kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Marion Bartoli

Marion Bartoli, född 2 oktober 1984 i Le Puy-en-Velay, Frankrike, är en fransk högerhänt före detta professionell tennisspelare.

Tenniskarriären 
Marion Bartoli blev professionell spelare på WTA-touren i februari 2000. Hon har hittills (juli 2007) vunnit 3 WTA-titlar i vardera singel och dubbel samt 6 singel- och en dubbeltitlar i ITF-turneringar. Som bäst rankades Bartoli i singel på nionde plats (oktober 2007) och i dubbel på femtonde plats (juli 2004).   

Sina första singeltitlar i ITF-turneringar vann Bartoli 2001 (Hatfield, Turin, Koksijde). Samma säsong gjorde hon debut i WTA-turneringar. Hon följde upp 2002 med seger i ITF-turneringarna i Columbus och Poiters. Det dröjde sedan till 2005 innan hon vann sin nästa singeltitel (ITF/Dubai).

Som WTA-spelare hade Bartoli i början större framgångar i dubbel. Hon vann sin första WTA-titel i dubbel 2004 tillsammans med landsmaninnan Emilie Loit. Säsongen 2005 vann hon sin andra titel (med tyskan Anna-Lena Grönefeld) och säsongen därpå sin tredje titel (med israeliskan Shahar Pe'er).

Hennes genombrottsäsong blev 2006. Hon vann då tre singeltitlar på WTA-touren. I januari 2006 finalbesegrade hon Vera Zvonarjova i Auckland, senare på säsongen Aiko Nakamura i Tokyo och därefter Olga Poutchkova i Québec. Under säsongen noterade hon också vinster över spelare som Patty Schnyder och Nadia Petrova i olika turneringar.   

Säsongen 2007 nådde Bartoli fjärde omgången i Franska öppna och senare på sommaren oseedad singelfinalen i Wimbledonmästerskapen. På vägen till Wimbledonfinalen besegrade hon flera toppspelare, bland andra förstaseedade Justine Henin (1-6, 7-5, 6-1) i semifinalen. I den följande finalmatchen mötte hon amerikanskan Venus Williams som vann med siffrorna 6-4, 6-1. 

Marion Bartoli deltog i det franska Fed Cup-laget 2004. Hon spelade då två matcher av vilka hon vann en. Hennes största triumf i karriären kom i juli 2013 där hon i finalen av Wimbledon besegrade Sabine Lisicki i två raka set, 6-1, 6-4. I augusti 2013 meddelade Bartoli att hon avslutar karriären efter flera år av skadebekymmer, 28 år gammal.

Spelaren och personen 
Marion Bartoli har en okonventionell spelstil och slår både forehand och backhand med dubbelfattning. Hon har hårda grundslag och ett aggressivt spelsätt. Hon tränas av sin far, läkaren Walter Bartoli. 

Hon var framstående redan som junior och bland meriterna kan nämnas juniortiteln i US Open. 

Hon bor i Genève i Schweiz.

WTA-titlar

Singel 
 2013 - Wimbledon  
 2011 - Eastbourne, Osaka
 2009 - Monterrey, Stanford
 2006 - Auckland, Tokyo, Québec

Dubbel 
 2006 - Prag (med Shahar Pe'er)
 2005 - Pattaya City (med Anna-Lena Grönefeld)
 2004 - Casablanca (med Emilie Loit)

Referenser

Noter

Källor

Franska tennisspelare
Födda 1984
Kvinnor
Levande personer
Thüringar

Thüringarna eller thyringarna  var ett germanskt folk som bebodde områden i nuvarande mellersta Tyskland. Folket är känt åtminstone från 400-talet e.Kr. då de skall ha haft en gemensam kung. Thyringarna bildades främst av hermundurerna. År 531 besegrades och underkuvades de dock av frankerna med hjälp av saxarna, och landet delades av dessa.

Den centrala del av det land de bebodde utgörs numera av förbundslandet Thüringen i Tyskland, ett område som alltså bär det gamla folkets namn, men på 400- och 500-talen bodde de också i områden som numera räknas som bayerska och sachsiska. Thüringarna kristnades på 600-talet och efter vissa friare perioder ingick landet definitivt i Karl den stores rike på 800-talet och sedermera i Tyskland.

Källor

Germaner
Germanska stammar
Ugglan
Thüringen
Stefan Flod

Stefan Flod, född 30 april 1985, är tidigare förbundsordförande i ungdomsförbundet Ung pirat under perioden 2007-2011.

Han kommer ursprungligen ifrån Gävle, men har bott och studerat beteendevetenskap och sociologi i Umeå i ett antal år, innan hans uppdrag i Ung Pirat fick honom att flytta till Uppsala i början av 2009. Sedan Ung Pirat fick statsbidrag 2009 är Stefan Flod också arvoderad för sitt uppdrag.

Stefan Flod har också arbetat som ungdomsledare på sommarläger under sin tid i KFUM Umeå och KFUM Uppsala.

Källor

Externa länkar

Ung Pirat – Ung pirats Officiella webbplats

Födda 1985
Män
Levande personer
Svenska piratpartister
Portal: Internet i Sverige
Antikvariatskatalog

Antikvariatskatalog är en oftast tryckt försäljningskatalog över delar av sortimentet på ett eller ibland flera antikvariat. Ofta innehåller den böcker i ett särskilt ämne, exempelvis arkeologi eller nautica, eller böcker ur ett särskilt dyrbart eller intressant bibliotek. Särskilt välgjorda eller omfattande kataloger används även sedan böckerna sålts som referenslitteratur på ett visst område och som värderingshjälp i handeln med äldre böcker. Till skillnad från en auktionskatalog är priserna i en antikvariatskatalog fasta. Antikvariatskataloger har funnits i Sverige sedan andra halvan av 1800-talet och var under hela 1900-talet ett viktigt forum för handeln med äldre böcker. Numera har de till stor del ersatts av handel över internet. Äldre kataloger som blivit kända för att vara omfattande och/eller välgjorda är bland andra de från Björck & Börjeson, Ove Hagelin, och Sandbergs antikvariat. En högklassig katalogproduktion bedrivs fortfarande av Mats Rehnström, Centralantikvariatet och Antikvariat Morris.

Antikvariat
Handel
Lenkene brytes

Lenkene brytes är en norsk film från 1938, regisserad av Olav Dalgard.  Lenkene brytes är den andra delen i en "arbetar-trilogi". De två andra är Det drønner gjennom dalen (1937) och Gryr i Norden (1939).

Rollista
Tryggve Larssen – Heien
Jack Fjeldstad – Jan Heien
Mai Lindegard – Gerda Bratt
Ebba Toje – fru Bratt
Kolbjørn Brenda – ordföranden 
Åge Pedersen – Sverre
Pehr Qværnstrøm – Ludvigsen
Helge Essmar – spritleverantör

Referenser

Webbkällor

Filmer 1938
Norska dramafilmer
Norskspråkiga filmer
Svartvita filmer
Filmer i regi av Olav Dalgard
Ubier

Ubierna var en germansk folkstam som vid Kr.f. bodde vid mellersta Rhen, söder om Teutoburgerskogen.  Ubierna var romarvänliga, och fick därför tillstånd att även bosätta sig på den västra stranden på romerskt område, vilket enligt Tacitus gjorde att de blev förhatliga ovänner till de övriga germanstammarna. Efter att Caesar besegrat gallerna och germanerna år 51 f.Kr. flyttade han över hela ubierstammen och andra romarvänliga germaner till landet väster om Rhen. Tanken var att dessa då skulle romaniseras, bli legosoldater, och så småningom tjänstgöra som en barriär mot de övriga germanerna. Detta verkar ha fungerat ganska bra, och ubierna uppgick snart i det romersk-galliska folket.

Germanska stammar
Villa Lante

För trädgårdsanläggningen i Bagnaia, se Villa Lante (Bagnaia).

Villa Lante (Villa Lante al Gianicolo) är en byggnad i sydvästra Rom där Finlands Rominstitut (Institutum Romanum Finlandiae) verkar. 

Renässansvillan färdigställdes på kullen Janiculum omkring 1527 och arkitekten torde ha varit Giulio Romano, som veterligen åtminstone målat freskerna i paradvåningen piano nobile. Ursprunglig beställare var Baldassare Turini, som var påve Leo X:s sekreterare. Sitt namn har huset fått av släkten Lante som länge ägde det. Från terrassen har man utsikt över hela Rom. 

Genom en generös donation av Amos Anderson kunde finska staten 1950 köpa byggnaden för att grunda ett forskningsinstitut kring antikens historia. I boken Finland och den eviga staden motiverar Anderson donationen bland annat så här:

"Under ett långt liv har jag gjort många erfarenheter som pekar på den oerhörda betydelsen av vårt med västerlandet gemensamma arv från antiken, och flitigt företagna resor till utlandet har lärt mig på vilket smärtsamt sätt frånvaro av kunskaper om denna stora epok kan ge sig till känna...att man utan (minnena från antiken) inte kan uppnå en verklig inlevelse ens i det moderna samhällslivet."

Institutet, som efter omfattande restaureringsarbeten kunde invigas 1954, har bland annat ett omfattande bibliotek, och många framstående forskare har verkat där.

Några kända forskare som varit föreståndare för institutet
Torsten Steinby
Henrik Zilliacus
Veikko Väänänen
Patrick Bruun
Heikki Solin
Margareta Steinby
Jaakko Suolahti
Päivi Setälä
Christer Bruun

Källor
Åbo Akademis presentation av Kaj Sandberg
Referat av ett tal som Paavo Lipponen hållit
Brages klipparkiv

Externa länkar
Institutets webbplats

Byggnader och anläggningar i Rom
Byggnader ritade av Giulio Romano
Janiculum
Rione Trastevere
Lagen om det uteslutna tredje

Lagen om det uteslutna tredje, latin: tertium non datur, är en tankelag inom logik som lyder: allt måste antingen vara eller icke vara (A är antingen B eller icke-B), eller: av två kontradiktoriskt motsatta omdömen är det ena sant..  Den kan uttryckas som: låt E vara en godtycklig egenskap. Antingen saknar alla ting egenskapen E eller också har något ting egenskapen E, en tredje möjlighet finns ej.

I axiomatiskt uppbyggda logiska system följer lagen om det uteslutna tredje, vilket medför att det i dessa system inte är möjligt att härleda såväl en formel P som dess negation icke-P, vilket kan uttryckas som: Om P är sann är dess negation icke-P falsk.

I Principia Mathematica av Russell och Whitehead är lagen om det uteslutna tredje ett teorem i satslogiken med numret 2.11.

Vissa logiska system använder sig dock av så kallad ternär eller trevärd logik, där lagen om det uteslutna tredje inte är giltig. Det tredje alternativet kan då till exempel betyda att satsens sanningsvärde är okänt, så att man för en given sats P kan säga att den är "sann", "falsk" eller "vet inte".

Se även 
Tertium non datur
Suddig logik

Källor 
 Geoffrey Hunter, Metalogic. An Introduction to the Metatheory of Standard First-Order Logic, MacMillan, London 1971.
 Georg Henrik von Wright, Logik, Filosofi och Språk, Aldus-Bonniers 1957.
 Diskret matematik, Karl-Johan Bäckström, Studentlitteratur 1986.
 Göran Hermerén, Logik, Studentlitteratur Lund 1965.
 Alfred North Whitehead, Bertrand Russell, Principia Mathematica, Cambridge University Press 1962.

Noter 

Lagar inom logik
Armas Sastamoinen

Armas Sakari Sastamoinen, född 6 september 1909 i Uleåborg, Finland, död 25 april 1986, var en svensk journalist. 

Sastamoinen inledde sin karriär som journalist vid den syndikalistiska dagstidningen Norrlandsfolket i Kiruna. Han skrev även i Arbetaren och var tidningens ansvarige utgivare 1941–1949. Under och efter andra världskriget kartlade och beskrev han svenska nazisters verksamhet.

Sastamoinen avslöjade i Arbetaren tillsammans med Vilhelm Moberg att rådmannen Folke Lundquist ägnat sig åt bedrägerier i sitt arbete som överförmyndare, något som ledde till att Sastamoinen, i egenskap av Arbetarens ansvarige utgivare, dömdes till ett två månaders fängelsestraff samt 5 000 kronor i skadestånd för förtal; sedan det framkommit att Sastamoinen haft rätt gällande Lundquists förehavanden dömdes denne till ett år och sex månaders straffarbete och avsättning som rådman. 1960–1979 var Sastamoinen redaktör för tidningen Industriarbetaren, sedermera SAC-kontakt. 
Sastamoinen tilldelades Vilhelm Moberg-stipendiet 1960.

Referenser

Män
Födda 1909
Avlidna 1986
Personer från Uleåborg
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska syndikalister
Usipeter

Usipeter (usiper)  var en germansk folkstam som vid tiden före Kristi födelse bodde vid norra Rhen på gränsen till nuv. Holland enligt Tacitus, för att något senare flytta något söderut, söder om Teutoburgerskogen. De tillhörde den istaevonska folkgruppen. De var ett av de folk som följde cheruskernas hövding Ariovistus in i Gallien år 70 f.Kr. men som sedan besegrades av Caesar år 58 f.Kr. och tvingades återvända.

År 16 f.Kr. lyckades dock sugambrerna tillsammans med usipeter och tenkterer att besegra en romersk här på galliskt område. Efter att den romerske härföraren Drusus besegrat västgermanerna år 9 f.Kr., så krävde kejsar Tiberius en mängd krigsfångar från de upproriska folkstammarna, och 40 000 överfördes dessutom till Gallien.
Efter att germanerna besegrats på nytt år 15 e.Kr. efter Arminius uppror, så intogs hela Germanien fram till floden Elbe. Området öster om Rhen tömdes och folket tvångsförflyttades, bl.a. usipeterna, tenktererna och tribanterna.

Efter den romerska freden till c:a 200 e.Kr. har germanerna organiserat om sig i större mäktigare folkgrupper, och usipeterna har liksom sina istaevonska grannfolk och flera svebiska stammar gått upp i främst alemannerna.

Germanska stammar
Ahlafors IF

Ahlafors IF är en fotbollsförening i Alafors i Ale kommun. Klubben bildades 1913 och har 485 medlemmar 2016. Hemmaarenan heter Svenska Stenhus Arena och har lovordats som en av Västsveriges vackraste idrottsplatser. Klubben driver dels Furulundsparken där klubben arrangerar många danser och fester, dels Ahlafors IF Bangolf. Ahlafors IF byggde år 2007 en helt ny bangolfbana och hade till sin hjälp den f.d landslagsspelaren i bangolf Lars Albinsson. 2012 byggde Ahlafors IF en konstgräsplan.

Herrlaget spelar i division 1 Södra 2023. Damlaget spelar i division 3 Göteborg 2015.

Historia 
Ahlafors fabriker byggdes 1856, och var under drygt ett sekel tongivande för samhället. Vid en brand 1905 ödelades större delen av fabriksbyggnaden. Ett återbyggande startade genast och 1907 anlände ett antal skottar för att installera maskinparken. Med sig i bagaget hade de några fotbollar och ganska snart fick de tänt de inhemska männen på spelet fotboll.

Detta är upptakten till de som idag är Ahlafors IF. Under de närmaste åren spelades improviserade matcher och träningar hölls på de gräsplättar man kom över. Jorden skulle brukas maximalt och våra föregångare hade det inte lätt i sin strävan att få spela fotboll.

Efter några år fick fotbollsutövarna tillgång till en plan belägen mitt i samhället. Den 3 oktober 1913 samlades ett 30-talet personer under ledning av August Hansson för att undersöka intresset för bildande av en idrottsförening. Platsen var samlingshuset, som sedan i över 50 år skulle få stor betydelse för föreningen.

Det bildades en kommitté för framtagning av stadgar och en vecka senare antogs dessa och 32 personer skrev in sig som medlemmar.

Klubbens första ordförande blev Oskar Wigertz.

Spelare

Truppen

Källor
Ahlafors IF
Ale kommun

Fotnot

Fotbollsklubbar i Sverige
Sportklubbar i Ale kommun
Sportklubbar bildade 1913
Carolusborg

Carolusborg, även känt som Carlsborg, nu Cape Coast Castle, var ett svenskt handelsfort beläget på den afrikanska Guldkusten (Cabo Corso eller ibland Svenska Guldkusten) i nuvarande Ghana.

Historia
Man tror att det redan 1637  kan ha legat en befäst holländsk handelsstation av timmer på platsen. 1652 grundade Henrik Carloff från Rostock  ett fort av timmer för den svenske kungen Karl X Gustaf. Det blev därefter ombyggt i sten. Fortet skulle möjliggöra svensk handel på den afrikanska kontinenten, via kolonin Cabo Corso.

Fortet förblev bara i svensk besittning fram till 1658, då det erövrades för den danska kungen – precis samma Carlof som nu gick i dansk tjänst, med hjälp av upp till 2000 lokala Fetu-krigare. Danskarna fråntogs dock fortet (nu Carlsborg) av holländarna. Det övergick sedan till fetuerna. Fortet blev 1664 en engelsk besittning, varav det fick sitt nuvarande namn. 

Fortet blev huvudsäte för britterna på Guldkusten fram tills 19 mars 1877 då det tidigare danska Fort Christiansborg i staden Accra blev huvudsäte. Cape Coast Castle fungerade fram tills då som utgångspunkt för de brittiska militärernas fälttåg mot ashanti-folket, som till sist ledde till brittiskt överhöghet över hela Guldkustkolonin, idag känd som Ghana. 

I början fungerade det som handelsfort för guld och elfenben, men gradvis blev slavhandeln det dominerande elementet i handeln.  Ofta utväxlades europeiska skjutvapen för slavarna – som vid många tillfällen var krigsfångar tagna i interna konflikter mellan lokala riken. Kasematterna var ofta överfyllda, medan de olycksaliga fångarna väntade i veckor, några gånger i månader, på att bli transporterade över Atlanten.

År 1979 utsågs Carolusborg tillsammans med tre befästningar och ett tiotal andra fort längs Ghanas kust till världsarv av Unesco.

Källor

Ghanas historia
Sveriges historia
Svensk slavhandel
Världsarv i Ghana
Libertad (album)

Libertad är det andra studioalbumet av amerikanska supergruppen Velvet Revolver, utgivet den 3 juli 2007. Namnet är spanska och översätts grovt till "frihet". Det var gruppens sista album med Scott Weiland som sångare.

Albumet blev femma på Billboard 200. "She Builds Quick Machines", "The Last Fight" och "Get Out the Door" gavs ut som singlar.

Låtlista
"Let It Roll" - 2:32
"She Mine" - 3:24
"Get Out the Door" - 3:14
"She Builds Quick Machines" - 4:03
"The Last Fight" - 4:03
"Pills, Demons & Etc." - 2:54
"American Man" - 3:56
"Mary Mary" - 4:33
"Just Sixteen" - 3:58
"Can't Get It Out of My Head" - 3:58
"For a Brother" - 3:26
"Spay" - 3:06
"Gravedancer" - 8:42
Innehåller det dolda spåret "Don't Drop That Dime"

Medverkande
 Scott Weiland - sång
 Slash - gitarr
 Dave Kushner - gitarr
 Duff McKagan - bas, sång
 Matt Sorum - trummor, slagverk, sång

Musikalbum 2007
Album av Velvet Revolver
Album producerade av Brendan O'Brien
Dracula – Den blodtörstige

Dracula – Den blodtörstige (tyska: Nachts, wenn Dracula erwacht) är en vampyrfilm från 1970 som handlar om den fiktiva karaktären Dracula. Filmen är regisserad av Jess Franco som även skrivit manus tillsammans med Harry Alan Towers och Augusto Finocchi. Dracula spelas av Christopher Lee som vid denna tid gjort sig känd för att spela denna karaktär i filmer gjorda av Hammer Film Productions. I de andra huvudrollerna finns Herbert Lom som spelar Van Helsing och Klaus Kinski som spelar Renfield. Jonathan Harker spelas av Fred Williams och i övriga roller syns Maria Rohm, Soledad Miranda och Paul Muller.

Rollista 
Christopher Lee – Dracula
Herbert Lom – Professor Van Helsing
Klaus Kinski – Renfield
Fred Williams – Jonathan Harker
Maria Rohm – Mina, Jonathans fästmö
Soledad Miranda – Lucy, Minas väninna
Jack Taylor – Quincey Morris, Lucys fästman
Paul Muller – Dr. Seward
José Martinez Blanco – Resenär/Dr. Seward (endast röst i spansk version)
Jess Franco – Van Helsings tjänare

Om filmen 
Från början var Vincent Price påtänkt för rollen som Van Helsing.
Christopher Lee och Herbert Lom träffades aldrig under inspelningen av Count Dracula.
Detta är den första filmatiseringen där Dracula föryngras allteftersom han dricker blod, ett element som också förekommer i originalromanen.
Under filminspelningen spelade den spanske filmaren Pere Portabella stora mängder svartvit bakom kulisserna material vilket senare klipptes ihop till experimentfilmen "Cuadecuc, vampir". "Cuadecuc, vampir" är en cirka 1 timme lång och återberättar historien om Dracula. Det mesta av filmen är alternativa kameravinklar som Portabella filmade under tagning. Ibland bryts den fjärde väggen då Portabella har med bilder där filmteamet förbereder scener, skådespelare lekfullt interagerar med kameramannen och låter inspelningsutrustning komma med i bild. Filmens ljudspår består mest av musik och enstaka ljudeffekter förutom i slutet: där läser Christopher Lee direkt ur original romanen och förklarar historiens slut.

Referenser

Externa länkar 

Filmer 1970
Engelskspråkiga filmer
Tyska vampyrfilmer
Italienska vampyrfilmer
Spanska vampyrfilmer
Tyska skräckfilmer
Italienska skräckfilmer
Spanska skräckfilmer
Filmer i regi av Jess Franco
Filmatiseringar av Dracula
Mysteriet Dracula

Mysteriet Dracula () är en amerikansk pre-code skräckfilm från 1931 i regi av Tod Browning med Bela Lugosi i huvudrollen som greve Dracula. Filmen är producerad av Universal Pictures och är baserad på pjäsen Dracula från 1924, skriven av Hamilton Deane och John L. Balderston, vilken i sin tur är löst baserad på Bram Stokers roman med samma namn. 
Den hade biopremiär i New York den 12 februari 1931 och Sverigepremiär den 13 november 1931.

Handling 
Londonmäklaren Renfield åker till ett mytomspunnet slott i Transsylvanien där en greve Dracula ska skriva på köpekontraktet till ett hus utanför London. Renfield blir galen och åker med greven till England, där Renfield blir intagen på mentalsjukhus. Greven blir bekant med två damer, Lucy och Mina som han snart har i sitt våld.

Om filmen  
Denna film och Frankenstein från samma år innebar startskottet för Universals ljudskräckfilmer (man hade gjort en rad framgångsrika stumfilmer under 1920-talet) och bidrog till att öka genrens popularitet.

Filmen är också den som Bela Lugosi allra mest har kommit att förknippas med, och hela hans framtida karriär kom att definieras av den; han drabbades av typecasting och fick nästan enbart roller i skräckfilmer.

Filmen följdes av Draculas dotter (1936), Draculas son (1943), Frankensteins hus (1944) och Draculas hus (1945)

Rollista i urval 
 Bela Lugosi - Greve Dracula
 Helen Chandler - Mina Seward
 David Manners - John Harker
 Dwight Frye - Renfield
 Edward Van Sloan - Van Helsing
 Herbert Bunston - Dr. Seward 
 Frances Dade - Lucy Weston
 Joan Standing - Briggs, sjuksköterska
 Charles K. Gerrard - Martin, Renfields vårdare

Produktion 
Samtidigt som denna film spelades in spelades en spanskspråkig version in på samma plats (den engelska på dagtid och den spanska på nattetid, sägs det). Den spanska filmen regisserades av George Melford och hade Carlos Villarías i titelrollen. Vid tiden för filmens premiär var det många biografer som inte kunde visa ljudfilm. Därför gjordes det stumma versioner av filmen så att den kunde visas där.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

 
 
 

Amerikanska filmer 1931
Amerikanska skräckfilmer
Amerikanska vampyrfilmer
Filmer bevarade i National Film Registry
Engelskspråkiga filmer
Filmatiseringar av Dracula
Filmer från Universal Studios
Simtropolis

Simtropolis (ST, Simtrop) är en fansite för SimCity 4, grundad september 2002. Simtropolis är den största Sim City 4-fansajten med ungefär 175 000 medlemmar. På sajten kan man diskutera spelet i forum, ladda ner användarskapade moddar och byggnader från STEX (simtropolis exchange) och chatta. I forumen finns tips & trick, diskussioner och så kallade CJ:s (City Journals) som är forum skapade av användare som vill visa upp sin stad. Medlemskapet är fritt och omkostnaderna betalas med hjälp av donationer.

Trots att sajten är skapad på engelska och tänkt att användas av engelsktalande Sim City-spelare har den lockat till sig spelare från andra länder och är nu en internationell mötesplats.

Externa länkar
http://www.simtropolis.com/

Webbplatser