kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Oskar Kongshöj

Oskar William Kongshöj, född 16 januari 1993, är en svensk dansare, skådespelare och artist.

Biografi 
Kongshöj påbörjade sin musikaliska karriär redan vid tio års ålder på Adolf Fredriks Musikklasser i Stockholm, för att senare fortsätta på danslinjen på Södra Latins gymnasium.

Tidigare har Kongshöj bott två år i Tyskland och studerade då på International School of Düsseldorf. Under hela sin uppväxt har han tränat dans på Lasse Kühlers dansskola i Stockholm. Där var han inriktad på bland annat jazz, modernt, street, stepp och balett.

Han har medverkat i Disneyproduktionen När klockan ringer och var med i pojkbandet Youngblood. Youngblood deltog i Melodifestivalen 2012.

Kongshöj är sedan 2015 bosatt i Köpenhamn, där han jobbar som musikalartist. 2017 startade Kongshöj även sång- och komikerduon Go Royal tillsammans med Gustaf Mardelius. De har släppt ett tiotal på YouTube och Spotify, varav den mest kända är Swedish Fika .

Under hösten 2017 jobbade Kongshöj med musikalen Spelman på taket på Malmö Opera.

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Webbkällor 
 Oskar Kongshöj på Malmö Opera
https://web.archive.org/web/20130910205958/http://www.youngbloodworld.com/
https://web.archive.org/web/20111231135402/http://svt.se/2.148435/1.2602414/youngblood_-_youngblood
http://www.youtube.com/watch?v=NXt-uL7JObY

Födda 1993
Män
Svenska skådespelare under 2000-talet
Svenska dansare under 2000-talet
Svenska artister
Deltagare i Melodifestivalen 2012
Levande personer
Peter Bergen

Peter Bergen, född 12 december 1962 i Minneapolis i Minnesota, är en brittisk-amerikansk journalist och författare som arbetar som säkerhetsanalytiker för CNN. Han föddes i USA men växte upp i London. Han studerade vid Oxfords universitet där han blev master i modern historia.

Han är känd som en av de få västerländska journalisterna som har intervjuat Usama bin Ladin då han 1997 producerade för CNN den första tv-intervjun med bin Ladin där han förklarade krig mot USA. Peter Bergen ses ofta som en av de mest framstående experterna gällande al-Qaida och terrorism. Han har skrivit tre böcker om al-Qaida och kriget i Afghanistan, Holy War, Inc., The Osama bin Laden I Know och The Longest War.

Bibliografi
2002 - Holy War, Inc.
2006 - The Osama bin Laden I Know
2011 - The Longest War
2012 - ''Man Hunt

Källor 

Amerikanska journalister
Amerikanska författare
Brittiska journalister
Brittiska författare
Födda 1962
Män
Levande personer
Personer från Minneapolis
Alumner från New College, Oxford
Michael Herr

Michael Herr, född 13 april 1940 i Syracuse i New York, död 23 juni 2016 i New York, var en amerikansk journalist, skribent och manusförfattare. 

Han är mest känd för sin bok Rapporter (1977) som handlar om hans upplevelser som tidningen Esquires korrespondent under Vietnamkriget, där han bland annat täckte Têt-offensiven och belägringen av Khe Sanh. Boken hyllades av kritiker. Författaren John le Carré sade att det var "den bästa bok jag någonsin har läst om män och krig i vår tid".

Herr skrev senare tillsammans med sin vän Stanley Kubrick manuset till Full Metal Jacket, och bidrog även till skrivandet av Apocalypse.

Källor 

Amerikanska journalister
Amerikanska manusförfattare
Födda 1940
Män
Avlidna 2016
Personer från Syracuse, New York
Emmanuel Frémiet

Emmanuel Frémiet, född den 6 december 1824 i Montrouge, död den 10 september 1910, var en fransk skulptör.

Frémiet växte upp i fattigdom, och kom tidigt i lära hos sin morbror François Rude, och debuterade redan 1843 som djurskulptör. Största delen av hans produktion upptas av djurframställningar, delvis monumentalt uppbyggda som den trumpetande elefanten utanför Palais du Trocadéro i Paris, delvis putslustigt humoristiska som satyrpojken med björnungarna i Luxembourgmuseet. Som skapare av ryttarstatyer har Frémiet gjort sitt namn berömt, främst genom Jeanne d'Arc på Rivoliplatsen i Paris, och den livfulla gruppen Sankt Georg och draken i Petit Palais ingångshall. Genom en skarp naturiakttagelse i förening med formkänsla med förkärlek för barockens linjespel förde Frémiet djurskulpturen ett gott stycke framåt och göt nytt liv i monumentalskulpturen.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932.

Externa länkar 
 
 

Franska skulptörer
Officerare av Hederslegionen
Skulptörer under 1800-talet
Franska konstnärer under 1800-talet
Födda 1824
Avlidna 1910
Män
Svensk uppslagsbok
Personer från Montrouge
Valpy French

Thomas Valpy French, född 1 januari 1825, död 14 maj 1891, var en brittisk missionär.

French utgick 1850 i Kyrkomissionssällskapets tjänst till Indien, där han grundade ett college i Agra och en teologisk skola i Lahore. 1877 blev han biskop för Punjab med nedlade 1888 sitt ämbete för att verka bland muslimerna. Efter vidsträckta resor i Främre Orienten slog han sig slutligen ned i Muskat i Oman 1891, där han dock endast hann verka några månader före sin död.

Källor

Tryckta källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932.

Noter 

Brittiska missionärer
Alumner från University College, Oxford
Födda 1825
Avlidna 1891
Män
Daniel Chester French

Daniel Chester French, född 20 april 1850 i Exeter i New Hampshire i USA, död 7 oktober 1931 Stockbridge i Massachusetts, var en amerikansk skulptör.

French har utfört monumentalskulpturer i amerikanska städer, bland andra en byst av Ralph Waldo Emerson i Metropolitan Museum of Art. French har även gjort en ryttarstaty av George Washington i Paris.

Bildgalleri

Referenser 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932.

Noter

Externa länkar

Amerikanska skulptörer
Amerikanska konstnärer under 1800-talet
Amerikanska konstnärer under 1900-talet
Personer från Exeter, New Hampshire
Födda 1850
Avlidna 1931
Män
Svensk uppslagsbok
Alumner från Massachusetts Institute of Technology
Mashūsjön

(Ainu: Kamuy-to) är en avloppslös kratersjö bildad i calderan av en potentiellt aktiv vulkan. Sjön ligger i Akan nationalpark på Hokkaido i Japan. Sjön har ett av världens största siktdjup. Sjön anses mystisk, då den sommartid ofta inte går att se på grund av att den ligger insvept i dimma.

Galleri

Referenser

Insjöar i Japan
WP:Projekt Japan
Penig

Penig är en stad i västra delen av det tyska distriktet Mittelsachsen i förbundslandet Sachsen.

Staden ligger vid floden Zwickauer Mulde ungefär 15 km norr om Chemnitz och 65 km söder om Leipzig.

Vapenskölden visar en röd ros med gyllen centrum samt fem gröna kronblad. Vapnet övertogs från ett adelssläkte med säte i Altenburg som hade stor betydelse för Penigs utveckling under medeltiden.

Historia 

Samhället grundades av slaver och nämns 981 för första gången i en skrift av Thietmar av Merseburg. Orten växte på grund av sitt läge vid en handelsväg från Halle (Saale) till Prag. Den fick omkring 1200 marknadsrätt och nämns 1227 för första gången som stad i en urkund. Viktiga yrken i staden under senare medeltiden och tidig modern tid var skomakare, krukmakare och ölbryggning.

Under början av 1800-talet etablerades ett pappersbruk i Penig som finns kvar i staden. Även inom maskinteknik och textilindustrin finns eller fanns större anläggningar.

Mellan 6 och 9 oktober 1813 utkämpades ett mindre slag i Penig som föregick Slaget vid Leipzig. En österrikisk trupp tvingade en polsk enhet under Józef Antoni Poniatowski som kämpade för Napoleon att lämna bron över floden.

Under andra världskrigets slutskede inrättades nära Penig en utpost till koncentrationslägret Buchenwald där ungefär 700 judiska flickor och kvinnor framställde material för tyska luftvapnet.

Sevärdheter 

Rådhuset med tre våningar samt utbyggd vindsvåning i stilen av den tidiga renässansen ligger direkt vid det centrala torget. Stadskyrkan i stilen av den senare gotiken ligger högt uppe på ett berg. En annan större kyrka som 1157 nämns för första gången är stadens äldsta byggnad. Penig har två slott som tillhörde adliga familjer.

Den 12 hektar stora vildparken Köbe visar dovhjort, tvättbjörnar och åsnor samt tyska raser av get och får.

Enligt en lokal saga skapade ortens krukmakare en jättestor kruka som blev uppmärksammat för regionens landsfurste. Furstens son kom 1483 till Penig för att inspektera krukan. När han var inne i krukan flyttade en av hans följeslagare stigen och prinsen befriade sig genom att slå ett hål i krukan. Han kände sig ångerfull och gav Penigs krukmakare en stor ersättning. En rekonstruktion av krukan visas idag i en mindre park.

Kommunikationer 

En korsning av två förbundsväger, B95 och B175, ligger nära Penig. Dessutom ska staden i december 2011 få anslut till motorvägen A72. En järnvägslinje längs Zwickauer Mulde togs under 1990-talet ur bruk.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Klaus Oehmig, Margret Neumann, Annett Tomoscheit: Penig von A bis Z. Ein Stadtlexikon. Miriquidi-Verlag, Niederfrohna 2002,

Externa länkar 

Kommuner och städer i Landkreis Mittelsachsen
Orter i Sachsen
Fäktning vid olympiska sommarspelen 1956

Vid olympiska sommarspelen 1956 i Melbourne avgjordes sju grenar i fäktning, sex för män och en för kvinnor, och tävlingarna hölls mellan 23 november och 5 december 1956 i St Kilda Town Hall. Antalet deltagare var 165 tävlande från 23 länder.

Medaljfördelning

Medaljörer

Herrar

Damer

Deltagande nationer 
Totalt deltog 165 fäktare (142 män och 23 kvinnor) från 23 länder vid de olympiska spelen 1956 i Melbourne.

Källor

Externa länkar

Fäktning vid olympiska sommarspelen
Sporter vid olympiska sommarspelen 1956
Bom (olika betydelser)

Bom eller BOM kan avse:

 Bom – en stång (rundhult), fäst vid masten på en båt
 Bom (gymnastik) – en av övningarna i artistisk gymnastik
 Vägbom – ett reglerbart trafikhinder.
 Bom (sång) – en kuplett av Karl Gerhard på melodi av Charles Trenet
  BOM – ett specialtecken i Unicode, se Byte order mark
 Bom - ett efternamn, se Bohm
 Trafikplatssignatur för Bomansberget.
Fort du Mont Bart

Fort du Mont Bart ligger i södra Montbéliard, Frankrike. Fortet byggdes mellan november 1874 och juli 1877 som en del av Séré de Rivières-systemet. Det ligger på 497 meters höjd över floderna Doubs och Allans dalgångar, söder om den befästa Belfort-regionen och kontrollerar vägen till Besançon. Fortet byggdes för att förhindra att fienden att ta sig förbi Belfort-forten. 

Mest kännetecknande för Fort du Mont Bart är dess inre gata, som ursprungligen byggdes som en nedsänkt innergård utan tak, men som täcktes med förstärkt betong före första världskriget.

Strategiskt läge

Den strategiska betydelsen av Belforts befästningssystem blev tydlig under Fransk-tyska kriget 1870, och ökade då Alsace och Lorraine förlorades på grund av det. Frankrikes försvar förändrades på grund av gränsförflyttningen och artilleriutvecklingen under andra halvan av 1800-talet. Det nya fortet byggdes för att svara upp mot detta och för att stödja fortsystemen i närheten.

Beskrivning

Det femkantiga fortet omgärdas av ett dike, som kaponjärer kan avfyra eld över. De centralt belägna kasernerna är nedsänkta i marken och omgärdas av skjutplatser uppe på fortet. Ovanpå fortet fanns ursprungligen flera kanoner i olika storlekar. Vid fortets entrén fanns en vindbrygga.

Mont Bart täcker omkring 3,5 hektar. Stenen som användes för att bygga fortet kommer från Bavans-stenbrotten vid massivets fot.

Källor
''Den här artikeln är en översättning från engelskspråkiga Wikipedia, där anges följande källor:

Externa länkar

Befästningar i Frankrike
Byggnader och anläggningar i Bourgogne-Franche-Comté
Dimbåge

En dimbåge, eller vit regnbåge, är ett optiskt, meteorologiskt fenomen som visar sig i en cirkelrund vitaktig båge. Det är en variant av regnbågen som uppstår vid särskild fina vattendroppar.

Solens ljus reflekteras av dropparna i en vägg av dimma. I motsats till regnbågen bryts ljuset inte i alla spektrum. De beror på dropparnas storlek med en diameter mindre än 50 mikrometer. Iakttagelser är bara möjliga för personer som står mellan dimväggen och solen. Liknande fenomen som i vissa fall syns vid samma tillfälle är brockenspöke och gloria.

I vissa fall uppstår en dimbåge vid månljus.

Referenser 

Meteorologi
Optiska fenomen
Nascalinjerna

Nascalinjerna är ett samlingsnamn för ett stort antal geoglyfer som återfinns i ett ökenområde som omfattar 450 km2 nära den peruanska kusten cirka 400 km söder om Lima mellan städerna Nasca och Palpa. Nascalinjerna är det främsta och mest kända exemplet på geoglyfer och en av de gåtor som arkeologin har att brottas med. Nascalinjerna utsågs till världsarv 1994.

Geoglyferna skapades mellan 500 f.Kr. och 500 e.Kr. av nascafolket och geoglyferna kan delas in i två kategorier. Den ena kategorin med ungefär 70 geoglyfer föreställer naturligt förekommande former, mest djur men även växter. Den största geoglyfen föreställer en pelikan som är 285 meter lång. Den andra gruppen består av linjer, ofta räta linjer, som kan vara flera kilometer långa och bildar tillsammans trianglar, spiraler och rektanglar med mera.

Marken i området består av ljus sand med ett tunt lager mörkare småsten ovanpå. Linjerna är gjorda genom att småstenen plockats bort så att det ljusare underlaget syns.

Arkeologen Maria Reiche var pionjär i att studera Nascalinjerna. Med början 1946 vigde hon sitt liv åt att studera geoglyferna. Skälet till att nascalinjerna skapades är fortfarande oklart trots omfattande studier. Olika hypoteser finns såsom stjärnobservatorium, ceremoniella platser och bevattningssystem.

Bilder

Referenser

Externa länkar 

 pre-Columbian Nazca (franska)

Fornminnen i Peru
Geoglyfer
Världsarv i Peru
Världsarv inskrivna 1994
Jordkonstverk
Maurizio Lobina

Maurizio Lobina, född 30 oktober 1973 i Asti, är en italiensk musiker mest känd som keyboardist i eurodancegruppen Eiffel 65.

Som medlem i Eiffel 65 slog de igenom internationellt med debutalbumet Europop (1999) och hiten "Blue (Da Ba Dee)", vars melodislinga Lobina komponerade. Han var dessförinnan medlem i gruppen Vitanova men lämnade för att de andra inte tyckte om dancemusik. "1991 träffade jag Roberto Molinaro tack vare några gemensamma flickvänner", säger Lobina. "han var en aspirant DJ och producent och jag var en aspirant musiker och producent. Så snart han såg mig spela piano bad han mig flera gånger att komma med honom till en ny studio i Turin. Jag pratade med bandet men de gillade inte dancemusik; de föredrar rock- eller popmusik. Hur som helst, ingen av dem stoppade mig."

Efter Eiffel 65s upplösning i mars 2005 lämnade Lobina och Gianfranco Randone skivbolaget Bliss Corporation och bildade tillsammans Bloom 06. De har givit ut albumen Crash Test 01 (2006) och Crash Test 02 (2008).

Diskografi

Album med Eiffel 65 
 1999 - Europop
 2001 - Contact!
 2003 - Eiffel 65

Album med Bloom 06 
 2006 - Crash Test 01
 2008 - Crash Test 02

Referenser

Noter

Engelska originalcitat 

Italienska musiker
Italienska låtskrivare
Män
Födda 1973
Levande personer
Personer från Asti
Jodocus Hondius

Jodocus Hondius, egentligen Josse de Hondt, född 17 oktober 1563 i Wakken (idag del av Dentergem) i Västflandern, död 12 februari 1612 i Amsterdam, var en flamländsk kartograf och utgivare av kartbok och jordglob.

Biografi 

Hondius familj flyttade under hans barndom till Gent där han vid åtta års ålder började en utbildning till kopparstickare. Han flyttade 1584 till London för att undkomma det Nederländska frihetskriget. Där studerade han för Richard Hakluyt och Edward Wright innan han 1593 blev bosatt i Amsterdam. Under sin vistelse i England var Hondius en viktig publicist av Francis Drakes verk. Drake gjorde en världsomsegling under slutet av 1570-talet. Särskilt bekant blev en karta över en vik vid Nordamerikas västra kustlinje där Drake hade etablerat ett samhälle som troligen försvann efter kort tid. Drake gav regionen namnet New Albion (efter Albion som var ett synonym för de brittiska öarna). Hondius karta grundade sig på dagboknotiser och berättelser av ögonvittnen och gav flera historiker tillfälle till spekulationer angående Drakes landningsplats, som ännu inte är klarlagd. Det antas även att Hondius är konstnären som skapade flera kända porträtt föreställande Drake som numera visas i National Portrait Gallery i London.

Hondius etablerade en manufaktur för kartor och jordglober i Amsterdam. Två av hans jordglober syns i målningarna Geografen respektive Astronomen av Jan Vermeer.

En jordglob föreställande himmelssfären som Hondius skapade 1600 visade 12 nya stjärnbilder på södra stjärnhimlen som den nederländske navigatören Pieter Dirkszoon Keyser hade upptäckt.

År 1604 köpte Hondius tryckplattor för Mercators världsatlas som vid denna tid var mindre populär än kartverket Theatrum Orbis Terrarum av Abraham Ortelius. Hondius tillfogade fyrtio kartor av den egna samlingen och publicerade kartverket 1606 under Mercators namn med sig själv som utgivare. Denna atlas blev en stor ekonomisk framgång och var utsåld efter ett år. Senare utgavs en edition till samt en handboksversion.

Mellan 1605 och 1610 blev Hondius anställd av den engelska historikern John Speed för att göra gravyrer i kartverket The Theatre of the Empire of Great Britaine.

Efter Hondius död utgavs kartverk av hans änka och av hans söner.

Det är oklart om han är släkt med den kände kopparstickaren Hendrik Hondius (* 1573; † 1650).

Referenser

Källor

Externa länkar 

Belgiska kartografer
Födda 1563
Avlidna 1612
Män
Flamländska gravörer
Järnträ

Järnträ är beteckning på virket från ett antal olika träslag, med mycket stor hårdhet och täthet, och som kommit till stor användning. Järnträ kommer huvudsakligen från tropiska områden, men även i Europa finns ett träd, som lämnar mycket hårt virke, nämligen järneken eller kristtorn, Ilex aquifolium. Denna har tidigare funnits även i Bohuslän.

Detta hårda virke är inte specifikt utmärkande för någon viss växtfamilj, utan erhålls från träd tillhörande en mängd olika familjer. Bland de mera kända trädslagen kan nämnas Afzelia bijuga, Casuarina equisetifolia, Ixora ferrea, Mesua ferrea med flera.

Se även
 Pau ferro

Källor
Meyers varulexikon, Forum, 1952

Trä
Omdöme

Se betyg för utvärdering av prestationer i utbildning.

Omdöme är den mentala förmågan att fatta rationella beslut. Ett utvecklat omdöme är en viktig del av personlig mognad, och avgörande för att en person ska kunna beläggas med ansvar.

Se även 
 Vishet
 Värdeomdöme

Externa länkar 
 Transportstyrelsen om omdöme i luftfart

Personlighet
Carl Olinder

Carl Vilhelm Olinder, född 1 maj 1864 i Jönköping, död 27 augusti 1903 i Stockholm, var en svensk arkitekt.

Biografi
Olinder studerade vid Kungliga tekniska högskolan i Stockholm 1883-1884 och vid de tekniska högskolorna i Hannover 1884-1886 och i Berlin 1886-1888. Han företog en studieresa till Chicagoutställningen 1893.

Efter studierna i Tyskland öppnade han egen byrå i Jönköping. Mellan 1890 och 1894 var han arkitekt vid AB Ekmans Mekaniska Snickerifabrik i Stockholm. 1894 startade han egen firma under namnet Svenska ritbyrån för landtmannabyggnader. Firman uppförde bland annat mejeri och ladugårdar de Lavals mönstergård Hamra. Efter Olinders tidiga bortgång övertogs verksamheten av Axel Bergman .

Verk i urval

Hyreshus på Lästmakargatan 3 i Stockholm (1895). 
Mejeri vid Hamra gård (1897) 
Svedvi prästgård (1899)
Ladugård vid Herrborum (1896) 
Ladugård vid Hamra (1900)
Folkskola vid Hamra (1901)
Östra och Västra dubbelvillorna vid Lantbruksinstitutet i Alnarp (1901)
Villa, Hasselstigen 5, Saltsjöbaden (1902) 
Folkskola vid Enskede (1903)
Årsta gamla skola (1903)

Källor

Noter

Externa länkar 

Svenska arkitekter under 1800-talet
Arkitekter från Jönköping
Födda 1864
Avlidna 1903
Män
Linda Smith

Linda Smith, född den 16 juli 1950 i La Junta, Colorado är en amerikansk republikansk politiker som representerade Washingtons tredje kongressdistrikt i representanthuset 1995-1999 och som därefter engagerat sig i barn- och kvinnofrågor genom organisationen Shared Hope International. Ett område som hon engagerat sig särskilt i är trafficking och sexslaveri.

Vidare läsning
Linda Smith, Renting Lacy: A Story of America’s Prostituted Children (Shared Hope International, 2009)

Referenser 
Denna artikel är helt eller delvis baserad på engelska wikipedia.

Noter

Externa länkar
http://www.sharedhope.org
https://web.archive.org/web/20101118074621/http://www.thedefendersusa.org/

Ledamöter av USA:s representanthus från Washington
Amerikanska republikaner
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Otero County, Colorado
Födda 1950
Levande personer
Kvinnor
Kungshatts tegelbruk

Kungshatts tegelbruk var ett tegelbruk på ön Kungshatt i Ekerö kommun. Produktionen upphörde 1947. Kungshatt var ett av Stockholmstraktens största tegelbruk.

Historik

På Kungshatt fanns tre tegelbruk: Kungshatt, Kungsvik och Kungshättan. Bruket vid Kungshatt anlades före 1815 som gårdsbruk till Kungshatts gård och hade sin glansperiod i samband med Stockholms kraftiga tillväxt och byggexpansion under 1800-talets andra hälft. Anläggningen låg på en flack strandsluttning ner till Fiskarfjärden på sydöstra delen av ön. År 1900 hade bruket ett 60-tal anställda och en tillverkning av cirka 2 300 000 murtegel och klinker. Till skillnad från många andra tegelbruk vid Mälaren ingick Kungshatt inte i bolaget Mälardalens tegelbruk.

Det sista, moderna bruket uppfördes troligen år 1903, då Kungshatts Tegel & Transport AB grundades. Vid 1900-talets början tillverkades cirka fyra miljoner murtegel med en arbetsstyrka av omkring 100 man. Leran, råvaran till bränning av murtegel, togs om somrarna på öns inre delar och sanden kom från Ekeröns sandåsar. Själva bränningen skedde fram till jul och på våren transporterades teglen på pråmar till Stockholm. Pråmarna byggdes och reparerades på det närbelägna Sätra varv och transporterna utfördes bland annat av Stockholms Transport- och Bogseringsaktiebolag (T&B) pråmflotta. 

Anläggningen moderniserades 1929 med nya maskiner och en ringugn med 24 kammare. Kring slutet av 1940-talet tog leran slut och man planerade att lägga ner verksamheten 1948. Bruket eldhärjades dock den 17 september 1947 och eftersom man inte larmade närmaste brandkår brann bruket ner till grunden.

Området idag
De byggnader som uppfördes för brukets behov existerar inte längre, dessa var huvudsakligen enkla panelade eller putsade arbetarbostäder från 1800-talets senare del. Av fabriksanläggningen återstår idag enbart brandrester och ruiner samt betongplintar. De gamla lertäkterna är numera vattenfyllda och präglar landskapet. Vid stranden kvarstår två villor, Eriksberg och Paulsro, som beboddes av brukets kamrer respektive av tegelmästare. Båda husen uppfördes omkring 1880 och har en tidstypisk arkitektur med omfattande lövsågerier och verandor i flera våningar.

Referenser

Externa länkar

Ekerö kommun
Ej längre existerande svenska tegelbruk
Bränder 1947
Gutevin

Gutevin (Gute Vingåd Aktiebolag) är en vingård, på sydvästra Gotland i Hablingbo, som producerar bland annat vin från lokalt odlade vindruvor. På vingården drivs även en restaurang under sommaren. Även andra alkoholhaltiga drycker produceras, framför allt spritdrycker och utrustning för vinodling saluhålles.

Gutevin var en av de första kommersiella vinodlingarna i Sverige och är även en av de största. Med cirka 10 000 vinstockar av sorterna Phönix och Solaris (vita) och Rondo (blå druva) som alla växer på Näsudden på södra Gotland framställs vita, rosé och röda viner.

Gutevin vann 2006 första pris på utställningen "The BKWine Scandinavian Wine Fair" i Paris för sin spritdryck "Restu Exklusiv". 2009 utsågs Gutevin till årets marknadsförare på Gotland av Marknadsföreningen på Gotland.

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats

Svenska vinproducenter
Svenska spritföretag
Företag bildade 2000