kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Adrian Piper

Adrian Margaret Smith Piper, född 20 september 1948 i Harlem, New York, är en amerikansk konceptkonstnär och analytisk filosof. Under många år bodde hon i Cape Cod, Massachusetts innan hon emigrerade från USA. Sedan 2005 är hon bosatt och verksam i Berlin, där hon bland annat driver APRA Foundation Berlin.

Hon började ställa ut sin konst internationellt redan som tjugoåring och tog sin examen 1969 från School of Visual Arts, där hon främst koncentrerat sig på måleri och skulptur. Under tiden som hon studerade filosofi och musik fortsatte hon att ställa ut. 1977 fick hon sin M.A. vid Harvard University i filosofi, och sin Ph.D. 1981, där hon studerade under John Rawls. Hon studerade även Kant och Hegel under Dieter Henrich vid Universitet i Heidelberg 1977-1978. 

Hon har varit lärare i filosofi vid Georgetown, Harvard, Michigan, Stanford och University of California, San Diego. 1987 var hon den första afroamerikanska kvinnan i USA som fick fast tjänst som professor inom filosofi. Då hon 2008 vägrade att återvända till USA efter att ha hamnat på listan över så kallade "Suspicious Travelers" som upprätthålls av U.S. Transportation Security Administration, tvingades Wellesley College att sparka henne från professorstjänsten i filosofi. Hennes främsta filosofiska avhandlingar tar upp metaetik, Kant och etikens historia.

Som konstnär har hon arbetat inom måleri, skulptur, installation, performance, video- och ljudverk. Hon blev först uppmärksammad för sina psykedeliska så kallade LSD-målningar från 1965-1967. Inspirerad av Sol LeWitt började hon redan kring 1967 att arbeta som konceptuell konstnär. Initialt undersökte hon en form av meditativa tillstånd men kring 1980 skiftade hennes fokus till ett mer tydligt samhällskritiskt perspektiv och hennes konst började ta upp frågor kring rasism, rasmässiga stereotyper och främlingsfobi.

Hon fick 2018 Käthe Kollwitzpriset.

Källor
Artikeln bygger på översättning från engelskspråkiga Wikipedias artikel Adrian Piper, läst 2011-01-25

Amerikanska konceptkonstnärer
Födda 1948
Levande personer
Kvinnor
Amerikanska filosofer under 1900-talet
Personer verksamma vid Stanford University
Personer från Manhattan
Alumner från Harvard University
Amerikanska filosofer under 2000-talet
Forskare från New York
Alumner från City College of New York
Finally

Finally är Solid Base debutalbum och gavs ut på skivbolaget Remixed Records 1996. På albumlistorna nådde det 7:e plats i Norge och 2:a plats i Finland.

Låtlista
Into Deep - 00:50
Together - 03:35
You Never Know - 02:58
Mirror, Mirror - 03:18
Dancing With An Angel - 03:33
Let It All Be Sunshine - 03:32
Stars In The Night - 03:16
Fly To Be Free - 03:22
All My Life - 03:02
In Your Dreams - 03:49
Bom Bom Bam Bam Bay - 04:25
How Can We Survive - 03:01
Never Find A Love - 04:26
Mirror, Mirror (Remix Version) - 03:50

Japan Bonus Tracks

You Never Know (Viennas Short Mix) - 03:56
All My Life (Million Mix) - 03:54
Let It All Be Sunshine (Extended Mix) - 04:31

Listplaceringar

Referenser

Fotnoter 

Musikalbum 1996
Svenska debutalbum
Bolaspindlar

Bolaspindlar kallas ett antal hjulspindlar ur släktena Mastophora, Cladomelea och Ordgarius som har utvecklat en speciell metod för att fånga flygande byten, de spinner en enkel tråd med klibbiga droppar i änden och använder ett av sina ben för att svinga den runt i luften, likt en bola, därav deras namn.

Bolaspindlar är nattaktiva och deras vanligaste byten är små nattaktiva fjärilar, som nattflyn, vilka de lockar till sig genom att de har förmågan att utsöndra ett ämne som påminner om de feromoner fjärilshonor använder för att locka till sig hanar. En följd av detta är att spindelns byten i stort sett nästan alltid är hanfjärilar. Bolaspindlarna är därmed också ofta mycket specifika i sin diet, eftersom de ämnen de producerar bara lockar en eller några få arter av byten.

Förekomst 
 Mastophora, förekommer i Amerika, de flesta i Sydamerika, 48 arter.
 Cladomelea, förekommer i Afrika, 4 arter.
 Ordgarius, förekommer i Australien och Sydostasien, 12 arter.

Referenser 

Hjulspindlar
The King's Speech

The King's Speech är en brittisk historisk dramafilm från 2010, i regi av Tom Hooper efter ett manus av David Seidler. Filmen nominerades till 12 Oscar, varav den fick Oscar i kategorierna bästa film, bästa regi, bästa manliga huvudroll och bästa originalmanus.

Handling 
Kung Georg V dör i januari 1936 och efterträds av den motvillige monarken Edvard VIII som emellertid abdikerar i december samma år. Prins Albert, hertig av York, står på tur och blir kung med namnet Georg VI. Han känner sig mycket osäker inför offentliga framträdanden, då han lider av svår stamning. Flera läkare har misslyckats med att få bukt med kungens stamning. Efter att ha läst en annons i tidningen kontaktar man den självlärde logopeden Lionel Logue. Hans behandlingsmetoder är minst sagt okonventionella, men med tiden växer en försiktig men nära vänskap fram mellan kungen och Logue.

Om filmen 
Filmen är barntillåten i Sverige. I USA har den 17-årsgräns (i originalversion; högre än våldsfilmer som Casino Royale) och i Storbritannien 12-årsgräns (första beslutet var 15-årsgräns), på grund av en scen där logopeden får kungen att träna på svordomar för att bli mindre hämmad. Åldersgränsen sänktes senare i USA till 13 år för en version där svordomarna ersatts med pip.

Rollista (i urval) 
 Colin Firth – Prins Albert "Bertie" / Georg VI
 Geoffrey Rush – Lionel Logue
 Helena Bonham Carter – Drottning Elizabeth, kungens hustru
 Guy Pearce – Edvard VIII, kungens bror
 Timothy Spall – Winston Churchill
 Derek Jacobi – Cosmo Lang, ärkebiskopen
 Jennifer Ehle – Myrtle Logue, Lionels fru
 Anthony Andrews – Stanley Baldwin
 Claire Bloom – Drottning Mary, kungens mor
 Eve Best – Wallis Simpson, Edvard VIII:s älskarinna
 Michael Gambon – Georg V, kungens far
 Freya Wilson – Prinsessan Elizabeth, kungens äldsta dotter
 Ramona Marquez – Prinsessan Margaret, kungens yngsta dotter
 Tim Downie – Hertigen av Gloucester, kungens bror
 Roger Hammond – Dr. Blandine Bentham
 Orlando Wells – Hertigen av Kent, kungens bror
 Roger Parrott – Neville Chamberlain

Mottagande 
Filmen fick genomgående ett mycket gott mottagande av svenska filmskribenter.

Utmärkelser 
The King's Speech blev en stor hit på många av världens filmgalor och blev nominerad till 12 Oscars, där bl.a. Tom Hooper vann för bästa regi, Colin Firth för bästa manliga huvudroll, och filmen vann priset i kategorin bästa film.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 

Brittiska filmer 2010
Engelskspråkiga filmer
Brittiska biografifilmer
Brittiska dramafilmer
Filmer från The Weinstein Company
Filmer i regi av Tom Hooper
Filmer vars regissör belönades med Oscar för bästa regi
Filmer vars manliga huvudrollsinnehavare belönades med Oscar för bästa manliga huvudroll
Filmer vars författare belönades med Oscar för bästa originalmanus
Mastodontfilmer
London på film
Skottland på film
Stamning
1925 på film
1920-talet på film
1930 på film
1936 på film
1937 på film
1939 på film
Oscar för bästa film
BAFTA Award för bästa film
Biografiska filmer om brittiska kungligheter
Winston Churchill på film
Hugo Riemann

Karl Wilhelm Julius Hugo Riemann, född 18 juli 1849, död 1919, var en tysk musikvetare, musikteoretiker, pianist och tonsättare, framför allt känd som funktionsanalysens eller funktionslärans upphovsman.

Biografi
Riemann föddes den 18 juli 1849 på godset Grossmehlra nära Sondershausen. Han  läste vid universitetet och utbildade sig även i musik vid Leipzigs konservatorium. Han blev filosofie doktor 1873. Efter fem års verksamhet som musiklärare och dirigent i Bielefeld höll han 1878–1880 föreläsningar som privatdocent i musik vid Leipzigs universitet. Därefter följde nio år (1881–1890) som lärare i pianospel och musikteori vid Hamburgs konservatorium och ytterligare fem år (1890–1895) vid Wiesbadens konservatorium, varefter han återvände till Leipzig. Där utnämndes Riemann 1901 till professor i musikvetenskap vid universitetet och 1908 även till föreståndare för det nyinrättade Collegium musicum. Han blev 1899 hedersdoktor i musik vid Edinburghs universitet.

Publikationer
Riemanns bidrag till harmoniläran, framför allt funktionsläran, utarbetades i ett antal skrifter från 1870-talet och framåt, bland andra:
Musikalische Syntaxis (1877)
Handbuch der Harmonielehre (1887)
Systematische Modulationslehre (1887)
Katechismus der Harmonielehre (1890)
Vereinfachte Harmonielehre (1893)
Riemann publicerade sin funktionslära i någorlunda slutgiltig form i Vereinfachte Harmonielehre. Övriga delar av kompositionsläran, som till exempel melodik och kontrapunkt, har han behandlat i bland annat:
Neue Schule der Melodik (1883)
Lehrbuch des einfachen, doppelten und imitierenden Kontrapunkts (1888)
Katechismus der Musik (1888; fjärde upplagan som Allgemeine Musiklehre 1908)
Grosse Kompositionslehre (utgiven i tre band, 1902–1913)
Riemann blev känd genom sitt, då, allmänt uppskattade musiklexikon (1882, utkom i flera upplagor), som översattes till flera språk. Han skrev dessutom musikartiklarna i Meyers Konversations-Lexikon. Riemann ägnade sig även åt musikhistoria bland annat i:
Studien zur Geschichte der Notenschrift (1878)
Opernhandbuch (1884, med supplement 1893)
Geschichte der Musiktheorie im 9.–19. Jahrhundert (1898)
Geschichte der Musik seit Beethoven (1901)
Handbuch der Musikgeschichte (i fem delar, 1901–1913)
Riemann gav även ut ett flertal läroböcker i bland annat musikinstrument, orgel, generalbasspel, orkestrering, partiturspel, sångkomposition, musikdiktat, pianospel, musikhistoria, musikestetik, akustik med mera. Av hans tidskriftsartiklar finns många samlade i Präludien und studien (utgiven i tre band, 1895–1901). Riemann har även varit verksam som tonsättare, med pianoetyder, sonatiner, kammarmusikverk, sånger för en röst och körsånger.

Referenser

Fotnoter

Tryckta källor

Internetkällor

Tyska musikhistoriker
Tyska musikteoretiker
Hedersdoktorer vid Edinburghs universitet
Personer från Thüringen
Födda 1849
Avlidna 1919
Män
Ugglan
Professorer i musikvetenskap
Bonfire (musikgrupp)

Bonfire är ett tyskt hårdrocks-band som bildades 1972 av de gitarrspelande bröderna Hans och Karl Ziller tillsammans med några vänner i den bayerska staden Ingolstadt under namnet "Cacumen". 1978 fick bandet sin sångare och frontfigur i Claus Lessmann. Debutsingeln Riding Away gavs ut 1979 på Rockport Records. 1981 gav bandet ut sitt första album, "Cacumen", som 1983 följdes av "Bad Widow" och EP:n "Longing for You" från 1985. Efter det bytte bandet namn till Bonfire och 1986 släpptes albumet "Don't Touch the Light" följt av "Fireworks" från 1987 och "Point Blank" från 1989. Under mitten av 1990-talet släppte gruppens sångare Lessmann tillsammans med gitarristen Ziller ut ett album och två singlar med text på tyska. Den 21 januari 2011 släpptes gruppens tolfte studioalbum, Branded.
2016 blev Alexx Stahl sångare.

Medlemmar
 Claus Lessmann - sång & gitarr
 Hans Ziller - gitarr
 Chris Limburg - gitarr
 Uwe Kohler - bas
 Dominik Huelshorst - trummor

Tidigare medlemmar
Claus Lessmann - sång, bakgrundssång (1978-1992, 1992-)
Michael Bormann - sång (1993-1994)
Hans Ziller - gitarr (1972-1989, 1992-)
 Karl Ziller - gitarr (1972-1980)
Horst Maier-Thorn - gitarr (1972-1988)
Angel Schleifer - gitarr (1988-1994)
Chris Lausmann - gitarr & keyboard (1992-2002)
Chris Limburg - gitarr (2006-)
Hans Hauptmann - bas (1972-1982)
Robert Prskalowitz - bas (1982-1986)
Jörg Deisinger - bas (1986-1994)
Uwe Köhler - bas (1997-)
Hanns Schmidt-Theissen - keyboard (1977-1980)
Hans Forstner - trummor (1972-1986)
Dominik Huelshorst - trummor (1986-1987, 2009-)
Edgar Patrik - trummor (1987-1994)
Jürgen Wiehler - trummor (1997-2009)

Diskografi

Cacumen (1979 - 1985)
 1979: Riding away (Singel)
 1981: Cacumen (Album)
 1983: Bad Widow
 1985: Longing For You  (EP)

Bonfire (1986 - )

Studioalbum

 1986: Don't Touch the Light
 1987: Fireworks
 1989: Point Blank
 1991: Knock Out
 1996: Feels Like Comin' Home
 1996: Freudenfeuer (Tysk version av Feels Like Comin' Home)
 1998: Rebel Soul
 1999: Fuel To the Flames
 2001: Strike Ten
 2003: Free
 2006: Double X
 2008: The Räuber
 2011: Branded

Samlingsskivor och liveskivor
 1993: Live ... the Best
 1997: Hot & Slow
 2000: Who's Foolin' Who (greatest hits)
 2001: 29 Golden Bullets
 2002: Live Over Europe!
 2004: The Early Days Parts 1 - 5
 2005: One Acoustic Night
 2007: Double Vision
 2009: You Make Me Feel (greatest ballads)
 2011: Fireworks... Still Alive

Singlar
 1989: Sword and Stone
 1998: Because It's Christmas Time
 2003: Tell Me What U Know
 2004: Schanzer Herz
 2010: Deutsche Nationalhymne

VHS / DVD
 1993: The Best (VHS)
 2001: Golden Bullets (DVD)
 2005: One Acoustic Night (DVD)
 2007: Double Vision (DVD)
 2008: The Räuber - Live (DVD)

Externa länkar 

 Bonfire's officiella hemsida

Musik i Bayern
Hårdrocksgrupper
Glam metal-grupper
Tyska rockgrupper
Musikgrupper bildade 1972
Trevor Pinnock

Trevor David Pinnock, född 16 december 1946 i Canterbury, Kent, är en brittisk dirigent, cembalist, organist och pianist.

Pinnock var en av grundarna till den på barockens och wienklassicismens musik specialiserade orkestern The English Concert vilken han ledde i mer än 30 år. Han har tidigare varit konstnärlig ledare för National Arts Centre Orchestra och grundade The Classical Band i New York.

Pinnock lämnade The English Concert 2003 och fokuserade på en karriär som dirigent för större symfoniorkestrar och operahus världen över. Som cembalist har han också uppträtt med och spelat in kammarmusik samt undervisat vid olika konservatorier. Pinnock har vunnit en Gramophone Award för sin inspelning av Bachs Brandenburgkonserterna med European Brandenburg Ensemble, en tillfällig orkester som bildades enkom för att fira hans 60-årsdag.

Utmärkelser

Ordnar
1992: Commander of the Order of the British Empire (CBE)
1998: Officier de l'Ordre des Arts et des Lettres

Hedersdoktorat
1993: Hedersdoktor vid University of Ottawa
1995: Hedersdoktor vid University of Kent
2005: Hedersdoktor vid University of Sheffield

Referenser

Noter

Översättning

Externa länkar
Officiell webbplats

Brittiska dirigenter
Brittiska pianister
Brittiska organister
Brittiska cembalister
Män
Födda 1946
Levande personer
Sydfrukter

Sydfrukter är ett löst, samlat begrepp för frukter, frön och grönsaker som importeras från varmare trakter, så som medelhavsområdet eller Amerika. Några exempel på sådana frukter är avokado, persikor, ananas, aprikoser, citroner, vindruvor, bananer och fikon.

Källor 

Frukter
Amsbergs kapell

Amsbergs kapell är ett kapell i Amsberg i Borlänge kommun. Kapellet tillhör Stora Tuna församling i Västerås stift.

Kyrkobyggnaden
Kapellet som uppfördes 1683 har en stomme av trä och består av rektangulärt långhus med kor i öster. I nordost finns en vidbyggd sakristia och i sydväst ett vidbyggt vapenhus. Ytterväggarna är klädda med stående rödmålad träpanel. Byggnaden täcks av ett valmat sadeltak.

Sakristian utvidgades 1749-1751 samtidigt som nuvarande vapenhus uppfördes. 1924-1925 genomfördes en restaurering under ledning av arkitekt Magnus Dahlander då ett kyrktorn vid västra sidan revs. Tornet var troligen samtida med kapellet.

Kyrkogården
Söder om kapellet står en klockstapel uppförd 1925 efter ritningar av Magnus Dahlander.

Den relativt lilla kyrkogården runt kapellet i Amundsberg anlades år 1800 men öppnades formellt först 1841. I nutiden äger sällan gravsättningar rum där eftersom den är fullbelagd. Stoftet efter konstnären Pelle Hedman vilar under en sten rest av hembygdsföreningen.

Inventarier
 Altarskåpet i skuren ek är tillverkat i Lübeck på 1490-talet. Skåpet överlämnades 1759 till Amsbergs kapell från att tidigare ha varit i Stora Tuna kyrka. Altarskåpet har en omramning från 1652.
 Predikstolen tillverkades 1621 och fanns tidigare i Stora Tuna kyrka. Ljudtaket har fem statyetter från 1400-talet.
 Dopfunten har ett ställ av furu och ett dopfat av tenn som båda är från mitten av 1700-talet.

Referenser

 
 
 Svenska kyrkan i Borlänge

Vidare läsning

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Västerås stift
Kyrkobyggnader i Borlänge kommun
Kyrkobyggnader invigda 1683
1683 i Sverige
JAWS

JAWS är namnet på en mjukvara som fungerar som ett hjälpmedel för personer med nedsatt syn på så sätt att det är möjligt att använda en dator med ett grafiskt gränssnitt. Programmet läser upp den text som visas på skärmen med hjälp av en syntetisk röst. Den första versionen av programmet JAWS släpptes av Ted Henter år 1989. Ted Henter förlorade själv synen i en motorcykelolycka år 1978 och grundade 1985 företaget Freedom Scientific. Programmet skrevs ursprungligen för att användas tillsammans med operativsystemet MS-DOS. Jaws finns i två versioner för MS-DOS, därefter blev operativsystem med stöd för fönsterhantering populära och blev snart dominerande på marknaden för persondatorer. Jaws har släppts i 12 versioner för Windows, den senaste versionen släpptes i oktober 2010.

Se även 
 Wikipedia:Använda JAWS. Hjälpinstruktioner för att navigera och ändra Wikipedia med stöd av JAWS

Datorhjälpmedel
Höglands kapell

Höglands kapell är ett kapell som tillhör Dorotea-Risbäcks församling i Luleå stift. Kapellet ligger i orten Högland i Dorotea kommun.

Kapellet
Kapellet uppfördes 1904 som Långsele-Höglands roteskolhus. 1939 köptes byggnaden in av Svenska kyrkan och invigdes 10 november samma år som Höglands kapell av biskop Bengt Jonzon.
Kapellet har en stomme av trä och ytterväggar klädda med vitmålad stående träpanel och täcks med ett plåttäckt sadeltak.

Kyrkorummet har väggar och tak klädda med gråvita masonitskivor. Golvet är klätt med parkett och har fast bänkinredning med öppna kvarter. Koret är smalare än långhuset och ligger två trappsteg högre upp än övriga kyrkorummet.

Invid kapellet finns en väg och på andra sidan vägen finns en klockstapel, uppförd 1941 efter ritningar av byggmästare Jöns Bredberg.

Inventarier
 Altartavlan är målad 1951 av Kerstin Sandberg Bränngård. Motivet är olika händelser från Jesu liv. Ursprungliga altartavlan var målad av Torborg Lindberg.
 Predikstolen är tillverkad av Levi och Liverpon Wikström.
Ett harmonium.

Källor

Referenser
 
 
 Dorotea-Risbäcks församling

Kyrkobyggnader i Luleå stift
Kyrkobyggnader i Dorotea kommun
Kyrkobyggnader invigda 1939
Kapell i Sverige
1939 i Sverige
Fire Vox

Fire Vox är namnet på en open source-plugin till webbläsaren Firefox, som kan läsa upp webbsidors innehåll för användare med nedsatt syn. Den kan bland annat hantera språkdelarna av CSS3.

Externa länkar 
 Webbplats

Datorhjälpmedel
Franz Kugler (historiker)

Franz Theodor Kugler, född den 18 januari 1808 i Stettin, död den 18 mars 1858 i Berlin, var en tysk konsthistoriker. Han var far till Bernhard von Kugler.

Kugler genomgick arkitektskolan i Berlin och blev 1833 professor i konsthistoria vid Berlins akademi. Han företog forskningsresor och inkallades 1843, för konstärendens beredning, till kulturministeriet, där han 1849 blev föredragande råd och 1857 överregeringsråd.

Av Kuglers större skrifter kan nämnas Handbuch der Geschichte der Malerei (två band, 1837; tredje upplagan 1867, i tre band), Handbuch der Kunstgeschichte (1841–42; femte upplagan, 1871–1872, utgiven av Wilhelm Lübke), ett klassiskt verk, där för första gången den samfällda konstutvecklingen framställs som en organisk process och ett viktigt led av kulturhistorien, samt Geschichte der Baukunst (band 1–3, 1856–1859), fortsatt 1867 och fortsatt av Jacob Burckhardt (italienska renässansen), Wilhelm Lübke (renässansen i Frankrike och Tyskland) och Cornelius Gurlitt (barocken).

Vidare märks Kuglers Pommersche Kunstgeschichte (1840), Karl Friedrich Schinkel (1842) och Kleine Schriften und Studien zur Kunstgeschichte (1853-54). Hans Geschichte Friedrichs des Großen (1840, illustrerad av Adolph von Menzel; många upplagor) blev en tysk folkbok och översattes till flera språk. På det vittra området utgav Kugler Geschichte (1840) och Belletristische Schriften (åtta band, 1851–1852), innehållande sex band dramer och två band noveller.

Källor 
 

Tyska konsthistoriker
Tyska professorer
Konsthistoriker under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Tyska ämbetsmän under 1800-talet
Personer från Stettin
Födda 1808
Avlidna 1858
Män
Ugglan
Överlida kyrka

Överlida kyrka är en kyrkobyggnad i Överlida i den sydvästra delen Svenljunga kommun. Den tillhör sedan 2014 Mjöbäck-Holsljunga församling (tidigare Mjöbäcks församling) i Göteborgs stift.

Historia
Orten Överlida växte kraftigt under 1950-talet och behovet av en egen kyrka uppstod, då avståndet till Mjöbäcks kyrka upplevdes som långt. En disponent på orten skänkte tomtmarken och bygget kunde till stor del finansieras med donationsmedel.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan uppfördes 1963 efter ritningar av arkitekterna Nils Halla och Bengt Edman och invigdes samma år av biskop Bo Giertz. Träkyrkan består av långhus med kor i öster. Långhuset har ett brant sadeltak, belagt med tunn eternit, som når ända ned till marken och gavlarna har liggande träpanel. Ihopbyggt med långhuset vid nordvästra sidan finns en lägre byggnadskropp med församlingslokaler. Sakristian ligger numera i byggnadskomplexets norra del. Fram till en ombyggnad 1993 var sakristian inhyst i ett rum bakom koret i öster. Inredningen är till stor del utförd i omålat trä.

Inventarier
 Dopfunten av sten är en gåva från Älvsereds församling 1953. Funten har en kvadratisk fotplatta och en klockformad cuppa som är mindre än foten.
 Altarskåpet är tillverkat 1993 av konstnären Eva Spångberg. Skåpets mittparti skildrar hur Jesus efter sin uppståndelse ger sig till känna för två lärjungar i Emmaus (Lukas 24:13-35). Vänstra partiet visar den gamle Symeon med Jesusbarnet i Jerusalems tempel (Lukas 2:25-35) och högra partiet framställer Jesus med Marta och Maria (Lukas 10:38-42).
 En sexsidig predikstol av omålat trä är en gåva av Karlssons snickerifabrik i Överlida.

Orgel
 Orgeln, som är byggd 1963 av Tostareds kyrkorgelfabrik, är mekanisk med sex stämmor fördelade på manual och pedal.

Klockstapel och klockor
Norr om kyrkan finns en fristående klockstapel av trä med öppen konstruktion uppförd 1963. I stapeln hänger två klockor.

Referenser

 Svenska kyrkan Överlida

Vidare läsning

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Svenljunga kommun
Kyrkobyggnader invigda 1963
1963 i Sverige
Michael Bernays

Michael Bernays, född den 27 november 1834, död den 25 februari 1897 i Karlsruhe, var en tysk litteraturhistoriker,  bror till Jacob Bernays.

Bernays, som var professor vid Münchens universitet 1874–90, gjorde sig framför allt känd som Goetheforskare. Bland hans arbeten kan främst nämnas Über Kritik und Geschichte des goetheschen Textes (1866) och inledningen till Hirzels samling "Der junge Goethe" (1875) samt hans upplaga av Goethes brev till F.A. Wolf (1868). 

Vidare skrev han Zur Entstehungsgeschichte des schlegelschen Shakespeare (1872) och reviderade den schlegel-tieckska Shakespeareöversättningen (1871–72). Ur hans kvarlåtenskap trycktes Schriften zur kritik und literaturgeschichte (1895–99).

Källor 
 

Tyska litteraturvetare
Tyska professorer
Alumner från Bonns universitet
Alumner från Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Personer verksamma vid Münchens universitet
Johann Wolfgang von Goethe
William Shakespeare
Födda 1834
Avlidna 1897
Män