kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kinneveds kyrka

Kinneveds kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Kinneveds församling i Skara stift. Den ligger strax utanför Kinnarp i Falköpings kommun.

Kyrkobyggnad
Kyrkan är en absidkyrka i romansk stil från 1100- och 1200-talen. Murarna är av kalksten med fyllning av kullersten och bruk,(s.k. skalmur) i absiden är murarna 1,5 meter tjocka. Både på in- och utsidan är murarna putsade och vitkalkade. Utanför långhusets södra vägg finns "Kinnevedskistan", en romansk gravvård från 1100-talet med två kors i sten.

Tornet och den västligaste delen av långhuset är från 1820. Taket är täckt med spån och tornhuven med plåt. Före 1820 fanns vapenhuset på norra sidan, vilket då antagligen var försedd med huvudingången. Sakristian ombyggdes på 1780-talet och större fönster insattes i långhuset 1782. 

Kryssvalven inne i kyrkan är senmedeltida och dekorerades 1953 med grå och röda band i medeltida stil. Läktaren tillkom 1733, men flyttades 1820 då kyrkorummet förlängdes. 1786-87 gjorde man om altarprydnader, bänkar och sakristian.

År 1871 uppsattes ett nytt kors överst på tornets spira efter att det gamla blåst ned 1869.

Inventarier 
Kyrkans äldsta föremål är dopfunten i sandsten från 1100-talet. 
Altarprydnaden består av ett krucifix och fyra manliga helgonbilder från senmedeltiden. 
Madonnaskulptur från 1400-talet utförd i ek. Höjd 140 cm. Maria och Kristusbarnet är skurna tillsammans. Med blekta och skadade färger,    
Två epitafium i snidat trä från 1700-talet över kyrkoherden Carl Hodhelius 1691-1707 och ett över kyrkoherde Jakob Wallbom 1707-1727 
Predikstolen installerades år 1725. 
I sakristian hänger en tavla på prosten Jonas Öjebom (1744-77) och en tavla på kyrkoherde Fredrik Wennersten (1809-1880)

Orgel
Orgeln är byggd 1980 av Frederiksborg Orgelbyggeri och har 21 stämmor fördelade på manual och pedal. Den stumma fasaden härstammar från 1885 års orgel, byggd av Salomon Molander och därifrån är även alla fem stämmorna bevarade i det nuvarande verket.

Bilder

Kinnevedskistan
Utanför kyrkans södra långhusvägg finns en romansk gravkista från 1100-talet med utsirade gavelstenar.

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 
 Tvetydiga runor i Kinneved (Riksantikvarieämbetets blogg)

Kyrkobyggnader i Falköpings kommun
Kyrkobyggnader i Skara stift
Kyrkobyggnader invigda under 1100-talet
Medeltida kyrkobyggnader i Sverige
Axel Bergström (musiker)

Carl Axel Bergström, född 3 februari 1864 i Garpenbergs församling, Kopparbergs län, död 31 oktober 1907 i Stockholm, var en svensk violinist och kompositör.

Biografi
Bergström anställdes 1879 som militärmusiker vid Dalregementet, där han 1880 blev såsom förste tenorbasunist. År 1880 kom han till Stockholm, där han studerade violinspel för Johan Lindberg och vann om hösten samma år inträde i musikkonservatoriet, där Fridolf Book var hans lärare. Då Bergström 1886 avgick därifrån erhöll han akademiens jetong. År 1882 anställdes han som tredje altviolinist i Kungliga Hovkapellet och blev senare förste violinist där. Han var dessutom altviolinist i Aulin-kvartetten 1887–1903. Han avlade militärmusikdirektörsexamen 1885, antogs 1888 som musikanförare vid Upplands regemente, var 1890–1902 musikdirektör där och från 1899 fram till sin död vid Göta livgarde.<ref>Aulin'ska stråkqvartetten, Svensk Musiktidning, n:o 8, 1892, sid. 57f.</ref>
 
Bergström tilldelades Litteris et Artibus 1898 och invaldes som medlem nr 509 av Kungliga Musikaliska Akademien 1903.

Marscher
Upplands regementes marsch, tidigare kallad Utgångsmarsch'' (även kallad "Kungliga Signalregementets marsch")

Referenser

Noter

Externa länkar
 Carl Axel Bergström på Hovkapellets webbplats

Svenska klassiska kompositörer under 1800-talet
Svenska klassiska kompositörer under 1900-talet
Svenska violaster
Svenska militärmusiker
Födda 1864
Avlidna 1907
Män
Medlemmar av Kungliga Hovkapellet
Svenska musiker under 1800-talet
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Personer från Garpenbergs socken
Mottagare av Litteris et Artibus
Lacka naturreservat

Lacka naturreservat  är ett naturreservat i yttre delen av Västerljungs skärgård i Västerljungs socken i Trosa kommun. Reservatet skapades 1978 efter ett beslut från Länssyrelsen i Södermanlands län.

Naturreservatet har fått sitt namn efter den största ön i reservatet. På ön finns även en gård med samma namn, omtalad i skriftliga handlingar första gången 1377 ('Lakka'). På gården bedrevs jordbruk fram till 1970-talet, idag betas ön endast av får. Gården omfattar en äldre tillbyggd parstuga, drängstuga, magasin samt en timrad bod samt norr därom ladugård och hönshus. På 1920- eller 1930-talet uppläts en tomt till en sommarstuga som uppfördes på öns nordvästra spets, samtidigt uppfördes även ett utkikstorn ovanför sommarstugan.

Reservatet består helt av öar, holmar och skär och har ingen fastlandsförbindelse. Reservatet är 3 120 hektar, varav 130 hektar är öar.

Se även 
Kung Valdemars segelled

Referenser 
 Länsstyrelsens i Södermanlands län informationssida om reservatet

Naturreservat i Trosa kommun
Naturskyddsområden bildade 1978
In Treatment

In Treatment är ett amerikanskt tv-drama från betalkanalen HBO producerat av bland andra Mark Wahlberg. Serien hade premiär den 28 januari 2008 och de tre första säsongerna handlar om psykoterapeuten Paul Weston (Gabriel Byrne) och hans möten med sina patienter. Seriens tre första säsonger sändes i USA fem dagar i veckan och samma patienter återkom på samma veckodag. Serien avslutades efter tre säsonger 7 december 2010 och återupptogs 2021, då med Uzo Aduba i huvudrollen som terapeuten Brooke Taylor. Serien bygger på den israeliska förlagan Betipul (Hos terapeuten).

Rollista i urval

Återkommande säsong 1–3
Gabriel Byrne – Paul Weston
Dianne Wiest – Gina
Michelle Forbes – Kate

Säsong 1 (2008)
Melissa George – Laura Hill
Blair Underwood – Alex Prince
Mia Wasikowska – Sophie
Embeth Davidtz – Amy
Josh Charles – Jake

Biroller
 Peter Horton – Zack
 Jake Richardson – Ian
 Mae Whitman – Rosie
 Max Burkholder – Max
 Julia Campbell – Olivia
 Glynn Turman – Alex Prince, Sr.

Säsong 2 (2009)
Hope Davis – Mia Nesky
Alison Pill –  April
Aaron Shaw – Oliver
Sherri Saum – Bess
Russell Hornsby – Luke
John Mahoney – Walter Barnett

Biroller
Laila Robins – Tammy Kent
 Glynn Turman – Alex Prince, Sr.

Säsong 3 (2010)
Irrfan Khan – Sunil
Debra Winger – Frances
Dane DeHaan – Jesse
Amy Ryan – Adele
Alex Wolff – Max

Biroller
 James Lloyd Reynolds – Steve
 Susan Misner – Wendy 
 Sonya Walger – Julia 
 Samrat Chakrabarti – Arun
 Dendrie Taylor – Marisa
 Joseph Siravo – Roberto

Säsong 4 (2021)
 Uzo Aduba – Brooke Taylor
 Joel Kinnaman – Adam
 Anthony Ramos – Eladio Restrepo
 John Benjamin Hickey – Colin
 Quintessa Swindell – Laila
 Charlayne Woodard – Rhonda
 Liza Colón-Zayas – Rita

Källor

In Treatment
TV-seriestarter 2008
Amerikanska TV-serier från 2010-talet
Amerikanska TV-serier från 2020-talet
Svarteborgs socken

Svarteborgs socken i Bohuslän ingick i Tunge härad, ingår sedan 1974 i Munkedals kommun och motsvarar från 2016 Svarteborgs distrikt.

Socknens areal är 139,9 kvadratkilometer, varav land 133,21. År 2000 fanns här 2 722 invånare. Tätorterna Dingle och Hällevadsholm samt sockenkyrkan Svarteborgs kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Svarteborgs socken har medeltida ursprung. Socknen införlivade under medeltiden Aspångs socken och på 1500-talet Tose socken.
 
Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Svarteborgs församling och för de borgerliga frågorna bildades Svarteborgs landskommun. Landskommunen utökades 1952 och uppgick 1974 i Munkedals kommun. Församlingen uppgick 2010 i Svarteborg-Bärfendals församling. 

1 januari 2016 inrättades distriktet Svarteborg, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Tunge härad. De indelta soldaterna tillhörde Bohusläns regemente, Stångenäs, Bullarens och Sotenäs kompanier och de indelta båtsmännen tillhörde 1:a Bohusläns båtsmanskompani.

Geografi och natur
Svarteborgs socken ligger nordväst om Uddevalla kring södra delen av Södra Bullaresjön och genomkorsas av Berghemsmoränen. Socknen består av sprickdalar omgivna av en kuperad sjörik skogsbygd.

Det kommunala naturreservatet Gunnarsbo ligger i socknen. De största insjöarna är Södra Bullaresjön som delas med Mo och Naverstads socknar i Tanums kommun, Kärnsjön som delas med Hede och Håby socknar i Munkedals kommun och Aspen.

I kyrkbyn Svarteborg fanns förr ett gästgiveri.

Historia
Legenden om kung Rane utspelas delvis i Svarteborg.

Fornlämningar
Över 100 boplatser från stenåldern har påträffats. Från bronsåldern finns gravrösen, skålgropsförekomster och cirka 30 hällristningar. Från järnåldern finns 20 gravfält och fem fornborgar.

Befolkningsutveckling

Befolkningen ökade från 1762 1810 till 3191 1860 varefter den minskade till 2444 1910 då den var som lägst under 1900-talet. Till 1990 ökade folkmängden på nytt till 2939.

Namnet
Namnet skrevs på 1320-talet Suartaborgh och kommer från byn med samma namn. Efterleden är borg, troligen med betydelsen 'berg(avsats) med brant sida, brant höjd'. Förleden kan innehålla ett äldre namn på en bäck, Svarta, syftande på mörkt vatten.

Kända personer från Svarteborgs socken
Tomas Thorild
Anton Julius Carlson

Se även
Svarteborgs församling

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar

Svarteborgs socken i Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige i 7 band, Stockholm 1856-1870

Indelningar i Munkedals kommun
Socknar i Tunge härad
Sunnmørspriset

Sunnmørspriset är ett norskt litterärt pris som årligen utdelas av Sunnmøre frilynde ungdomslag för bästa bok på nynorska utgiven under föregående år. Priset instiftades 1953. Priset kan ges både till skönlitteratur och sakprosa. Samma författare kan endast få priset en gång.

Pristagare 
1953 – Ragnvald Vaage för Den vonde draumen
1954 – Jan-Magnus Bruheim för Ord gjennom larm
1955 – Åsta Holth för Kornet og freden
1956 – Eirik Vandvik för Blant gudar på Olymp
1957 – Halldis Moren Vesaas för Utvalde dikt
1958 – Alfred Hauge för Kvinner på Galgebakken
1959 – Arthur Klæbo för Farlige fjell
1960 – Pål Sundvor för Fangen er fri
1961 – Trygve Bjørgo för Vokstergrunn
1962 – Ragnvald Skrede för Frå kjelde til sjø
1963 – Johannes Heggland för Bronsesverdet
1964 – Ingebjørg Karin Sandsdalen för Guds lampe
1965 – Knut Hauge för Kross og kvitsymre
1966 – Sigmund Skard för Haustraun
1967 – Anna Sandnes och Anna Skeide 
1968 – Olav Berkaak för Korset under skuggefjellet
1969 – Martha Schumann    
1970 – Ingebjørg Mælandsmo för Olea Grøger
1971 – Olav H. Hauge för Spår vinden
1972 – Aslaug Høydal för Prest i såldet
1973 – Ivar Orgland för Nattstill fjord
1974 – Edvard Hoem för Kjærleikens ferjereiser
1975 – Alf A. Sæter för To i storm
1976 – Magnus Buflod för Før frosthegget fell
1977 – Bjarne Østbø för Vindfall
1978 – Åse-Marie Nesse för Nomadesongar
1979 – Fredrik Heitkøtter för Frå Breheim til Mjøsstrand
1980 – Ragnar Ulstein för Småsamfunn i storkrig
1981 – Marie Takvam för Eg har røter i jord
1982 – Tor Obrestad för Sjå Jæren, gamle Jæren
1983 – Bjarne Rabben för Folk ved havet
1984 – Lillian Clausen Mangerøy för Elisabeth
1985 – Åse Gruda Skard för Liv laga
1986 – Signe Seim för - her budde ein gong eit barn
1987 – Jul Haganæs för Myrkegangsdalen
1988 – Sigurd Muri för Arvegods
1989 – Utdelades inte
1990 – Hermann Starheimsæter för Han gjorde det
1991 – Oddgeir Bruaset för Folket langs Storfjorden
1992 – Jon Tolaas för Nattkino
1993 – Kolbjørn Hauge för Heit juice
1994 – Rune Belsvik för Dustefjerten og den store marsipanfesten
1995 – Jon Fosse för Melancholia 1
1996 – Utdelades inte
1997 – Erna Osland för Det sjette grepet
1998 – Utdelades inte
1999 – Merima Maja Brkic för Stans denne natta och Vekk meg
2000 – Finn Øglænd för Dei penaste jentene på TV
2001 – Carl Frode Tiller för Skråninga
2002 – Ragnar Hovland för Norske gleder
2003 – Are Kalvø
2004 – Brit Bildøen för Alt som er
2005 – Olaug Nilssen
2006 – Ingelin Røssland för Handgranateple
2007 – Frode Grytten för Rom ved havet, rom i byen
2008 – Lars Petter Sveen för Køyre frå Fræna

Norska litteraturpriser
Priser och utmärkelser instiftade 1953
Amanethes

Amanethes är det nionde studioalbumet av det svenska gothic metal-bandet Tiamat. Albumet gavs ut av Nuclear Blast den 18 april 2008. Inspelningen gjordes dels i The Mansion och Cue i Grekland, dels i Studio Mega i Sverige. Albumet producerades av Johan Edlund, bandets sångare och gitarrist, och mixades och mastrades i Woodhouse Studios i Tyskland av Siggi Bemm. Albumdesignen är gjord av Johan Edlund.

Lålista
 "The Temple of the Crescent Moon" - 5:33
 "Equinox of the Gods" - 4:35
 "Until the Hellhounds Sleep Again" - 4:07
 "Will They Come?" - 5:13
 "Lucienne" - 4:41
 "Summertime Is Gone" - 3:53
 "Katarraktis Apo Aima" - 2.43
 "Raining Dead Angels" - 4:18
 "Misantropolis" - 4:13
 "Amanitis" - 3:21
 "Meliae" - 6:11
 "Via Dolorosa" - 4:06
 "Circles" - 3:48
 "Amanes" - 5:29

Banduppsättning
 Johan Edlund - sång, gitarr
 Thomas Petersson - gitarr
 Anders Iwers - bas
 Lars Sköld - trummor

Referenser

Musikalbum 2008
Album av Tiamat
Färla

Färla (latin: ferula, "ris") var förr i tiden ett straffredskap av trä eller läder som användes i skolundervisningen..

Äldre tiders skolor har i hög grad präglats av stränghet, och skolaga var allmänt förekommande. Olika straffredskap användes för att främja flit och lydnad. Till sin hjälp för att tillrättavisa eleverna kunde läraren använda dels björkris (som eleverna ofta fick gå ut och plocka ihop själva), dels en så kallad färla, det vill säga en skiva på ett skaft med vilken läraren slog barnen över fingrarna eller handflatorna. 

Färlan var inte enbart en svensk företeelse utan användes även i utlandet och ansågs oumbärlig vid allt skolarbete redan på 1600-talet.

Heraldik 
Färlan utnyttjade som symbol i några medeltida ätters släktvapen, se Färla (adelsätter). Den användes i den akademiska heraldiken. I Sverige förekommer den bland annat på Karolinska skolans i Örebro sigill, samt i Katedralskolans i Uppsala vapen.

Se även
 Karbas
 Rotting

Referenser

Bestraffningsformer
Barndom
Vytjegda

Vytjegda () är en av Dvinas källfloder i norra Ryssland. Vytjegda kommer från Timanbergen i republiken Komi och flyter i västlig riktning genom Archangelsk oblast. Efter dess förening med Suchona i Kotlas bär flodsystemet namnet Dvina. Flodsystemets längd från Vytjegdas källa till Dvinas utlopp är 1,780 km.

Strax efter gränsen till Archangelsk oblast kommer från vänster (från söder) biflödet Sjies. En närbelägen järnvägsstation med samma namn på Norra järnvägen (Vologda—Kotlas—Syktyvkar—Vorkuta) förbereds under 2019 för att bli en soptipp för Moskva, något som under 2019 ledde till omfattande protester.

Källor

Vattendrag i Ryssland
Norra Dvinas avrinningsområde
Vjatka

Vjatka () är en biflod till Kama i centrala Ryssland. Kama är segelbar till staden Kirov (som förut hette Vjatka). Vjatkafloden är 1.250 km lång. 

Vattendrag i Ryssland
Kamas avrinningsområde
Volgas avrinningsområde
Norrlandsgatan

Norrlandsgatan är en gata i stadsdelen Norrmalm i centrala Stockholm. Gatan sträcker sig från Hamngatan till Birger Jarlsgatan.

Historik
Anledningen till namnet är okänt och beteckningen Norlandz gathun fanns redan 1648. Bebyggelsen längs Norrlandsgatan varierar starkt beträffande byggår. I norra delen överväger byggnader från 1800-talet medan gatans södra del förändrades starkt i samband med omdaningen av Stockholms city (Norrmalmsregleringen) på 1960- och 1970-talen.

Byggnader och verksamheter
 I korsningen med Kungsgatan dominerar byggnaden för Myrstedt & Stern. 
 Vid Norrlandsgatan 2-6  finns baksidan av Citypalatset, byggd 1932 efter Ivar Tengboms ritningar.  
 Vid Norrlandsgatan 1-5, hörnet Hamngatan, reser sig sedan 1974 PK-husets, ett kontors- och shoppingkomplex ritat av Backström & Reinius.
 I huset på Norrlandsgatan 11 A+B föddes Alfred Nobel den 21 oktober 1833. Huset som Nobel föddes i är dock rivet i samband med Norrmalmsregleringen på 1960-talet.
 Vid Norrlandsgatan 17 grundades 1863 Danska ångbageriet (sedermera känt under namnet Schumachers bageri).
 Vid Norrlandsgatan 11 låg Restaurang Fontainebleau fram till sprängningen den 31 december 1982.

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar

Gator och torg på Norrmalm
Dagenham

Dagenham är en stadsdel (district) i London Borough of Barking and Dagenham, nordöstra London.

Fram till 1920-talet var Dagenham ett stationssamhälle i grevskapet Essex. Då började samhället växa i mycket snabb takt. 1926 blev Dagenham ett urbant distrikt och 1938 fick orten status som municipal borough. 1965 gick kommunen upp i London och blev en del av dess borough Barking and Dagenham.

Stadsdelen har en kyrka från 1200-talet. Londons tunnelbana (District Line) har stopp på stationerna Becontree, Dagenham Heathway och Dagenham East. Även järnvägsstationen Chadwell Heath ligger nära Dagenham.

I Dagenham tillverkade Ford motorer. Fordfabriken hade funnits på orten sedan 1931. Den tillverkade bilar fram till 2002 och hade som mest 40 000 anställda. Därefter inriktades tillverkningen på dieselmotorer. I oktober 2012 kom ett meddelande om att fabriken skulle stängas vid sommaren år 2013.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Stadsdelar i London
Vult von Steijern

Vult von Steijern är en svensk ätt som stammar från körsnären Elias Fult (1608-79) som omkring 1640 flyttade till Sverige från Schlesien och som tillhörde en från Steiermark bördig släkt. Ätten har samma ursprung som Lilliesvärd.

Med namnet Vult von Steijern adlades 1743 dennes sonson Johan Julius Vult von Steijern (1695-1767). En av dennes sonsöner Henrik Sebastian Vult von Steyern blev 1832 friherre enligt regeringsformens § 37.

Alfabetisk lista
 Fredrik Vult von Steijern (1851–1919), chefredaktör för Dagens Nyheter
 Henrik Vult von Steyern (1806–1871), militär och politiker
 Nils Vult von Steyern (1839–1899), politiker

Stamtavla över kända ättlingar
Elias Fult (1608–1679), körsnär
Johannes Vultejus, magister
Johan Julius, adlad Vult von Steijern (1695–1767)
Gustaf Vult von Steyern (1729–1807), assessor
Julius Fredrik (1764–1808), lantbrukare
Julius Vult von Steijern (1805–1889), assessor
Fredrik Vult von Steijern (1851–1919), chefredaktör för Dagens Nyheter
Henrik Sebastian Vult von Steyern (1768–1844), upphöjd till friherre, direktör
Carl Vult von Steijern (1804–1869), kammarherre
Carl Vult von Steijern (1840–1915), stationsinspektor
Carl-Erik Vult von Steijern (1879–1963), friherre vid faderns död, kontorist
Gösta Vult von Steijern (1907–1982), ingenjör
Gunilla Vult von Steijern (född 1937), gift med Tom Linder
Louise Linder (född 1963), präst och psykoterapeut
Henrik Vult von Steyern (1806–1871), militär och politiker
Nils Vult von Steyern (1839–1899), politiker
 Nils Vult von Steyern (1887–1966), justist, statsråd och riksmarskalk

Källor

Svenska adelsätter
Svenska friherrliga ätter
Artiklar som behöver faktamallar (Adelsätt)
Jacob Johann von Wulffen

Jacob Johann von Wulffen, född 1623, död 1678, var en svensk krigare, av en ursprungligen pommersk släkt, som kom i svensk hovtjänst 1644, senare i militärtjänst.

Wulffen deltog i Karl X Gustavs danska och polska krig, blev 1659 överste, 1672 generalmajor och fick 1675 överbefälet i Pommern. Han är framför allt bekant för sitt lysande försvar av Stettin med 2000 mans besättning mot brandenburgarna mellan juni och december år 1677. När han slutligen tvingades att kapitulera mot fritt avtåg ansågs brandenburgarna under belägringen ha förlorat omkring 10.000 man.

Svenska militärer under 1600-talet
Svenska generaler
Födda 1623
Avlidna 1678
Män
Oregon, Illinois

Oregon är en stad i den amerikanska delstaten Illinois med en yta av 5 km² och en folkmängd, som uppgår till 4 163 invånare (2005). Oregon är huvudorten i Ogle County.

Pionjären John Phelps bosatte sig 1833 i trakten och lyckades 1838 tillsammans med sina bröder B.T. Phelps och G.W. Phelps få stadsrättigheter för Oregon City. Staden bytte redan 1839 namn till Florence. Tre år senare togs det nuvarande namnet Oregon i bruk.

Norr om staden Oregon grundade skulptören Lorado Taft 1898 konstnärskolonin Eagle's Nest Art Colony. Många av Tafts skulpturer finns i Oregon eller i närheten av staden. The Soldiers' Monument från 1916 finns utanför Ogle County Court House. En annan känd skulptur, Black Hawk-statyn (också känd som The Eternal Indian, 1909-1911), finns i Lowden State Park i närheten av staden.

Guvernör Frank Orren Lowden och hustrun Florence Lowden, dotter till sovvagnens uppfinnare George Pullman, hade sitt stora jordbruk, Sinnissippi, i Oregon. Deras dotterson Phillip Lowden Miller sålde 1993 markområdet Sinnissippi Forest till delstaten Illinois.

Källor

Externa länkar

Oregon Public Library
Lowden State Park

Orter i Illinois
Ogle County
Alexandre Yersin

Alexandre Émile Jean Yersin född 22 september 1863 i Aubonne, kantonen Vaud, Schweiz, död 1 mars 1943 i Nha Trang, Vietnam, var en schweizisk läkare. 

Yersin arbetade från 1885 tillsammans med Pierre Paul Émile Roux i Paris, blev 1888 preparator vid Institut Pasteur och kort därpå läkare i Saigon. Han genomreste Annam, Tonkin och Kina samt isolerade 1894 bakterien Yersinia pestis i Hongkong. Han återkom 1895 som marinläkare till Paris, tillredde ett pestserum och använde det 1896 med framgång i Amoy och Kanton, där han på kinesiska regeringens uppdrag inrättade en filial av Institut Pasteur. Han studerade även tuberkulosen och framställde tillsammans med Roux difteriserum.

Källor

Referenser 

Schweiziska bakteriologer
Läkare under 1900-talet
Schweiziska forskare under 1900-talet
Personer från Vaud
Födda 1863
Avlidna 1943
Män
Ugglan
Niederbayern

Niederbayern är ett bezirk och regeringsdistrikt i det tyska förbundslandet Bayern. Huvudstad är Landshut.

Geografi

Läge 
Distriktet med en yta på 10 325,93 km² den 1 januari 2021 och 1 253 441 invånare den 31 december 2021 är beläget östligaste delen av landet, på båda sidor om Donau. Det består av en del av det gamla hertigdömet Bayern, forna furstendömet Passau samt riksgrevskapet Ortenburg.

Administrativ indelning 
Niederbayern indelas i tre kretsfria städer och nio kretsar:

Grannområden 
Grannområden är Oberpfalz (093) i norr, Plzeň (region) (Tjeckien, CZ) i nordost, Södra Böhmen (Tjeckien, CZ) i öster, Oberösterreich (Österrike, AT) i sydost och Oberbayern (091) i sydväst.

Källor

Regierungsbezirk i Bayern
Nils Persson (kommunalråd)

Nils Persson, född 9 september 1949 i Borlänge, Dalarnas län, snickare i grunden men sedan 2006 även politiker på heltid som kommunstyrelseordförande i Borlänge för socialdemokraterna.

Nils Persson arbetade som snickare 1965-1989. År 1989 blev han ombudsman på Byggnads och 1991 tillträdde han posten som avdelningsordförande för Byggnads Dalarna avd. 30, ett uppdrag han avsa sig 8 år senare för att istället ta över som kassör fram till 2006.

I maj 2006 tackade han ja till posten som kommunalråd 2006-2011 för Socialdemokraterna i Borlänge efter Peter Hultqvist och till rollen som kommunstyrelseordförande i Borlänge Kommun.

Nils Persson är även idrottsintresserad och ordförande i IF Tunabro, en fotbollsförening där han även varit aktiv spelare i allt från ungdoms- till seniorlag, därefter som ledare och ungdomsledare i många år.

Kommunalråd i Borlänge kommun
Personer från Borlänge
Personer inom svensk fackföreningsrörelse
Svenska socialdemokratiska kommunalråd
Födda 1949
Levande personer
Män
Svenska politiker under 2000-talet