljoner individer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Nattglada

Nattglada (Elanus scriptus) är en australisk fågel inom ordningen hökfåglar som vanligen placeras i familjen hökar. Som namnet avslöjar är den ovanligt för hökfåglar mestadels nattlevande. Beståndet växlar kraftigt, så pass att IUCN listar den som nära hotad.

Utseende 
Nattgladan är en liten (34–37 cm) ljus falkliknande glada med stort rundat huvud och långa vingar som når långt utanför stjärtspetsen på sittande fågel. Den är lik svartskuldrad glada som den delar utbredningsområde med ljusgrå ovansida förutom svarta övre vingtäckare och mörkgrå handpennoor, vit undersida, röda ögon och svart näbb. Karakteristiskt är teckningen på vingundersidorna, vitt med ett svart band från axillarerna till handpennornas bas.

Utbredning och systematik 
Nattgladan förekommer i de inre regionerna av Australien, och oregelbundet utåt kusterna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktskap 
Nattgladans släkte Elanus utgör tillsammans med saxstjärtsgladan (Chelictinia) och pärlgladan (Gampsonyx) systergrupp till alla andra arter i familjen hökar. Genetiska studier visar att de skildes åt redan under tidig miocen, och parat med skillnader i cytologi, morfologi och ekologi rekommenderar författarna till studien att de urskiljs som en egen familj, Elanidae. Hittills har endast Birdlife International följt dessa rekommendationer, medan tongivande International Ornithological Congress och eBird/Clements, liksom svenska Birdlife Sverige, än så länge behåller kladen bland hökarna.

Levnadssätt 
Nattgladan gör skäl för sitt namn eftersom den olikt i stort sett alla rovfåglar jagar på natten. Dagtid vilar den i träd, ofta av arten Eucalyptus coolabah. Nattgladan bebor öppet eller sparsamt bevuxet landskap och uppträder vanligen i flock, men kan också ses enstaka och i par. Det är en mycket social fågel som både vilar, häckar och ibland jagar tillsammans. Ljudliga kolonier kan bestå av upp till hundra individer. Arten häckar under de svalare månaderna, med en topp i juli, när bestånden av råttor är som högst. Boet är en öppen plattform av kvistar, vari den lägger två till sju ägg som ruvas 31 dagar. Efter ytterligare fem veckor är ungarna flygga. Under år med kraftig populationsökning bland råttor kan nattgladan lägga kull efter kull till råttpopulationen kraschar och ägnar då lite tid åt att ta hand om flygga ungar. Beståndet av nattglada kan under sådana förhållanden tillfälligt tiofaldigas. Den livnär sig också av olika sorters ryggradslösa djur.

Status 
Nattgladans bestånd växlar kraftigt beroende på födotillgång och kan under mellanår bli relativt litet. Det uppskattas till mellan 1000 och 2000 vuxna individer. Internationella naturvårdsunionen (IUCN) kategoriserar arten som nära hotad.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Rostskuldrad hök

Rostskuldrad hök (Erythrotriorchis buergersi) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utseende 
Rostskuldrad hök är en stor (43–53 cm) hök. Stjärten har karakteristiskt många mörka tvärband, nio eller tio stycken. Den uppträder i två färgformer. Den vanligaste är tydligt tecknad med svart ovansida och rostkantade skulderfjädrar. Undersidan är vit med skarp svart streckning. Den ovanligare svarta formen är helsvart, men med ljust öga.

Läten 
Lätena är dåligt kända, men kraftig ljusa och nasala toner har hörts, i serier om ungefär en ton per sekund. Det liknar papuaduvhöken men långsammare och karakteristiskt forcerat.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på norra och östra Nya Guinea. Alla fynd är från östra Nya Guinea förutom ett från Fojabegergen på norra delen av ön. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Rostskuldade höken hittas i bergsbelägna regnskogar på relativt låg nivå, från havsnivån upp till 1600 meters höjd. Den tendererar att förekomma inne i skog och ses sällan sväva över trädridån. Födan är dåligt känd, men tros bestå mestadels av fåglar, men möjligen också små däggdjur och reptiler. Den har setts göra direkta utfall från sittande i ett träd men också jaga från luften. Även häckningsbiologin är i stort sett okänd, annat än fynd av en uppvuxen men tiggande ungfågel i oktober.

Status 
Rostskuldrad hök är en sällsynt och dåligt känd fågel med bara ett handfull fynd. Ingen information finns om vare sig det exakta utbredningsområdet, populationsstorleken eller dess status. Sannolikt minskar den dock i antal till följd av pågående habitatförlust. IUCN placerar arten i hotkategorin kunskapsbrist.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Theodor Josef Bürgers (1881–1954), tysk bakteriolog, kirurg och upptäcktsresande på Nya Guinea 1912–1913.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Nya Guinea
Rödhök

Rödhök (Erythrotriorchis radiatus) är en fågel i familjen hökar som förekommer i Australien.

Utseende och läten 
Rödhöken är en stor (45–60 cm) och kraftig rödbrun hök. Vuxna fåglar har ljust mörkstreckat huvud, tvåtonad vingundersida, rostfärgade mindre och mellersta täckare och resten vitt med svart bandning. Adulta hanen är rostfärgad undertill, honan mycket ljusare och kraftigt svartstreckad. Ungfågeln har även rostfärgat huvud. Bland lätena hörs olika skrin och tjattrande ljud. Hanen ska ha låta vresigt hes, honan hårt och gällt.

Utbredning och systematik 
Rödhöken förekommer i öppna skogar och gräsmarker i norra och östra Australien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Rödhöken har en liten uppskattad världspopulation på 900–1400 vuxna individer. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som starkt hotad.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien