Elis Fischer

Gustaf Elis Fischer, född 13 januari 1834 i Askersund, död 19 augusti 1889 på Långholmen i Stockholm, var en svensk jurist, riksdagsledamot och verkställande direktör i försäkringsbolaget Skandia. Han har framför allt uppmärksammats för sin inblandning i det Fischerska målet, för vilket Fischer i januari 1887 fängslades. Han fängslades eftersom han tillgripit en ansenlig mängd ekonomiska medel av det försäkringsbolag han företrädde som verkställande direktör. Entledigandet från direktionsbefattningen orsakade ett tryck på fondbörsen och bolagets aktier sjönk med 20 procent. Därutöver tilldelades han ett flertal förtroendeuppdrag och var verksam som ledamot i flera olika styrelser, varav de flesta inom Stockholms stad.

Tidiga år

1834–1859: Uppväxt och studier 
Fischer växte upp i Askersund som son till postmästare Per Gustaf Fischer och Eva Sophia Brattström, dotter till brukspatronen Magnus Brattström. Vidare var han bror till Emil Nicanor Fischer. Han genomgick Askersunds lägre elementarskola, varefter familjen bosatte sig i Örebro. Fischer studerade vid Örebro högre elementarläroverk, där han tilldelades det Tiseliiska stipendiet. Han avlade studentexamen vid Uppsala universitet 1854 och 1859 hovrättsexamen för inträde i rikets rättegångsverk. Han utnämndes efter sina avslutade studier till vice häradshövding.

Karriär

1870–1886: Verkställande direktör i försäkringsbolaget Skandia 

Fischer tillträdde som verkställande direktör i försäkringsbolaget Skandia den 1 juni 1870 som Wilhelm Dufwas efterträdare. Han åtnjöt som bankdirektör allmän tilltro och var tillika en mycket respekterad man.

Han beskrevs vara en av familjen Wallenbergs lydige lakejer.

Fischer och arkitekten Carl Sandahl begav sig ut på en studieresa i Europa för att finna inspiration till det som komma att bli Skandiahuset, beläget intill Mynttorget. Förebilden för huset var de florentinska italienska renässanspalatsen.

Politisk gärning 
Fischer ställde upp som partilös kandidat i andrakammarvalet 1884, vilket dock överklagades och fick tas om den 9 januari 1885.

Fischer var som riksdagsman och ledamot av riksdagens första kammare från 24 mars 1886 till 17 december 1886, invald i Stockholms stads valkrets, då han förlorade sitt medborgerliga förtroende och dömdes till straffarbete av Stockholms rådhusrätt för "3 med synnerligen försvårande omständigheter förenade bedrägeribrott" samt "grov trolöshet mot huvudman".

Fischer avsade sig sina politiska förtroendeuppdrag den 17 december 1886.

Övriga uppdrag 
Fischer var förutom ledamot i första kammaren även ordförande för Gasverksstyrelsen 1884–1886, och vice ordförande i Göta kanaldirektion, samt medlem av övre Allmänna Änke- och Pupillkassan. Han var tillika vice auditör för Livregementets dragoner.

Vidare var han ständig ledamot av samfundet för Nordiska Museets främjande, liksom ledamot av Drätselkammaren.

Fischerska målet 
Det Fischerska målet väckte stor uppståndelse runt om i riket. Under december månad 1886 skrevs åtminstone 176 artiklar i den svenska dagspressen som handlade därom Fischers tillgripande av de ekonomiska medel som hörde försäkringsbolaget Skandia till.

Under Fischers tid som bankdirektör i försäkringsbolaget Skandia tillgrep han en summa om 515 tusen kronor, vilket (2020) motsvarar cirka 32 miljoner kronor. Det första tillgreppet skedde redan 1878, då med åtta tusen kronor. Därefter följde nio ytterligare tillgrepp fram tills avslöjandet. Det största tillgreppet gjordes 1883, när han emottog ett lån om 675 tusen kronor av Hofors-Hammarby bolag. Därvid avlämnade han 500 tusen kronor till det låntagande bolaget och behöll 175 tusen kronor för egen räkning.

Avslöjandet 
Fischer avslöjades då han undgått redovisning av honom till försäljning emottagna och av honom sålda obligationer. Som fråga i rättssal tillfrågades Fischer som åtnjöt en för den tiden ansenligt hög årsinkomst; varför han missbrukat bolagets förtroende. Fischer svarade att han på grund av sin ställning i samhället och stora hjälpsamhet anlitats av sina vänner för lån och borgen.
Fischers maka ska enligt egen utsago ha varit ovetande om det inträffade, men när han entledigades från sin direktionsbefattning informerade han henne. De ekonomiska effekterna av Fischers handlande resulterade i ett tryck på fondbörsen. Bolagets aktier som noterats 670 över det nominella värdet sjönk med drygt 20 procent.

Straffet 
Fischer dömdes 5 januari 1887 till att avtjäna sitt straff på Långholmens centralfängelse. Han tilldelades tre och ett halvt års fängelse samt tre års vanfrejd. Under sin tid på Långholmen höll han sig under en tid verksam som bokbindare. I mars 1887 skrevs det i dagspressen om att Fischer var mycket förtvivlad och under sitt sonande satt på en pall och grät.

Den privata sfären

Familj 
Fischer gifte sig 17 november 1864 med Hildur Fredrika Abenius, dotter till häradshövding Carl Fredrik Abenius. De fick tillsammans nio barn, däribland barnhemsföreståndarinnan Ellen Fischer, textilkonstnären Estrid Fischer och länsjägmästaren Gunnar Fischer.

Elis Fischer var farfar till filmfotografen Gunnar Fischer, textilkonstnären Ruth Fischer, chefredaktören Per Jacob Fischer och författaren Jöran Fischer.

Död 
Han avled den 12 april 1889 på Långholmen. Han hade insjuknat ett halvår tidigare, under vilken tid han besöktes av sin maka och barn. Dödsorsaken sades vara sjukdomen lungsot och allmän blodbrist. Samtidigt hade Fischer kraftigt avmagrat. Han avled nästan omärkbart.

Enligt dödsbeviset avled han av lunginflammation i höger lunga (pneumonia dextra).

Fischer begravdes på Norra begravningsplatsen i Stockholm.

Edsby slott 

Fischer förvärvade under 1860-talet egendomarna Edsbyn 1-4 av en friherre De Geer, och lät där uppföra den slottsliknande stenbyggnaden Edsby slott. Byggnaden omfattade 20 rum och var utsmyckad med ett hörntorn och ett centraltorn. Han lät även plantera den allé som leder upp mot Edsby slott.

Utmärkelser 

  Riddare av Nordstjärneorden.
  Riddare av Vasaorden.

Referenser

Webbkällor

Externa länkar 

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare
Svenska direktörer
Svenska bedragare
Män
Födda 1834
Avlidna 1889
Personer från Askersund
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Auditörer
Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Alumner från Uppsala universitet
Riddare av Nordstjärneorden
Riddare av Vasaorden
Svenska politiker under 1800-talet
Svenska godsägare under 1800-talet
Svenska jurister under 1800-talet