kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ercole Consalvi

Ercole Consalvi, född 8 juni 1757 i Rom, död 24 januari 1824 i Rom, var en italiensk kardinal och statssekreterare och en av romersk-katolska kyrkans främsta företrädare under 1800-talet.

Biografi 
Ercole Consalvi uppfostrades i det kollegium kardinal Henrik av York ("Henrik IX") grundat i Frascati, och studerade sedan vid den kyrkliga akademien i Rom under exjesuiten Zaccaria. 1783 blev Consalvi kammarherre hos påven, 1789 "votante di segnatura" och 1792 medlem av den romerska appellationsdomstolen (rota romana) och medverkade som sådan till en reform av Kyrkostatens militärväsende. Då påven 1798 i februari tvangs att lämna Rom, kastades Consalvi i Ängelsborgen, men sändes senare till Neapel och lyckades därifrån nå kardinal Filippo Carandini, som för övrigt var hans morbroder, i Venedig; under konklaven där november 1799-mars 1800 var Consalvi konklavsekreterare. 

Den nye påven, Pius VII, upphöjde honom den 11 augusti 1800 till kardinaldiakon av Sant'Agata alla Suburra (namnet senare ändrat till Sant'Agata dei Goti) och statssekreterare. I denna egenskap förde Consalvi de underhandlingar med Napoleon I i Paris, som resulterade i avslutandet av 1801 års konkordat, och i sina memoarer tillägger han sig själv huvudförtjänsten av Pius VII:s färd till kejsarkröningen i Paris 1804. 

Under de följande årens förvecklingar mellan kurian och Napoleon ådrog sig Consalvi genom sin målmedvetna och konsekventa politik den senares ovilja, och nedlade därför sin statssekreterarbefattning 1806. Han hörde till de kardinaler som år 1809 sändes till Paris. Genom sitt uteblivande från Napoleons och Marie-Louises bröllop (april 1810) ådrog han sig jämte de andre fronderande kardinalerna en förvisning från Paris och fördes till Reims, där han skrev sina memoarer. Efter avslutandet av konkordatet i Fontainebleau 1813 fick han tillstånd att återvända till Paris, och var en av de kardinaler som styrkte Pius att återkalla de eftergifter han gjort i konkordatet.

Efter Napoleons fall 1814 utnämndes Consalvi igen till statssekreterare och sändes till Paris, London och Wien att bevaka påvedömets intressen. På Wienkongressen fick han rang före övriga sändebud och lyckades åt påvestolen återförvärva alla dess gamla besittningar, utom Avignon, Venaissin och en bit av Ferrara. Under de följande åtta åren var Consalvi själen i kurians styrelse. Han genomförde genom ett "motu proprio"  6 juli 1816 efter franskt mönster en centralisation i Kyrkostatens förvaltning. Likaså sökte han bringa reda i finansförvaltningen och påbörjade även ett lagkodifikationsarbete, varav processrätten utkom 1817. Han slöt också under de följande åren en rad konkordat med olika länder (Bayern 1817, Neapel 1818, Preussen 1821). Efter Pius VII:s död, 1823, var hans makt förbi; han drog sig tillbaka från politiken och dog 1824. Han är begraven i kyrkan San Marcello al Corso i centrala Rom. Gravmonumentet från 1831 är utfört av Rinaldo Rinaldi.

Bilder

Källor

Noter

Externa länkar

Kardinaler från Rom
Alumner från Påvliga diplomatiska akademin
Födda 1757
Avlidna 1824
Kardinalstatssekreterare
Män
Ugglan
Vit (hästfärg)

De hästar som i folkmun kallas vita är oftast skimlar, den här artikeln handlar inte om skimlar.
Vit är en väldigt ovanlig hästfärg som innebär att hästen har rosa skinn och vitt hår över hela kroppen och blå eller bruna/mörka ögon. Vita hästar föds vita och behåller samma färg hela livet.

I Sverige kallas vit ofta albino (även Cremello, Perlino, extrema skäckar och vissa Champagne färgade hästar kallas ofta albino). Detta stämmer inte, det finns inga rapporterade fall av äkta albino (som vit, fast med röda ögon) hos hästar.

Cremello är en vit häst med rosa hud och blåa ögon. Perlino kan ha en aning gulaktig päls och skäckar är fläckiga hästar. Inga av dem är albinos.

Genetik 
 
En utbredd uppfattning om vita hästar är att de bär på en gen för dominant vit färg:
Vit skapas av en enkel kopia (Ww) av vit-genen (W). Dubbla kopior (WW) (dominant vit) är dödligt, och fölet dör i livmodern.

Andra forskare har däremot kommit fram till att den s.k. dominanta vita färgen inte beror på genen W, vars existens dessa forskare faktiskt helt avfärdar, utan på genen Sb1, den första formen av sabino som har kunnat kartläggas och DNA-verifieras. I enkel uppsättning (Sb1sb1) ger genen en ljus häst med vit buk och en flammig färgteckning som breder ut sig från ryggraden och nedåt. I dubbel uppsättning (Sb1Sb1) ger genen en helvit häst med bruna ögon. Dessa kallas på engelska "maximum expressed sabino", dvs maximalt utbredd sabino eller "sabino white", sabinovit.
Det är inte bekräftat, men inte helt omöjligt, att även andra, hittills ej kartlagda former av sabino också kan framkalla sabinovita hästar.

Se även

Externa länkar 
bild på vit häst med mörka ögon
sabinovitt sto med sin avkomma
Forskningsresultat November 2007, bevis för W genens existens(en)
Sabino på equinecolor.com från 2003(en)

Hästfärger
Harald Enell

Harald Gustaf Henriksson Enell, född 8 januari 1888 i Alingsås, död 3 februari 1966 i Oscars församling, Stockholm, var en svensk militär. Han var far till Herbert Enell.

Biografi
Enell blev sjökadett 1902, underlöjtnant vid flottan 1908, löjtnant 1912 och kapten 1918. Han överfördes som kapten till Flygvapnet 1928. Enell var chef för Första Flygkåren (F 1) åren 1929–1934, Andra Flygkåren (F 2) åren 1934–1936. Han befordrades till kommendörkapten 1929, till överstelöjtnant 1935 och till överste 1938. Enell var flygattaché i Berlin åren 1937–1941. Vid hemkomsten till Sverige 1941 valdes han till generalsekreterare i Kungliga svenska aeroklubben (KSAK). Enell publicerade artiklar i facktidskrifter och dagspress. Han invaldes som ledamot av Örlogsmannasällskapet 1926. Enell blev riddare av Svärdsorden 1929, av Vasaorden 1937 och av Nordstjärneorden 1941 samt kommendör av andra klassen av Svärdsorden 1942. Han vilar på Galärvarvskyrkogården i Stockholm.

Källor

 
 
 
 
 
 
 
 Enell, Harald Gustaf Henriksson på SvenskaGravar.se

Överstar i svenska flygvapnet
Svenska attachéer
Svenska flygflottiljchefer
Personer verksamma vid Västmanlands flygflottilj
Personer verksamma vid Roslagens flygflottilj
Ledamöter av Kungliga Örlogsmannasällskapet
Kommendörer av andra klass av Svärdsorden
Riddare av Nordstjärneorden
Riddare av Vasaorden
Svenska militärer under 1900-talet
Militärer från Alingsås
Gravsatta på Galärvarvskyrkogården
Födda 1888
Avlidna 1966
Män
Nattöppet (TV-program)

Nattöppet var ett svenskt direktsänt spelprogram som sändes på TV4 nattetid år 2005-2007.  Tittarna kunde ringa in för att tävla om prispengarna men även maila till studiomannen.

Nattelevision var namnet på ett annat program som sändes på 1990-talet på samma kanal med Karin af Klintberg som programledare. 
Programmet innehöll reportage och inslag med folklivsforskaren Bengt af Klintberg och program som Thunderbirds.

Se även 
Ordjakten
Puzzel 

TV4 AB
TV-program i TV4
Pellegrino Rossi

Pellegrino Luigi Odoardo Rossi, född 13 juli 1787 i Carrara, död 15 november 1848 i Rom (mördad), var en italienskfödd greve, vetenskapsman och politiker. Han var en framträdande person i julimonarkin 1830, och var justitieminister i Kyrkostaten under Pius IX.

Biografi
Rossi blev 1812 professor i straffrätt i Bologna. Anhängare av fransmännen som han var, flyttade han efter Joachim Murats fall 1815 till Genève, där han blev professor (1819) och ledare för de liberala i kantonens råd. År 1832 inlämnades till ett författningsutkast av Rossi, det så kallade "Charte Rossi". Då detta förkastades, lämnade han Schweiz, lät naturalisera sig som fransman och blev professor först i nationalekonomi vid Collège de France (1834), sedermera i statsrätt vid École de droit. Han nedlade sin professur, då han 1838 blev pär av Frankrike.

År 1840 blev han ledamot av conseil d'état och sändes 1845 som envoyé till Rom, där han följande år blev ambassadör. Vid denna tid utnämndes han till fransk greve. Sedan februarirevolutionen i Frankrike 1848 berövat honom hans ministerpost, kallades han till medlem i påve Pius IX:s kabinett och blev i september 1848 dess chef. Med kraft och skicklighet verkade han där för konstitutionella grundsatser och för ett italienskt statsförbund under påvens presidium; men han stötte överallt på förbittrade motståndare, och den 15 november 1848 mördades han på trappan till kammarens sessionssal. Pius IX lät resa en minnesvård över Rossi i Rom, och i Carrara restes hans staty 1876.

Rossis vetenskapliga huvudverk är Traité de droit pénal (1829; fjärde upplagan 1872), Cours de droit constitutionnel (1836) och Cours d'économie politique (fyra delar, 1840–1854; femte upplagan 1884), det sistnämnda väsentligen en framställning av Jean-Baptiste Says, Thomas Malthus och David Ricardos läror.

Källor

Italienska diplomater
Italienska nationalekonomer
Italienska professorer i juridik
Personer verksamma vid universitetet i Bologna
Personer verksamma vid Collège de France
Mördade franska politiker
Mördade italienska politiker
Mördade schweiziska politiker
Franska politiker under 1800-talet
Italienska politiker under 1800-talet
Personer i Schweiz under 1800-talet
Personer från Carrara
Födda 1787
Avlidna 1848
Män
Ugglan
Personer som blivit mördade i Italien
Alumner från Bolognas universitet
Varpsund

Varpsund, egentligen Pungpinan är en by i södra delen av Övergrans socken, Håbo kommun, Uppland. 

Byn består av enfamiljshus samt bondgårdar och är belägen vid korsningen mellan länsvägarna 263 och C-545.

Cirka 500 meter nordväst från Pungpinan ligger Övergrans kyrka. Länsväg 263 går på en bro över det geografiska Varpsundet, som avskiljer Ryssviken i norr från Stora Ullfjärden i söder. Båda är delar av Mälaren (Ekoln).

Varpsund är för lokalbefolkningen kanske mest känt för sin dansbana där finska föreningen med jämna mellanrum brukar arrangera "Tanssit", dvs dans. Det är även populärt att stå och fiska nedanför vägbron strax före dansbanan.

Lite längre österut ligger Lugnets plantskola där man driver upp granplantor för utplantering på kalhyggen. Ungefär mittemot plantskolan har Kungliga Biblioteket (KB) sitt centralförråd och cirka 2,5 kilometer från Varpsundet ligger Rölunda gård som är känt för framställning av blomjord. Området öster om vägbron över Varpsundet tillhör Häggeby församling.

Se även
 Övergrans socken
 Häggeby socken

Externa länkar
 Håbo kultur- och hembygdsförening

Orter i Håbo kommun
Christophe Léon Louis Juchault de Lamoricière

Christophe Léon Louis Juchault de Lamoriciére, född 5 september 1806 i Nantes, död 11 september 1865 i Prouzel, var en fransk och påvlig general. 

Lamoricière blev 1828 officer vid ingenjörkåren, utmärkte sig 1830 i Algeriet och utnämndes till kapten vid den nyupprättadc zuavkåren. Lamoricière deltog i stormningen av Constantine 1837 och Abd-el-kader tillfångatagande 1847. År 1845 hade han blivit divisionsgeneral. Invald i deputeradekammaren 1846, återvände Lamoricière till Frankrike 1848. Han lämnade samma år krigstjänsten, ställde sig vid februarirevolutionen till general Louis Eugène Cavaignacs förfogande samt var ett halvår krigsminister och någon tid sändebud i Petersburg. 

Lamoricière var en avgjord motståndare till Louis Napoléon, som 2 december 1851 lät arrestera och sedan landsförvisa honom. Från sin landsförvisning återvände han till Frankrike 1857. Genom relationer fick Lamoricière 1860 befälet över Kyrkostatens armé. Han hann inte samla denna, förrän sardinarna under Enrico Cialdini överraskande anföll landet och besegrade honom vid Castelfidardo 18 september samma år. Från land- och sjösidan innesluten i Ancona, dit han dragit sig tillbaka, måste han kapitulera 29 september. Han levde därefter som privatman i Frankrike. I Nantes finns ett monument över honom, utfört av Paul Dubois.

Källor 
 

Franska generaler
Alumner från École polytechnique
Storofficerare av Hederslegionen 
Franska militärer under 1800-talet
Personer från Nantes
Födda 1806
Avlidna 1865
Män
Ugglan
Herman Sundin

Julius Herman Sundin, född 12 juli 1894 i Fjällsjö socken, Ångermanland, död 25 juli 1989 i Lidingö, var en svensk militär (överste).

Biografi 
Efter studentexamen i Härnösand valde Sundin en militär karriär. Han blev fänrik vid kustartilleriet 1916, löjtnant där 1918 och kapten vid Flygvapnet 1926. Sundin var adjutant hos chefen för Flygvapnet 1926–1931. Han befordrades till major 1936, till överstelöjtnant 1938 och till överste 1943.   Sundin var chef för Roslagens flygflottilj (F 2) 1936–1944 och chef för Norra flygbasområdet (Flybo N) 1944–1954. Han blev riddare av Svärdsorden 1937 och kommendör av andra klassen av samma orden 1948. Sundin är begravd på Lidingö kyrkogård.

Källor

Noter 

Överstar i svenska flygvapnet
Svenska flygflottiljchefer
Personer verksamma vid Roslagens flygflottilj
Kommendörer av andra klass av Svärdsorden
Svenska militärer under 1900-talet
Personer från Fjällsjö socken
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Födda 1894
Avlidna 1989
Män
Jim Moran

Jim Moran, född 16 maj 1945 i Buffalo, New York, är en amerikansk demokratisk politiker. Han var ledamot av USA:s representanthus 1991–2015.

Moran är uppvuxen i Natick, Massachusetts. Han studerade vid College of the Holy Cross och University of Pittsburgh.

Moran efterträdde 1985 Charles E. Beatley som borgmästare i Alexandria i Virginia och efterträddes 1991 av Patsy Ticer. Han besegrade sittande kongressledamoten Stanford Parris i kongressvalet 1990 och tillträdde 1991 som kongressledamot.

Noter

Externa länkar

Ledamöter av USA:s representanthus från Virginia
Borgmästare i Alexandria, Virginia
Amerikanska demokrater
Alumner från College of the Holy Cross
Alumner från University of Pittsburgh
Födda 1945
Levande personer
Män
Robert C. Scott

Robert Cortez "Bobby" Scott, född 30 april 1947 i Washington, D.C., är en amerikansk demokratisk politiker. Han är ledamot av USA:s representanthus från Virginia sedan 1993.

Han avlade sin grundexamen vid Harvard University och juristexamen vid Boston College School of Law. Han blev 1977 invald i Virginia House of Delegates, underhuset i delstatens lagstiftande församling. Därefter blev han 1982 invald i delstatens senat. Han kandiderade till USA:s representanthus i 1986 års kongressval, men förlorade mot republikanen Herbert H. Bateman. Scott blev sedan 1992 invald från Virginias tredje distrikt.

Referenser

Noter

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress - biografi på den amerikanska kongressens hemsida
officiell hemsida

Födda 1947
Ledamöter av USA:s representanthus från Virginia
Män
Levande personer
Alumner från Boston College Law School
Personer från Washington, D.C.
Louis Alexandre Berthier

Louis Alexandre Berthier, född 20 februari 1753 i Versailles, död 1 juni 1815 i Bamberg, var furste av Neuchâtel och Valengin, furste av Wagram, marskalk av Frankrike och vice-konnetabel.

Louis Alexandre Berthier inträdde i generalstaben som löjtnant 1770. Senare åtföljde han La Fayette till Amerika och deltog i nordamerikanska frihetskriget, varifrån han återvände med överstes grad. 1791 blev han befälhavare över nationalgardet Versailles, 1792 stabschef vid västra armén under general Nicolaus von Luckner samt 1795 divisionsgeneral och generalstabschef i den italienska armén. När Napoleon Bonaparte övertog befälet över denna armé, 1796, uppstod mellan honom och Berthier ett förtroligt vänskapsförhållande som bestod till Berthiers död. 

Efter freden i Campo Formio fick Berthier överbefälet över hären. I februari 1798 besatte han Rom och proklamerade den romerska republiken. Sedan följde han såsom stabschef Bonaparte till Egypten, återvände därifrån tillsammans med honom och bidrog att framkalla revolutionen av 18 brumaire 1799 samt utnämndes därefter till krigsminister. I tåget över Stora S:t Bernhard och i segern vid Marengo hade han betydlig andel. 

1805 var han chef för generalstaben i kriget mot Österrike, undertecknade 17 oktober samma år kapitulationen i Ulm, 6 december vapenstilleståndet vid Austerlitz, bevistade 1806 och 1807 fälttågen mot Preussen och Ryssland och slöt i juni samma år vapenstilleståndet i Tilsit. 

Redan 1804 hade han blivit utnämnd till marskalk. När Preussen avträdde Neuchâtel och Valengin, fick han det suveräna herraväldet över dessa båda furstendömen, nedlade krigsministerportföljen och utnämndes till vice-konnetabel, senator och kejserlig prins. Efter fälttåget mot Österrike 1809 fick han titeln furste av Wagram. 1810 sändes han till Wien för att representera Napoleon vid dennes förmälning med prinsessan Marie Louise, kejsar Frans I:s dotter. I fälttågen 1812-14 var han åter chef för generalstaben. 

Efter Napoleons fall hyllade Berthier Ludvig XVIII av Frankrike. Han förlorade suveräniteten över Neuchâtel och Valengin, men bibehöll sin värdighet som pär och marskalk av Frankrike. Under de hundra dagarna åtföljde han först Ludvig XVIII till Gent. Han reste därefter till sin familj i Bamberg där han omkom genom en olyckshändelse.

Berthier synes inte ha varit i besittning av någon militärisk begåvning i högre mening, men hans tekniska kunskaper, rediga minne och outtröttliga arbetskraft gjorde honom till ett utmärkt verktyg åt Napoleon, vars befallningar han förstod att omsätta i klara och bestämda order. Napoleon sade senare att han skulle ha segrat vid Waterloo, om han haft Berthier till stabschef. Hans Mémoires utkom i Paris 1826.

Referenser

Källor
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Födda 1753
Avlidna 1815
Franska fältmarskalkar
Frankrikes krigsministrar
Män
Personer från Versailles
Storkorset av Hederslegionen
Deltagare i slaget vid Wagram
Deltagare i slaget vid Austerlitz
Namn ingraverat på Triumfbågen
Thomas J. Clarke

Thomas James Clarke (iriskt namn: Tomás Ó Cléirigh), född 11 mars 1857 i Milford on Sea, Hampshire, död 3 maj 1916 i fängelset Kilmainham Gaol i Dublin, var en irländsk upprorsledare, mest känd för sin roll i Påskupproret 1916. Till följd av detta dömdes han till döden och arkebuserades.

Referenser

Personer på Irland under 1800-talet
Personer som blivit avrättade av Storbritannien under 1900-talet
Personer som blivit avrättade genom arkebusering
Födda 1857
Avlidna 1916
Män
Byteskomik

Byteskomik var ett svenskt radioprogram 1976-83 med Gunnar Bernstrup och Stellan Sundahl.

Historia 
Serien började sändas hösten 1976 och ingick i en satsning från Sveriges Radios sida att erbjuda humorprogram i Sveriges Radio P1 varje vardagsmorgon. Sammanlagt sändes runt 300 Byteskomikprogram.

Programmet 
Programidén var att i direktsändning kunde lyssnare ringa in sina roliga historier och byta dem mot andra. Egentligen fick radiolyssnarna skicka in sina roliga historier till programmet och de lyckliga fick chansen att byta sin historia i direktsändning. Varje byte avslutades med ramsan "Bytt, bytt kommer aldrig mer igen". Historiebytena med lyssnare och kändisar per telefon varvades med olika historie- eller vitssjok och sketcher med programledarna. Man hade olika teman som skottehistorier eller bondehistorier och man besökte "Vitsbaren" på Kennelklubben, travbanan, riksdagen m.m. 

Programmet fick sådan genomslagskraft att det efter en säsong även repriserades i Sveriges Radio P3. Med obruten popularitet fortsatte programmet sändas i sju år fram till vårsäsongen 1983.

Hans Christian Lumbyes Champagnegaloppen användes som signaturmelodi. Producent var Ruth Schönberg.

Utanför studion 
Programmet resulterade i två LP-skivor och cirka 15 böcker. Det blev också gästspel i andra av radio- och TV-program, artiklar i pressen och även en engelskspråkig version av programmet sedan BBC visat intresse för idén. 

Bernstrup och Sundahl hade en egen spalt i VeckoRevyn under några år och gjorde dessutom mängder av framträdanden på olika scener i Sverige. Paret gjorde bland annat två veckors scenshow på Liseberg sommaren 1983 och även en helg på Gröna Lunds stora scen samma år. Man var också i Oslo för att spela in material till ett program. Utrustade med bandspelare gick man Karl Johan upp och ner och bytte historier med folk för att kontrollera det norska humorutbudet. Samma sak gjorde man i Göteborg och Eslöv.

Medverkande 
Bland "kändisar" som var med och bytte historier kan nämnas Thory Bernhards, Cornelis Vreeswijk, Lasse Åberg, Signe Hasso, Snoddas Nordgren, Rolle Stoltz, Hasse Alfredson, Bernt Carlsson, Pugh Rogefeldt, Thore Skogman, Kisa Magnusson, Ingemar Johansson, Lennart Swahn, Monica Dominique, Sten-Åke Cederhök, Sid Jansson, Owe Thörnqvist, Arne Hegerfors, Jarl Borssén, Kid Severin, Torsten Ehrenmark, Ingemar Mundebo och Lars-Gunnar Björklund.

Reaktioner 
Byteskomik väckte inledningsvis viss anstöt för sin ton och programtitel som för en del anspelade på begreppet lyteskomik, men kritiken tystnade efter hand.

Referenser

Fotnoter 

Humorprogram i Sveriges Radio
Radioprogram nedlagda 1983
Radioprogram startade 1976
Tallmossen

Tallmossen är en mosse, belägen söder om sjön Tarmlången i Heby kommun. Väster om mossen finns ett skogsområde, där man finner Upplands högsta punkt, 118 meter över havet. Denna höjd kallas ibland Upplandsberget, men det namnet finns inte på kartan.

Referenser

Noter

Övriga källor 
Uppland: Upplandsberget (Tallmossen) - 118 m, sverigestak.org

Berg i Uppland
Sveriges landskaps högsta punkter
Sveriges läns högsta punkter
Heby kommun
Favourite Worst Nightmare

Favourite Worst Nightmare är det brittiska indierockbandet Arctic Monkeys andra album, utgivet 18 april 2007. Det blev etta på UK Albums Chart och utsågs till bästa brittiska album på BRIT Awards 2008.

Låtlista
"Brianstorm" - 2:50
"Teddy Picker" - 2:43
"D Is for Dangerous" - 2:16
"Balaclava" - 2:49
"Fluorescent Adolescent" - 2:58
"Only Ones Who Know" - 3:03
"Do Me a Favour" - 3:27
"This House Is a Circus" - 3:10
"If You Were There, Beware" - 4:34
"The Bad Thing" - 2:23
"Old Yellow Bricks" - 3:11
"505" - 4:14

Musikalbum 2007
Album av Arctic Monkeys
Rovtänder

Rovtänderna (stundom "rovdjurständerna") betecknar ombildade kindtänder (fjärde premolaren i överkäken och första molaren i underkäken) som vanligen förekommer hos de flesta rovdjur (ordningen Carnivora, saknas hos sälar). De är längre och vassare än övriga kindtänder och fungerar som en "sax". De övriga kindtänderna är vanligen tillbakabildade, eller saknas helt, hos rovdjur.

Se även
Hörntand

Referenser

Tänder
Djuranatomi
Virgil Goode

Virgil Hamlin Goode, Jr., född 17 oktober 1946 i Richmond, Virginia, är en amerikansk politiker. Han representerade delstaten Virginias femte distrikt i USA:s representanthus 1997-2009, först som demokrat, sedan som obunden och till sist som republikan.

Han är uppvuxen i Rocky Mount, en liten stad i närheten av Roanoke. Han avlade grundexamen vid University of Richmond och juristexamen vid University of Virginia School of Law.

Han inledde sin politiska karriär som demokrat. Han kandiderade till USA:s senat 1982 och 1994. Han förlorade båda gångerna i demokraternas primärval. När kongressledamoten Lewis Payne inte ställde upp för omval i 1996 års kongressval, lyckades Goode bli invald i representanthuset som demokrat.

Goode lämnade demokraterna i januari 2000 och blev obunden i stället. Han röstade redan som obunden med republikanerna. I november 2000 lyckades han bli omvald som obunden. Han blev 2002 medlem av Republikanska partiet och lyckades det året bli omvald till en hel mandatperiod som republikan.

USA:s representanthus fick den första muslimska ledamoten efter kongressvalet i USA 2006. Goode kritiserade Keith Ellison och Koranen som för första gången skulle vara framträdande när en ny ledamot svär eden. Han menade att om inte flera politiker är emot invandring, kommer det att bli flera muslimska ledamöter i framtiden. Ellison svarade att han inte är invandrare fast han är muslim. Ellison, som är från Minnesota, använde en Koran som hade hört till Thomas Jefferson, en av de mest kända politikerna i Virginias historia och en förespråkare för religionsfriheten.

Goode förlorade i kongressvalet i USA 2008 mot demokraten Tom Perriello.

Han ställer upp som presidentkandidat för Constitution Party i presidentvalet 2012.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress - biografi på den amerikanska kongressens webbplats

Ledamöter av USA:s representanthus från Virginia
Amerikanska presidentkandidater
Personer från Richmond, Virginia
Födda 1946
Levande personer
Män
Amerikanska presidentkandidater för Constitution Party
Alumner från University of Virginia
Alumner från University of Richmond