kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vitbröstad svalstare

Vitbröstad svalstare (Artamus leucorynchus) är en vanlig tätting i familjen svalstarar med vid utbredning från Andamanerna till Australien.

Kännetecken

Utseende 
Svalstarar är slanka fåglar med rätt stora, triangulära vingar som de glidflyger på ovanför trädtopparna. Vitbröstad svalstare är en typisk medlem av släktet, med en kroppslängd på 19 centimeter. Huvudet är skiffergrått och undersidan vit. I flykten syns ett brett vitt band tvärs över nedre delen av övergumpen och övre stjärttäckarna.

Läten 
Bland lätena hörs vassa, metalliska "pirt pirt..." eller raspiga "wek-wek-wek". Sången består av tjattrande ljud och härmningar.

Utbredning och systematik 
Vitbröstad svalstare delas in i nio underarter med följande utbredning:
 Artamus leucorynchus pelewensis – förekommer i Babeldaob (Palau)
 Artamus leucorynchus leucorynchus – förekommer i Filippinerna, Palawan, Borneo och Natunaöarna
 Artamus leucorynchus amydrus – förekommer på Sumatra, Bangka, Belitung, Kangean, Java och Bali
 Artamus leucorynchus humei – förekommer i Andamanerna och Cocosöarna (Bengaliska viken)
 Artamus leucorynchus albiventer – förekommer på Sulawesi och i Små Sundaöarna
 Artamus leucorynchus musschenbroeki – förekommer på Babar och i Tanimbaröarna (Larat, Yamdena och Kirimoen)
 Artamus leucorynchus leucopygialis – förekommer i Moluckerna, Kaiöarna, Aruöarna, på Nya Guinea, samt i norra och östra Australien
 Artamus leucorynchus melaleucus – förekommer på Nya Kaledonien, Maré och Lifou (Lojalitetsöarna)
 Artamus leucorynchus tenuis – förekommer i Vanuatu och Banks Islands

Tillfälligt har den påträffats i Japan.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig.

Levnadssätt 
Vitbröstad svalstare hittas i öppna områden med spridda träd och i odlingsbygd. Födan består av insekter som den fångar i luften genom att göra utfall från en tydlig och hög utkiksplats. Fågeln häckar mellan mars och maj i nordvästra delen av utbredningsområdet, i söder från augusti till februari. Den lägger tre vita fläckiga ägg i ett löst och grunt bo som placeras på en trädgren eller stolpe, åtminstone 3,5 meter ovan mark. Arten är övervägande stannfågel, men rör sig nomadiskt lokalt och i Australien i nord-sydlig riktning.

Taxonomi 
Carl von Linné beskrev arten 1771, men som leucoryn, något som sedermera tolkats som en förkortning för leucorynchus. Flera taxonomiska auktoriteter har dock valt att använda leucoryn motiverat med att det inte finns några entydiga bevis för att det faktiskt rör sig om en förkortning.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Papuasvalstare

Papuasvalstare (Artamus maximus) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar, förekommande i bergstrakter på Nya Guinea.

Utseende 
Med en kroppslängd på 20 centimeter är papuasvalstaren störst bland svalstararna i Artamus. I utseendet liknar den mycket den vida spridda arten vitbröstad svalstare (Artamus leucorynchus), men har mörkare svart ovansida och nedanför strupen syns en halvt oval svart fläck.

Utbredning och levnadsmiljö
Papuasvalstaren förekommer i tropiska fuktiga bergsskogar upp till 3000 meters höjd, vanligast mellan 1000 och 2500 meter i öppningar bland döda träd, framför där de sticker upp ovanför regnskogens trädkronor. Även om arten har ansetts vanlig ända sedan den blev känd av västerländska upptäcktsresande på 1800-talet har den anpassat sig väl till människans omvandling av skogslandskapet och är idag särskilt vanlig nära bergsstäder som Mount Hagen och Goroka.

Beteende
Liksom sina mindre släktingar livnär sig papuasvalstaren av stora flygande insekter som den fångar i flykten. Fågeln är mycket social och ses i flockar med upp till 20 fåglar som rör sig nomadiskt över bergsskogarna. Den betraktas generellt som världens minsta fågel som använder termik för att förflytta sig stora avstånd. Ibland ses de sitta mycket tätt tillsammans i upp till tio minuter och putsa sig tillsammans. Fågeln häckar vanligtvis mellan augusti och december och bygger ett typiskt svalstarebo: en plattform av gräs eller kvistar som placeras i ett trädhål eller stubbe, dock högre upp än andra arter. Papuasvalstaren häckar kooperativt så att de flesta unga adulta fåglarna stannar hos sina föräldrar några år för att hjälpa till med att föda upp ungar.

Status och hot 
Artens population har inte uppskattats och dess populationstrend är okänd, men utbredningsområdet är relativt stort. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser inte att den är hotad och placerar den därför i kategorin livskraftig. Den beskrivs som fåtalig eller ganska vanlig.

Namn 
På svenska har fågeln även kallats papuansk svalstare och större svalstare.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Nya Guinea
Fijisvalstare

Fijisvalstare (Artamus mentalis) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i norra Fiji (Yasawa och Viti Levu till Taveuni och Qamea). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar

Svalstarar
Endemiska fågelarter i Fiji
Fåglar i oceaniska regionen
Mindre svalstare

Mindre svalstare (Artamus minor) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utseende 
Svalstarar i släktet Artamus är knubbiga fåglar med breda trekantiga vingar och kort nedåtböjd näbb. Mindre svalstare är mörkt brungrå, utan vitt i handpennorna som hos den större arten sotsvalstare. Stjärten är svart med vita spetsen bruten av svart i mitten. De gråaktiga vingundersidorna kontrasterar med mörka buken i flykten, dock inte lika tydligt som hos andra svalstarar.

Utbredning och systematik 
Mindre svalstare är endemisk för Australien. Debn delas in i två underarter med följande utbredning:
 Artamus minor derbyi – förekommer i norra och östra Australien (Broome, Western Australia till norra New South Wales)
 Artamus minor minor – förekommer i Pilbara-regionen, sydvästra Northern Territory och näraliggande nordvästra South Australia

Levnadssätt 
Mindre svalstare påträffas födosökande högt ovan klippbranter och raviner. Den ses vanligen i små flockar, flygande eller sittande tillsammans.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Sulawesisvalstare

Sulawesisvalstare (Artamus monachus) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på Sulawesi, Lembeh, Banggaiöarna och Sulaöarna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Svartmaskad svalstare

För fågelarten Artamus cinereus, se grå svalstare.

Svartmaskad svalstare (Artamus personatus) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på det Australiensiska fastlandet utom de norra och östra områdena. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Bilder

Referenser

Externa länkar

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Vitbrynad svalstare

Vitbrynad svalstare (Artamus superciliosus) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar i östra och södra centrala inlandet av Australien och flyttar vintertid mot norr. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Sångsnårfågel

Sångsnårfågel (Atrichornis clamosus) är en utrotningshotad australisk tätting, en av två fågelarter i familjen snårfåglar.

Kännetecken

Utseende 
Sångsnårfågeln är en tillbakadragen kortvingad och lång- och rundstjärtad tätting med en kroppslängd på 22-26 centimeter. Huvudet har en karakteristiskt triangelformad profil. Adulta fågeln är brun ovan med svag bandning och kontrasterande rostfärgade vingar. Undertill är den gråbrun övergående till rostfärgad på undre stjärttäckarna och gräddfärgat bröst. Hanen har en diagostisk svart triangel på strupen inramat av vitt på sidorna, medan honans strupe är vitaktig. Ungfågeln är obandad ovan med djupt gulbrun hals och bröst.

Läten 
Arten har en mycket kraftfull, penetrerande och riktad sång som varierar mellan individer, generellt ett mjukt, fallande crescendo som faller och accellererar till ett öronbedövande klimax.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart i sydvästra Western Australia (kusthedar öster om Albany). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som starkt hotad.

Noter

Externa länkar

Snårfåglar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Western Australia
Rostsnårfågel

Rostsnårfågel (Atrichornis rufescens) är en fågel i familjen snårfåglar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Rostsnårfågel delas in i två underarter:
 Atrichornis rufescens rufescens – förekommer i östra Australien (sydöstligaste Queensland till Gibraltar Range, New South Wales)
 Atrichornis rufescens ferrieri – förekommer i östra New South Wales (Dorrigoplatån till Barrington Tops)

Status 
IUCN kategoriserar arten som starkt hotad.

Noter

Externa länkar

Snårfåglar
Endemiska fågelarter i Australien
Fåglar i australiska regionen
Långnäbbad madagaskarsångare

Långnäbbad madagaskarsångare (Bernieria madagascariensis) är en fågel i familjen madagaskarsångare inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Långnäbbad madagaskarsångare är en stor, långstjärtad och, som namnet avslöjar, långnäbbad madagaskarsångare. Fjäderdräkten är matt olivgrön. Den saknar den vita ögonringen hos glasögontetraka, liksom det grå huvudet hos gråkronad tetraka. Sången är en rätt melodisk serie med stigande och fallande visslingar, medan lätet är ett grovt "trek-trak".

Utbredning och systematik 
Långnäbbad madagaskarsångare placeras som enda art i släktet Bernieria och delas in i två underarter:
 Bernieria madagascariensis madagascariensis – förekommer i skogar på östra Madagaskar
 Bernieria madagascariensis inceleber – förekommer i skogar på norra och västra Madagaskar

Familjetillhörighet 
Fågeln har tidigare placerats både med bulbyler och sångare. DNA-studier visar dock att den tillhör en grupp fåglar som enbart förekommer på Madagaskar och som numera urskiljs som en egen familj, Bernieridae.

Levnadssätt 
Långnäbbad madagaskarsångare hittas i såväl regnskog som torr lövskog, lokalt även i spikskog. Den håller mest till i de mellersta trädskikten och följer gärna med kringvandrande artblandade flockar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga släktesnamn hedrar franske kirurgen och naturforskaren Alphonse Charles Joseph Bernier (1802-1858), verksam som samlare på Madagaskar.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Madagaskarsångare
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Madagaskar
Gulbrynad tetraka

Gulbrynad tetraka (Crossleyia xanthophrys) är en fågel i familjen madagaskarsångare inom ordningen tättingar. Liksom övriga arter i familjen förekommer den endast på Madagaskar.

Utseende och läten 
Gulbrynad tetraka är en rätt stor (15 cm), marklevande timalieliknande sångare med kort näbb. Ovansidan är mörkt olivgrön med lysande gult ögonbrynsstreck som kontrasterar med ett svart ögonstreck. Den är vidare gul på strupe och övre delen av bröstet. Näbben är ljusskär med mörk kulmen. Lätet består av ett genomträngande "tsirp" som oftast avslöjar fågeln.

Utbredning och systematik 
Fågeln placeras i släktet Crossleyia, traditionellt som enda art, men DNA-studier pekar på att mörk tetraka även bör föras till släktet. Fågeln återfinns i låglänta regnskogar på öst-centrala Madagaskar. Tidigare placerades den i familjen Timaliidae.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga släktesnamn hedrar Alfred Crossley (1829-1888), brittisk taxidermist och samlare av specimen på bland annat Madagaskar 1870-1873. På svenska har den tidigare kallats gulbrynad madagaskarsångare, men namnet har justerats för att förtydliga släktskapet med tetrakorna i Xanthomixis.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Madagaskarsångare
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Madagaskar
Kryptisk madagaskarsångare

Kryptisk madagaskarsångare (Cryptosylvicola randrianasoloi) är en nyligen beskriven fågelart i familjen madagaskarsångare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Kryptisk madagaskarsångare är en enfärgad sångarlik fågel. Den liknar grå madagaskarsångare, men har inte lika tydligt ögonbrynsstreck och ovansidan är mer olivgrön än grå. Jämfört med jeryer är den större, har ljusa ben och ljus undre näbbhalva, men saknar streck på strupen. Arten liknar något kilstjärtad madagaskarsångare, men ses i andra miljöer, är mycket ljusare och har ingen grå fläck på örontäckarna. Sången består av en avtagande serie ljusa och tunna toner.

Utbredning och systematik 
Kryptisk madagaskarsångare placeras som enda art i släktet Cryptosylvicola. Fågeln återfinns i regnskogar på östra Madagaskar.

Levnadssätt 
Arten vistas vanligen i städsegröna skogar som ligger 900 till 2100 meter över havet. Den besöker även typiska bergsskogar, slänter med bambu, återskapade skogar och trädodlingar. Den kan ibland ansluta till kringvandrande artblandande flockar. Fågeln sjunger ofta från en exponerad sittplats.

Häckning 
Kryptisk madagaskarsångare vistas vanligen på delar av träd och buskar som ligger 3 till 15 meter över marken och ibland syns den i trädtoppar vid 25 meter över marken. Fågeln äter insekter som den plockar från blad, grenar och kvistar. Honan häckar mellan oktober och december. Under en studie från 1996 hittades tre ägg i ett bo och andra familjegrupper som observerades i november samma år hade fyra medlemmar.

Status 
Denna fågel hotas av svedjebruk. Beståndet minskar men kryptisk madagaskarsångare är ganska talrik i lämplig habitat. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Madagaskarsångare
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Madagaskar
Vitstrupig madagaskarsångare

Vitstrupig madagaskarsångare (Oxylabes madagascariensis) är en fågel i familjen madagaskarsångare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Vitstrupig madagaskarsångare är en medelstor tätting med tydligt vit strupe och vitt ögonbrynsstreck. Den är vidare brun på ryggen, roströd under och roströd även på hjässan. Vanliga läten är en snabb och trastlik stigande och fallande serie samt en mörkare accelererande drill.

Utbredning och systematik 
Fågeln återfinns i täta fuktiga skogar på nordvästra och östra Madagaskar. Den placeras som enda art i släktet Oxylabes och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Vitstrupig madagaskarsångare hittas i regnskog på låg och medelhög höjd. Där föredrar den täta snår i undervegetationen. Arten är skyggg men rastlös.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Madagaskarsångare
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Madagaskar
Grå madagaskarsångare

Grå madagaskarsångare (Randia pseudozosterops) är en fågel i familjen madagaskarsångare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Grå madagaskarsångare är en liten enfärgad sångarlik fågel med ett tydligt vitt ögonbrynsstreck, rätt kort stjärt och lång näbb. Den liknar kryptisk madagaskarsångare, men ögonbrynsstrecket är tydligare och färgen på ovansidan är grå. Jämfört med jeryer är den större, har grå ovansida och saknar streck på strupen. Den är vidare mycket ljusare än kilstjärtad madagaskarsångare, med ett ögonbrynsstreck istället för en grå öronfläck. Sången består av en friformig fallande drill.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i regnskog på östra Madagaskar. Den placeras som enda art i släktet Randia.

Familjetillhörighet 
Grå madagaskarsångare har tidigare placerats i familjen sångare (Sylviidae). DNA-studier visar dock att den tillhör en grupp fåglar som enbart förekommer på Madagaskar och som numera urskiljs som en egen familj, Bernieridae.

Levnadssätt 
Grå madagaskarsångare hittas i regnskog i lågland eller lägre bergstrakter. Den födosöker uppe i träden och sjunger från en exponerad sittplats, ofta bredvid strimmig jery.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns släktesnamn hedrar den kanadensiske ornitologen Dr Austin Loomer Rand (1905-1982). Tidigare kallades den Rands madagaskarsångare även på svenska, men tilldelades 2023 ett mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Madagaskarsångare
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Madagaskar
Spikskogsmadagaskarsångare

Spikskogsmadagaskarsångare (Thamnornis chloropetoides) är en fågel i familjen madagaskarsångare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Spikskogsmadagaskarsångare är en udda sångarlik fågel med lång stjärt och lång näbb. Den är större, mer långstjärtad och mer långnäbbad än jeryer. Jämfört med halvökensångaren är den mer grönaktig, med vita spetsar på stjärten men utan suddiga streck på bröstet. Sången består av en stammande drill, ibland följt av mörkare "chup"-toner.

Utbredning och systematik 
Fågeln placeras som enda art i släktet Thamnornis och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Den återfinns i tropiska och subtropiska torra skogar och buskmarker på Madagaskar.

Levnadssätt 
Arten är den enda i familjen som förekommer i Madagaskars ekoregion kallad spikskogar, torra marker mest innehållande växter från underfamiljen Didiereoideae. Fågeln håller sig ofta gömd i undervegetationen, men kan ses sjunga från en synlig sittplats i toppen av ett träd.

Status 
Arten har ett begränsat utbredningsområde och den tros dessutom minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att anses vara hotad. 
IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Madagaskarsångare
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Madagaskar
Tujasidensvans

Tujasidensvans (Bombycilla cedrorum) är en av tre arter sidensvansar, endemisk för Nordamerika.

Utseende och läte 

Tujasidensvansen mäter 15–18 centimeter och väger cirka 32 gram. Den är mindre än sidensvansen och skiljer sig i adult dräkt från denna på den ljusa buken, vita undre stjärttäckare och varmbruna färgen på huvud och övre delen av bröstet. Den saknar också de vita och gula partierna på vingarna. Merparten har, precis som sidensvansen, gul stjärtspets men vissa har rödorange stjärtspets vilket tros vara födorelaterat.

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar i Nordamerika, och övervintrar från mellersta USA och söderut till norra Sydamerika och på Stora Antillerna. Den är en mycket sällsynt gäst i Europa med 15 fynd, varav sju är från Storbritannien, övriga från Azorerna, Irland och Island. Den behandlas antingen som monotypisk eller delas in i två underarter med följande utbredning:
 Bombycilla cedrorum cedrorum – sydligaste Alaska och södra Yukon tvärs över centrala och södra Kanada till Newfoundland, i syd i östra USA till norra Georgia; vintertid regelbundet söderut till Costa Rica, sällsynt in i norra Sydamerika
 Bombycilla cedrorum larifuga – sydvästra Kanada och västra USA söderut till norra Kalifornien; vintertid söderut troligen till åtminstone västra Mexiko

Ekologi

Levnadsmiljö 
Tujasidensvansen återfinns i olika sorters skogar, framför allt nära vattendrag, men också i igenväxta fält, gräsmarker och till och med buskstäpp. Den är även ett allt växande inslag i stadsmiljön varhelst bärbärande buskar finns.

Föda 
Tujasidensvansar är liksom alla sidensvansar fruktspecialister och kan leva enbart av frukt i flera månader. Ungar till boparasiten brunhuvad kostare överlever inte i ett sidensvansbo eftersom de inte klarar en så fruktintensiv diet. Under häckningstid intar de också mer proteinrik kost baserad på insekter som sländor, bladbaggar och sköldlöss.

Häckning 
Honan sköter nästan hela bobygget, ett arbete som kan ta fem till sex dagar och kräva minst 2.500 resor till boet. Kvistar, gräs, kaveldun, blommor, hästhår och liknande material vävs ihop till en voluminös skål. Ibland tar fågeln material från andra fågelbon, som östlig kungstyrann, gulstrupig vireo, trupialer i släktet Icterus, vandringstrast och gul skogssångare. Boet placeras i en horisontell grenklyka mellan en och 16 meter upp från marken. Honan lägger två till sex blekt blå eller blågrå ägg som ruvas i elva till 13 dagar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till 57 miljoner vuxna individer.

Namn 
Fågeln kallades tidigare indiansidensvans men blev tilldelat ett nytt namn på svenska av BirdLife Sveriges taxonomikommitté 2022 för att "bättre harmoniera med i stort sett alla andra språk, efter trädet jättetuja Thuja plicata som syftar på "cedar" i det engelska namnet Cedar Waxwing".

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Sidensvansar
Fåglar i nearktiska regionen