kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Polymermetoden

Fotopolymergravyr eller polymermetoden är ett av många sätt att mångfaldiga bilder. Den är en fotografisk kopieringsmetod som bär släktskap med fotogravyr och offentliggjordes första gången år 1989 av Eli Ponsaing (dansk litograf född 1922). Fotopolymer räknas inom grafiken till en av djuptrycksteknikerna.

Process
Fotopolymerplåten (FP-plattan) består av två skikt, där ett lager av fotokänslig polymerplast vilar på en tunn plåt. FP-plattan är ursprungligen utvecklad för flexografi, vilket är ett sätt att trycka emballage i stor mängd.

Den ljuskänsliga FP-plattan kontaktexponeras, medan den är fuktig, med en positiv film under UV ljus.

Först genom ett original på OH-plast, sedan genom ett finkornigt raster. Plåten framkallas sedan i 22-gradigt vatten. Under en minut får plåten ligga still i vattnet, och sedan "skrubbar" man med en dabb bort plastskiktet.

Plåten får torka framför fläkt, för att sedan efterbelysas med UV-lampan. När FP-plattan är torr och härdad är den färdig för att infärgas. Tryckningen sker därefter som en etsning i en koppartryckpress.

Metoden påstås vara mindre giftig än den tidigare vanliga tekniken fotoetsning.

Referenser

Grafisk teknik
Polymerer
Palatset (skatepark)

Palatset är en skatepark i Avesta, invigd hösten 2007. Den är 1500 m² stor, ritad och uppförd under ledning av Stefan Hauser. Palatset är den näst största betongskateparken i Sverige.  Palatset tillkom på initiativ av Avesta spontanidrottsförening och bekostades av Avesta kommun. Arbetet leddes av  bland andra skateboardåkarna och bröderna Christoffer och Pierre Harborg. 

Sedan invigningen har det bland annat hållits skatelboardäger och den populära Skateboardfestivalen vid och intill Palatset. Palatset var också en av träningsplatserna för eleverna vid Skategymnasiet vid Karlfeltsgymnasiet, innan programmet lades ner.  

Idag håller föreningen Local Skate Avesta verksamhet i parken. Det arrangeras skatecamps, skateskolor och musikarrangemang.

Referenser

Noter

Skateboardanläggningar
Sportanläggningar i Avesta kommun
Sportanläggningar invigda 2007
2007 i Sverige
I ditt ansikte

I ditt ansikte var ett svenskt reality-tv-program i sex avsnitt som hade premiär på Kanal 5 den 15 september 2008. Programmet följde ståuppkomikerna Magnus Betnér och Martin Soneby när de uppträdde inför publiker de inte var vana vid att uppträda inför. Publikerna valdes av producenten Bobbo Krull utifrån de grupper som Betnér har gjort sig känd för att skämta om, såsom kristna och Aftonbladet.

Avsnitt 
 Metodistkyrkan St. Jacob i Göteborg
 Svenska herrklubben Ärtans vänner i New York
 Aftonbladets ledningsgrupp
 Greenpeace
 Moderata ungdomsförbundet
 Moskén i Husby

Referenser 

TV-program i Kanal 5
Humorprogram på TV
Molly Luft

Molly Luft, eg. Edda Kurtzer, född Blanck 19 mars 1944 i Pommern, död 24 november 2010 i Köpenick, var en tysk prostituerad och förgrundsfigur på trashscenen i Berlin.

Biografi
Luft kom från ett medelklasshem i Berlin. I sitt första äktenskap 1967 hade hon två barn. År 1975 började hon prostituera sig och ett år senare skilde hon sig. Hon gifte sig därefter med en amerikansk arméunderofficer som vid den här tiden var stationerad i Tyskland. I takt med att hon blev allt mer känd kallades hon ofta, till följd av sin fetma, för "Tysklands tjockaste hora".

Tillsammans med sin man dömdes hon 1983 till ett villkorligt straff för sexuella övergrepp mot sin dotter från sitt första äktenskap. Hon skilde sig också från sin man. Under 1990-talet medverkade Luft i flera pratprogram som kom att göra henne riksbekant. Hon fick även sitt eget program i TV-kanalen Offene Kanal Berlin, OKB.

Genom sitt excentriska uppträdande och de lokala kvällstidningarnas bevakning blev hon snart en mycket känd person i lokala trash-sammanhang. Lufts bordell i stadsdelen Schöneberg blev bland annat känd för att man dumpade priserna på sexuella tjänster. År 2003 skapade Luft återigen stora rubriker då det blev känt att hon, då hennes dotter råkat i ekonomiska svårigheter, hade låtit dottern arbeta som prostituerad på bordellen.

År 2004 sålde Luft bordellen, enligt egen utsago besökt av cirka 90 000 sexköpare, avslutade sin verksamhet som prostituerad och drev därefter en kvartersrestaurang i  Kreuzberg.

Enligt bland annat internetfora och annonser i kvällstidningen B.Z. återupptog Luft prostitutionen i februari 2007, då från en bordell i Wedding.

Källor

Översättning

Noter

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 "Noch einen für mich", artikel av Thomas Feix i Die tageszeitung, 24 september 2005

Tyska sexarbetare
Födda 1944
Avlidna 2010
Kvinnor
Bordellägare
Stora Diomedeön

Stora Diomedeön (ryska: остров Ратманова [Ostrov Ratmanova], tidigare även Ostrov Gvozdeva; inuktitut: Imaqliq) är en av de två Diomedeöarna i Norra ishavet och tillhör Ryssland. Diomedeöarna ligger bara cirka 4 kilometer från varandra men ligger på varsin sida av den internationella datumlinjen vilket innebär att tidsskillnaden mellan öarna uppgår till ett dygn, eller i praktiken 21 timmar på grund av lokala dragningar av tidszonerna.

Geografi 
Stora Diomedeön ligger mitt i Berings sund cirka 45 km sydväst om Kap Dezjnjov på Tjuktjerhalvön i Sibirien och utgör den västra delen i ögruppen och är Rysslands östligaste punkt.

Ön är av vulkaniskt ursprung och har en areal om cirka 29,1 km².

Den internationella datumlinjen löper ca 1,3 km öster om ön.

Befolkningen uppgår till ca 400 invånare av Ingalikmiutfolket.

Förvaltningsmässigt ingår ön i rajonet (distriktet) Tjukotka i det autonoma okruget Tjuktjien.

Historia 
Öarna har varit bebodda av inuiter sedan lång tid.

Ögruppen upptäcktes av den ryske upptäcktsresanden Semjon Dezjnjov 1648 men föll i glömska och återupptäcktes den 16 augusti 1728 av danske Vitus Bering då i rysk tjänst. Ögruppen döptes då till Diomedeöarna efter den ryske martyren Sankt Diomedes som firas detta datum.

1867 genomfördes Köpet av Alaska mellan Ryssland och USA och man lät gränsen då gå mellan öarna.

Efter andra världskriget skickades invånarna på Stora Diomedeön till fastlandet, eftersom de hade kontakt med amerikanerna. Numera har vissa inuiter återvänt, och de tillåts besöka de båda öarna, i och med en överenskommelse mellan Ryssland och USA, som ger inuiterna i regionen permanent visum att passera gränsen.

Den 7 augusti 1987 mitt under det kalla kriget simmade amerikanskan Lynne Cox från Lilla Diomedeön till Stora Diomedeön som en fredsprotest.

Källor 

Rysslands öar
Öar i Norra ishavet
Lilla Diomedeön

Lilla Diomedeön (engelska Little Diomede Island, inuit Inaliq, tidigare även Krusenstern Island) är en av de två Diomedeöarna i Norra ishavet och tillhör USA. Diomedeöarna ligger bara cirka fyra kilometer från varandra men ligger på varsin sida av den internationella datumlinjen vilket innebär att tidsskillnaden mellan Lilla Diomedeön och den ryska Stora Diomedeön uppgår till ett dygn, eller i praktiken 21 timmar på grund av lokala dragningar av tidszonerna.

Geografi 
Lilla Diomedeön ligger mitt i Berings sund ca 40 km nordöst om Kap Prince of Wales på Sewardhalvön i Alaska och utgör den östra delen i ögruppen.

Ön är av vulkaniskt ursprung och har en areal om ca 7,25 km².

Den internationella datumlinjen löper ca 1,5 km väster om ön.

Befolkningen uppgår till ca 150 invånare (U.S. Census Bureau 2000) av Ingalikmiutfolket som alla bor på öns enda bosättning Diomede Village på öns västra del. Byn är en traditionell inuitby.

Förvaltningsmässigt ingår ön i Nome Census Area i delstaten Alaska.

Historia 
Öarna har varit bebodda av inuiter sedan lång tid.

Ögruppen upptäcktes av den ryske upptäcktsresanden Semjon Dezjnjov 1648 men föll i glömska och återupptäcktes den 16 augusti 1728 av danske Vitus Bering då i rysk tjänst. Ögruppen döptes då till Diomedeöarna efter den ryske martyren Sankt Diomedes som firas detta datum.

1867 genomfördes köpet av Alaska mellan Ryssland och USA och man lät gränsen då gå mellan öarna.

Den 7 augusti 1987, mitt under det Kalla kriget, simmade amerikanskan Lynne Cox från Lilla Diomedeön till Stora Diomedeön som en fredsprotest.

1995 startade brittiske Michael Palin sin "Full Circle" (en rundresa i Stilla havet) från Lilla Diomedeön.

Källor

Externa länkar 
 Om Lilla Diomedeön
 Lite om Little Diomedes historia

Alaskas öar
Öar i Norra ishavet
Fairwayklippan

Fairwayklippan (engelska Fairway Rock) är en liten klippö i Norra ishavet och räknas ofta till Diomedeöarna och tillhör USA.

Geografi
Fairwayklippan ligger mitt i Berings sund ca 19 km sydöst om Lilla Diomedeön och ca 32 km väster om Kap Prince of Wales på Sewardhalvön i Alaska.

Den obebodda ön är av vulkaniskt ursprung och har en areal om ca 0,31 km² . Den högsta höjden är på ca 163 m ö.h.  

Förvaltningsmässigt ingår ön i distriktet "Nome" i delstaten Alaska men förvaltas av Alaska Department of Fish and Game's Wildlife Conservation som en del i naturparken "Alaska Maritime National Wildlife Refuges".

Tiotusentals fåglar häckar varje år på ön. Majoriteten av dem är alkor.

Historia
Fairwayklippan har troligen alltid varit obebodd.

Ön upptäcktes den 8 augusti 1778 av brittiske James Cook .

I juli 1826 utforskades ön av brittiske Frederick William Beechey som då även namngav ön.

I juli 1958 passerade ubåten "USS Nautilus" ön under sin färd under Nordpolen .

Den 11 augusti 1966 placerade USA:s flotta en Radioisotopgenerator på ön som var i drift fram till 1995.

Källor

Alaskas öar
Öar i Norra ishavet
Brittiska F3-mästerskapet 2006

Brittiska F3-mästerskapet 2006 var ett race som kördes över 22 race.


Delsegrare

Slutställning

2006 i Storbritannien
Brittiska F3-säsonger
Motorsportevenemang 2006
Mangalarga Paulista

Mangalarga Paulista är en hästras som härstammar från Brasilien. Rasen är nära besläktad med Mangalarga marchador och uppstod som en förgrening av denna när en rad olika förbättringar och utavel skedde med Mangalargan.

Historia

De båda Mangalarga-rasernas historia börjar med Francisco Gabriel Junqueira, en baron i Brasilien efter kolonitiden. Genom spanjorerna hade Francisco fått en större hjord med Berberhästar och spanska hästar. Hans stolthet var en hingst av rasen Alter-real. Han bestämde sig för att avla på hingsten och hjorden med olika iberiska hästar som han hade på sin ranch. De bästa avkommorna sålde han till en vän som hade en farm utanför Rio de Janeiro. Farmen hette Mangalarga. Avkommorna tränade han sedan för att sälja inne i Rio de Janeiro och folk fastnade för hästarna som de började kalla Mangalargas. 

Många uppfödare som blev intresserade av lagen var noggranna med att behålla den standard som Francisco Gabriel Junqueira hade satt för sina hästar och ända fram till 1910 följde man strikt de gamla reglerna. Men när Junqueira-familjen flyttade till São Paulo, krävde den nya miljön ett annat slags häst. 1934 bildades föreningen The Mangalarga Breeders Association i São Paulo. De uppfödarna som startade föreningen hade målet att förbättra rasen, för att få en häst mer anpassad till den nya miljön och även för det konstant ökande intresset för rena sporthästar. Många raser både från USA och Europa testades på Mangalarga-hästarna, bland annat engelska fullblod, Morganhästar, Lusitanohästar, American saddlebredhästar, Angloaraber och Trakehnare. För att behålla kvaliteten på den extra gångarten blandade man in travhästar och Hackneyhästar i mangalarga-hästarna. För att ytterligare få upp uthålligheten och för att ge hästen ett ädlare utseende, utavlades hästarna med arabiska fullblod. 

Många uppfödare protesterade mot förändringarna, mycket på grund av att den unika Marcha-gångarten hade försvunnit från de nya hästarna, och 1938 startade de en egen gren av föreningen, The Mangalarga Marchador Association. De ville ha kvar baron Franciscos idéer och linjer och de nya utblandade hästarna fick istället namnet Paulista medan de utan inblandning fick tillägget Marchador. De två hästarna fick egna stamböcker och register och räknades inte längre som samma ras, utan Mangalarga Paulista-hästarna fick status som egen ras.

Egenskaper
Mangalarga Paulistan har utvecklats till en helt egen ras som skiljer sig mycket från de ursprungliga Mangalarga-hästarna. Det spanska inflytandet är inte lika tydligt och den extra gångarten marcha är väldigt ovanlig hos Paulista-hästarna. Paulistahästarna är oftast lättare i typen och nacken är rak, istället för lätt böjd.  

Exteriören är atletisk med smala, ädla linjer och huvudet är finskuret med rak nosprofil. Paulistan har utmärkta förmågor inom ridsporten och inflytandet av travhästar och körhästar har givit fina och felfria rörelser. Ryggen är kortare men väl musklad och stark.

Se även 
Mangalarga marchador
Paso Fino
Peruansk pasohäst
Andalusier

Källor 
 
 Mangalargans historia
 Mangalargan i USA
 Mangalarga hos Conquistador Magazine

Varmblodshästar
Hästraser från Brasilien
M77

M77 kan syfta på:

M77 (motorväg) – motorväg i Storbritannien
HMS Ulvön (M77) – svenskt minröjningsfartyg
Messier 77 – en spiralgalax
It's Golden

It's Golden är Umeå-bandet Isolation Years andra fullängdsalbum. Det släpptes 14 mars 2003 på skivbolaget NONS.

Från skivan släpptes singlarna It's Golden (2003) och Open Those Eyes (2003).

Låtlista
"Let's Step Aside" (Nyström/Moström) - 3:01
"Frosted Minds" (Nyström/Moström) - 3:22
"It's Golden" (Nyström) - 4:03
"I'm Not Myself" (Nyström) - 3:36
"Open Those Eyes" (Nyström) - 3:11
"Say Oh Say" (Nyström) - 3:07
"Three-Minute Convert" (Nyström) - 3:35
"Don't Remind Me" (Nyström) - 2:44
"She's So Ready" (Nyström) - 2:56
"Preacher/Songwriter" (Nyström/Moström) - 6:17
"Naked Natives" (Nyström) - 3:46

Personal 
 Johannes Berglund - mixning (spår 10)
 Oscar Brändström - saxofon
 Sören Elonsson - mastering
 Andreas Forsman - fiol (spår 7)
 Pelle Gunnerfeldt - producent (spår 1-2, 7, 9), mixning, inspelning (spår 1-2, 7, 9)
 Johan Gustafsson - producent (spår 5, 11), inspelning (spår 5, 11)
 Isolation Years - medverkande grupp, producent
 Daniel Johansson - flugelhorn - (spår 11), trumpet (spår 2, 11)
 Lovisa Nyström - bakgrundssång (spår 3), sång (spår 7)
 Björn Yttling - stråkarrangemang (spår 7)

Listplaceringar

Källor

Fotnoter 

Musikalbum 2003
Album av Isolation Years
Album producerade av Pelle Gunnerfeldt
Region Västerbotten (kommunförbund)

Region Västerbotten var namnet på ett kommunförbund som mellan 2008 och 2019 hade det regionala utvecklingsansvaret i Västerbottens län. Organisationens medlemmar var länets femton kommuner samt Västerbottens läns landsting och leddes av ett förbundsfullmäktige bestående av politiker utsedda av de deltagande kommunernas respektive fullmäktigeförsamlingar. Den 1 januari 2019 överfördes det regionala utvecklingsansvaret för samtliga län till landstingen, varpå Västerbottens läns landsting också övertog namnet Region Västerbotten.

Källor 

Västerbottens län
Isofix

ISOFIX är ett fästsystem för bilbarnstolar som bygger på en internationell standard. Standarden (ISO 13216) har tagits fram inom den globala organisationen ISO i ett samarbete mellan forskningsinstitut, myndigheter, provningsinstitut, personbilstillverkare och barnstolstillverkare från 18 länder. Istället för förankring med bilens ordinarie bälten hakar man fast bilbarnstolen i bilens ISOFIX-fästen. Både bilen och bilbarnstolen måste vara försedda med ISOFIX för att systemet ska fungera. Bilar och bilbarnstolar kan kombineras oberoende av fabrikat. Bakgrunden till att standarden togs fram var att man ville finna en gemensam lösning på problemet med felaktigt fastsatta bilbarnstolar, när dessa spänns fast med vuxenbälten i bilar.

ISOFIX-fästena i bilar består av två fästpinnar, placerade strax bakom delningen mellan stolsdynan och ryggstödet. ISOFIX-fästena på bilbarnstolar består av en låsmekanism som passar fästpunkterna i bilen. Krav finns för att man tydligt ska kunna se när låsningen är korrekt, till exempel genom färgskiftning till grönt och ett tydligt "klick".

En del biltillverkare började införa ISOFIX-fästen i sina modeller på frivillig basis kring millennieskiftet. I USA och Kanada kom lagkrav på ISOFIX-fästen under 2002. Inom ECE (vars reglementen tillämpas i Europa och i många länder utanför Europa) var kraven klara 2004. Det innebär i praktiken att så gott som alla nyare bilar har ISOFIX.

Externa länkar
 ISOFIX på SIS hemsida 
 ISOFIX på ISO:s hemsida

Bilsäkerhet
Scandinavian Aviation Academy

Scandinavian Aviation Academy (tidigare Bromma flygskola) grundades 1963 på Bromma flygplats i Stockholm. Flygskolan bytte namn till Scandinavian Aviation Academy (SAA) 1999, och under senare år har flygskolan vuxit med två satellitskolor i Arvidsjaur i norra Sverige och i San Diego i USA. SAA är numera den största flygutbildaren i Skandinavien. 

Scandinavian Aviation Academys huvudkontor ligger nu på Stockholm-Västerås Flygplats och där har de också en trafikflygarutbildning i Yrkeshögskolans regi. 

Scandinavian Aviation Academy utbildar piloter på alla nivåer; allt från ab inito-program till typinflygningar på specifika flygplanstyper. 

Professional Pilot Program är en pilotutbildning som innefattar alla moment som behövs för att ta anställning hos ett flygbolag. För att söka till Professional Pilot Program behövs ingen tidigare flygerfarenhet. 

Även mindre program finns, främst för de som redan har viss flygerfarenhet och vill fortsätta bygga på sina behörigheter.

Externa länkar
Flygskolans hemsida

Flygskolor
Long Walk Home: Music from the Rabbit-Proof Fence

Long Walk Home: Music from the Rabbit-Proof Fence är ett album av den brittiska musikern Peter Gabriel, utgivet 2002. Det är soundtrack till den australiska filmen Rabbit-Proof Fence och är inspirerat av aboriginsk musik. Delar av temat i spåren "Ngankarrparni" och "Cloudless" återfinns även i låten "Sky Blue" från albumet Up.

Låtlista
"Jigalong" - 4:03
"Stealing the Children" - 3:20
"Unlocking the Door" - 1:58
"The Tracker" - 2:48
"Running to the Rain" - 3:19
"On the Map" - 0:59
"A Sense of Home" - 2:00
"Go Away Mr. Evans" - 5:15
"Moodoo's Secret" - 3:03
"Gracie's Recapture" - 4:40
"Crossing the Salt Pan" - 5:08
"The Return, Parts 1-3" - 10:26
"Ngankarrparni (Sky Blue - reprise)" - 6:02
"The Rabbit-Proof Fence" - 1:07
"Cloudless" - 4:50

Album av Peter Gabriel
Soundtrackalbum 2002
Brittiska soundtrackalbum
Maria Hörnelius

Ingrid Maria Hörnelius, född Persson den 22 maj 1939 i Sundsvall, död 7 oktober 2023 i Göteborg, var en svensk skådespelare, regissör och musiker.

Biografi 
Hörnelius arbetade först på ett äldreboende i Sundsvall innan hon flyttade till Göteborg. Hon kom in på Göteborgs Stadsteaters elevskola 1961 och blev premiärelev där 1963. Mellan 1964 och 1976 var hon engagerad vid Göteborgs Stadsteater och 1978–1981 var hon konstnärlig ledare för Västmanlands länsteater. 1981 engagerades hon som skådespelare och konstnärlig ledare vid Angereds teater, där hon förblev till pensioneringen 1998. Hon drev även Epidemiska teatern under ett år däremellan.

Hon medverkade bland annat i Margareta Garpes och Suzanne Ostens teaterpjäs Jösses flickor (1974) innan hon skivdebuterade vid 37 års ålder, med den på Proletärkultur utgivna skivan Det finns inget mörker. Hon spelade även in en låt tillsammans med Knutna Nävar på skivan Hör maskinernas sång. Låten heter "Den trojanska hästen" och handlar om socialdemokratin.

Hörnelius samarbetade under många år med Kent Andersson i olika teaterprojekt. Hon spelade 1983 in LP:n Skitiga barn : Maria Hörnelius sjunger Kent Andersson. Efter dennes död redigerade hon, tillsammans med Mats Kjelbye, boken Kent Andersson. Visor, dikter, ballader och två år senare medverkade hon på cd:n En sång för Kent : Anderssons visor framförda av Maria Hörnelius, Bernt Andersson & Kjell Jansson. 

År 1988 mottog hon Svenska Akademiens Carl Åkermarks stipendium. Hon var gift med skådespelaren Bo Hörnelius fram till dennes död i september 2020.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Regi

Diskografi
1976 – Det finns inget mörker : mörker är stulet ljus
1983 – Skitiga barn : Maria Hörnelius sjunger Kent Andersson
2008 – En sång för Kent : Anderssons visor framförda av Maria Hörnelius, Bernt Andersson & Kjell Jansson

Se även
(r)-arnas största hits

Källor

Externa länkar
IMDB
Maria Hörnelius på progg.se
...sjunger Brechts Enhetsfrontsång

Svenska skådespelare
Svenska musiker
Svenska teaterregissörer
Proletärkultur
Personer från Sundsvall
Alumner från Göteborgs stadsteaters elevskola
Sommarvärdar 1985
Kvinnor
Födda 1939
Avlidna 2023
Skådespelare från Sundsvall
Ragdi

Ragdi också känd som Raidi är en tibetansk-kinesisk politiker och en av de högst rankade etniska tibetanska politikerna i Folkrepubliken Kina.

Ragdi gick med i Kinas kommunistiska parti 1961. Han avancerade i maktkampen under kulturrevolutionen  och blev medlem i den revolutionära kommittén i Nakchu. Till skillnad från många andra som gjorde karriär under kulturrevolutionen blev Ragdi inte utrensad under 1980-talet utan istället utnämnd till flera viktiga poster. Han uppges tillhöra den "radikala" falangen inom det lokala tibetanska ledarskapet och har motsatt sig de försök till "tibetanisering" som skedde under Hu Yaobangs reformprogram, då han enligt uppgift själv har dåliga kunskaper i skriven tibetanska.

1993 blev han utnämnd till vice partisekreterare i Tibet och samma år blev han utnämnd till ordförande i den lokala folkkongressen, vilket han var fram till 2003. Mellan 2003 och 2008 var han vice ordförande i den Nationella Folkkongressens ständiga utskott.

Källor

Noter

Tryckta källor

Webbkällor 
 Biografi från China Vitae
 Officiell biografi

Födda 1938
Kinesiska kommunister
Män
Tibetanska politiker
Levande personer
WP:Projekt Kina
Personer i Tibet under 1900-talet
Personer i Tibet under 2000-talet
Nicoleta Grasu

Nation:  

Nicoleta Grasu, född den 11 september 1971 i Secuieni som Nicoleta Grădinaru, är en rumänsk diskuskastare.

Grasus första internationella mästerskap var VM 1993 i Stuttgart där hon slutade på sjunde plats. Vid VM 1995 i Göteborg gick hon inte vidare till finalomgången. Inte heller VM 1997 i Aten blev en framgång då hon slutade först på en tionde plats.

Hennes första mästerskapsmedalj kom vid EM 1998 i Budapest då hon slutade på tredje plats. Året efter vid VM i Sevilla blev det åter en bronsmedalj. Samma år noterade hon sitt personliga rekord 68,80. 

Hennes första olympiska start var vid OS 2000 i Sydney där hon inte gick vidare till finalen. Året efter vid VM i Edmonton slutade hon på en andra plats slagen bara av Ellina Zvereva från Vitryssland. 

Grasu deltog även vid Olympiska sommarspelen 2004 i Aten där hon slutade på sjätte plats. En placering bättre blev det vid VM 2005 i Helsingfors där hon blev femma. Vid EM 2006 i Göteborg tog hon åter klivet upp på prispallen när hon slutade på tredje plats. Även vid VM 2007 blev det en framskjuten placering när hon slutade på fjärde plats.

Grasus tredje olympiska start var vid Olympiska sommarspelen 2008 i Peking där hon slutade på tolfte plats. Hon deltog även vid VM 2009 där hon blev bronsmedaljör efter ett kast på 65,20 meter.

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Kvinnor
Födda 1971
Rumänska diskuskastare
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från Rumänien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Rumänien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Rumänien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Rumänien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Rumänien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Rumänien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2012