kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hospital de la Latina

Hospital de la Latina (fullständigt namn Hospital de la Concepción de Nuestra Señora)) var ett sjukhus som grundades i Madrid i Spanien 1499 och som därefter populärt kom att kallas La Latina, efter smeknamnet för dess grundare, Beatriz Galindo.

Det lilla sjukhuset, på gatan calle de Toledo, var uppdelat i två zoner, den första för profana och den andra för religiösa. Under spanska självständighetskriget fungerade det som militärsjukhus och överlevde fram till 1906 då det revs på grund av en breddning av gatan. Portalen, med sin spetsbåge och tre skulpturer med gotiska tak och grundarnas sköldar, monterades ned och fördes till Arkitekturskolan i Madrid.

Bibliografi 
Aurea de la Morena Bartolomé, Marina Cano Cuesta España gótica Volumen 13: Castilla la Mancha: Toledo, Guadalajara y Madrid, Encuentro, 1998  
Rodríguez Villa, Antonio  Documentos desconocidos sobre el Hospital de la Latina, existente en Madrid Boletín de la Real Academia de la Historia,tomo 42 (1903), pp. 99-107.

Referenser

Källor och fotnoter 
Madripedia

Externa länkar 

Byggnader och anläggningar i Madrid
Ej längre existerande byggnader
Eugen Ferdinand av Österrike

Eugen Ferdinand av Österrike, född 21 maj 1863, död 30 december 1954 i Merano, begravd i Innsbruck , var en österrikisk ärkehertig och militär. Han var son till ärkehertig Karl Ferdinand av Österrike.

Eugen blev officer vid infanteriet 1877, och tjänstgjorde omväxlande vid infanteriet och kavalleriet. Han blev överste och regementschef 1890, generalmajor 1893, general vid kavalleriet 1901 och generaltruppsinspektör 1908. Han lämnade på grund av sjuklighet sin tjänst 1912.

Efter Oskar Potioreks avgång i december 1914 erhöll Eugen befälet på balkanfronten med förflyttades 1915 som generalöverste till italienska fronten, där han hade överbefälet fram till januari 1918. I november 1916 utnämndes Eugen till fältmarskalk. Efter kriget bosatte han sig i Basel.

Utmärkelser
  Riddare av Serafimerorden, 18 september 1897.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter

Huset Habsburg-Lothringen
Österrikes ärkehertigar
Österrikiska fältmarskalkar
Födda 1863
Avlidna 1954
Män
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Svensk uppslagsbok
Arméns fältarbetscentrum

Arméns fältarbetscentrum (FarbC) var ett truppslagscentrum för ingenjörtrupperna inom svenska armén som verkade åren 1991–1997. Förbandsledningen var förlagd i Eksjö garnison i Eksjö.

Historik
Arméns fältarbetscentrum bildades den 1 juli 1991 i samband med försvarsutredning 1988 genom att truppslagsinspektörerna med truppslagsavdelningar i arméstaben slogs samman med arméns strids- och skjutskolor samt övriga truppslagsskolor, vilka bildade så kallade Truppslagscenter. Denna omstrukturering resulterade i att arméns skolor avvecklades som självständiga enheter och de nyuppsatta truppslagscentren övertog ansvaret över utbildningen vid skolorna. 

Arméns fältarbetscentrum bestod 1991 av arméstabens ingenjöravdelning, Fältarbetsskolan (FältarbS) och Amröjskolan (AmröjS). Ingenjördelen av Artilleri- och ingenjörhögskolan (AIHS) tillkom i Arméns fältarbetscentrum året därpå. Chefen för Arméns fältarbetscentrum innehade även befattningen Ingenjörinspektören.  

Genom försvarsbeslutet 1996 kom Arméns samtliga truppslagscenter att avvecklas och dess uppgifter övertogs av Armécentrum (ArméC). Detta ledde till att Arméns fältarbetscentrum avvecklades den 31 december 1997 som enhet, och Fältarbetsskolan uppgick i Totalförsvarets ammunitions- och minröjningscentrum (SWEDEC). I samband med denna avveckling försvann även befattningen Ingenjörinspektör.

Ingående enheter
Ingenjörinspektören med stab (Inginsp)
Arméns fältarbetsskola
Arméns ammunitionsröjningsskola

Förbandschefer
Förbandschefen för Arméns fältarbetscentrum var tillika ingenjörinspektör. Åren 1966–1991 hade signal- och ingenjörtrupperna gemensam truppslagsinspektör, vilken titulerades ingenjör- och signalinspektör. Från 1991 fick de båda truppslagen varsin inspektör, och titeln för ingenjörtrupperna kortades ner till endast ingenjörinspektör. Ingenjörinspektören var åren 1991–1997 chef för Arméns fältarbetscentrum.

1937–1941: Sven Alin
1941–1946: Sigurd Rahmqvist
1946–1953: Inge Gustaf Hellgren
1953–1963: Stig Berggren
1963–1966: ?
1967–1969: Harald Smith
1969–1975: Åke Bernström
1975–1982: Kåre Svanfeldt
1982–1986: Owe Dahl
1986–1991: Bertil Lövdahl
1991–1993: Lars-Åke Persson
1993–1997: Christer Ljung
1997–1997: Björn Svensson

Namn, beteckning och förläggningsort

Se även

Eksjö garnison
Totalförsvarets ammunitions- och minröjningscentrum
Fältarbetsskolan
Amröjskolan
Göta ingenjörregemente
Lista över svenska arméns truppslagsinspektörer

Referenser

Anmärkningar

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Göta ingenjörregemente (officiell webbplats)
Ing 2 Kamratförening

Eksjö garnison
Försvarsmaktens centrum
Svenska militära enheter bildade 1991
Svenska militära enheter upplösta 1997
Ej längre existerande svenska ingenjörförband
Jekaterina Tjislova

Jekaterina Gavrilovna Tjislova (ryska Екатерина Гавриловна Числова), född 21 september 1846 i Sankt Petersburg i Kejsardömet Ryssland, död på 13 december 1889 på Krim, var en rysk ballerina. Hon hade ett förhållande med storfurst Nikolaj Nikolajevitj av Ryssland och fem barn med honom. 

Jekaterina Tjislova var aktiv på Mariinskijbaletten, där hon ansågs vara en oöverträffad partner till Feliks Krzesiński i polsk mazurka. Hon hade från 1865 ett förhållande med tsarens bror, med vilken hon fick fem barn från 1868 och framåt. Förhållandet var offentligt känt och orsakade en skandal. Nikolaj gav henne ett hus mittemot sitt eget, där hon brukade signalera med ljus i fönstret när hon ville träffa honom. Tsaren bad sin bror att visa mer diskretion, och paret började därför resa till San Remo och Krim för att umgås. Nikolajs hustru gick 1881 i kloster, och året därpå godkände tsaren att parets barn fick namnet Nikolajev efter sin far. Tjislova bad Nikolaj att trygga hennes och barnens framtid. Han kunde inte få en skilsmässa men hoppades få överleva sin hustru för att kunna gifta sig med Tjislova. 1889 avled hon dock oväntat på Krim, och Nikolaj avled strax efter. Deras söner blev 1894 adlade av sin kusin tsaren.

Källor

Födda 1846
Avlidna 1889
Ryska ballerinor
Kvinnor
Älskarinnor
Ryska balettdansare under 1800-talet
Börrum

Börrum är kyrkbyn i Börrums socken i Söderköpings kommun i Östergötlands län. 

I byn återfinns Börrums kyrka.

Orter i Söderköpings kommun
Caesar van Everdingen

Caesar Boetius van Everdingen, född omkring 1617 i Alkmaar, död där före 13 oktober 1678, var en nederländsk historie- och porträttmålare, bror till Allaert van Everdingen.

van Everdingen var elev av utrechtaren J.G. Bronchorst och målade, anslutande sig till Utrechtskolan, mytologiska och allegoriska bilder i halvt italiserande stil, med sirlig och glatt behandling av nakna figurer. Ett pregnant prov därpå är hans 1655 utförda Jupiter och Semele i Nationalmuseum. 

Men han tog likväl intryck även av andra konstnärer och riktningar, som i två stora skyttestycken i Alkmaars rådhus (1641), närmast erinrande om Bartholomeus  van der Helst. Åren 1648-50 arbetade han i Oraniernas sal i Huis ten Bosch i Haag. Som porträttör var han ej oäven. Han är förutom i Alkmaars rådhus representerad i museerna i Amsterdam, Haarlem, Haag, Leiden, Dresden och så vidare.

Källor

Noter

Representerade vid Nationalmuseum
Nederländska historiemålare
Nederländska porträttmålare
Nederländska målare under 1600-talet
Personer från Alkmaar
Födda 1617
Avlidna 1678
Män
Ugglan
Won Gyun

Won Gyun (koreanska: 원균; hanja: 元均), född 5 januari 1540, död 19 juni 1597, var en koreansk general och amiral under Joseondynastin. Han är mest känd för att ha försvarat Korea från japanerna år 1592–1598 under Japans invasion av Korea.

Födda 1540
Avlidna 1597
Koreanska militärer
Män
WP:Projekt Korea
Personer i Korea under 1500-talet
David Storl

David Storl, född 27 juli 1990 i Rochlitz, Östtyskland, är en tysk friidrottare som tävlar i kulstötning. 

Vid VM 2011 vann han guldmedaljen efter en stöt på 21,78.

Hans personliga rekord är 22,23 efter Diamond Leuge 9 juli 2015.

Källor
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1990
Tyska kulstötare
Män
Världsmästare i kulstötning
Europamästare i kulstötning
Olympiska silvermedaljörer 2012
Tyska olympiska silvermedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Tyskland
Levande personer
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Tyskland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2016
Herbert Eulenberg

Herbert Eulenberg, född 25 januari 1876, död 4 september 1949, var en tysk poet.

Eulenberg ägnade sig, efter fullbordade juriststudier åt författarskap. 1906-1909 var han dramaturg vid stadsteatern i Düsseldorf. Som diktare tillhörde Eulenberg övergångsepoken mellan impressionism och expressionism. Hans romantiska tendenser kom starkast fram i hans produktion före 1910. Senare försökte han föra sin diktning närmare verklighetsproblemen. Sin betydelsefullaste insats gjorde han som dramatiker. Anna Walewska (1899), ett dystert men färgstarkt drama med blodskamsmotiv, är typiskt för hans tidiga författarskap, vilket har sin styrka i detaljerna, fantasin och färgrikedomen. Bland hans övriga dramatiska arbeten märks Leidenschaft (1901), Belinde (1912), samt Zeitwende (1915). Han har också skrivit novellsamlingen Sonderbare Geschichten (1910), romanen Wir Zugvögel (1922), lyrik, historiska verk och politiska debattinlägg i dagspressen.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter

Tyska poeter under 1800-talet
Tyska poeter under 1900-talet
Tyska författare under 1800-talet
Tyska författare under 1900-talet
Tyska dramatiker under 1800-talet
Tyska dramatiker under 1900-talet
Tyskspråkiga poeter
Tyskspråkiga författare
Tyskspråkiga dramatiker
Tyska ämbetsmän under 1800-talet
Tyska ämbetsmän under 1900-talet
Födda 1876
Avlidna 1949
Män
Van Everdingen

van Everdingen är en holländsk målarfamilj, av vars medlemmar de märkligaste var:

 Cesar van Everdingen
 Allart van Everdingen

Efternamnet bars även av:
 Ewoud van Everdingen

Källor 

 

Nederländska släkter
Konstnärssläkter
Nederländska efternamn
Yun Bo-seon

Yun Bo-seon, född 26 augusti 1897 i Asan, Södra Chungcheong, död 18 juli 1990 i Seoul, var en sydkoreansk aktivist och politiker.

Yun var brorson till den nationalistiske aktivisten Yun Chi-ho och studerade i Skottland och återvände 1932 till Korea, som då var en japansk koloni. Efter befrielsen var han borgmästare i Seoul från 1948 till 1949. Efter det att Syngman Rhee tvingats avgå blev han Sydkoreas president 1960, men tvingades avgå till förmån för Park Chung-hee 1962, oppositionsparti ledare från 1963.

Referenser 

Födda 1897
Avlidna 1990
Män
Sydkoreas presidenter
Sydkoreas ministrar
Borgmästare i Seoul
Sydkoreanska politiker under 1900-talet
Personer från Asan
WP:Projekt Korea
Alumner från Edinburghs universitet
Eulenburg

Eulenburg är en sachsisk ätt av uradel, omnämnd första gången under 1100-talet. På 1400-talet överflyttade ätten till Ostpreussen, och upphöjdes 1786 till preussiskt grevligt stånd.

Den levde senare vidare i fyra olika linjer: Eulenburg zu Prassen, Eulenburg zu Wicken, Eulenburg zu Gassingen och Eulenburg zu Perkniken.

Bland kända medlemmar av släkten märks:

 Friedrich zu Eulenburg (1815-1881), tysk diplomat och statsman
 Botho zu Eulenburg (1831-1912), tysk politiker
 Botho Heinrich zu Eulenburg (1804–1879), tysk politiker
 Philipp av Eulenburg (1847-1921), tysk diplomat

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Tyska adelsätter
Svensk uppslagsbok
Eddie Skoller

Edward Ralf "Eddie" Skoller, född 4 juni 1944 i Saint Louis, Missouri, USA av svensk-ryska föräldrar, död 27 augusti 2023 i Köpenhamn, var en dansk sångare, musiker och komiker. Han var sedan 1950 bosatt i Danmark. Han var 1993–2004 gift med Sissel Kyrkjebø.

Biografi 
Skoller tog examen från Handelshøjskolen. Därefter inledde han en karriär inom det danska nöjeslivet. 1969 debuterade han som autodidakt sångare på Visevershus på Tivoli i Köpenhamn. Han medverkade under de kommande åren i musikaler som Hair (1971; rollen som "Berger") och Jesus Christ Superstar (1972).

Under sin karriär har Skoller dessutom arbetat med revy, TV-underhållning konsertturnéer med eget kompband. Bland hans mer uppmärksammade låtar finns "What Did You Learn in School Today" och "På forsiden af Søndags B.T". Skoller har gjort återkommande monologer som figuren "Hugo".

Familj 
Eddie Skoller har tidigare varit gift tre gånger – med Pia Persson, skådespelaren Lisbet Lundquist och Sissel Kyrkjebø (1993–2004) – med vilka han har fem döttrar (två, en, två). Från 2016 till sin död var han gift med kaféägaren Dorrit Elmquist.

Referenser 

Män
Födda 1944
Danska sångare
Danska komiker
Avlidna 2023
Azzopardi

Azzopardi är ett maltesiskt efternamn, som burits av bland andra:

 Francesco Azzopardi
 Ian Azzopardi
 Mario Azzopardi
 Nicole Azzopardi

Maltesiska efternamn
Senna (film)

Senna är en dokumentärfilm som handlar om den omkomne racerföraren Ayrton Sennas liv. Filmen skildrar mestadels Ayrton Sennas Formel 1 karriär från dess början 1984 fram till hans död 1994.

Referenser

Webbkällor

Brittiska biografifilmer
Brittiska dokumentärfilmer
Brittiska sportfilmer
Franska biografifilmer
Franska dokumentärfilmer
Franska sportfilmer
Brittiska filmer 2010
Engelskspråkiga filmer
Franskspråkiga filmer
Japanskspråkiga filmer
Portugisiskspråkiga filmer
Franska filmer 2010
Vanföreanstalt

Vanföreanstalt var en institutionsvårdsform från slutet av 1800-talet fram till 1960-talet för vård av barn med svåra rörelsehinder. Institutionerna hade först ingen offentlig finansiering utan drevs genom välgörenhet. Verksamheten bestod i ortopedisk behandling och det förekom även yrkesskolor för barnen vid anstalterna. Hierarkierna var tydliga och auktoritära vari barnens integritet inte togs vida hänsyn till. En av de mest kända anstalterna var Eugeniahemmet i Stockholm.

Vanföreanstalterna och hur de intagna där behandlades resulterade i uppkomsten av ett flertal handikapporganisationer.

Se även 
 Handikapprörelsen i Sverige
 Handikappförbundens samarbetsorgan

Referenser 

Funktionsrättshistoria i Sverige

Sjukhus efter typ
Sveriges socialhistoria
Plains, Plateaus and Mountains

Plains, Plateaus and Mountains är Loosegoats andra studioalbum, utgivet 1999.

Låtlista 
Alla låtar är skrivna av Christian Kjellvander.
 "Adversity" - 4:31
 "Casillero del Diablo" - 4:04
 "Juan de Fuca" - 3:44
 "STT" - 4:12
 "A Mother's Cry" - 5:02
 "Sacred Ground" - 3:52
 "Palace of Dynasty" - 4:09
 "Indian Eagle" - 4:19
 "Oakbridge" - 3:25
 "Broken Bay" - 4:22
 "Feeling Deluxe" - 3:53
 "Lizard Sheet" - 3:33
 "New Season" - 4:35
 "Stum Mountain Man" - 11:24

Medverkande musiker 
 Christian Kjellvander - sång, akustisk gitarr, elgitarr, orgel, äggskallra, körsång, piano, bas, munspel, triangel, banjo.
 Magnus Melliander - elgitarr, slidegitarr, lap steel, mandolin, akustisk gitarr.
 Johan Hansson - trummor, körsång, timpani, percussion.
 Anders Tingsek - bas, körsång, äggskallra.
 Erik Hjärpe - orgel, piano, hammondorgel.
 Martin Johansson - pedal steel.
 Mark Haines - tamburin.
 Johanna Dahl - cello.
 Lotten Zimmergren - cello.
 Ylva Wålstedt - viola.
 Åsa Johansson - violin.
 Charlotte Cederblom - fiol.
 Sally Timms - körsång.

Mottagande 
Dagensskiva.com gav betyget 7/10 och Nöjesguiden 4/6.

Övrigt 
Låten "Stum Mountain Man" är tillägnad Christian Kjellvanders bortgågna pappa, Jan Kjellvander.

Referenser 

Musikalbum 1999
Album av Loosegoats
Album utgivna på Startracks
Vads kyrka

Vads kyrka är en kyrkobyggnad som sedan 2002 tillhör Götlunda församling (tidigare Vads församling) i Skara stift. Den ligger i tätorten Tidan i Skövde kommun.

Kyrkobyggnaden 
Kyrkan är ursprungligen uppförd på 1100- eller 1200-talet, och finns först omnämnd 1302, då kung Birger Magnusson undertecknade ett brev vid Vads kyrka. År 1724 revs det gamla koret och ersattes med ett längre och bredare, varför kyrkan utvidgades åt öster. År 1782 beslutade man att ta upp ett fönster på nordsidan och förstora fönstret på västra gaveln, och 1813 togs nya, större fönster upp. Dessa fönster fick 1815 målade "gardiner".

Restaurering på 2000-talet 
På 2000-talet restaurerades kyrkan för omkring fyra miljoner kronor, då den var i dåligt skick. Sakristians väggar hade fått stora sprickor efter en mycket torr sommar, och det visade sig vid restaureringen att muren till sakristian var i så dåligt skick att den kunde spolas bort. Man rev således allt utom taket, göt en ny grund och återuppbyggde väggarna. Sakristian förlängdes i samband med detta en halvmeter.

Vid restaureringen målades vidare hela kyrkan utom taket om. Väggarna gjordes ljusare och de förut gröna bänkarna blålaserades med röda lister, samma färg som sedan tidigare predikstolen och altaruppsatsen haft. Också partierna mellan bänkdörrarna fick en ny färg som bättre matchade dörrarna, och altarrundelns gröna tyg byttes ut mot naturfärgat skinn. Utvändigt lagades och vitkalkades putsen. Vid restaureringen förbättrades även belysningen, och bergvärme installerades.

Kyrkan återinvigdes den 30 maj 2010 av biskop Erik Aurelius.

Klockstapel 
Kyrkans klockstapel är mycket gammal och har en så kallad "björnstege" bestående av en kraftig stock från stapelgolvet upp till klockorna, med urtag för fotsteg på framsidan och skåror att hålla händerna i på baksidan. I stapeln finns två klockor; den stora är omgjuten i Örebro 1805 och den lilla är gjuten i Skara 1748.

Inventarier 
Vid ombyggnaden 1724 tillkom den nuvarande altartavlan, som avbildar den uppståndne Kristus med korset i handen. På den vänstra sidan av altartavlan syns Mose med tio Guds bud; på den högra finns en annan bild, men vem den föreställer är inte känt. Den med träskulpturer av evangelisterna försedda predikstolen är också från 1700-talet.

Kyrkorgeln är från 1951 och har elva stämmor. Före 1951 hade kyrkan ingen orgel.

Bilder

Referenser

Externa länkar 

Kyrkobyggnader i Skara stift
Kyrkobyggnader i Skövde kommun
Eva Tjörnebo

Eva Cecilia Tjörnebo, född 1 april 1956 i Helsingborgs Maria församling, Malmöhus län, är en svensk läkare och vissångerska. Hon är dotter till Gunnar Tjörnebo.

Tjörnebo kommer ursprungligen från Skåne, men är numera bosatt i Nyköpings kommun. Hon var i sin ungdom medlem i folkmusikgruppen Folkvind, som 1977 gav ut ett album på Oktoberförlaget. Under senare år har hon utgivit fyra musikalbum, de tre senare tillsammans med Viskompaniet. Hon tilldelades Olrogstipendiet 2013.

Diskografi
 1994 – Å längtat haver jag (Allwin, AWCD-3)
 1998 – –och liksom vinden fri (Allwin, AWCD-28)
 2003 – Klara stjärnor (Tongång, AWCD-51)
 2008 – Min utvalda vän (Tongång, AWCD-62)
 2014 - Som dagg och honung - Tjugo år med Eva Tjörnebo & Viskompaniet (Tongång, AWCD-71)

Källor
Eva Tjörnebo & Viskompaniet – Min utvalda vän, Lira 2008-12-12
Folkvind, progg.se

Noter

Svenska vissångare
Födda 1956
Kvinnor
Levande personer
Svenska läkare under 2000-talet
Svenska sångare under 2000-talet
Personer från Helsingborg
Sacagaweadollar

Sacagaweadollarn är ett amerikanskt dollarmynt som har präglats varje år sedan år 2000. Myntet ersatte endollarmyntet med Susan B. Anthony vilket varit impopulärt på grund av att det lätt förväxlades med 25 cent myntet. 

Ursprungligen föreslogs Frihetsgudinnan som motiv till myntet men i slutändan blev det Sacagawea som valdes att pryda myntet.

Externa länkar
 Sacagawea Dollar, 2000 - 2008
Amerikanska mynt
Carl Piper

Carl Piper kan syfta på flera personer, bland andra:  
  
* Carl Piper (1647–1716), en av Karl XII:s rådgivare 
 Carl Edward Wilhelm Piper (1820–1891), svensk diplomat
 Carl Piper (1837–1919), tysk jurist
 Carl Piper (1946–2023), svensk godsägare

Se även 
 Carl Fredrik Piper (förgreningssida)
 Charles Piper
Jacobsskolan

Jacobsskolan är en yrkesförberedande gymnasieskola i Hässleholms kommun. På skolan går runt 550 elever, fördelade på åtta gymnasieprogram. Skolan har en lärartäthet på 9,2 lärare per 100 elever.

Även yrkeshögskolan har verksamhet i lokalerna.

Historia

1955 beslutade Kristianstads läns landsting att en verkstadsskola skulle öppna i Hässleholm. Skolan fick namnet Centrala Verkstadsskolan togs i bruk hösten 1957. Detta blev Kristianstads läns första verkstadsskola och var en av landets modernaste. Ursprungligen hade skolan plats för 200 elever.

Det första läsåret antogs 58 elever till grenarna bilmekaniker (8), byggnadssnickare (8), elektriker (8), instrumentmakare (8), metallarbetare (10), möbelsnickare (8), samt smeder, reparatörer och svetsare (8).

1972 bytte skolan namn till Jacobsskolan, efter Jacobsöner som skänkt både pengar och mark till Hässleholm.

Skolan har byggts till i omgångar och rymmer nu drygt 550 elever.

2017 utgick den sista årskullen från textilprogrammet.

Gymnasieprogram

Barn- och fritidsprogrammet
Byggprogrammet
Elprogrammet
Fordonsprogrammet  
Restaurang och livsmedelsprogrammet
Industriprogrammet
Omvårdnadsprogrammet

Externa länkar 
Jacobsskolans hemsida

Referenser

Gymnasieskolor i Skåne län
Utbildning i Hässleholms kommun
Carl Johan Engvall

Carl Johan Engvall, född den 31 juli 1858 i Vall i Karlskoga socken i Värmland, död den 22 mars 1936 i Högalids församling i Stockholm, var en svensk missionär som verkade inom Svenska Missionsförbundets (SMF) kongomission i Nedre Kongo (Bas-Congo) i dåvarande Fristaten Kongo. Han var den första missionären som reste till Kongo.

Biografi 
Engvall genomgick Svenska Missionsförbundets missionsskola i Kristinehamn 1878–1880. Avskildes till missionär i Kristinehamns missionshus i juli 1880 och vistades därefter någon tid i England för språkstudier. Avreste till missionsfältet i Kongo den 8 juli 1881, men var tvungen att återvända till Sverige på grund av sjukdom efter endast tre månader. Var sedan sjömansmissionär i Ryssland och Finland 1884–1896. Därefter reste han till London där han var föreståndare för den s.k. West-End-Missionen (Missionsförbundets Sjömansmission). Han stannade i London till 1911 då han förflyttades till Sunderland. År 1916 reste han till Amerika där han predikade bland svenskar i Kanada fram till 1928. Han var också redaktör för Canada-Posten under en tid samt arbetade som sekreterare för missionsförbundet i Kanada innan han återvände till Sverige.

Hans dagbok finns idag bevarad på Riksarkivet (RA) i Stockholm.

Familj 
Engvall gifte sig 1884 med Harriet Williamson från London som dog 1918 i Kanada. Han gifte om sig 1925 i Winnipeg, Kanada, med Anna Mathilda Andersson (1882–1948) som var församlingssyster i Eskilstuna. Engvall är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Bibliografi 
Fyra artiklar om heliga ting, 1932 med förord av A. Johansson. 
Vår sjömansmission: Något om Svenska Missionsförbundets arbete bland sjöfolk, 1914.

Referenser

Noter

Källor
 Andreasson, Hans, Liv och rörelse, Svenska Missionskyrkans historia och identitet, 2007, s 59

Svenska missionärer
Personer från Karlskoga
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1858
Avlidna 1936
Män
Nils Wikander

Nils Wikander, född den 7 oktober 1848 i Vendels församling, Uppsala län, död den 16 oktober 1914 i Matteus församling, Stockholm, var en svensk frikyrkoman.

Biografi 
Wikander tog studentexamen vid Uppsala Lyceum den 15 december 1873 och blev informator 1874. Han började under 1874 att predika och inskrevs på hösten vid Uppsala universitet, men måste på grund av försvagad hälsa avbryta studierna. Han verkade senare som predikant i norra Uppland, samt senare delen av 1876 som predikobiträde hos en kyrkoherde i Södermanland. Wikander flyttade 1877 till Kristinehamn för att där tjänstgöra som predikant vid missionsföreningen samt biträda som lärare vid missionsskolan i Kristinehamn. Han kallades av Svenska Missionsförbundet som vikarierande lärare på Missionsskolan 1879 och blev ordinarie lärare 1880 samt skolans rektor 1888. Han följde med till Stockholm då skolan flyttade dit, samt till Lidingö 1908. Wikander var skolans föreståndare t o m 1910.

Se även 
 Teologiska Seminariet

Referenser 
 Bildergalleri ur Svenska Missionsförbundet 1906, s 20
 Missionsförbundet 1914, s 327, 328, 1919 s 90
 Ungdomsvännen 1914, s 323
 Missionsskolan, minnesskrift 50-årsjubileum s 83-89

Noter 

Personligheter i svensk frikyrkorörelse
Män
Födda 1848
Avlidna 1914
Svenska pastorer
Personer från Vendels socken