kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vattrad skogsuggla

Vattrad skogsuggla (Strix ocellata) är en asiatisk fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar. Den förekommer huvudsakligen i Indien. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseede och läten 

Vattrad skogsuggla är en 41–48 cm lång kattugglelik fågel. Karakteristiskt är de koncentriska svarta cirklarna i det annars vita ansiktet samt en undersida vattrad i mörkbrunt och rostrött på vit botten. Ovansidan är grå med vita, rostbruna och mörkbruna fläckar och band. Lätet är ett spöklikt, darrande ljud som i engelsk litteratur återges "whaa-aa-aa-aa-ah" eller "chuhuawaarrrr".

Utbredning och systematik 
Vattrad skogsuggla delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Strix ocellata grisescens – förekommer vid foten av Himalaya (Pakistan till Rajasthan och Bihar)
 Strix ocellata grandis – förekommer på Kathiawarhalvön
 Strix ocellata ocellata – förekommer i Indien

Levnadssätt 
Vattrad skogsuggla hittas i låglänta områden i öppet skogslandskap, dungar med mangoträd, tamarind eller banjan. Den förekommer även i täta skogspartier i utkanten av byar och jordbruksområden. Ugglan lever av råttor, möss och andra gnagare, småfåglar upp till en tamduvas storlek samt krabbor, ödlor och stora insekter som skalbaggar.

Häckning 
Vattrad skogsuggla häckar mellan november och april, i västcentrala delarna av landet från februari till slutet av maj. Boet byggs i ett trädhål, vari ugglan lägger två till tre ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ovanlig eller sparsamt förekommande.

Namn 
Vattrade skogsugglans vetenskapliga artnamn ocellata betyder "med ögonformade fläckar".

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Patagonienuggla

Patagonienuggla (Strix rufipes) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning och systematik 
Patagoienuggla delas in i två underarter:
 Strix rufipes rufipes – förekommer i centrala Chile och västra centrala Argentina söderut till Eldslandet
 Strix rufipes sanborni – förekommer på ön Chiloé (tillhör Chile)

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i neotropiska regionen
Fläckig skogsuggla

Fläckig skogsuggla (Strix seloputo) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende 
Fläckig skogsuggla är en stor uggla med orangefärgat ansikte och stora svarta ögon. Adulta fågeln är brun med utbredd tunn tvärbandning på undersidan. Ungfågeln är vitaktig, med tvärbandning över hela kroppen. Den närbesläktade arten vitbrynad uggla är mycket mörkare i adult dräkt, med tunnare tvärbandning på brunt bröst och ungfågeln är vitare med färre teckningar och mer kontrasterande mörkbrunt ansikte.

Utbredning och systematik 
Fläckig skogsuggla förekommer i Sydostasien och delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Strix seloputo seloputo – södra Myanmar, Malackahalvön, Thailand, Sumatra och Java
 Strix seloputo baweana – ön Bawean (Javasjön utanför norra Java)
 Strix seloputo wiepkeni – södra Filippinerna (Palawan och Calamianöarna)

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Det vetenskapliga artnamnet seloputo kommer av det javanesiska namnet Selo-puto för fågeln.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Afrikansk skogsuggla

Afrikansk skogsuggla (Strix woodfordii) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Afrikansk skogsuggla är medelstor och knubbig, brunfärgad uggla. Huvudet är stort och runt utan örontofsar. Undersidan är kraftigt tvärbandad och i ansiktet syns vita halvmånar. Färgsättningen varierar geografiskt från mörkbrun till ljust rostbrun. Hanen låter höra ett stifande "hu-wuuuu", medan båda könen yttrar en stigande och fallande grälande serie, ofta i duett.

Utbredning och systematik 
Afrikansk skogsuggla delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Strix woodfordii nuchalis – förekommer från Senegal och Gambia till södra Sudan, Uganda, norra Angola och västra Demokratiska republiken Kongo, samt på ön Bioko
 Strix woodfordii umbrina – förekommer i Etiopien och sydöstra Sydsudan
 Strix woodfordii nigricantior – förekommer från södra Somalia till Kenya, Tanzania, Zanzibar och östra Demokratiska republiken Kongo
 Strix woodfordii woodfordii – förekommer från södra Angola till södra Demokratiska republiken Kongo, Botswana, sydvästra Tanzania och Sydafrika

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Ursprunget till fågelns vetenskapliga artnamn anges inte av Smith som beskrev arten men sägs syfta på John Alexander Woodford, samlare av fågelkonstverk, bibliofil och i British Army.

Bildgalleri

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Egentliga ugglor
Fåglar i etiopiska regionen
Papuaspökuggla

För ugglearten Ninox theomacha, se häxspökuggla.

Papuaspökuggla (Uroglaux dimorpha) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar. Den förekommer på Nya Guinea samt på intilliggande ön Yapen. Arten minskar i antal, men beståndet anses ändå vara livskraftigt.

Kännetecken

Utseende 
Papuaspökugglan är en 30–33 cm lång uggla med litet huvud och lång stjärt. Den vitaktiga ansiksskivan är fint svartstreckad utan tydlig kant och med vita ögonbryn. Ovansidan är tätt tvärbandad i brunt och svart medan undersidan är ljusbeige med kraftiga svarta och bruna längstrående strimmor. De rätt stora ögonen är gula, likaså vaxhuden, medan näbben är blågrå med svart spets.

Läte 
Lätet består av ett sorgsamt mörkt tvåstavigt hoande, med tydlig paus emellan. Ibland kan de staplas på varandra i snabbare serier. Ibland inleds dubbeltonen med torra spinnande "prrr prrr prrr".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på Nya Guinea och på ön Yapen. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktskap 
Papauspökugglan placeras som enda art i släktet Uroglaux. Den anses traditionellt vara närbesläktad med övriga spökugglor i släktet Ninox samt den utdöda skrattugglan. Genetiska studier från 2019 gav motstridiga resultat, där vissa analyser bekräftade arten som en del av spökugglorna, medan andra pekade på att den istället kan vara systerart till alla andra ugglor i familjen.

Levnadssätt 
Papuaspökugglan hittas i låglänt regnskog, skogsbryn och galleriskog i savann, upp till åtminstone 1500 meters höjd. Födan består av insekter, smågnagare och medelstora till stora fåglar, bland annat wompoofruktduvan som uppgår till hela 80 % av ugglans vikt. Häckningsbiologin är okänd nanat än dunungar noterats i början av augusti.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal till följd av habitatförlust, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC). Den beskrivs som mycket fåtalig eller sällsynt.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i australiska regionen
Orientmaskuggla

Orientmaskuggla (Phodilus badius) är en asiatisk fågel i familjen tornugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Orientmaskugglan är en rätt liten (23–29 cm) uggla med korta ben och vingar, och korta örontofsar som sticker ut från huvudsidorna och en V-formad, gråskär ansiktssköld. Undersidan är också gråskär med små, svart prickar, medan ovansidan är kastanjebrun och beige med svarta fläckar och band. Lätet är en serie med uppböjda visslingar.

Ceylonmaskugglan, tidigare och av vissa fortfarande behandlad som en underart, är mörkare ovan med större vita fläckar. Även lätet skiljer sig, en serie med klagande och darrande visslande toner, mer komplex och mycket långsammare än orientmaskugglans.

Utbredning och systematik 
Orientmaskuggla delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Phodilus badius saturatus – Sikkim och nordöstra Indien till södra Kina, Myanmar, Thailand, Indokina
 Phodilus badius badius – Malackahalvön, Borneo, Sumatra, Java och ön Nias
 Phodilus badius arixuthus – ön Bunguran (Natunaöarna)
 Phodilus badius parvus – ön Belitung (utanför sydvästra Borneo)

Tidigare inkluderades ceylonmaskuggla (P. assimilis) i orientmaskuggla och vissa gör det fortfarande.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och populationsutvecklingen anses stabil. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Tornugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Itombwetornuggla

Itombwetornuggla (Tyto prigoginei) är en utrotningshotad och mycket dåligt känd afrikansk fågel i familjen tornugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Itombwetornuggla är en 23-29 centimeter lång mycket vacker, djupt kastanjebrun uggla. Endast honan finns beskriven, med rostbrun ovansida och blekare orangeaktig undersida. Ögonen är mörka och den för familjen karakteristiska ansiktsmasken oval och kompakt. Lätet består troligen av långa och sorgliga visslingar, men detta behöver bekräftas.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Itombwebergen i östra Demokratiska republiken Kongo där den är dåligt känd. Den kan möjligen förekomma i andra skogsområden, framför allt i Nyungwe där en oidentifierad uggla hördes 1990. Ett möjligt fynd gjordes även i Burundi 1974.

Systematik 
Itombwetornuggla placerades tidigare i släktet Phodilus, då med det svenska trivialnamnet itombwemaskuggla, men förs allt oftare istället till tornugglorna i Tyto. Några genetiska studier har ännu inte gjorts av arten. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Typexemplaret samlades in 1951 och först 1996 återupptäcktes den igen. Arten är utan tvekan mycket sällsynt och har ett väldigt litet utbredningsområde. Den verkar dessutom ha specifika krav på sin levnadsmiljö, även om den fångats i ett område något påverkat av människan. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som starkt hotad (EN). Världspopulationen uppskattas till 3 500–15 000 individer.

Levnadssätt 
Typexemplaret hittades på 2430 meters höjd i en gräsöppning, medan återupptäckten 1996 gjordes i bergsbelägen galleriskog på 1830 meters höjd där sluttningarna täcks av gräs och buskar, med bergsskog i dalarna nedan. Både födan och häckningsbiologin är okänd, men de långa benen tyder på att arten tillbringar mycket tid på marken och den tros häcka i trädhål. Den antas vara stannfågel.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Alexandre Prigogine (1913–1991), rysk-belgisk ornitolog, geolog och kemist som sponsrade expeditioner till tropiska Afrika.

Noter

Externa länkar 

Tornugglor
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Demokratiska republiken Kongo
Gyllentornuggla

Gyllentornuggla (Tyto aurantia) är en fågel i familjen tornugglor inom ordningen ugglefåglar. Den förekommer enbart på ön Niu Briten i Bismarckarkipelagen utanför Nya Guinea. Arten är mycket sällan sedd och därför dåligt känd. Den tros minska i antal på grund av skogssavverkningar och är därför upptagen på IUCN:s röda lista över hotade arter, som sårbar.

Utseende och läten 
Gyllentornugglan är en rätt liten (27–33 cm) tornuggla. Den skiljer sig från alla andra arter i familjen genom sin genomgående guldbeigefärgade fjäderdräkt. Ovansidan är mörkare med svartbruna v-formade teckningar, undersidan ljusare med bruna fläckar. Honan liknar hanen men är större. Ögonen är svartbruna, näbben askvit. Lätena är dåligt kända; läten som kopplas till gyllentornugglan är ett "ka-ka" som upprepas cirka sex gånger per sekund samt en lång stigande vissling.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på ön Niu Briten i Bismarckarkipelagen där den antas vara stannfågel. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Mycket få observationer har gjorts av fågeln och dess levnadssätt är därför dåligt känd. Den har rapporterats bebo tropisk regnskog, skogsbryn och grönskande raviner från havsnivå till 1830 meters höjd. Maginnehållet från en individ visade en liten gnagare, men tar förmodligen också andra små ryggradsdjur och insekter. Dess häckningsbiologi är helt okänd.

Status och hot 
Gyllentornugglan har en liten världspopulation bestående av uppskattningsvis endast 2 500–10 000 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust. Fågeln är därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter, kategoriserad som sårbar (VU).

Noter

Externa länkar 

Tornugglor
Fåglar i australiska regionen
Gråmaskad tornuggla

Gråmaskad tornuggla (Tyto glaucops) är en fågel i familjen tornugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning och systematik 
Gråmaskad tornuggla förekommer i Västindien. Det råder oenighet vilka bestånd som ska föras till arten. International Ornithological Congress urskiljer tre underarter med följande utbredning:
 Tyto glaucops glaucops – förekommer på Hispaniola och Tortuga
 Tyto glaucops nigrescens – förekommer på Dominica
 Tyto glaucops insularis – förekommer i södra Små Antillerna, från St. Vincent till Grenada

Andra för nigrescens och insularis till tornugglan (T. alba).

Även utdöda taxonet cavatica inkluderas i arten. Den ansågs tidigare utgöra en egen art, puertoricotornuggla, men inkluderas i gråmaskad tornuggla efter studier.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig. Underarten cavatica anses vara utdöd, Det är oklart varför den försvann, men troligen på grund av habitatförstörelse eftrer att människor kom till ön. Det finns dock rapporter om grottlevande ugglor från så sent som 1912, vilket skulle kunna röra cavatica.

Namn 
Arten kallades tidigare hispaniolatornuggla, men detta namn har flyttats över till utdöda arten ’’Tyto ostologa’’ efter att puertoricotornugglan inkluderats i glaucops och därmed vidgat dess utbredningsområde.

Referenser

Externa länkar

Tornugglor
Fåglar i neotropiska regionen
Minahasatornuggla

Minahasatornuggla (Tyto inexspectata) är en utrotningshotad fågel i familjen tornugglor som enbart förekommer på ön Sulawesi i Indonesien.

Utseende och läte 
Minahasatornugglan är en medelstor (30 cm), skogslevande tornuggla. Ovansidan är rostfärgad och undersidan rostbeige, med svarta fläckar. Vingarna är bandade i svart och roströd, och stjärten är fint bandad. Ett område i nacken och runt vingknogen är mörkare än resten av kroppen. Ansiktsskivan är ljust roströd och ögat är svart. Två färgformer förekommer, en ljusare och en mörkare. Den senare kan vara svår att skilja från sulawesitornugglan, men denna är mycket större med sotfärgad ansiktsskiva och fint vitfläckig ovansida. Lätet är ett nasalt och hest, väsande skri, cirka 1,8 sekunder långt.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergsskogar på norra och centrala Sulawesi. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Minahasatornuggla har en liten världspopulation bestående av uppskattningsvis endast 2 500–10 000 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust. Den är därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter, kategoriserad som sårbar (VU).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Tornugglor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Sulawesi
Orientgräsuggla

Orientgräsuggla (Tyto longimembris) är en asiatisk och australisk fågel i familjen tornugglor inom ordningen ugglor.

Utseende 
Orientgräsugglan är en 35,5 cm lång tornuggla som förekommer i öppna gräsmarker. Den är lik tornugglan (eller orienttornugglan som ibland urskiljs som egen art) men är mörkare ovan, mestadels mörkbrun med gulbeige teckningar och vitaktiga fläckar. Ansikte, bröst och halssidor har en anstrykning av blekt rostbrunt. Den beigefärgade stjärten uppvisar tydliga och breda brunsvarta band. 

I flykten visar den mycket mer kontrast mellan ovan- och undersida samt mellan en gulbeige fläck på de yttre handpennornas bas och breda mörka spetsar på handpennetäckarna. Vidare syns att handpennorna på undersidan är mycket mer mörkspetsade och även mörkspetsade yttre handpennetäckare som formar ett mörkt band.

Utbredning och systematik 
Orientgräsuggla har en vid utbredning från Indien till Filippinerna och söderut till Nya Guinea. Den delas in i fem underarter:
 Tyto longimembris longimembris – förekommer i Indien, Indokina, Sulawesi, Små Sundaöarna, norra och östra Australien
 Tyto longimembris chinensis – förekommer i sydöstra Kina (sydöstra Yunnan till Jiangsu) och Vietnam
 Tyto longimembris pithecops – förekommer i Taiwan
 Tyto longimembris amauronota – förekommer i Filippinerna
 Tyto longimembris papuensis – förekommer på västra centrala Nya Guinea i Baliemdalen samt på östra Nya Guinea (höglänta områden i Eastern Range, på Huonhalvön samt på Southeastern Peninsula)

Tidigare har den häckat i Bangladesh och Fiji men är där numera utgången. Tillfälligt har den påträffats i Hong Kong och Japan. Orientgräsuggla och nära släktingen afrikansk gräsuggla (T. capensis) betraktades tidigare som en och samma art.

Levnadssätt 
Orientgräsugglan förekommer i öppna gräsmarker upp till 1450 meters höjd. I vissa områden är den en gnagarspecialist. Den häckar mellan oktober och mars i Indien (mestadels oktober-december), i Kina och Filippinerna september till januari och maj till juni i Papua Nya Guinea. Boet är en enkel plattform på marken där den lägger fyra till sex vita ägg. Arten är mestadels stannfågel.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av habitatförstörelse och i norra Australien råttbekämpning. Den minskar dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats, men arten rapporteras vara sällsynt eller mycket sällsynt i hela utbredningsområdet.

Namn 
Fågeln kallades tidigare indonesisk gräsuggla på svenska.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Tornugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Manustornuggla

Manustornuggla (Tyto manusi) är en fågel i familjen tornugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Manustornugglan är en mycket stor och mycket dåligt känd uggla. Det ljusbeige hjärtformade ansiktet ramas in av en bred svart kant. Undersidan är beige med spridda fläckar, medan ovansidan är mycket mörkare, med ett mönster av svarta och rostfärgade fält samt ljusa fläckar. I sitt utbredningsområde är arten den enda tornugglan och är därför omisskännlig. Lätena är okända.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på ön Manus som hör till ögruppen Amiralitetsöarna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Manustornugglan är mycket dåligt känd, men tros vara skogslevande, möjligen begränsad till högre höjder.

Status 
IUCN betraktar den inte längre som egen art, varför den inte placeras i någon hotkategori.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Tornugglor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Amiralitetsöarna
Taliabutornuggla

Taliabutornuggla (Tyto nigrobrunnea) är en fågel i familjen tornugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läten 
Taliabutornugglan är en medelstor (31–32 cm), skogslevande tornuggla. Honan är mörkbrun ovan med små vita fläckar som bildar linjer. Vingarna är mörka och obandade, armtäckarna med vitaktiga spetsar och stjärten är brun med tre mörka band. Undersidan är gyllenbrun, fläckad och marmorerad i svart. Ögat är svart. Hanen liknar förmodligen honan men har inte beskrivits. Lätet är ett väsande ljud typiskt för släktet.

Status och systematik 
Fågeln förekommer på ön Taliabu som hör till ögruppen Sulaöarna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Taliabutornugglan är mycket dåligt känd. Med ett mycket litet utbredningsområde och ett bestånd som tros bestå av under 1000 vuxna individer är den upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över utrotningshotade arter. Där listas den dock i lägsta kategorin sårbar (VU) eftersom den verkar tolerera degraderade miljöer och tros därför inte minska betydande i antal.

Noter

Externa länkar 

Tornugglor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Sulaöarna
Masktornuggla

Masktornuggla (Tyto novaehollandiae) är en fågel i familjen tornugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning och systematik 
Masktornuggla delas in i sex underarter:
 Tyto novaehollandiae calabyi – förekommer i låglandet i södra Nya Guinea och på ön Daru
 Tyto novaehollandiae melvillensis – förekommer i norra Australien (Melvilleön och Bathurstön)
 Tyto novaehollandiae galei – förekommer i nordöstra Queensland (nordöstra Kap Yorkhalvön)
 Tyto novaehollandiae kimberli – förekommer i norra Australien (Yampihalvön till Athertonplatån)
 Tyto novaehollandiae novaehollandiae – förekommer i sydvästra Western Australia till Victoria och nordöstra Queensland (Townsville)
 Tyto novaehollandiae castanops – förekommer på Tasmanien, Maria Island och Maatsuyker Island

Vissa urskiljer underarten castanops som en egen art, "tasmantornuggla".

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig, som dock även inkluderar manustornuggla (T. manusi) och molucktornuggla (T. sororcula) i bedömningen.

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Tornugglor
Fåglar i australiska regionen
Sulawesitornuggla

Sulawesitornuggla (Tyto rosenbergii) är en fågel i familjen tornugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Sulawesitornugglan är en mycket stor tornuggla. Den har grå ansiktsskiva, grå hjässa och rostfärgade ovansida och vingar med spridda teckningar. Den mindre och mer skogslevande minahasatornugglan har vitt ansikte och färre mörka teckningar ovan, medan orientgräsugglan har längre och obefjädrade ben som sticker utanför stjärten i flykten samt mindre kontrasterande vingteckning. Likt andra tornugglor är lätet ett långt skri.

Utbredning och systematik 
Sulawesitornuggla delas in i två underarter med följande utbredning:
 Tyto rosenbergii rosenbergii – förekommer i regnskogarna på Sulawesi och på Sangiheöarna
 Tyto rosenbergii pelengensis – förekommer på ön Peleng (Banggaiöarna)

Levnadssätt 
Sulawesitornugglan hittas i öppet landskap som jordbruksbygd, plantage och skogsbryn från lågland till bergstrakter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stabil populationsutveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen är okänd, men den beskrivs som vida spridd om än generellt ovanlig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Carl Benjamin Hermann Freiherr von Rosenberg (1817-1888), tysk naturforskare, utforskare och samlare i Östindien.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Tornugglor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Indonesien