kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Moralisk antirealism

Moralisk antirealism, metaetisk term som innebär att man förnekar att det finns reellt existerande moraliska egenskaper. Antirealismen kan delas upp i två huvudkategorier: errorteoretiker (J.L. Mackie) och expressivister (Simon Blackburn, Allan Gibbard), beroende på om man anser att moraliska utsagor är sådana utsagor som kan vara sanna och falska eller inte.

Errorteoretiker menar att moraliska utsagor kan vara sanna och falska, och att de refererar till objektiva moraliska egenskaper, men eftersom det inte finns några sådana egenskaper måste alla moraliska utsagor vara falska. Alltså begår vi alltid ett misstag (error) när vi säger att någonting är rätt eller fel.

Expressivister (kan även kallas projektivister, eller med en äldre term, nonkognitivister) menar å andra sidan att moraliska utsagor bara är uttryck för något slags attityd eller inställning och kan således inte vara sanna eller falska. Expressivister har på olika sätt försökt förklara varför moraliska utsagor verkar se ut som om de skulle kunna vara sanna eller falska, och hur de kan spela samma roll som vanliga utsagor, till exempel i induktioner.

Gemensamt för de allra flesta moderna antirealistiska filosofer är att de inte menar att moralen är meningslös eller att alla moraliska åsikter är lika giltiga och att moralisk kritik och diskussion därmed blir meningslös. Snarare menar vissa antirealister (som till exempel Blackburn) att moralen framför allt har en praktisk roll: hellre än att hjälpa oss se eviga och objektiva sanningar finns den till för att hjälpa oss leva våra liv.

Se även
Realism
Kognitivism
Non-kognitivism

Referenser
Irrealist views: projectivism and expressivism, från Encyclopædia Britannica online (Academic Edition), 5 september 2007

Termer inom etik
Nytt hopp

Nytt hopp kan syfta på:

 Star Wars: Episod IV – Nytt hopp – en amerikansk science fiction-film som hade biopremiär i USA den 25 maj 1977, se Stjärnornas krig (film)
 Nytt hopp (Macao) – ett macaoiskt liberalt parti
Curtiss Day

Curtiss LaQ. Day född 24 maj 1895 in Paxton, Illinois.  död 25 april 1972, var en amerikansk flygpionjär.

Day flög med ett glidflygplan första gången 1911, men han ansåg att tiden i luften blev för kort och gick över till att flyga motorflygplan. Han soloflög första gången 22 juli 1914 och tilldelades FIA-flygcertifikat nummer 302. Han anställdes 1916 som testpilot av Wright Company vid företagets anläggning vid Hempstead Field på Long Island. Under första världskriget tjänstgjorde han som instruktör i avancerad flygning vid US Army Air Section.

Födda 1895
Avlidna 1972
Amerikanska flygpionjärer
Män
Skaldediktning

Skaldediktning är fornnordisk poesi som främst är känd från Island och i Norge under åren 900–1100, inte sällan av namngivna diktare. Versmåttet är ofta det komplicerade drottkvätt. Syntaxen är utsmyckad. Verserna är komplexa och har ofta kenningar och heiti invävda.

Skaldedikterna utfördes av hirdskalder som var städslade vid en kungs eller hövdings hov. De hade en hög status och många av skalderna var män med inflytande och makt. Dikterna handlade om aktuella händelser eller krigsbedrifter. Exempel på sådana diktare är Eyvindr Skáldaspillir, Egil Skallagrimsson och Hallfred Ottarsson. Efter år 1000 tillkom även kristen skaldediktning som utnyttjade de gamla versformerna.

Många skaldedikter känner vi genom Snorre Sturlassons Heimskringla. Snorre skriver själv att «gamla kväden och historiska dikter, som folk brukar roa sig med... för även om vi kan inte veta säkert om de är sanna, så har dock gamla kloka män hållit dem för att vara sanna». Vidare om deras trovärdighet: «På skaldens vis prisar han mest dem som står framför honom, men ingen skulle våga berömma en människa för vad han borde ha gjort, om alla som hörde det visste att det bara var lögn och skryt, och han själv också. Det skulle vara hån, och inte beröm.»

Skaldedikt finns också i islänningasagorna. Dessa dikter är knutna till personer och händelser i sagan. De kan vara långa eller korta, men är alltid i bunden form. Tematiskt varierar de från kärleksdikter till nidvisor.

Skaldediktningen skiljer sig från eddadiktningen genom sin strängare form, och användandet av sällsynta ord och omskrivningar (heiti och kenningar). Eddadikterna är enklare och har inte samma krav om konstnärlig utsmyckning.

Att skaldediktning förekommit även i övriga Norden vet vi genom att de bevarats på runstenar, bland annat den öländska Karlevistenen Men till skillnad från den isländska och norska traditionen har den inte bevarats i senare skriftlig tradition.

Inslag i skaldediktningen 
Olika inslag i skaldediktingen är:
Drapa, en rad strofer (oftast drottkvätt), med en refräng (stef) som kommer med jämna mellanrum.
 Flokkr,  vísur eller  dræplingr, en kortare serie strofer utan refräng.
Lausavísa, en enda strof drottkvätt som sägs ha improviserats utan förberedelse vid ett visst tillfälle.
Nidvisa för att förolämpa någon, och – mycket sällan – erotiska dikter (mansöngr).

Skaldic Poetry of the Scandinavian Middle Ages 
Det pågår ett internationellt projekt för att samla huvuddelen av den isländska/norska skaldediktningen. Hittills har man samlat 822 dikter av 407 skalder, samt 155 prosaverk.

Översättning 
En del av skaldediktningen har översatts till svenska av Åke Ohlmarks. Två volymer föreligger:
 Islands hedna skaldediktning. Århundradet 878–980. Gebers 1957.
 Tors Skalder och Vite Krists. Trosskiftestidens isländska furstelovskalder 980–1013, Gebers 1958.

Referenser

Noter

Övriga källor 
 Nationalencyklopedin, band 16, s. 503
 Mimersbrunn

Externa länkar 
 Skaldic Project hemsida

Västnordisk diktning
Lenticularis

Lenticularis (av latin: lens = lins), förkortning len, är en molnart som används för moln som i formen liknar en lins eller en mandel. De har vanligen skarpa yttre konturer, ibland med irisering. På grund av sin ovanliga form har de ibland misstagits för ufon.

Moln av arten lenticularis är oftast väl avskilda från omgivningen. Ibland förekommer de som pärlemormoln. Vid Medelhavet är lenticularis ett särskilt indicium för en mistral. Beteckningen lenticularis förekommer hos huvudmolnslagen Cirrocumulus, Altocumulus eller Stratocumulus. På svenska förekommer benämningen linsmoln som huvudsakligen betecknar altocumulus lenticularis.

Cirrocumulus lenticularis
Förkortning: Ci len. Cirrocumulus lenticularis består av ofta mycket utdragna, linsformade flak på hög höjd.

Altocumulus lenticularis
Förkortning: Ac len. Altocumulus lenticularis består av mycket utdragna, linsformade flak med klart avgränsade konturer. Flaken består av tätt sammanförda element eller en mer utjämnad enhet.

Stratocumulus lenticularis

Förkortning Sc len. Linsformen hos stratocumulus är ovanlig.

Referenser

Noter

Webbkällor
 American Meteorological Society: Glossary of Meteorology: lenticularis

Tryckta källor

Externa länkar

Molnarter
Emilie Schindler

Emilie Schindler, född Pelzl den 22 oktober 1907 i Alt Moletein, Österrike-Ungern (nuvarande Maletín i nuvarande Tjeckien), död 5 oktober 2001 i Berlin, var hustru till Oskar Schindler och arbetade tillsammans med honom för att rädda 1 200 judiska arbetare undan förintelsen under andra världskriget. Den 6 mars 1928 gifte hon sig med Oskar Schindler.

Efter andra världskriget flyttade paret Schindler till Argentina och startade en ranch där 1949. Projektet lyckades inte, och efter att ha blivit bankrutt 1957 flyttade Oskar Schindler ensam tillbaka till Tyskland 1958. Han återsåg aldrig sin hustru. Emilie Schindler stannade kvar i Argentina och levde sparsamt på pengar som hon fick från bland annat olika judiska organisationer.

I slutet av filmen Schindler's List från 1993 syns Emilie Schindler då hon lägger ned en sten på sin makes grav, tillsammans med många av de judar som hon och Oskar Schindler räddade.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Emilie Schindler - Yad Vashem webbplats 

Födda 1907
Avlidna 2001
Kvinnor
Rättfärdig bland folken
Personer i Tyskland under andra världskriget
Personer från Mähren
Robert Lowe (sångare)

Robert Lowe är en amerikansk sångare i doom metal-bandet Solitude Aeternus, som han varit medlem i sedan 1989. På deras senare skivor har han även skrivit de flesta texterna. Mellan januari 2007 och maj 2012 var han även sångare i svenska Candlemass. Han var studiosångare under inspelningarna av det första albumet med Last Chapter och i 2007 spelade han in ett album med sidoprojektet Concept Of God. Han är också sångare i Kalifornien-bandet Tyrant.

Bör ej förväxlas med skådespelaren Rob Lowe.

Diskografi (urval) 
Album med Solitude Aeturnus
Into the Depths of Sorrow (1991)
Beyond the Crimson Horizon (1992)
Through the Darkest Hour (1994)
Days Of Doom (VHS, 1994)
Downfall (1996)
Adagio (1998)
Alone (2006)
Hour of Despair (DVD, 2007)

Studioalbum med Last Chapter
The Living Waters (1998)

Studioalbum med Concept Of God
Visions (2007)

Med Candlemass
King of the Grey Islands (2007)
Candlemass 20 Year Anniversary (DVD, 2007)
Lucifer Rising (EP, 2008)
Death Magic Doom (2009)
Ashes To Ashes (Live CD/DVD, 2010)
Psalms for the Dead (2012)

Externa länkar 

Diskografi på Discogs

Amerikanska sångare
Män
Messiah Marcolin

Messiah Marcolin, född Bror Alfredo Marcolin 10 december 1967 och uppväxt i Ronneby, är en svensk sångare. Han är mest känd för sina insatser i den svenska doom metal-gruppen Candlemass. Marcolin har italiensk familjebakgrund och är son till en av ägarna till Färe-Marcolin konstglas.

Marcolin tog sina första steg inom rockbranschen i bandet Sounds från Ronneby. Han fortsatte sin karriär med gruppen Mercy på deras självbetitlade fullängdsdebut 1984, följt av skivan Witchburner året därpå. 1986 blev Marcolin sångare i Candlemass, och kompletterade därmed gruppens mest klassiska sättning. Han deltog på tre fullängdsalbum och en liveskiva innan han lämnade gruppen 1991. Under 1990-talet sjöng Marcolin bland annat på tre skivor med Memento Mori. Han återvände till ett återförenat Candlemass 2002, där han deltog på deras självbetitlade skiva från 2005, för att sedan lämna gruppen igen följande år.

Marcolin var gästsångare med Therion under deras turné hösten 2007. 

Marcolin har även blivit erbjuden jobbet som sångare i amerikanska doom metal-bandet Saint Vitus, men tackade nej.

I samband med bildandet av bandet Ghost var Marcolin tillfrågad som sångare, men han tackade även denna gång nej.

Referenser

Svenska sångare
Svenska rocksångare
Män
Födda 1967
Levande personer
Atlas (musikgrupp)

Atlas är ett svenskt band inom genren symfonirock.

Bandet, som är hemmahörande i Malmö, släppte 1979 skivan Blå vardag (Bellatrix 705), vilken senare också har släppts på CD.

Medlemmar 
Björn Ekbom - orgel, piano, clavinet, synt, mellotron
Erik Björn Nielsen -  orgel, piano, synt, mellotron, elektriskt piano
Janne Persson -  gitarr
Micke Pinotti - trummor
Ulf Hedlund - bas

Källor
Tobias Petterson: The Encyclopedia of Swedish Progressive Music, 1967–1979, Stockholm, Premium 2007, , sid. 30.

Externa länkar 
Progg.se
Gibraltar encyclopedia of progressive rock

Svenska progressiva rockgrupper
Musikgrupper från Malmö
Kompassen, Örebro

Kompassen, beläget i det tidigare Domus-huset, är ett handels- , mat- och aktivitetshus med en liten galleria som ligger på Stortorget i Örebro. Innan Kompassen (tidigare Domus) uppfördes på denna tomt år 1962, låg här de s.k. Atterlingska basarerna. Arkitekt för Domusvaruhuset var Herman Borendal.

Konsumtionsföreningen Örebro hade köpt tomten där Atterlingska basarerna låg redan 1941. Byggandet inleddes hösten 1962 och varuhuset kunde invigas den 9 april 1964.

Byggnaden genomgick under 2011 och 2012 omfattande ombyggnationer i olika etapper.

Fastigheten Kitteln 11 där byggnaden ligger såldes av KF 1991 och har därefter bytt ägare flera gånger. År 1998 blev Storheden ensam ägare. Senare ägdes fastigheten av Wihlborgs som år 2002 överlät den till Adcore (snart omdöpt till Klövern). Klövern sålde fastigheter till Pare Fastigheter i mars 2010. Senare ägdes fastigheten av Agora som köptes av Klövern, varpå Klövern åter sålde fastigheten, denna gång till Nyfosa.

Källor

Köpcentrum i Örebro län
Arkitekturåret 1962
Centrum, Örebro
Samvirkelaget

Samvirkelaget är en norsk musikgrupp bestående av skabandet Hopalong Knut och hiphopgruppen Gatas Parlament.

Bandet säger själv i intervjuer att historien om Samvirkelaget startade på Storåsfestivalen. Hopalong Knut skulle avsluta festivalen och ville ha något extra med på sin konsert, varpå de bjöd upp Gatas Parlament på scenen.

Diskografi
 Album 
2007: Musikk 

 Singlar 
2007: "Itjnå som kjæm tå sæ sjøl"
2007: "Ikke snakk til meg om interiør (Edit)"

Referenser

Noter

Översättning
 Denna artikel är, helt eller delvis, översatt från norskspråkiga Wikipedia

Externa länkar
Samvirkelaget på allmusic.com

Samvirkelaget
Echinops

Echinops kan syfta på:
 Echinops – ett växtsläkte i familjen korgblommiga växter, se bolltistelsläktet
 Echinops (djur) – ett släkte däggdjur i familjen tanrekar
Rolls-Royce Silver Ghost

Rolls-Royce Silver Ghost är en personbil, tillverkad av den brittiska biltillverkaren Rolls-Royce mellan 1907 och 1926.

40/50hp
Under de första åren hade Rolls-Royce ett ganska omfattande modellprogram. Målet var dock att tillverka en bil av högsta kvalitet som kunde konkurrera med de allra bästa. 1907 presenterade man en sådan bil och det var den enda modell som tillverkades under de följande 15 åren.

Bilen kallades först 40hp, vilket motsvarar den brittiska skatteklassen, men bytte snart namn till 40/50hp, där den sista siffran stod för motoreffekten. Benämningen Silver Ghost började inte användas förrän efterträdaren New Phantom presenterats.

Rolls-Royce använde sig av beprövad teknik och kantileverfjädringen till bakaxeln ansågs gammalmodig redan när bilen presenterades. Den sexcylindriga motorn hade, till skillnad från företrädarna, sidventiler och våtsumpsmörjning. Cylindermåtten var kvadratiska: 114,3 x 114,3 mm, vilket ger en cylindervolym på 7036 cm³. 1909 ökades slaglängden till 120,7 mm och cylindervolymen till 7428 cm³. Varje cylinder hade dubbla tändstift med magnettändning. Efter första världskriget infördes batteritändning och elektrisk belysning. Tidiga bilar hade en motoreffekt på 48 hk, men effektuttaget ökade successivt med åren och var till slut uppe i 80 hk.

Växellådan hade fyra växlar, med fyran som överväxel. 1909 byttes den mot en treväxlad låda, men redan 1913 återinfördes en fyrväxlad variant, nu med fyran som direktväxel. Bilen hade mekaniska bromsar endast på bakhjulen, men från 1923 erbjöds fyrhjulsbromsar med ett tidigt servosystem som extrautrustning.

1921 började Rolls-Royce tillverka 40/50-modellen även i USA,i en fabrik i Springfield, Massachusetts. De amerikanska bilarna hade treväxlad växellåda och tillverkades fram till 1926, ett år efter att tillverkningen avslutats i Derby.

Silver Ghost
Den trettonde tillverkade 40/50-bilen, med chassinummer 60551, plockades ut av Rolls-Royce:s marknadschef Claude Johnson för att användas i företagets marknadsföring. Bilen försågs med en öppen fyrdörrars-kaross från Barker som lackerades i silvernyans. Många utsmyckningsdetaljer var silverpläterade. Bilen döptes till ”Silver Ghost”, med syftning på färgen och den spöklikt tysta gången. Johnson använde bilen till ett tillförlitlighetstest där den kördes 15 000 engelska mil (25 000 km) på kort tid för att visa hur pålitlig den nya Rollsen var. Detta vid en tid då bilar vanligen krävde en heltidsanställd chaufförs omsorger för att fungera. Silver Ghost klarade provet med glans och är troligen den enskilda Rolls-Royce som gjort mest för att etablera ryktet om ”Världens bästa bil”. Detta rykte ledde också till att 40/50-modellen kom att benämnas Silver Ghost.

Efter provtiden såldes bilen till en privatperson 1908, men 1948 återkom den i firmans ägo och vårdas numera ömt som en vital del i företagets historia. Efter alla turer runt försäljningen på 1990-talet finns den idag hos Volkswagen-ägda Bentley Motors.

Tillverkning
 Silver Ghost (UK): 6 173
 Silver Ghost (US): 1 703

Källor
The Classic Rolls-Royce, av G.N. Georgano, 1985. 

Silver Ghost
Bakhjulsdrivna fordon
Kantileverfjädring

Kantileverfjädring, eller konsolfjädring består av en bladfjäder med ena änden upphängd i chassit och den andra fäst i axeln. Fjäderns mittpunkt är upphängd på ett stöd, kallat konsol.

Bildelar
Socorroön

Socorroön (spanska Isla Socorro) är den största ön i ögruppen Revillagigedoöarna i östra Stilla havet som tillhör Mexiko. Hela ögruppen tillhör kommunen Manzanillo i delstaten Colima. Ön är av vulkaniskt ursprung och har en area på  kvadratkilometer. Socorroön är tillsammans med de övriga Revillagigedoöarna ett biosfärområde under namnet "Archipiélago de Revillagigedo" sedan 1994.

Socorroön ligger cirka 400 kilometer nordväst om land. Den högsta höjden är vulkanen Cerro Evermann på cirka 1 130 m ö.h.

Ön har ingen bofast befolkning förutom cirka 250 militärpersonal på en förläggning vid Cabo Regla på öns södra udde. Hela ögruppen ingår i Manzanillos kommun i delstaten Colima men förvaltas direkt av staten då den numera är ett naturreservat.

Historia 
Socorroön upptäcktes den 21 december 1533 av den spanske kaptenen Hernando de Grijalva på fartyget "San Loranzo" och namngavs först "Isla Santo Tomás". 1541 utförde spanjoren Domingo del Castillo den första kartläggningen och 1608 besöktes ön i jakten på guldfyndigheter av Martín Yañez de Armida som då gav den sitt nuvarande namn. Därefter besöktes ön av en rad upptäcktsresande bland andra Alexander von Humboldt 1811 och den amerikanske ornitologen Andrew Jackson Grayson 1865.

Den 25 juli 1861 under president Benito Juárez införlivades hela ögruppen i delstaten Colima och 1957 upprättade den mexikanska flottan en bas på ön. Öns vulkan har haft en rad utbrott i modern tid och senaste utbrott skedde 1994.

Referenser

Externa länkar 
 om Socorroön
 karta över Socorroön
 bilder från Socorroön

Öar i Colima
Öar i Stilla havet
Rolls-Royce Phantom II

Rolls-Royce Phantom II är en personbil, tillverkad av den brittiska biltillverkaren Rolls-Royce mellan 1929 och 1935.

1929 introducerades Phantom II. Största skillnaden mot föregångaren var en ny bakfjädring med längsgående bladfjädrar. 1932 fick växellådan synkronisering på tredje och fjärde växeln och från 1935 även på tvåan.

Källor
The Classic Rolls-Royce, av G.N. Georgano, 1985. 

Phantom II
Bakhjulsdrivna fordon
Rolls-Royce Phantom III

Rolls-Royce Phantom III är en personbil, tillverkad av den brittiska biltillverkaren Rolls-Royce mellan 1936 och 1939.

1936 presenterade Rolls-Royce en till stora delar nykonstruerad toppmodell. Trettiotalets lyxbilskunder efterfrågade mångcylindriga motorer och Rolls-Royce drog nytta av sin erfarenhet av flygmotorer när man konstruerade en V12:a, byggd i aluminium. Motorn hade toppventiler, styrda av en centralt placerad kamaxel mellan motorblocken. Cylinderdiametern var 82,5 mm och slaglängden 114,3 mm, vilket ger en cylindervolym på 7340 cm³. Motorn gav först 165 hk, men effekten ökade under produktionstiden till 180 hk.

Phantom III var den första Rolls-Royce som försågs med individuell framvagnsupphängning. Tidiga bilar hade fyrväxlad växellåda med högsta växeln som direktväxel, men från 1938 kom en ny låda med fyran som överväxel.

Källor
The Classic Rolls-Royce, av G.N. Georgano, 1985.

Externa länkar

Phantom III
Bakhjulsdrivna fordon
Ibsenprisen

Ibsenprisen är ett pris tänkt att främja norsk dramatik. Priset har delats ut av Skiens kommun sedan 1986. I Sverige finns sedan 2006 en motsvarighet i Det svenska Ibsensällskapets Ibsenpris.

Priset delas ut till en norsk dramatiker som under det senaste året har uppfört ett nytt verk, riktat till barn eller vuxna, vid en professionell scenteater, radioteater eller tv-teater, eller för ett långvarigt författarskap inom dramatiken. Utdelningen sker i Skien, på Henrik Ibsens födelsedag, den 20 mars. Från och med 2005 består priset av 150 000 norska kronor och en Ibsenstaty av skulptören Nina Sundby. Samarbetspartner för arrangemanget runt prisutdelningen är DnBNOR.

Juryn består av sex personer från följande organisationer:
Kritikerlaget for teater, musikk og ballett
Norsk Dramaturgforum
Norsk Sceneintruktørforening
Norsk Teaterleder-Forening
Kunsthøgskolen i Oslo/Universitetet i Oslo
Skien kommun / Teater Ibsen

Pristagare
1986 – Arne Skouen för sitt samlade dramatiska författarskap
1987 – Peder Cappelen för Eufemianatten
1988 – Odd Selmer för På egne ben
1989 – Julian Garner för Svarte okser
1990 – Edvard Rønning för Himmelplaneten
1991 – Marit Tusvik för Mugg
1992 – Bjørg Vik för Møte i Venezia
1993 – Norvald Tveit för sitt samlade dramatiska författarskap
1994 – Eva Sevaldson för Framtida er avlyst
1995 – Terje Nordby för Isblomst
1996 – Jon Fosse för Namnet
1997 – Jesper Halle för Dagens lys
1998 – Petter S. Rosenlund för En umulig gutt
1999 – Cecilie Løveid för Østerrike och sitt samlade dramatiska författarskap
2000 – Tor Åge Bringsværd för sitt samlade dramatiska författarskap
2001 – Nina Valsø för Ubuden gjest
2002 – Niels Fredrik Dahl för Som torden
2003 – Wetle Holtan för De som lever
2004 – Per Schreiner för Den brysomme mannen
2005 – Maria Tryti Vennerød för Dama i luka
2006 – Liv Heløe och Finn Iunker
2007 – Christopher Grøndahl för Tundra och Silent Winds of Blackpool
2008 – Edvard Hoem för Mikal Hetles siste ord
2009 – Christopher Nielsen för Verdiløse menn
2010 – Kate Pendry för Erasmus Tyrannus Rex
2011 – Lennart Lidström för Pingviner i Sahara
2012 – Fredrik Brattberg för Tilbakekomstene
2013 – Arne Lygre för Jeg forsvinner
2014 – Johan Harstad för Osv.
2015 – Cecilie Løveid för Visning

Norska litteraturpriser
Priser och utmärkelser instiftade 1986
Henrik Ibsen
Stan Perkins

Stan Perkins, son till Carl Perkins, amerikansk rocklegend. Spelade trummor bakom sin pappa i 22 år. Började efter sin pappas död, lära sig spela gitarr, och turnerar nu i såväl USA, Australien, Europa. Oftast i Europa med sitt svenska kompband, The Cadillac band. Har spelat in två låtar i Sverige i Gyllene Tiders gitarristen Mats MP Perssons studio.

Amerikanska musiker
Män
Otanes

Otanes var en av personerna i Herodotos berättelse om hur Dareios I kom till makten i Perserriket 522 f.Kr.
Texten innehåller det som brukar uppfattas som den första diskussionen kring olika författningsformer i den västerländska historien och Otanes är den som förespråkar en folkets demokrati.

Persien under antiken
Hirschfeldtprisen

Hirschfeldtprisen (fullständigt namn Hirschfeldt-prisen for fremragende innsats for økt forståelse og samfølelse mellom samfunnsgrupper) var ett av den norska pressens priser. Den avvecklades 1990 tillsammans med Narvesenprisen, och ersattes av Den Store Journalistprisen.

Några av Hirschfeldtprisens viktigaste mottagare var Solveig Bøhle, Simon Flem Devold, Ola Hjulstad, Arne Skouen och Gerhard Helskog.

Referenser

Priser i Norge
Bolmörtsskivling

Bolmörtsskivling (Entoloma sinuatum) är en svampart i familjen Entolomataceae. Den växer i södra och mellersta Sverige och är vanlig i Mälardalen. Den växer helst med ek i lövskog och parkmiljöer på kalkrik lerjord. Fruktkroppens skivor är på unga exemplar vita och färgas senare rosa av svampens sporer. Foten är kraftig och saknar ring. Svampen är mycket giftig och förrädisk i och med sin likhet med vårmusseron och mjölskivling. Dessa arter förekommer ofta på samma växtplats som bolmörtsskivlingen. Vårmusseronen får inte rosa skivor eftersom den alltid är vitsporig. Mjölskivlingen har skivor som går nedlöpande i "båge" mot foten, till skillnad från bolmörtsskivlingen vars skivor är urnupna från foten.

Bolmörtsskivlingen orsakar magproblem, illamående, huvudvärk och ibland humörsvängningar i upp till två dygn om den förtärs av en människa. Svampens gift är inte helt klarlagt, men vetenskapliga undersökningar har visat att alkaloider finns i den.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 
 
 Bolmörtsskivling på svampguiden
 Naturhistoriska riksmuseets svampbok

Skivlingar
Giftiga svampar
Valla, Bräcke kommun

Valla är en by i Håsjö distrikt (Håsjö socken) i Bräcke kommun i Jämtlands län.

Orten är kyrkort för Håsjö gamla kyrka och ligger vid norra stranden av Singsjön. Länsväg 323 går genom orten.

Orter i Bräcke kommun