kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Maria Kunigunde av Sachsen

Maria Kunigunde av Sachsen, född 10 november 1740, död 8 april 1826, var en tysk abbedissa och tysk-romersk furstinna som regerande abbedissa och monark av den självstyrande klosterstaten Essens stift och Thorns stift, från 1776 till 1802.

Biografi
Maria Kunigunde var dotter till den polska kungen och kurfursten av Sachsen, August III, och Maria Josefa av Österrike. Hon mottog en hög bildning och undervisades i latin, franska, polska, filosofi, geografi, religion, teckning, musik och dans. År 1764 föreslogs ett äktenskap med Josef II (tysk-romersk kejsare), och ett möte arrangerades i Böhmen för att Josef skulle få lära känna henne. Han fick ett dåligt intryck av henne under mötet eftersom hon knappt talade till honom, och valde därför en annan brud. Då mötet blev känt sjönk hennes värde kraftigt på äktenskapsmarknaden. Hennes släkt krävde då kompensation av Österrike, och det slöts ett avtal om att skaffa henne ett ämbete som furstinna och abbedissa vid något av furstestiften.

Förhandlingarna om att installera henne som abbedissa i Münsterbilzen misslyckades 1766. År 1775 blev hon slutligen vald till koadjutor i Essen och Thorn, och den 16 juli 1776 tillträdde hon som fursteabbedissa. Som sådan åtnjöt hon alla plikter och skyldigheter som övriga monarker i det tysk-romerska riket, såsom en plats och röst i riksdagen, beslutsrätt över rättsväsende, skatter, lagar, mynt och värnplikt samt immunitet mot lagen.

Maria Kunigunde trivdes inte i Essen, som var litet och provinsiellt och vars residens hon tyckte var för trångt . Hon besökte staden ett år efter valet och höll en stor representationsmiddag, varefter hon bosatte sig hos sin bror Clemens Wenzelaus, furstbiskopen av Trier, i Koblenz. Hon utövade ett stort inflytande över styrelsen i broderns biskopsdöme, där han knappt gjorde något utan att be henne om råd. Hon ägnade sig också aktivt åt Essens styrelse även om hon inte var bosatt där. År 1781 reformerade hon rättsväsendet och åren 1786-1793 pågick en långtgående konflikt med ständerna i Essen, som slutligen löstes med ett fastställande av vilka områden i rättsväsendet som låg under abbedissans jurisdiktion och som formade statens första konstitution 1794.

Hon lät förbjuda abort, reglera kirurgers och barnmorskors verksamhet, grundade en flickskola och lät bygga ett vägnät. Hon tillhörde också de första industrialisterna i Ruhrområdet då hon från 1787 gynnade framväxten av järnhanteringen. År 1802 ockuperades stiftet av Preussen som annekterade området. Maria Kunigunde förlorade sina politiska befogenheter, men fick behålla sin titel och sitt underhåll. Hon bodde sedan med brodern Clemens Wenceslaus i Oberndorf i Bayern fram till hans död 1812, och därefter återvände hon till Sachsen.

Referenser 
    

Födda 1740
Avlidna 1826
Kvinnor
Tyska abbedissor
Tyska furstinnor
Kvinnliga regenter under 1700-talet
Borisovo (tunnelbanestation)

Borisovo (ryska: Бори́сово) är en tunnelbanestation på Ljublinsko–Dmitrovskaja-linjen i Moskvas tunnelbana. Stationen öppnades 2 december 2011, tillsammans med Sjipilovskaja och den nya södra slutstationen Ziablikovo.

Se även 
 Moskvas tunnelbana
 Lista över Moskvas tunnelbanestationer

Externa länkar 

Moskvas tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 2011
2011 i Ryssland
Sjipilovskaja

Sjipilovskaja (ryska: Шипиловская) är en tunnelbanestation på Ljublinsko–Dmitrovskaja-linjen i Moskvas tunnelbana. Stationen öppnades den 2 december 2011, tillsammans med Borisovo och den nya södra slutstationen Ziablikovo.

Se även 
 Moskvas tunnelbana
 Lista över Moskvas tunnelbanestationer

Externa länkar 

Moskvas tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 2011
2011 i Ryssland
Ziablikovo

Ziablikovo (ryska: Зябликово) är den södra slutstationen på Ljublinsko–Dmitrovskaja-linjen i Moskvas tunnelbana. Stationen öppnades 2 december 2011, tillsammans med stationerna Borisovo och Sjipilovskaja. Stationen har fått sitt namn efter byn Ziablakovo som var belägen här men lämnat plats för stadens utvidgning.

Byten 
På Ziablikovo kan man byta till Krasnogvardejskaja på Zamoskvoretskajalinjen, genom en gångtunnel som går från Ziablakovos norra vestibul till centralhallen på Krasnogvardejskaja.

Se även 
 Moskvas tunnelbana
 Lista över Moskvas tunnelbanestationer

Externa länkar 

Moskvas tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 2011
2011 i Ryssland
Marianna Franziska von Hornstein

Marianna Franziska von Hornstein, född 2 juli 1723 i Göffingen, Främre Österrike, död 27 december 1809 i Säckingen, var en tysk abbedissa och tysk-romersk furstinna som regerande abbedissa och monark av den självstyrande klosterstaten Säckingen stift. Hon var den sista fursteabbedissan av Säckingen och regerade från 1755 till 1806. 

Marianna Franziska von Hornstein var dotter till den österrikiske hovmarskalken Franz Marquard von Hornstein. Hon knöts 1730 till klostret i Säckingen, gick i kloster 1748 och vigdes till abbedissa 1755. Hon lät dekorera klostret med stuckaturer av Johann Michael Feuchtmayer. von Hornstein försvarade Säckingens stift mot den josefinska klosterupplösningen. Kejsar Josef lät upplösa de flesta kloster i Österrike, och 1785 hade turen kommit även till Säckingen. Tillsammans med sin kusin Anton von Hornstein-Binningen begärde hon ett möte med Josef och lyckades övertala honom att återkalla upplösningen. 1786 utfärdades i stället en bekräftelse på att klostret skulle få vara kvar. De bodde då 16 "stiftsdamer" i klostret. År 1806 tillföll klostret kurfurstendömet Baden och upplöstes.

Referenser 
     

Födda 1723
Avlidna 1809
Kvinnor
Tyska abbedissor
Tyska furstinnor
Kvinnliga regenter under 1700-talet
Österrikisk adel
Audun illskälda

Audun illskälda (Auðun illskælda) var enligt Egils saga kung Harald Hårfagers äldste hirdskald, som kungen hade övertagit från sin far, Halvdan svarte av Vestfold. Han hade sin hedersplats i högsätet mittemot Harald.

Ingenting är känt om Auduns liv. Han bör, säger Finnur Jónsson, ha fötts före år 825, och kan knappast ha överlevt 800-talet. Enligt den inte helt historiska Skáldsaga Haralds hárfagra (Sagan om Harald Hårfagers skalder), som finns i Hauksbók, ska han ha varit frände till lendmannen (en vasalltitel) Torfinn i Naumdölafylke. Om han själv kom från samma trakt är omöjligt att veta.

Två gånger var Audun i onåd hos kung Harald, enligt samma saga. Första gången när han kvickt måste dikta en drapa om kungen och – kanske för att inspirationen tröt – "lånade" omkväde (stef) från en drapa som hans frände, skalden Ulf Sebbason, tidigare hade gjort. "Lånet" upptäcktes av en annan skald, som skvallrade för kungen. Det var till följd av detta plagiat som Audun fick tillnamnet illskälda. Ordet uttalas med hårt k, som i skald, och betyder "den skrale skalden". Drapan blev kallad Stolinstefja, det vill säga "drapan med stulet omkväde".

Andra gången Audun kom i onåd var när han och två andra skalder, Ölve hnuva och Torbjörn hornklove, utan att veta om varandras tilltag, framförde amorösa förslag till en fager änka på Nordmöre där kungen var på gästning. Kvinnan, som till råga på allt var kungens fränka, låtsades stämma möte med skalderna, fast vid olika tidpunkter och i skilda uthus, där de sedan blev inlåsta och fick sitta och frysa. Alla tre skalder författade var sin liten strof där de klagade över den lömska kvinnan. Historien är dock en vandringssägen och stroferna är knappast autentiska.

Det enda som återstår av Auduns konst är en halvstrof från en smädevisa om Orm skald, mannen som skvallrade för kungen att stefet (omkvädet) i Stolinstefja var stulet. 

Män dock borde om "Mullens
mjäkiga rem" tiga –
fast han ock Håars kannas
hälldagg kring sig dräller.

Kenningarna kan behöva förklaras: "Mullens mjäkiga rem" är en orm, och mannen hette Orm. Håar är ett annat namn för Oden, och dennes "kannas hälldagg" är skaldemjödet, det vill säga diktkonsten.

Källor

Litteratur
Egil Skallagrimssons saga i De isländska sagorna, I, Stockholm, 1962. (Översättning: Åke Ohlmarks.)
Åke Ohlmarks, Fornnordisk lyrik, II, Skaldediktning, Stockholm, 1960.
Finnur Jónsson, Den oldnorske og oldislandske litteraturs historie, I, 2 utg., København, 1920.

Externa länkar
Audun illskälda: Två lausavísur (på norröna).

Norröna skalder
Män
Födda 820-talet
Avlidna okänt år
Personer i Norge under 800-talet
MuseumsQuartier

MuseumsQuartier, förkortat MQ, är en 60 000 m² stor areal i Wiens stadsdel Neubau nära stadens centrum. Utbudet sträcker sig från bild- och scenkonst, arkitektur, musik, mode, teater, dans, litteratur, barnkultur, till digital kultur. I april 1998 påbörjades byggandet av MQ, som kunde öppna tre år senare i september 2001.

I flera byggnader finns olika museer, institutioner och initiativ. De tre största museerna är MUMOK (Museum Moderner Kunst), Leopold Museum och Kunsthalle Wien. För de allra yngsta finns barnmuseet ZOOM Kindermuseums. Vidare används arealen för olika återkommande evenemang som litteraturfestivalen O-Töne eller konserter inom ramen för Jazz Fest Wien.

Litteratur 
 Margaret Gottfried: Das Wiener Kaiserforum. Utopien zwischen Hofburg und Museumsquartier. (Böhlau, Wien 2001) .

Externa länkar 

Konstmuseer och konsthallar i Wien
Kornerup

Kornerup är ett danskt efternamn, som burits av bland andra:
 
 Andreas Nicolaus Kornerup (1857–1881), dansk geolog
 Ann-Mari Kornerup (1918–2006), svensk-dansk textilkonstnär
 Bjørn Kornerup (1896–1957), dansk historiker 
 Ebbe Kornerup (1874-1957), dansk författare 
 Else Kornerup (1897-1973), dansk författare
 Jacob Kornerup (1825–1913), dansk arkeolog
 Lars Andreas Kornerup (1822–1894), dansk litograf
 Ludvig Kornerup (1871–1946), dansk-svensk fotbollsdomarpionjär
 Peter Kornerup (1794–1875), dansk arkitekt
 Valdemar Kornerup (1865–1924), dansk målare

Se även 

 Kornerup Sogn 

Danska efternamn
Viggo Stuckenberg

Viggo Henrik Fog Stuckenberg, född den 17 september 1863 vid Vridsløselille nära Köpenhamn, död den 6 december 1905 i Köpenhamn, var en dansk författare. Han var son till Frederik Henrik Stuckenberg och gift med författarinnan Ingeborg Stuckenberg.

Biografi 
Stuckenberg ämnade först utbilda sig till sjöofficer, men misslyckades och började då studera i Köpenhamn, tog 1884 artium och studerade en tid österländska språk och etnografi. Därefter blev han lärare i Köpenhamn. Hans första bok var Digte (1886); den följdes av berättelserna Igennembrud (1888) och Messias (1889), i vilka han gav sitt bidrag till skildringen av 1880-talets radikala ungdom. Sagodikten Den vilde Jæger (1894) och Romerske Scener (1895) är i dramatisk form, de visar stegrad formkonst och fördjupad människoskildring. Huvuddelen av hans alstring ägnades sedan åt novellistiken. 

Fagre Ord (1895; 3:e upplagan 1906) är en kärlekshistoria, som slutar i solsken, Valravn (1896; ny upplaga 1908) två noveller av mörk stämning. Utom Sol (1897; ny upplaga 1908), som skildrar konstnärsdrömmar hos en vagnlackerare, utgav han vidare de båda större berättelserna Hjemfalden (1898) och Asmadæus (1899), i vilka han med utförlig och ömsint psykologi skildrar strykares och förbrytares liv, och Vejbred (samma år), en samling sagor. I Flyvende Sommer (1898) och Sne (1901; 5:e upplagan 1915) återvände han till versen; dessa båda små diktsamlingar rymmer hans yppersta konstverk. Efter hans död utkom ett band Sidste Digte (1906); Stuckenbergs Samlede Værker utgavs 1910-11 i 3 band. 

Stuckenberg stod nära den psykologiserande, tungsinta ryska litteraturen; hans prosa dröjer blott vid naturstämningar och känslotillstånd; av handling, yttre händelse finns det i hans berättelser föga, medan däremot det inre livet, vardagens små stämningsböljor, själens och sinnenas värld följs och återges in i det minsta, med en längtan efter klarhet och harmoni, ärlighet och frihet, som gör honom otillfredsställd och fientlig mot den verklighet han likväl avvinner så mycket av glädje och skönhet. Innerligt tolkade han Själlands natur; friluftsmänniska, men idylliker, drogs han trots allt i sin fantasi till olyckans och brottets hemligheter.

Källor 

 

Danska novellförfattare
Danskspråkiga novellförfattare
Danska romanförfattare
Danskspråkiga romanförfattare
Danska poeter
Danskspråkiga poeter
Poeter under 1800-talet
Poeter under 1900-talet
Danska författare under 1800-talet
Danska författare under 1900-talet
Författare från Köpenhamn
Födda 1863
Avlidna 1905
Män
Ugglan
Boel Adler

Berit Boel Cecilia Adler, född Lindström den 21 juni 1959 i Borlänge, är en svensk sångpedagog, musikjournalist och radioproducent.

Boel Adler är sångerska (mezzo-sopran) och utbildade sig till sångpedagog på musikhögskolan i Malmö, där hon gick ut 1986 och därefter flyttade till Stockholm. Hon hade under några år kontrakt med Radiokören och gjorde sedan talprov till Sveriges radio och fick sitt första vikariat på P2 1991. Numera är hon frilansande journalist med kontinuerliga uppdrag för Sveriges radio P2. Hon har bland annat i perioder lett programmet "Klassisk förmiddag", men arbetar även som presentatör i andra musiksammanhang.

Källor

Svenska sångpedagoger
Svenska radioprogramledare
Födda 1959
Levande personer
Kvinnor
Personer från Borlänge
Bunge, Gotlands kommun

Bunge är kyrkby i Bunge socken i Gotlands kommun, belägen på norra Gotland vid länsväg 148 strax sydväst om Fårösund.

I Bunge ligger Bunge kyrka.

Orter i Gotlands kommun
As Knights Concur

As Knights Concur är ett musikalbum från 2008 med Peter Asplund Quartet.

Låtlista
In a Pensive Place (Peter Asplund) – 6:59
Days of Wine and Roses (Henry Mancini) – 7:47
Mexican Hayride: I love you (Cole Porter) – 5:25
Wonderyear (Peter Asplund) – 7:41
My Funny Valentine (Richard Rodgers) – 12:17
The Prowlers (Peter Asplund) – 5:30
Sunny (Bobby Hebb) – 7:09
On Green Dolphin Street (Bronislaw Kaper) – 7:21

Medverkande
Peter Asplund – trumpet
Jacob Karlzon – piano
Hans Andersson – bas
Johan Löfcrantz Ramsay – trummor

Listplaceringar

Källor

Musikalbum 2008
Album av Peter Asplund
Anton Babtjuk

Anton Anatolievitj Babtjuk (ryska: Антон Анатольевич Бабчук, ukrainska: Антон Анатолійович Бабчук), född 6 maj 1984 i Kiev, Ukrainska SSR, Sovjetunionen, är en ukrainsk-rysk före detta professionell ishockeyspelare. Babtjuk valdes av Chicago Blackhawks som 21:e spelare totalt i 2002 års NHL-draft. Babtjuk spelade endast 22 matcher för Blackhawks innan han byttes bort till Carolina Hurricanes 20 januari 2006.

2007 återvände han till eurasiskt spel för Avangard Omsk, innan han året efter återvände till Carolina. Efter säsongen 2008/2009 återvände han återigen till Omsk. 2010 var han tillbaka i Carolina.

17 november 2010 bytte Carolina bort Babtjuk till Calgary Flames.

I RSL har Babtjuk spelat för Ak Bars Kazan, SKA Sankt Petersburg och Avangard Omsk.

Statistik

Klubbkarriär

Internationellt

Källhänvisningar

Externa länkar 
Anton Babchuk NHL Statistics - Hockey-Reference.com
Anton Babchuk - nhl.com

Ryska ishockeyspelare
Ukrainska ishockeyspelare
Spelare i SKA Sankt Petersburg
Spelare i Carolina Hurricanes
Spelare i Avangard Omsk
Spelare i Calgary Flames
Spelare i Chicago Blackhawks
Spelare i Ak Bars Kazan
Spelare i Norfolk Admirals (2000–2015)
Spelare i Albany River Rats
Stanley Cup-mästare 2006
Idrottare från Kiev
Födda 1984
Levande personer
Män
Spelare valda i NHL Entry Draft 2002
Spelare valda av Chicago Blackhawks i NHL Entry Draft
Slaggtegel

Slaggtegel är ett tegelliknande byggnadsmaterial som förr göts av slagg från järnframställning. Slagget som rann ur ugnen ner i tackjärnsformar av lämplig storlek och form, stelnade och blev ett starkt och billigt byggnadsmaterial. Teglet var mycket vanligt i grundmurar, framförallt i Bergslagen.

Idén kom på 1700-talet från England, och introducerades av slottsbyggmästaren Clas Eliander 1748. Uppfinningar och upptäckter av detta slag hamnade snabbt i god jordmån i nyttotänkandets era. Den främsta anledningen till att det tunga materialet accepterades som byggelement var att timret behövdes för tillverkning av träkol för masugnarna.

Produktionen av slaggtegel pågick fram till mitten av 1900-talet. Då hade kokset i stor utsträckning ersatt träkolsbränslet i masugnarna. Slaggen blev därmed mer basisk, och lämpade sig inte längre att gjuta – den sprack när den stelnade.

Exempel på slaggtegel

Se även 
 Slagg
 Sintersten
 Slagghus
 Bergslagssten
 Forsgrenska stilen
 Kolhus
 Historiska byggnadsmaterial
 Asktegel

Källa
Ur Byggnadskultur nr 4/2000 Ann Marie Gunnarsson

Externa länkar

Tegel
Novoslobodskaja

Novoslobodskaja (ryska: Новослободская, Novoslobodskajagatan), är en tunnelbanestation på Koltsevajalinjen (ringlinjen) i Moskvas tunnelbana. 

Stationens arkitekt Aleksej Dusjkin hade länge önskat att använda glasmålningar för att dekorera en tunnelbanestation. Dusjkin fick kontakt med den kände konstnären Pavel Korin, som blev intresserad av att komponera motiv som sedan skulle bli glasmålningar. Lettiska konstnärer färdigställde sedan de 32 paneler med glasmålningar som finns på stationens pyloner. Varje panel är inramad av en utsirad mässingsram och är upplyst inifrån. Övriga stationen designades utifrån glaspanelerna. Stationen är en trespanns pylonstation som Dusjkin dekorerade så att intrycket påminner om en underjordisk krypta. Vid plattformens slut finns mosaiken "Fred på jorden" av Pavel Korin.

Stationens vestibul är en imponerande portik som ligger i nordöstra hörnet av Novoslobodskajagatan och Seleznevskajagatan.

Byte 
På Novoslobodskaja kan man byta till Mendelejevskaja på Serpuchovsko-Timirjazevskaja-linjen (grå linjen).

Se även 
 Moskvas tunnelbana
 Lista över Moskvas tunnelbanestationer

Externa länkar 

Moskvas tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 1952
1952 i Sovjetunionen
Festival of Endless Gratitude

Festival of Endless Gratitude är en årlig musikfestival som anordnats i Köpenhamn sedan 2007.

Externa länkar
Officiell webbplats

Musikfestivaler i Danmark
Kultur i Köpenhamn
Återkommande evenemang med premiär 2007
Pavel Korin

Pavel Dmitrijevitj Korin (ryska: Павел Дмитриевич Корин), född 8 juli 1892 och död 22 november 1967, var en rysk konstnär och restaurator, känd för sina porträtt och sina nostalgiska målningar av ett förflutet heligt Ryssland. Korin är också bekant för sin ofullbordade monumentalmålning "Farväl till Ryssland", vilken han förberedde under 40 års tid. 

Under 1950-talet gjorde Korin flera mosaiker för Moskvas tunnelbana, exempelvis på Novoslobodskaja och Komsomolskaja på ringlinjen, och på Arbatskaja på blå linjen.

Utmärkelser 
Korin fick en rad utmärkelser, däribland Stalinpriset 1954 och en guldmedalj vid världsutställningen Expo 58 i Bryssel.

Födda 1892
Avlidna 1967
Män
Ryska konstnärer
Personer från Ivanovo oblast
Park Kultury (Koltsevajalinjen)

Park Kultury (ryska: Парк культу́ры, Kulturparken), är en tunnelbanestation på Koltsevajalinjen (ringlinjen) i Moskvas tunnelbana. Stationen ligger nära nöjes- och kulturparken Gorkijparken i centrala Moskva.

Arkitekten Igor Rozjin, som sedan ritade Luzjnikistadion, gav stationen ett tema som visar sport- och fritidsaktiviteter hos sovjetisk ungdom, främst på 26 runda basreliefer.

Vid stationens slut finns en liten basrelief föreställande Maksim Gorkij. Från början hette stationen Park Kultury imeni Gorkogo men under Sommar-OS i Moskva 1980 ropades stationernas namn ut även på engelska och franska, och man kortade då ner det ryska namnet. Efter OS fick stationen behålla det korta namnet. Den långa namnformen står fortfarande i bronsbokstäver bredvid Gorkij-reliefen.

Byten 
På stationen kan man byta till Park Kultury-stationen på Sokolnitjeskajalinjen.

Se även 
 Moskvas tunnelbana
 Lista över Moskvas tunnelbanestationer

Externa länkar 

Moskvas tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 1950
1950 i Sovjetunionen
Takashi Murakami

Takashi Murakami, 村上隆, född 1 februari 1962 i Tokyo i Japan, är en japansk målare och skulptör.

Biografi
Takashi Murakami växte upp i Tokyo. Han utbildade sig på Tokyo University of the Arts, från början för att bli tecknare av animationer, men så småningom med inriktning på den traditionella japanska målarformen Nihonga.

Murakamis skulptur "My Lonesome Cowboy" från 1998 såldes för drygt 15 miljoner dollar på Sotheby's 2008.

Superflat
År 2000 myntade han teorin Superflat, i samband med en utställning på Museum of Contemporary Art i Los Angeles. Begreppet har som utgångspunkt den betoning på ytan som han såg som gemensam för både den traditionella japanska konsten och samtidens manga och anime. I teorin inbegrips också en fusion av finkultur och populärkultur.

Det postmodernistiska Superflat-konceptet har även anammats av och inspirerat andra moderna konstnärer och anime-skapare, inklusive Mamoru Hosoda (som bjöds in till att animera Murakamis kortfilm Superflat Monogram) och Masaaki Yuasa (vars studio Studio 4°C bär ett namn som å andra sidan syftar på temperaturen när vatten är som tyngst). Yuasas film Mind Game från 2004 är gjord i sin stil som avviker kraftigt från gängse "mangastil"; samma år producerades även den stilistiskt snarlika animeserien Fūjin monogatari (engelska: Windy Tales), även den kännetecknad av en skissartad stil.

Referenser

 Om Takishi Murakami på Gagosian Gallerys webbplats

Externa länkar
 Takashi Murakamis webbplats
 Murakami à Versailles: Flower Matango à la Galerie des Glaces

Japanska grafiker
Personer från Tokyo
Popkonst
Japanska skulptörer
Födda 1962
Män
Levande personer
WP:Projekt Japan
Faustus från Mileve

Faustus från Mileve alternativt Faustulus från Mileve, död omkring 400, var en biskop i Mileve, Nordafrika och företrädare för manikeismen.

Han sammanträffade i Kartago med Augustinus, vilken senare bemötte hans läror i skriften Contra Faustum. Han skildras av Augustinus i dennes självbekännelser.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Biskopar
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Män
Another Country

Another Country är jazzsångerskan Jeanette Lindströms debutalbum från 1995.

Låtlista
Never Will I Marry (Frank Loesser) – 7:25
Another Country (Jeanette Lindström) – 5:41
All the World's Astage (Jeanette Lindström/Steve Dobrogosz) – 5:39
I Don't Come Easy (Radka Toneff) – 6:14
Cold (Jeanette Lindström) – 1:46
The Answer (Jeanette Lindström/Robert Creeley) – 3:53
Meeting (Jeanette Lindström) – 4:18
Lonely House (Kurt Weill/Langston Hughes) – 5:09
Wifes and Lovers (Burt Bacharach/ Hal David) – 5:03
White Lady in the Window (Jeanette Lindström/Steve Dobrogosz) – 8:02
Competition (Jeanette Lindström) – 8:36
Speek Low (Kurt Weill/Langston Hughes) – 6:21

Medverkande
Jeanette Lindström – sång
Örjan Hultén – saxofoner
Torbjörn Gulz – piano
Dan Berglund – bas
Magnus Öström – trummor, slagverk

Musikalbum 1995
Album av Jeanette Lindström
Svenska debutalbum
Faustus från Reji

Faustus från Reji, död omkring 495, var en biskop av Reji (idag Riez) i Provence.

Faustus var av brittisk härkomst och var ledare för den galliska kyrkan. I striden mot Pelagius företrädde Faustus en "semipelagiansk" riktning, bland annat i skriften De gratia Dei. Han ansågs att viljans frihet genom synden försvagats men ej förlorats.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Noter

Franska biskopar
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Män
Ralph Steinman

Ralph Marvin Steinman, född 14 januari 1943 i Montréal i Québec, död 30 september 2011 i New York i New York, var en kanadensisk immunolog och cellbiolog verksam vid Rockefeller University, New York.

Nobelförsamlingen vid Karolinska Institutet tillkännagav den 3 oktober 2011 att Steinman tilldelats Nobelpriset i fysiologi eller medicin 2011 "för hans upptäckt av dendritcellen och dess roll vid förvärvad immunitet". Steinman tilldelades halva priset, medan den andra hälften delades mellan Jules Hoffmann och Bruce Beutler. Vid detta tillfälle var det inte bekant för nobelkommittén att Steinman avlidit tre dagar tidigare, och hans universitet fick nyheten om hans död samma dag som nobelpriset tillkännagavs. Efter ett beslut av Nobelstiftelsen fick han priset, trots att reglerna inte tillåter att man får priset om man avlider innan beslutet tas, eftersom beslutet togs utan deras vetskap om dödsfallet.

2007 tilldelades han Albert Lasker Basic Medical Research Award.

Referenser

Noter 

Kanadensiska biologer
Immunologer
Nobelpristagare i medicin
Födda 1943
Avlidna 2011
Män
Personer från Montréal
Alumner från Harvard University
Alumner från McGill University