kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eleonora Witte

Eleonora Witte, född 1726, död 24 juli 1783, var en svensk hovsångerska (sopran).

Witte var dotter till hovkapellisten Gustaf Witte (1681–1758) och Christina Sieverts samt syster till Hedvig Witte. Hon ansågs vara en framstående vokalist och medverkade som sopran vid Hovkapellet. Hon utmärkte sig då hon som "hovkapellsångerska" framförde ett sångparti av Johan Helmich Roman vid kung Fredrik I:s begravning år 1751 tillsammans med Cecilia Elisabeth Würzer. Det finns dock inte dokumenterat att hon någonsin var fast anställd vid Hovkapellet. Hon dog ogift.

Källor 
 Anna Ivarsdotter Johnsson och Leif Jonsson: Musiken i Sverige. Frihetstiden och Gustaviansk tid 1720–1810
 Leif Jonsson, Ann-Marie Nilsson och Greger Andersson: Musiken i Sverige. Från forntiden till stormaktstidens slut 1720
 

Svenska sångare under 1700-talet
Svenska hovsångare
Personer under frihetstiden
Födda 1726
Avlidna 1783
Kvinnor
Cecilia Elisabeth Würzer

Cecilia Elisabeth Würtzer, eller Cicilia Elisabeth, även kallad Madame Woerster, död 10 april 1761, var en svensk (ursprungligen tysk) hovsångerska, konsertsångare och vokalist vid Hovkapellet från 1743 till 1761.

Biografi
Würtzer kom till Sverige från Tyskland 1743 som medlem i prins Adolf Fredriks musikantgrupp. Hon var medlem av Hovkapellet men fick officiellt sin lön från "Hertigens Hovstat".

Hon utmärkte sig då hon som "hovkapellsångerska" framförde ett parti av Johan Helmich Roman vid kung Fredrik I:s begravning år 1751 tillsammans med Eleonora Witte.

Würtzer var verksam fram till sin död 1761.

Würtzer var gift med handelsmannen Tobias Hindrich Würtzer. De fick tillsammans barnen Adolph Fredrich, Johan Hindrich och Carl Gustaf.

Referenser

Källor 
 Anna Ivarsdotter Johnsson och Leif Jonsson: Musiken i Sverige. Frihetstiden och Gustaviansk tid 1720-1810
 Leif Jonsson, Ann-Marie Nilsson och Greger Andersson: Musiken i Sverige. Från forntiden till stormaktstidens slut 1720
 

Svenska hovsångare
Medlemmar av Kungliga Hovkapellet
Svenska sångare under 1700-talet
Personer under frihetstiden
Födelseår saknas
Avlidna 1761
Kvinnor
Tandil

Tandil är en stad i den sydvästra delen av den argentinska provinsen Buenos Aires. Folkmängden uppgick till cirka 120 000 invånare vid folkräkningen 2010. Stadens historia går tillbaka till 1823.

Geografi 
Tandil är beläget i den sydvästra delen av provinsen på 180 meters höjd över havet. Staden är belägen 330 kilometer söder om provinshuvudstaden La Plata och lika långt norr om Bahía Blanca i söder. Avståndet till Buenos Aires är 360 kilometer och till Mar del Plata 160 kilometer.

Klimat 
Tandils klimat är milt och fuktigt med en genomsnittlig temperatur på 13,7 grader Celsius och 888,6 millimeters nederbörd. Temperaturen på morgonen under höst, vinter och vår är ofta låg. Dimma är mycket vanligt under höst och vinter, när även frost förekommer. Temperaturer på under fem minusgrader har registrerats under vintermånaderna. Regn faller under hela året, men i störst mängder under sommaren. Snö och värmeböljor är sällsynta.

Historia 
Staden grundades 1823 av Buenos Aires guvernör Martín Rodríguez som ett fort men det var först på 1870-talet, efter Julio Argentino Rocas kampanjer för att stärka Argentinas grepp över södra Argentina och Patagonien och tränga undan den infödda befolkningen som platsen började befolkas av europeiska immigranter. De flesta nya invånare kom från Spanien, men också talrika baskiska och danska emigranter slog sig ned i staden. Tandil fick stadsrättigheter 1895.

Sport 
Staden har producerat många professionella tennisspelare, med Juan Martín del Potro och Juan Monaco i spetsen.

Externa länkar

Referenser

Noter

Orter i Buenos Aires (provins)
Orter grundade 1823
Försvarsunderrättelsedomstolen

Försvarsunderrättelsedomstolen är en svensk specialdomstol som från och med den 1 december 2009 ersatt Signalspaningsnämnden. Domstolen prövar frågor om tillstånd till signalspaning enligt lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet, den så kallade FRA-lagen. Domstolen är belägen på Gullfossgatan 6 i Kista.

Domstolens sammansättning 
Försvarsunderrättelsedomstolen består av en ordförande, en eller högst två vice ordförande samt minst två och högst sex särskilda ledamöter. Ledamöterna ska vara svenska medborgare. Ordföranden anställs med fullmakt av regeringen som ordinarie domare i domstolen. Vice ordförande och särskilda ledamöter förordnas av regeringen för fyra år.

Ordföranden och vice ordförandena ska vara lagfarna och ha erfarenhet av tjänstgöring som domare. Övriga ledamöter ska ha särskild kunskap om förhållanden av betydelse för domstolens verksamhet.

Försvarsunderrättelsedomstolen är domför med ordförande och två särskilda ledamöter. Fler än tre ledamöter får inte delta i ett avgörande.

Ordförande
Följande personer har varit ordförande i domstolen.
1 december 2009–30 november 2016: Runar Viksten 
1 december 2016–(senast 31 mars 2020): Lars Lundgren 
1 april 2020– : Kathrin Flossing

Integritetsskyddsombud 
Ett integritetsskyddsombud ska bevaka enskildas integritetsintresse i mål vid Försvarsunderrättelsedomstolen. Ombudet har rätt att ta del av det som förekommer i målet och att yttra sig.

Förfarandet 
Signalspaningsmyndigheten, i nuläget Försvarets radioanstalt (FRA), ska ansöka om tillstånd hos Försvarsunderrättelsedomstolen för signalspaning. 

När en ansökan om tillstånd till signalspaning har kommit in till Försvarsunderrättelsedomstolen, ska domstolen så snart som möjligt utse ett integritetsskyddsombud i målet och hålla ett sammanträde. Vid sammanträdet ska ansökande myndighet och integritetsskyddsombudet närvara. Domstolen får förordna att annan som kan lämna upplysningar av betydelse för prövningen får närvara vid sammanträdet. Om ärendet däremot är så brådskande att ett dröjsmål allvarligt skulle riskera syftet med ansökan, får sammanträde hållas och beslut fattas utan att ett integritetsskyddsombud har varit närvarande eller annars fått tillfälle att yttra sig.

Domstolens beslut får inte överklagas.

Referenser

Noter

Källor 
 om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet
 om Försvarsunderrättelsedomstol
 med instruktion för Försvarsunderrättelsedomstolen 
Regeringens proposition Förstärkt integritetsskydd vid signalspaning (prop. 2008/09:201)

Externa länkar 
Officiell webbplats

2009 i Sverige
Signalspaning
Sveriges specialdomstolar
August Ramsay

August Ramsay, född den 15 mars 1859 i Dalsbruk, död den 23 juli 1943 i Esbo, var en finlandssvensk affärsman och politiker. Han var brorson till Anders Ramsay, bror till geologen Wilhelm Ramsay, far till Henrik Ramsay och gift med Jully Ramsay.

Yrkesbana och politik
Mellan 1883 och 1895 var han rektor för Nya svenska läroverket i Helsingfors och därefter VD för Städernas i Finland hypotekskassa. Från 1891 till 1901 verkade han som Finlands förste försäkringsinspektor och blev 1901 ledamot för senaten, chef för handels- och industriexpeditionen, men avgick i samband med att han tog avstånd från offentliggörandet av den ryska illegala värnplikten. 

August Ramsay var VD för flera storföretag; från och med 1902 var han VD i Industriidkarnas i Finland ömsesidiga brandstodsförening. Ramsay var 1902-12 VD för J.C. Frenckell & Son och 1904-12 för H. Borgströms tobaksfabrik. Han var VD för Nordiska föreningsbanken 1913-19 och tog initiativ till grundläggandet av handelskammarinstitutionen och var ordförande i Centralhandelskammaren 1917-26. 

1885-1906 satt Ramsay i lantdagen och var senare finansminister 1919. Vid presidentvalet 1937 tillhörde Ramsay bergsrådsfalangen.

Pionjär inom kanotidrott och turism
August Ramsay var även en pionjär inom Finlands turism; han var stiftande medlem i Turistföreningen i Finland. Ramsay utgav även böcker om turism kopplat till landet. Resehandbok öfver Finland anses vara banbrytande. 

1890 utgav Ramsay På sommarfärd i kanot med illustrationer av Alexander Federley. I boken, som gavs ut både på svenska och finska, skildras en kanotfärd från Puumala - Olofsborg. Den innehåller även bland annat ruttförslag, råd och tips, samt konstruktionsritningar.

Lokalhistoriker
På Esbogård, som han förvärvade 1914, bedrev Ramsay jordbruk på äldre dagar och ägnade sig åt lokalhistorisk forskning. Han hade ett särskilt intresse där, eftersom gården tidigare hört till släkten i tre generationer i slutet av 1700- och början av 1800-talet, tills hans farfars kusin Adolf Henrik Ramsay  sålde den 1824.

Bibliografi 
 Sommarfärd i kanot (1890) Återutgiven som faksimil 1999
 På sommarvandring (1891)
 *Vägvisare i Finland, Turistföreningen i Finland, Helsingfors 1895
 Esbo socken och Esbogård på 1500-talet (1924)  Återutgiven som faksimil 1984
 Esbo socken och Esbo gård på 1600-talet (1936)  Återutgiven som faksimil 1984,

Källor

Externa länkar 

 Riksdagsmatrikeln
 

Personer inom Finlands näringsliv under 1900-talet
Finlands senatorer
Finlands finansministrar
Ledamöter av Finlands riksdag för Svenska folkpartiet
Finlandssvenska politiker
Finlandssvenska idrottare
Finländska skolledare
Personer inom finländskt försäkringsväsen
Finlandssvenskar inom näringslivet
Personer från Kimitoön
Födda 1859
Avlidna 1943
Män
August
Finländska kanotister
Finländska idrottare under 1800-talet
Chefdirektörer för Finlands Bank
Akseli Rauanheimo

Akseli Kustaa Rauanheimo (hette till 1906 Axel Gustaf Leonard Järnefelt), född 27 mars 1871 i Nurmes, död 19 maj 1932 i Montréal, var en finländsk journalist och riksdagsman.

Rauanheimo var mellan 1893 och 1898 redaktör för flera finsk-amerikanska tidningar och 1900–1915 för finländska. Han var Finlands konsul i Montréal 1923–1932.

Han publicerade flera verk om amerikafinländarnas liv.

Bibliografi 
 Suomalaiset Amerikassa 1898–1899
 Amerikkaan 1899
 Kohtaloonsa kompastunut 1899
 Cubalaiset ja heidän vapaustaistelunsa 1900
 Meikäläisiä merten takana 1921
 Uuteen maailmaan 1921
 Suomi ja Amerikka 1922
 Kanadan opas 1929
 Kanadan kirja 1930

Externa länkar 
 Riksdagsmatrikel

Ridderskapet och adelns lantdagsledamöter
Ledamöter av Finlands lantdag för Finska partiet
Finländska chefredaktörer
Finländska journalister
Personer från Nurmes
Födda 1871
Avlidna 1932
Män
Grå lövgroda

Grå lövgroda (Dryophytes versicolor) är en groda från Nordamerika som tillhör släktet Dryophytes och familjen lövgrodor. Den fördes tidigare till släktet Hyla, men forskningsresultat från 2016 visade att Hyla versicolor var en juniorsynonym till Dryophytes versicolor.

Utseende 
Ovansidan är ganska vårtig, och vanligtvis färgad i varierande gråaktiga kulörer med svarta fläckar. Färgteckningen är emellertid mycket variabel och kan variera beroende på bakgrundens färg, fuktighet och liknande faktorer; bruna och gröna färgteckningar har kunnat konstaterats. Unga grodor och individer under parningstiden är ofta gröna. Den har vanligen ett vitt fält bakom ögat, och undersidan av låren kan vara orange eller varmgult med svarta prickar. Buken är vit. Fötterna har stora tådynor som ger ifrån sig en klibbig avsöndring, som hjälper lövgrodorna att hålla sig kvar på underlaget. Arten är mycket lik den närstående arten Hyla chrysoscelis. Enda möjligheten för igenkänning i fält, där DNA-analys inte kan göras, är lätet. Båda grodorna har ett drillande läte, men den grå lövgrodan har en långsam drill, medan dess släktings läte är snabbt och har en högre tonhöjd.

Utbredning 
Grodan finns i östra USA och sydöstra Kanada.

Vanor 
Den grå lövgrodan förekommer i olika trädbevuxna områden, både nära marken och längre upp i lövverken. Den söker ofta skydd i trädhål, under bark, bland löv, murkna, fuktiga stockar och trädrötter.  Arten lever främst av insekter (bland annat kackerlackor och daggmask), men kan även ta små ormar. En ålder på närmare 8 år har konstaterats.

Fortplantning 
Parning och larvutveckling sker i grunda, lugna vattensamlingar, även sådana skapade av människan som dammar, träsk, skogstjärnar och mindre vattensamlingar. Lektiden börjar under våren, när kvällstemperaturen når över 15°C. Honan lägger mellan 1 000 och 2 000 ägg, som fastnar vid växtlighet och andra föremål i vattensamlingen, och kläcks efter 3 till 7 dagar beroende på temperaturen. Ynglen förvandlas efter ungefär 3 veckor (kan gå fortare vid högre temperatur). Grodan blir könsmogen vid ungefär 2 års ålder.

Status 
Den grå lövgrodan är klassificerad som livskraftig ("LC") av IUCN, och populationen är stabil. Inplanterad solabborre kan dock vara ett möjligt, lokalt hot för grodynglen.

Referenser 

Groddjur i nearktiska regionen
Lövgrodor
Shepherd Neame

Shepherd Neame är ett engelskt bryggeri, grundat 1698 av Richard Marsh i Faversham, Kent. Det är ett av Storbritanniens äldsta bryggerier och ägs sedan 1864 av familjen Neame. 2013 hade bryggeriet en årlig produktion på ca 163 000 hektoliter. Bryggeriet har även licens för att brygga Asahi, Samuel Adams och Kingfisher. Utöver öltillverkningen äger bryggeriet också 350 pubar och är aktivt delaktiga i arbetet med att bevara gamla brittiska humlesorter på Queens Court Farm.

Bryggeriet använder lokal humle i form av pellets, som exempelvis East Kent Goldings, till de flesta av sina ölsorter. Jästen som används tillverkas också direkt på bryggeriet. En av ölsorterna är Spitfire Premium Kentish Ale.

Källor

Externa länkar
 Officiell webbplats 

Engelska bryggerier
Företag bildade 1698
Atle Wilskman

Atle Wilskman, född 14 juni 1883 i Helsingfors, död där 30 juni 1921, var en finländsk genealog. Han var son till Ivar Wilskman.

Wilskman var registrator vid Helsingfors universitet 1907–19, assistent vid universitetsbiblioteket 1919–20 samt därefter biträdande bibliotekarie vid Helsingfors stadsbibliotek. Han utgav Svenska litteratursällskapets i Finland Släktbok, av vilken band I utkom 1912–16 samt två häften av band II 1918–20. Han publicerade dessutom en mängd uppsatser på genealogins område.

Källor

Finländska genealoger
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Personer i Finland under 1900-talet
Personer från Helsingfors
Födda 1883
Avlidna 1921
Män
Ugglan
Paraná (stad)

Paraná (guaraní: Parana) är huvudstad i den argentinska provinsen Entre Ríos i nordöstra Argentina.  Antalet invånare är . Paraná ligger  meter över havet vid den östra stranden av Paranáfloden som utgör gräns mellan provinsen Santa Fe och Entre Ríos. Staden är förbunden med Santa Fes huvudstad Santa Fe på den motsatta stranden genom en tunnel. Staden var Argentinas huvudstad 1853–1862.

Historia
Paraná grundades 1730 men saknade betydelse innan staden 1853 gjordes till Argentinas huvudstad, något som staden var fram till 1862 då Buenos Aires återfick rollen som huvudstad. Bakgrunden till bytet av huvudstad var stridigheter kring den nya federala författning som 1853 antogs efter amerikansk förebild, Buenos Aires vägrade att acceptera författningen och bröt sig ur federationen. Utbrytningen ledde till en väpnad konflikt som slutade med att Buenos Aires besegrade federationen och därmed kom att återförenas med resten av Argentina och att Buenos Aires fick status som huvudstad och federalt distrikt. Lösningen av konflikten i början av 1860-talet utgjorde slutpunkten på Argentinas konsolidering som stat och president Bartolomé Mitres styre 1862–1868 innebar inledningen till den tillväxt som under ett halvt sekel förvandlade Argentina till en av världens rikaste nationer.

Under tiden som huvudstad genomgick Paraná en snabb tillväxt som kom att stanna upp efter 1862. Staden blev provinshuvudstad 1882. Bland den bevarade historiska bebyggelsen finns den argentinska senatens byggnad som användes under åren då Paraná var huvudstad och Cathedral of Paraná som färdigställdes 1883.

Bebyggelse och landskap
Paraná har en blandad bebyggelse. I centrumet finns bevarade kolonialkyrkor och momumentala byggnader i europeisk stil från 1800-talet tillsammans med moderna höghus.

Paraná idag
Paraná är idag provinshuvudstad och en viktig flodhamn och omskeppningshamn för produkter från den omgivande regionen. Bland annat spannmål, kött, fisk och timmer skeppas ut från staden. Staden har också en industrisektor som innefattar bland annat cement, möbler och keramik.

Bilder

Källor

Externa länkar

Orter i Entre Ríos
Historiska huvudstäder
Orter grundade 1730
Herman Brulin

Johan Olof Herman Brulin, född 23 maj 1875 i Rackeby församling, Skaraborgs län, död 4 mars 1960 i Johannes församling, Stockholm, var en svensk historiker och arkivarie. Han var far till Olof Brulin.

Brulin blev filosofie kandidat i Uppsala 1895, filosofie licentiat 1903 och filosofie doktor 1905. Han var e.o amanuens vid Uppsala universitetsbibliotek 1898–1905 och docent i historia vid Uppsala universitet 1905–07. Han blev vid Riksarkivet e.o amanuens 1905, andre arkivarie 1909, förste arkivarie 1917 och var arkivråd 1920–1941.  Han var även lärare i handskriftstolkning vid lantmäteriundervisning från 1911 (vid Kungliga Tekniska högskolan från 1934). 

Brulins huvudsakliga gärning som historiker har fallit inom Karl XII-forskningen. Han har även utarbetat arkivförteckningar till Sveriges historia i nordtyska arkiv. Han är begravd på Norra begravningsplatsen i Solna kommun.

Bibliografi 
 Sverige och Frankrike under nordiska kriget och spanska successionskrisen åren 1700-1701 (1905)
 Axel Oxenstiernas skrifter och brevväxling, 4-7 (1909-26)

Referenser

Noter

Källor

Vidare läsning

Externa länkar 
 Libris

Svenska historiker under 1900-talet
Svenska arkivarier
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Födda 1875
Avlidna 1960
Män
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Personer från Rackeby socken
Sammy Lee

Sammy Lee, född 7 februari 1959 i Liverpool, är en engelsk fotbollstränare och före detta professionell spelare (mittfältare). Lee är kanske mest känd för sin tid som spelare i Liverpool FC på 1970- och 1980-talet då han vann ligan tre gånger (1982, 1983 och 1984), Europacupen två gånger (1981 och 1984) och spelade totalt 295 matcher för klubben. I början på 1980-talet spelade Lee 14 matcher och gjorde 2 mål för det engelska landslaget.

Lee värvades till Liverpool 1976 och skrev då på ett lärlingskontrakt med klubben. Han debuterade för laget i en match mot Leicester City den 8 april 1978. 1986 lämnade Lee Liverpool då skador och sviktande form gjorde att han hade svårt att hålla en plats i startelvan. Mellan 1986 och 1991 representerade han sedan Queens Park Rangers, Osasuna, Southampton och Bolton Wanderers innan han avslutade spelarkarriären. 

Han startade sin tränarkarriär 1993 då Liverpools dåvarande manager Graeme Souness erbjöd honom ett jobb som hjälptränare i laget. Lee var sedan bland annat huvudtränare för Liverpools reservlag och hjälptränare i A-laget innan han blev anställd som hjälptränare under Sven-Göran Eriksson i det engelska landslaget 2004. 2006 blev han sedan assisterande tränare åt Sam Allardyce i Bolton Wanderers och året efter tog han även över jobbet som manager i klubben. Efter att klubben bara vunnit tre av sina fjorton första matcher med Lee som tränare fick han dock sparken. Han återvände till Liverpool som assisterande tränare åt Rafael Benítez sommaren 2008.

När Liverpools officiella hemsida med hjälp av klubbens supportrar 2006 sammanställde listan "100 Players Who Shook The Kop", en lista över de 100 spelare som gjort störst avtryck på supportrarna, hamnade Lee på plats 47.

Referenser

Engelska fotbollsspelare
Engelska fotbollstränare
Spelare i Liverpool FC
Spelare i Queens Park Rangers FC
Spelare i CA Osasuna
Spelare i Southampton FC
Spelare i Bolton Wanderers FC
Spelare i English Football League
Tränare i Bolton Wanderers FC
Personer från Liverpool
Födda 1959
Levande personer
Män
Silte kyrka

Silte kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Havdhems församling i Visby stift. Kyrkan är centralt belägen i Silte socken.

Kyrkobyggnaden
Den välbevarade grunden till en tidigare stavkyrka påträffades under den nuvarande kyrkans golv vid en restaurering utförd 1971 - 1972 av arkitekt Leif Olsson. På triumfbågsväggen finns även avtryck av stavkyrkans långhusgavel. Den medeltida murade kyrkan består av rektangulärt långhus med smalare rakt avslutat kor i öster samt kyrktorn i väster. Byggnadsmaterialet är i huvudsak sandsten. Koret är från 1200-talets mitt, långhuset tillkom något senare. Vid 1200-talets slut tillfogades tornet, stympat vid okänd tidpunkt. Kyrkans fasader är vitputsade, med hörnkedjor och omfattningar i huggen olikfärgad kalksten. De smala rundbågefönstren är ursprungliga. Tornets ljudgluggar utgör en heterogen samling av hopplockade stenhuggeridetaljer. Långhuset och det lägre koret täcks av tegelklädda sadeltak, tornet kröns av en åttkantig spira. Tre ingångar finns: långhus- och korportal i söder samt tornportal i väster. Långhusportalens tympanonskiva har huggen slingornamentik. Långhuset täcks invändigt av två tältvalv, åtskilda av en bred gördelbåge. Det kryssvälvda koret upplyses av ett trekopplat östfönster samt ett mindre sydfönster. Ringkammaren täcks av ett högt sittande tältvalv. Triumf- och tornbågarna är svagt spetsbågiga. Kalkmålningar finns från 1200- och 1400-talen. Glasmålningarna i korets östfönster är från byggnadstiden. Inredningen härstammar i huvudsak från en restaurering 1902.

Inventarier
 Dopfunten tillverkades av Sighraf vid slutet av 1100-talet. Cuppan har scener från Jesu barndom.
 Predikstolen är från mitten av 1700-talet och saknar ljudtak.
 Altartavlan har skulpturer från 1200-talet.

Bildgalleri

Orgel
Orgeln tillverkades 1900 antingen av A V Lundal i Stockholm eller av Åkerman & Lund Orgelbyggeri. Den renoverades 1985 av J. Künkels Orgelverkstad. Orgeln är mekanisk och har följande disposition:

Omgivning
 Det murade sockenmagasinet i kyrkogårdens nordvästra hörn uppfördes 1853.

Källor och information

Litteratur
Silte kyrka, Gotland band VIII:3 Hablinge ting, volym 215 av Sveriges kyrkor, konsthistoriskt inventarium av Mats Bergman (1992). 
 Våra kyrkor, sidan 694, Klarkullens förlag, Västervik, 1990,

Internet

   (Fritt material varifrån denna artikel delvis är hämtad)
 guteinfo
 på Gotland
 Orgelanders

Kyrkobyggnader i Visby stift
Kyrkobyggnader i Gotlands kommun
Kyrkobyggnader invigda under 1200-talet
Kaarlo Rauhala

Karl (Kaarlo) William Rauhala, född 1878, död 1934, var en finländsk historiker och arkivarie.

Han har skrivit ett omfattande verk om senatens olika skeden.

Födda 1878
Finländska historiker
Finländska arkivarier
Avlidna 1934
Män
Long Beach Grand Prix 2000

Toyota Grand Prix of Long Beach 2000 var ett race som var den andra deltävlingen i CART World Series säsongen 2000. Tävlingen kördes den 16 april på Long Beach Circuit i Long Beach, Kalifornien. Paul Tracy tog segern och mästerskapsledningen, trots att han startade tävlingen på sjuttonde plats. Hélio Castroneves tog sin första pallplats för Marlboro Team Penske, istället för den framlidne Greg Moore, som var signerad och klar för säsongen 2000. Castroneves höll precis undan för Jimmy Vasser, som gick i mål 0,107 sekunder bakom. Gil de Ferran tog pole position och satte snabbaste varv, men fick nöja sig med en sjundeplats.

Slutresultat

2000 i USA
Champ Car-tävlingar 2000
2000
Crispus

Crispus, född cirka 305, död 326, var son till den romerske kejsaren Konstantin den store och Minervina. 

Crispus användes av fadern i en rad viktiga uppdrag och spelade bland annat en framträdande roll i dennes krig mot medregenten Licinius, som besegrades 324. Redan 317, då han ännu var i tonåren, utnämndes han till caesar (underkejsare). Av oklar anledning blev han avrättad av sin far år 326. Troligen kan denna tragiska händelse sättas i samband samband med att också Fausta, Konstantins andra hustru och Crispus styvmor, avrättades kort därefter. Bägge straffades dessutom med damnatio memoriae, vilket tyder på att de gjort sig skyldiga till (eller misstänktes för) ett allvarligt brott.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Avlidna 326
Romerska kejsare
Personer som blivit avrättade under antiken
Män
Födda 305
Illyrer
Damnatio memoriae
Charles-Xavier Franqueville d'Abancourt

Charles-Xavier Franqueville d'Abancourt, född 4 juli 9 september 1758, död 1792, var en fransk krigsminister.

d'Abancourt utsågs till krigsminister i juli 1792 och organiserade försvaret av Tuilerierna mot attacken 10 augusti samma år. Han mördades av en folkhop i september 1792 som misstänkte honom för kungliga sympatier.

Källor
Gernandts konversationslexikon, Stockholm 1895

Frankrikes krigsministrar
Födda 1758
Avlidna 1792
Män