kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
M/S Venezuela

M/S Venezuela var ett svenskt lastfartyg som sänktes av den tyska ubåten U 123 den 17 april 1941 i Nordatlanten, varvid samtliga ombordvarande 49 personer omkom.

Historik 
Sänkningen av Venezuela var den svenska handelsflottans dittills största enskilda förlust i spillda människoliv med 49 personer. Den tidigare största förlusten hade varit s försvinnande med 34 personer tidigare under 1941. Senare kom Hansakatastrofen, varvid antalet omkomna, 84 personer, betydligt översteg förlusten vid Venezuelas undergång.

Resa som lejdbåt i andra världskriget 
Fartyget lämnade Göteborg den 8 april 1941 med destination Rio de Janeiro, lastad med papper och pappersmassa. Fri lejd hade erhållits av både engelska och tyska myndigheter genom lejdtrafiken. Samma dag anlöptes Kristiansand i Norge för tysk kontroll. Två dagar senare anfölls fartyget med kulspruteeld av ett tyskt bombplan. Dessutom fälldes sju bomber varav bara en träffade, dock utan att explodera. Detonationerna från de övriga orsakade dock skador på maskinbäddarna. Fartyget gick därefter med reducerad fart in till Torshamn på Färöarna, där skadade besättningsmän kunde få läkarvård. I Torshamn embarkerade åtta passagerare, varvid fyra var barn. De var överlevande från det finska M/S Carolina Thordén som i mars bombats i brand på Atlanten. Venezuela lämnade Torshamn den 14 april. Sista meddelandet från fartyget erhölls den 17 april. En livflotte påträffades av den finska ångaren Fenix, som i sin tur sänktes av tyska flygplan ett par dagar senare. Inga överlevande av de 49 ombordvarande påträffades.

Torpederingen 
M/S Venezuela torpederades på ungefärlig position 53N, 18W, av den tyska ubåten U 123 med fartygschef Karl-Heinz Moehle. Fem torpeder sköts mot fartyget varav tre träffade.

Se även 
 Lejdtrafik
 Ubåtskrigföring

Referenser

Noter

Tryckta källor

Svenska lastfartyg
Fartyg sänkta av ubåtar
Fartyg sjösatta 1939
Sjöolyckor 1941
Fartyg byggda i Göteborg
Skeppsvrak i Atlanten
Liljeholmsviken

Liljeholmsviken är en vik av Östra Mälaren som sträcker sig fram till Årstaviken i Stockholm.

Geografi

Liljeholmsviken begränsas i öst av Liljeholmsbron, i norr av Södermalms västra del och Reimersholme samt i söder av Gröndal/Liljeholmen. Gränsen mot väst är en tänkt linje mellan Reimersholmes östra spets och Gröndal. Viken är cirka 1200 meter lång och mellan 90 och 200 meter bred.

Äldre historia
Liljeholmsviken hade en gång ytterligare en förbindelse med Mälaren via sjön Trekanten och Vinterviken/Mörtviken. Denna förbindelse bröts för cirka  sedan genom den postglaciala landhöjningen.

På Petrus Tillaeus karta från 1733 heter vattenområdet Horns Wiken medan den västra delen av Årstaviken kallas Lillieholms Wiken.

På 1800-talet fanns en mängd industrier runt Liljeholmsviken. En av de största var Bergsunds varv och mekaniska verkstad som låg intill vikens norra sida. Varvet utvecklades till en av Sveriges största verkstads- och varvindustrier under namnet Bersunds Mekaniska AB. Verksamheten avvecklades 1929. Andra industrier var Stockholms Yllefabrik som uppfördes på Reimersholme på 1860-talet, samt Reymersholms Spritförädlings AB. Det enda industriområde som finns kvar i dag ligger vid Liljeholmsvikens södra sida, där Liljeholmshamnen är en av de sista hamnanläggningarna i centrala Stockholm.

Yngre historia
Efter att järnvägen drogs förbi Liljeholmen 1860 etablerade sig många industrier längs Liljholmsvikens södra sida. Läget var gynnsamt med tillgång till hamn, järnvägsspår och förhållandevis låga markpriser beläget utanför Stockholms gräns. Under 1900-talets början fanns en mängd industrier förutom Beckers färgfabrik och kolsyrefabriken bland annat en stubinfabrik, bilfabrik, telefonfabrik, verkstäder och väveri. Idag domineras bebyggelsen av bland annat Cementas anläggning och Palmcrantzska fabriken (numera Färgfabriken) samt den numera nedlagda kolsyrefabrikens rostiga torn.

Sedan Hammarbyleden öppnades 1929 blev Liljeholmsviken huvudtrafikled för båt- och fartygstrafik mot Östersjön. Vid Liljehomsvikens sydöstra sida finns Gröndals Båtklubb och i vikens nordvästra del ligger Liljeholmsbadet, ett flytande varmbadhus som invigdes 1929.

När tunnelbanans röda linje byggdes i slutet av 1950-talet fördes sträckan under Liljeholmsviken strax öster om Liljeholmsbadet. För det byggdes sänktunnlar av betong i stora torrdockan på Beckholmen, dessa transporterades sedan till Liljeholmsviken och fungerade som en undervattensbro för tunnelbanan.

Längs Reimersholmes södra sida uppförde HSB på 1980-talet nya bostäder. Inom ett program för stadsutveckling från juni 2008 planeras nya bostäder på Lövholmen vid Liljeholmshamnen.

Bilder

Källor

Noter

Externa länkar

Södermalm
Liljeholmen
Abchazisk-ortodoxa kyrkan

Abchazisk-ortodoxa kyrkan eller Abchaziska ortodoxa kyrkan (ryska: Абхазская Православная церковь) är ett östortodoxt kristet trossamfund som utropades den 15 september 2009 och är än så länge ej erkänd av någon annan östortodox kyrka.

Historia 
Det område som utgör dagens Abchazien har en lång kristen historia. Enligt traditionen ska aposteln Simon vara begraven i byn Anakopia, nära Suchumi.

Den kristna kyrka som växte fram i området lydde under ärkebiskopen (senare patriarken) i staden Konstantinopel, som 330 e.Kr. grundats av Konstantin den store. Metropoliten av Pitius (Bitjvinta) deltog i Första konciliet i Nicaea 325, men Abchazien kristnades inte i sin helhet förrän på 500-talet, av kejsar Justinianus I.

I slutet av 800-talet underordnades de östortodoxa stiften i Abchazien ärkebiskopen i nuvarande Georgien. Senare grundades katholikatet Abchazien.

Under det osmanska styret vann islam terräng i området. Senare erövrade Ryska imperiet landet och den rysk-ortodoxa kyrkan blev den ledande i Abchazien. Efter Sovjetunionens upplösning utropade kyrkoledarna i Georgien den georgiska apostoliska, autokefala och ortodoxa kyrkan som abchazierna därmed ofrivilligt kom att bli en del av.

Efter konflikten mellan Abchazien och Georgien förlorade den autokefala kyrkan i Georgien kontroll och jurisdiktion över området. Alla georgiska präster lämnade området och den ende kvarvarande prästen, abchaziern Vissarion Apliaa, tog över ledarskapet över de lokala östortodoxa församlingarna.

Under de följande åren anlände präster från den angränsande eparkin Majkop och uttryckte klagomål över att den rysk-ortodoxa kyrkan utbildat och skickat präster till området samt publicerat bibelöversättningar på abchaziska.

Genom medling slöt parterna ett avtal i Majkop år 2005, och organiserade sig i eparkatet Abchazien, med oklar kanonisk status. Detta förmådde dock inte lösa konflikten, och den 15 september 2009 beslutade eparkatet vid ett kyrkomöte att utropa den abchazisk-ortodoxa kyrkan.

Bilder

Se även 

 Montenegrinsk-ortodoxa kyrkan
 Makedoniska ortodoxa kyrkan

Källor

Externa länkar 

 Webbplats (ryska): Абхазская Православная Церковь (aiasha.ru)

Ortodoxa kyrkor
Abchazien
Kristna organisationer bildade 2009
Religiösa organisationer bildade 2009
Kristendom i Georgien
Organisationer i Georgien
Erik Grönwall

Pär Erik Magnus Grönwall, född 3 december 1987 i Knivsta i Uppsala län är en svensk rocksångare och låtskrivare, mest känd för att ha vunnit Idol 2009. I finalen framförde han låten "Higher", som specialskrivits för de två finalisterna. "Higher" blev även Erik Grönwalls första singel. Han var mellan åren 2010 och 2020 frontman i rockbandet H.E.A.T. Sedan mars 2022 är han nu sångare och frontman i bandet Skid Row.

Karriär 
Grönwall kom med i Idol 2007 där han blev "kidnappad" av Carina Berg. Han lyckades övertyga juryn på audition i Stockholm och fick en av guldbiljetterna där. Detta gjorde att han kom till slutaudition, men där åkte han ut redan första dagen. Han sjöng och spelade gitarr de kommande två åren i Metalbandet RAID från Enebyberg, innan han bestämde sig för att lämna bandet och gå sin egen väg. Grönwall sökte till Idol under våren 2009 genom "sista chansen", där han lyckades få en av de två sista guldbiljetterna. Han gjorde bra framträdanden under slutaudition, vilket resulterade i att han fick en plats i kvalveckan. Väl där röstades han vidare till veckofinalerna. Han gick till final där han vann mot Calle Kristiansson.

I december 2009 kom coveralbumet Erik Grönwall som innehöll en del av de låtar som han framförde under Idol. Albumet och hans första singel "Higher" (2009) (årets vinnarlåt för Idol 2009) sålde guld digitalt efter tre dagar. Den 19 april 2010 gavs singeln "Crash and Burn" ut, skriven av David Stenmarck och Niklas Jarl. Förutom eget låtmaterial har artister som Paul Stanley, Joey Tempest, Andreas Carlsson, Nicke Borg och Johan Becker skrivit låtar till albumet. Skivan släpptes den 2 juni 2010. År 2010 blev Grönwall gruppen H.E.A.T.s nya sångare Ett nytt album, Address The Nation, spelades in och gavs ut i mars 2012. H.E.A.T släpptes på våren 2014 plattan Tearing Down The Walls. Uppföljaren Into The Great Unknown släpptes 2017. 

Grönwall gjorde i april 2018 sin debut i USA i NBC:s livesändning av Andrew Lloyd Webbers och Tim Rices Jesus Christ Superstar som lärjungen Simon Ivraren.

23 mars 2022 offentliggjordes det av Eddie Trunk att Grönwall ersätter ZP Theart som sångare i Skid Row.

25 juli 2023 berättade Erik om sin karriär och liv i P1-programmet Sommar.

Diskografi 

 (Låtar från idoltiden + Idolvinnarlåten Higher)

 (H.E.A.T)
 (H.E.A.T)
 (H.E.A.T)
 2020 – HEAT ll

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Män
Födda 1987
Svenska Idol-deltagare
Svenska sångare
Levande personer
Personer från Knivsta kommun
Idol 2009
Sommarvärdar 2023
Ram Narayan

Ram Narayan (hindi: राम नारायण, född 25 december 1927) är en indisk musiker som har bidragit till att popularisera stränginstrumentet sarangi. Han har varit aktiv som både solomusiker och i orkestrar och har blivit den första internationellt kända sarangispelaren.

Narayan föddes i Udaipur och lärde sig spela sarangi i tidig ålder. Han studerade även sarangispelande, arbetade som musiklärare och ambulerande musiker i tonåren. All India Radio i Lahore anställde Narayan för att ackompanjera sångare 1944. Han flyttade till Delhi efter delningen av Indien 1947, men tröttnade på att bara ackompanjera och flyttade därför till Mumbai 1949 för att arbeta inom den indiska filmindustrin.

Narayan blev soloartist 1956 och slutade senare med att ackompanjera. Han spelade in soloalbum och började turnera i Amerika och Europa under 1960-talet. Narayan undervisade indiska och utlädnska studenter och spelade ofta utanför Indien in på 2000-talet. Han tilldelades 2005 Indiens högsta civila utmärkelse Padma Vibhushan.

Externa länkar 

 Officiell webbplats (engelska)

Födda 1927
Indiska musiker
Levande personer
Män
Julius Hotchkiss

Julius Hotchkiss, född 11 juli 1810, död 23 december 1878, var en amerikansk politiker, ledamot av USA:s representanthus och viceguvernör i delstaten Connecticut.

Tidigt liv
Hotchkiss föddes i Waterbury, och var son till Woodward och Polly (född Castle) Hotchkiss, bönder i Prospect. Vid sjutton års ålder undervisade han i skolorna i Prospect. Han flyttade senare till Waterbury och drev en affär och en fabrik som tillverkade bomullsvävar och hängslen.

Han gifte sig 1823 med Melissa Perkins från Oxford, som han fick fem barn tillsammans med.

Politisk karriär
Hotchkiss nominerades av båda de två stora partierna för att bli den förste borgmästaren i Waterbury 1853, när orten fick stadsrättigheter. Han gick över till Demokraterna när Whigpartiet upplöstes. Åren 1851 och 1858 var han ledamot av Connecticuts representanthus. Han valdes till USA:s representanthus för en mandatperiod och tjänstgjorde från den 4 mars 1867 till den 3 mars 1869. Han var viceguvernör i Connecticut från den 4 maj 1870 till den 16 maj 1871, medan James E. English var guvernör.

Han avled i Middletown 1878 och begravdes på Pine Grove Cemetery.

Se även
Lista över guvernörer i Connecticut

Referenser
Guevin, John R., View from the Top - the story of Prospect, Connecticut, 1995, Biographical Publishing Company, , ss. 265-266
Julius Hotchkiss i Biographical Directory of the United States Congress

Födda 1810
Avlidna 1878
Ledamöter av USA:s representanthus från Connecticut
Viceguvernörer i Connecticut
Borgmästare i USA
Män
He Long

He Long, född 22 mars 1896 i Sangzhi, Hunan, död 8 juni 1969 i Peking, var en kinesisk krigsherre, kommunist och general som spelade en betydelsefull roll under det kinesiska inbördeskriget.

He Long kom från Hunan-provinsen och hans far var medlem i det hemliga sällskapet Gelaohui. He Long fick ingen ordentlig skolutbildning och under barn- och ungdomsåren ägnade han sig bland annat åt att valla kor. Han skall också ha ägnat sig åt omstörtande verksamhet och lär ha slagit ihjäl en skatteindrivare med köttkniv. 1912 deltog han i ett lokalt uppror i västra Hunan och lyckades grunda en militär styrka på tusental man och genomförde räder in i provinserna Guizhou, Sichuan och Hubei. Eftersom de lokala myndigheterna i Hunan inte kunde besegra honom fick han en officiell kommission 1918. Han steg i graderna och blev till slut regementsbefäl under Wu Peifu.

1926 blev han befäl i den Nationella revolutionära armén och spelade en viktig roll under Chiang Kai-sheks Norra expedition. När Kuomintang splittrades våren 1927 förblev han lojal med partiets vänsterflygel i Wuhan som brutit med Chiang efter dennes utrensing av kommunister.

1927 gick He med i Kinas kommunistiska parti och samma år deltog han i det misslyckade Nanchangupproret. Under den Långa marschen blev He Long en viktig allierad till Mao Zedong.

He spelade en viktig roll under det andra sino-japanska kriget och det kinesiska inbördeskriget. Han var chef för Folkets befrielsearmés sydvästra byrå, vilken spelade en viktig roll de första året efter Folkrepubliken Kinas grundande.

1955 utsågs han tillsammans med nio andra militärer till marskalk av Folkrepubliken Kina och följande år blev han ledamot i Politbyrån i Kinas kommunistiska parti.

I november 1964 gav Rodion Malinovskij upphov till en diplomatisk skandal mellan Sovjetunionen och Kina, då han uppmanade den besökande kinesiske premiärministern Zhou Enlai och He Long att avsätta Mao Zedong på samma sätt som Chrusjtjov avsatts i Sovjet. Den sovjetiska regeringen tog avstånd från Malinovskijs utspel, men episoden bidrog till att spä på Maos rädsla för att bli avsatt och när Kulturrevolutionen inleddes blev He ett av dess första offer. Han avled i fångenskap i sviterna av diabetes, misshandel och undernäring.

1974 beslöt Centralkommittén i Kinas kommunistiska parti att rehabilitera He Long postumt.

Källor

Kort biografi från Stefan Landsbergers sajt om kinesisk propaganda.
Officiell biografi från Kinas kommunistiska parti

Födda 1896
Avlidna 1969
Kinesiska kommunister
Marskalkar av Kina
Personer från Zhangjiajie
Män
WP:Projekt Kina
Kinesiska krigsherrar
Ronald M. Evans

Ronald M. Evans, född 17 april 1949 i Los Angeles, är en amerikansk biolog.

Evans studerade vid University of California, Los Angeles, där han tog en bachelorexamen (B.A.) i bakteriologi och en Ph.D.-examen i mikrobiologi. Han var postdoc vid Rockefeller University 1975-1978 och har sedan 1978 varit verksam vid Salk Institute, där han 1986 blev fullvärdig professor. Sedan 1985 är han också adjungerad professor vid University of California, San Diego.

Evans forskning gäller kärnreceptorer.

Evans är ledamot av American Academy of Arts and Sciences och The National Academy of Sciences. Han tilldelades Albert Lasker Award for Basic Medical Research 2004.

Källor 

Amerikanska biologer under 1900-talet
Födda 1949
Män
Levande personer
Amerikanska biologer under 2000-talet
Forskare från Los Angeles
Alumner från University of California, Los Angeles
Ronald Evans

Ronald Evans kan syfta på:

Ronald E. Evans (1933-1990), amerikansk astronaut
Ronald M. Evans (1949-), amerikansk biolog
John Taylor (Virginia)

John Taylor, född 19 december 1753 i Virginia, död 21 augusti 1824 i Caroline County, Virginia, var en amerikansk politiker. Han representerade delstaten Virginia i USA:s senat 1792-1794, 1803 och på nytt från 1822 fram till sin död. Han var känd som "John Taylor of Caroline" för att särskilja honom från andra med samma namn.

Taylor studerade 1770-1772 vid The College of William & Mary. Han studerade sedan juridik och inledde 1774 sin karriär som advokat i Caroline County. Han deltog i amerikanska revolutionskriget och befordrades till överste.

Senator Richard Henry Lee avgick 1792 och efterträddes av Taylor. Han omvaldes 1793 men avgick redan följande år och efterträddes av Henry Tazewell.

Senator Stevens Thomson Mason avled 1803 i ämbetet och Taylor, som hade gått med i demokrat-republikanerna, blev utnämnd till senaten. Han ställde inte upp för att få sitta kvar i senaten till slutet av Masons mandatperiod. Han efterträddes senare samma år av Abraham B. Venable.

Senator James Pleasants avgick 1822 och efterträddes av Taylor. Han omvaldes 1823 men avled följande år i ämbetet och efterträddes av Littleton Waller Tazewell.

Taylors grav finns nära Port Royal i Caroline County.

Externa länkar 
 Biographical Directory of the United States Congress
 Political Graveyard

Födda 1753
Avlidna 1824
Ledamöter av USA:s senat från Virginia
Män
Alumner från College of William & Mary
Rock Hill

Rock Hill är en stad i York County i delstaten South Carolina, USA med 67 339 invånare (2008).

Kända personer från Rock Hill 
 Jim Hoagland, journalist
 Rick Sanford, utövare av amerikansk fotboll

Orter i South Carolina
York County, South Carolina
Elwood Jensen

Elwood V. Jensen, född 1920 i Fargo, North Dakota, död 16 december 2012 i Cincinnati, var en amerikansk kemist.

Efter att från 1924 ha växt upp i Springfield, Ohio tog han 1940 examen från Wittenberg College med kemi som huvudämne. Efter ett år som forskarstuderande vid University of Chicago avbröts hans studier av USA:s inträde i andra världskriget, och Jensen arbetade de kommande tre åren med kemiskt inriktad försvarsforskning, dels kring kemiska stridsmedel och dels kring syntetiskt gummi. Han gjorde i samband med detta två upptäckter i radikalkemi som gjorde att hans professor tillät honom att fortsätta med forskarstudierna på sin fritid, och han kunde därför färdigställa en doktorsavhandling i organisk kemi 1944.

Den krigstida forskningen kring toxiska substanser fick upp Jensens intresse för fysiologi och han lyckades efter kriget få ett stipendium för att åka till ETH Zürich och lära sig steroidkemi hos Leopold Ruzicka. Han återkom därefter till University of Chicago och dess medicinska fakultet, där han blev en del av det som från 1951 blev känt som Ben May Laboratory for Cancer Research, och som Charles Huggins då höll på att bygga upp. Jensen stannade där huvuddelen av sin karriär; 1969-1982 var han laboratoriets föreståndare. Efter sin pensionering 1990 har Jensen under långa perioder verkat som gästprofessor vid flera universitet, först vid Cornell University, under nästan sju år vid Universitetet i Hamburg, tre år vid Karolinska Institutet, och från 2002 University of Cincinnati.

Jensen har forskat på hormoner och receptorer (framför allt östrogenreceptorer) och har på så sätt bland annat ökat förståelsen kring faktorer som förklarar uppkomsten av bröstcancer.

Jensen är ledamot av The National Academy of Sciences sedan 1974 och av American Academy of Arts and Sciences sedan 1975. Han tilldelades Albert Lasker Award for Basic Medical Research 2004.

Källor 

Amerikanska kemister under 1900-talet
Personer verksamma vid Hamburgs universitet
Personer verksamma vid Karolinska Institutet
Födda 1920
Män
Avlidna 2012
Personer från Fargo, North Dakota
Alumner från University of Chicago
Forskare från North Dakota
Spökspindlar

Spökspindlar (Anyphaenidae) är en familj av spindlar som innehåller över 500 kända arter världen över, uppdelade på 56 olika släkten.

Familjen är särskilt artrik i tropiska och subtropiska regioner av Amerika. 

I nordvästra Europa representeras familjen endast av en art, trumspindeln, ibland kallad spökspindeln, Anyphaena accentuata. Den kallas trumspindeln eftersom hanen trummar med sin bakkropp på löv i träd och buskar vid uppvaktningen av honan. Mestadels hittas den på buskar och träd där den aktivt letar bytesdjur. Den övervintrar som nästan vuxen och ömsar till vuxen när vårvärmen kommer. Den ska inte blandas ihop med en vargspindel, Hygrolycosa rubrofasciata, som trummar med palperna på gamla löv på marken. 

I jämförelse med många andra spindlar har spökspindlarna ett mycket välutvecklat trakésystem. De är aktiva jägare vars främsta byten är olika små insekter.

Referenser
Roberts, M. J. 1995. "Collins Field Guide, Spiders of Britain & Northern Europe". Harper Collins.
 
Sandhall, Åke & Almquist, Sven. 1980.Spindlar och deras släktingar: naturguide i färg om spindeldjurens utseende, utveckling, levnadssätt och beteende. ICA förlag.

Externa länkar
Skiftregister

Ett skiftregister är en digital krets som tillåter att data klockas in seriellt. Den består vanligtvis av en serie D-vippor (som i figur) men kan också bestå av en serie SR-vippor. En D-vippa lagrar vanligtvis data på positiv klockflank hos klockpulsen CP. Det tillstånd data har när CP går positivt kommer alltså att överföras till utgången Q och sen fortplanta sig in i skiftregistret i takt med CP. Om LSB kommer först så kan man få en seriell till parallell omvandling enligt figur.

Källor 
 Per-Erik Danielsson, Lennart Bengtsson, Digital Teknik, tredje upplagan, 1986, Sverige

Digitalteknik
Lövstaholm

Lövstaholm är en småort i Lysviks socken, Sunne kommun. 

Orten ligger omkring två mil nordost om Sunne, vid vägen mellan orterna Lysvik och Råda.

Nils Lofgren -musiker har sina rötter i Lövstaholm

Befolkningsutveckling

Källor 

Orter i Sunne kommun
Småorter i Sverige
Marshallöarnas administrativa indelning

Marshallöarnas administrativa indelning
Marshallöarnas består av 29 atoller bestående av flera småöar och 5 öar vilka delas in i två ögrupper Raliköarna och Rataköarna. Administrativt delas landet in i 24 bebodda kommuner, municipalities vilka också är valkretsar.

Följande öar är obebodda:

Externa länkar 
 Marshall Islands, GeoHive
 Marshallöarnas municipalities, Statoids.com

Marshallöarnas samhälle
Administrativa indelningar av länder i Oceanien