kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Apoteksprivilegium

Apoteksprivilegium var i Sverige ett privilegium som utfärdades till apotek och apotekare att bedriva apotekarverksamhet. Apotekare var ett skrå varför privilegierna var ärftliga, dock brukade de överlåtas genom köp.

Från och med när apotek först började upprättas i Sverige var rörelsen starkt begränsad. Inget apotek fick anläggas i Sverige utan kronans tillstånd, "Vår allernådigste vocation och beställning", såsom det heter i 1688 års medicinalordningar. 

Detta tillstånd, privilegium, meddelades för visst, på bestämd ort beläget apotek, särskilt för varje ny apotekare. Tidigt uppkom i Sverige en praxis att överlåta apoteken genom köp, på vilket det kungliga privilegiet utgjorde stadfästelsen. I motsats till dessa äldre s.k. reala, säljbara apoteksprivilegier uppkom 1834 ett annat slag, därigenom att i privilegiebrevet inrycktes ett uttryckligt förbud mot överlåtelse genom köp. Apoteksprivilegiet blev ett s.k. personligt privilegium. Om ett apotek med dylikt privilegium blev ledigt, tillsättes den nye apotekaren av kronan efter ansökan, som stod öppen för alla. 

Dessa bägge slag av apotek kallades stamapotek, i motsats till filialapotek, vilka var såsom fullständiga apotek inrättade
filialer av de förra och koncessionerade av kronan "tills vidare". Ett slags filialer, fastän med mindre fullständig utrustning och av mera tillfällig natur, var de s.k. medikamentsförråd, som sedan 1869 anlades och vilkas hållande, efter skedd ansökan, gavs i uppdrag åt någon närboende apotekare personligen. 

Under 1700-talet sökte staten främja inrättandet av sockenapotek, varvid förutsattes någon medicinsk kunskap hos prästerskapet ("pastoralmedicin"). Dessa apotek avskaffades 1823. Ett försök till återupplivande gjordes 1890, då det ålades provinsialläkarna att införskaffa läkemedel, desinfektionsmedel och andra kemikalier.

Den ovan nämnda överlåtelsen genom köp, privilegiehandeln, medförde för apotekaryrket olägenheter, dels genom den växande skuldsättningen för apotekens åtkomst, dels genom osäkerheten i själva handelns rättsliga beskaffenhet då den grundade sig endast på hävd. Sedan 1830-talet framställdes flera förslag att avskaffa privilegiehandeln. Frågan löstes först genom kungliga majestäts kungörelse av 9 september 1873, enligt vilken "all handel med eller öfverlåtelse enskilde emellan af apoteksprivilegier skall med utgången af år 1920 upphöra att vidare tillerkännas gällande kraft." Stadgar fastställdes för en amorteringsfond för apoteksprivilegier. Delägare i fonden fick sitt privilegium efter värdering inlöst, varigenom apoteket blev personellt med förbindelse av halvårsinbetalningar till fonden ända till amorteringens slut, då av överskottet (reservfonden) bildades en pensionsfond för behövande medlemmar samt änkor och barn. En ny amorteringsfond för apoteksprivilegier erhöll stadgar 16 september 1892. 

1873 fanns 120 apotek med säljbara privilegier, 67 med personella, 16 filialapotek och 15 medikamentsförråd.

1970 övertog svenska staten apotekarverksamheten, och bildade Apoteket AB.

Se även
Apoteksverksamhet i Sverige

Källor

Apoteksverksamhet
Borgarrätt
Privilegier
Bjärtrå landskommun

Bjärtrå landskommun var en tidigare kommun i Västernorrlands län. Centralort var Strinne och kommunkod 1952–73 var 2217.

Administrativ historik
Bjärtrå landskommun (från början Bjertrå landskommun) inrättades den 1 januari 1863 i Bjärtrå socken i Ångermanland  när 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft. Kommunen förblev opåverkad av kommunreformen 1952.

År 1971 infördes enhetlig kommuntyp och Bjärtrå landskommun ombildades därmed, utan någon territoriell förändring, till Bjärtrå kommun. Tre år senare blev dock kommunen en del av Kramfors kommun.

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde kommunen Bjärtrå församling.

Kommunvapnet
Blasonering: Fält av guld bestrött med stolpvis ställda svarta myror.

Detta vapen fastställdes av Kungl. Maj:t den 21 december 1962 och är baserat på Bjärtrå sockens sigill från 1600-talet. Se artikeln om Kramfors kommunvapen för mer information.

Geografi
Bjärtrå landskommun omfattade den 1 januari 1952 en areal av 158,80 km², varav 129,70 km² land.

Tätorter i kommunen 1960

Tätortsgraden i kommunen var den 1 november 1960 48,0 procent.

Politik

Mandatfördelning i valen 1938-1970

Se även

 Bjärtrå församling

Referenser

Fotnoter 

Indelningar i Kramfors kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Sveriges kommuner 1952-1970
Tidigare kommuner i Västernorrlands län
Underskott

Underskott kan avse:

Budgetunderskott – det som uppstår då staten förbrukar mer pengar än den får in
Demokratiskt underskott – brist på demokrati
Nordingrå landskommun

Nordingrå landskommun var en tidigare kommun i Västernorrlands län. Centralort var Nordingrå och kommunkod 1952–73 var 2215.

Administrativ historik
Nordingrå landskommun inrättades den 1 januari 1863 i Nordingrå socken i Ångermanland  när 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft. Kommunen förblev opåverkad av kommunreformen 1952.

År 1971 infördes enhetlig kommuntyp och Nordingrå landskommun ombildades därmed, utan någon territoriell förändring, till Nordingrå kommun. Tre år senare blev dock kommunen en del av Kramfors kommun.

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde kommunen Nordingrå församling.

Kommunvapen
Nordingrå landskommun förde inte något vapen.

Geografi
Nordingrå landskommun omfattade den 1 januari 1952 en areal av 208,60 km², varav 199,70 km² land.

Tätorter i kommunen 1960

Tätortsgraden i kommunen var den 1 november 1960 26,7 procent.

Politik

Mandatfördelning i valen 1942-1970

Se även

 Nordingrå församling

Referenser

Fotnoter 

Indelningar i Kramfors kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Sveriges kommuner 1952-1970
Tidigare kommuner i Västernorrlands län
Ernst Wilhelm Bernhard Eiselen

Ernst Wilhelm Bernhard Eiselen, född 27 september 1793 i Berlin, död 22 augusti 1846 i Misdroy, var en tysk gymnast; bror till Johann Friedrich Gottfried Eiselen.

Eiselen var en av Friedrich Ludwig Jahns första lärjungar och blev hans främste medarbetare. Efter förbudet 1819 mot allt gymnastiserande var Eiselen den ende, som erhöll tillåtelse att undervisa i detta, dock endast privat, och han upprättade 1825 i Berlin en gymnastikinrättning, vilken flitigt besöktes, och inlade stora förtjänster om den tyska turnkonstens utveckling. Eiselen anses ha uppfunnit räck och barr samt andra tyska gymnastikredskap.

Bibliografi
Die deutsche Turnkunst (tillsammans med Jahn, 1816)
Abriss des deutschen Stoßfechtens (1826)
Der Wunderkreis (1829)
Die Hantelübungen (1833)
Die Turntafeln (1837)
Merkbüchlein für Anfänger im Turnen (1838)
Über Anlegung von Turnplätzen und Leitung von Turnübungen (1844)
Abbildungen von Turnübungen (1845; femte upplagan 1889)

Källor

Noter

Tyska gymnaster
Tyska fackboksförfattare
Tyskspråkiga fackboksförfattare
Tyska författare under 1800-talet
Idrottare från Berlin
Födda 1793
Avlidna 1846
Män
Ugglan
Författare från Berlin
Ullångers landskommun

Ullångers landskommun var en tidigare kommun i Västernorrlands län. Centralort var Ullånger och kommunkod 1952–73 var 2216.

Administrativ historik
Ullånger landskommun inrättades den 1 januari 1863 i Ullångers socken i Ångermanland  när 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft. 

Vid kommunreformen 1952 bildade den "storkommun" genom sammanläggning med landskommunen Vibyggerå.

År 1971 infördes enhetlig kommuntyp och Ullångers landskommun ombildades därmed, utan någon territoriell förändring, till Ullångers kommun. Tre år senare blev dock kommunen en del av Kramfors kommun.

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde kommunen Ullångers församling. Den 1 januari 1952 tillkom Vibyggerå församling.

Kommunvapen
Ullångers landskommun förde inte något vapen.

Geografi
Ullångers landskommun omfattade den 1 januari 1952 en areal av 382,00 km², varav 364,20 km² land.

Tätorter i kommunen 1960

Tätortsgraden i kommunen var den 1 november 1960 28,8 procent.

Politik

Mandatfördelning i valen 1938-1970

Referenser

Fotnoter 

Indelningar i Kramfors kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Sveriges kommuner 1952-1970
Tidigare kommuner i Västernorrlands län
Bjäsätter

Bjäsätter, även benämnd Bjäsäter, är en liten by norr om Linköping, Stjärnorps socken, Östergötland med cirka 30 invånare. Byn präglas av jordbruk.

Byn genomgick storskifte 1825 och laga skifte 1835 och 1852.

I byn finns en fungerande vattendriven turbinkvarn som årligen används för att mala mjöl. Vid kvarnen finns även en smedja, ett kvarnstall, ett lantbruksmuseum och en örtagård.

Bildgalleri

Noter

Externa länkar
Bjäsäters hemsida

Orter i Linköpings kommun
Ronnie (biografi)

Ronnie är The Rolling Stones-gitarristen Ronnie Woods självbiografi, utgiven 2007. 2009 utgavs boken på svenska av förlaget BTM Books, i översättning av Björn Lundqvist.

Externa länkar 
Ronnie Woods officiella sida
Förlagets sida
The Rolling Stones
Självbiografier
Kamelstekel

Kamelstekel (Xiphydria camelus) är en insekt i ordningen steklar som tillhör familjen halssteklar. Dess larver är vedlevande, honan lägger främst ägg på döda träd i alsläktet men ibland även på andra döda lövträd, exempelvis ur björksläktet eller poppelsläktet. Honan lägger vanligen äggen i den övre delen av stammen. När honan lägger ägg sprider hon samtidigt sporer av dynsvampar ur släktet Daldinia till det döda trädet, vars hyfer utgör larvernas föda.

Kamelstekelns larvgångar kan bli 50 centimeter långa och vara upp till 4 millimeter breda. Gångarna börjar cirka en centimeter in i veden och går in mot stammens mitt. De är fyllda med fint gnagmjöl och den ved som omger dem är ofta missfärgad av svampen honan spridit till veden. Larven förpuppar sig i en puppkammare ganska nära ytan. Kläckhålet är runt och har en diameter på cirka 4 millimeter. Utvecklingstiden för larven till imago kan vara två år.

Referenser 
Ehnström, Bengt & Axelsson, Rune. Insektsgnag i bark och ved, Artdatabanken, SLU, tryckt i Uppsala 2002.

Externa länkar 

Steklar
Pälsbin

Pälsbin (Anthophora) är ett släkte solitära bin i familjen långtungebin.

Beskrivning 
Pälsbin är relativt stora bin med en tät pälsliknande behåring, därav det svenska namnet. Många arter är påtagligt lika humlor. Tungan är mycket lång. Hos många arter, och alla arter i Skandinavien, finns tydliga könsskillnader genom att hanarna har en vit till gul mask på nedre delen av ansiktet, medan honorna är svarta.

Ekologi 
Pälsbin är solitärt levande bin som bygger sina bon i gångar som de själv gräver i sandig mark, i branter eller murar eller i murken ved. Äggen läggs i celler i slutet på sidogångar. Cellerna hålles ihop med ett desinficerande körtelsekret. I varje cell lägger honan ett ägg på en klump av nektar och pollen som tjänar som honung. De parasiteras av kägelbin och sorgbin vars larver lever av det insamlade näringsförrådet efter det att värdägget eller -larven dödats.

Utbredning 
Pälsbina finns i hela världen utom Antarktis, Sydöstasien och Australasien. Totalt finns omkring 750 arter.

Arter i Sverige och Finland 
I Sverige finns nedanstående 5 arter varav 2 arter är rödlistade:

vårpälsbi (A. plumipes) livskraftig LC
dånpälsbi (A. furcata) livskraftig LC
örtagårdsbi (A. quadrimaculata) livskraftig LC
humlepälsbi (A. plagiata) akut hotad CR
svartpälsbi (A. retusa) nära hotad NT

Av dessa finns Dånpälsbi och Örtagårdsbi i Finland, båda klassificerade som livskraftiga.

Källor

Externa länkar 

Bin
Vagnshund

Vagnshund kan syfta på hundar med olika användningsområden:

 Hundar med uppgift att följa ekipage med häst och vagn, se Gårdshund.
 Hundar som drog kärror på marknader m.m., se Sennenhund.

Brukshundar
Transport
Anne-Lise Berntsen

Anne-Lise Berntsen, född 28 augusti 1943 i Drammen, död 3 november 2012, var en norsk sångare (sopran).

Berntsen har studerat vid Mozarteum i Salzburg, i Århus, Haag, London och vid Operahögskolan i Stockholm. Hon debuterade i Oslo 1978, och gjorde 1984 sin operadebut på Kungliga Teatern, där hon var anställd till 1987. Hennes sceniska genombrott kom vid Folkoperan i Stockholm, där hon gjorde titelrollen i Turandot. Hon har bland annat sjungit titelrollen i Ariadne på Naxos vid Stora Teatern i Göteborg (1989), och Maria i Wozzeck (1990) och titelrollen i Carmen (1992) vid Det kongelige Teater i Köpenhamn. Hon debuterade på Den Norske Opera i Jenúfa 1991. Hon har också gjort solistkonserter i Europa, USA och Japan.

Berntsen ansågs som en tekniskt suverän sångare med ett stort röstomfång och betydande dramatisk talang. Hon var särskilt känd för sina framföranden av samtidsmusik.

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats

Födda 1943
Norska operasångare under 1900-talet
Norska sopraner
Kvinnor
Avlidna 2012
Norska operasångare under 2000-talet
Filtbin

Filtbin (Epeolus) är ett släkte solitära bin i familjen långtungebin. De lever som boparasiter i bon av sidenbin.

Beskrivning 
Filtbin är små, kraftigt byggda bin med rödaktiga och gulaktiga markeringar på mellankropp och bakkropp. Även benen är ofta rödaktiga. De har dessutom filtliknande hårfält i olika mönster på den i övrigt hårlösa mellankroppen och bakkroppen. På den bakre delen av buken har honan två spetsiga, taggiga utskott som är vända bakåt, och som antas användas vid äggläggningen. Kroppslängden är inte mer än 5 till 9 mm.

Utbredning 
Utbredningsområdet är mycket stort, och omfattar Amerika från Colombia norrut till de arktiska delarna av Kanada, Europa österut över norra och centrala delarna av Asien till Japan, samt hela Afrika (inklusive Kanarieöarna). Generellt sett verkar dock inte arterna vara särskilt vanliga. I hela världen finns något mer än 100 arter, omkring 20 av dem i Europa.

Arter i Sverige och Finland 
I Sverige finns nedanstående 4 arter varav 1 art är rödlistad. Det skall dock påpekas att statusen för hedfiltbi och rödfiltbi är osäker; vissa forskare räknar dem till samma art. I Finland finns 3 av arterna, varav en är rödlistad.

sandfiltbi (E. alpinus)
hedfiltbi (E. cruciger) Nära hotad i Finland.
rödfiltbi (E. marginatus) Sårbar i Sverige, saknas i Finland.
ängsfiltbi (E. variegatus)

Tidigare räknades skogsfiltbi (E. glacialis) som en egen art, men den betraktas numera som en underart till sandfiltbi, med det vetenskapliga namnet E. alpinus glacialis.

Ekologi 
Filtbina är polylektiska, de flyger till blommor från många olika familjer. Flygtiden varar från sommar till höst.

Arterna är boparasiter på sidenbin. Filtbihonorna lägger ett ägg per larvcell, när denna har fyllts med näring. För att kunna tränga igenom dessa cellers plastliknande skyddsbeklädnad använder honan troligen taggarna på bakkroppen. Larven har i sitt första larvstadium kraftiga käkar så att den kan döda värdägget eller -larven, för att på det sättet slippa konkurrens om matförrådet.

Källor

Externa länkar 

Insekter i palearktiska regionen
Insekter i nearktiska regionen
Insekter i neotropiska regionen
Insekter i etiopiska regionen
Bin
Vibyggerå landskommun

Vibyggerå landskommun var en tidigare kommun i Västernorrlands län. Centralort var Docksta.

Administrativ historik
Vibyggerå landskommun (från början Wibyggerå landskommun) inrättades den 1 januari 1863 i Vibyggerå socken  i Ångermanland  när 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft.

Den upphörde vid kommunreformen 1952, då den gick upp i Ullångers landskommun. Sedan 1974 tillhör området Kramfors kommun.

Kommunvapen
Vibyggerå landskommun förde inte något vapen.

Politik

Mandatfördelning i valen 1938-1946

Se även
 Vibyggerå församling

Referenser

Fotnoter 

Indelningar i Kramfors kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Tidigare kommuner i Västernorrlands län
Bonnie Guitar

Bonnie Guitar, egentligen Bonnie Buckingham, född 25 mars 1923 i Seattle, död 13 januari 2019 i delstaten Washington, var en amerikansk countrysångerska. Hon fick en hit med låten "Dark Moon" 1957.

Diskografi
Album
Moonlight and Shadows (1957)
Whispering Hope (1958)
Dark Moon (1960)
Two Worlds (1966) #15 USA Country
Miss Bonnie Guitar (1966) #21 USA Country
Bonnie Guitar - Award Winner (Academy of Country and Western Music) (1967) #38 USA Country
Stop the Sun (1968)
I Believe in Love (1968) #39 USA Country
Leaves Are the Tears of Autumn (1968)
Affair (1969) #40 USA Country
Allegheny (1970)
What Can I Say (1987)
Yesterday (1988)
Today (1988)

Samlingsalbum
Merry Christmas from Bonnie Guitar (1966)
Dark Moon (1991)

Singlar
"If You See My Love Dancing" (1956)
"Dream Dreamers" (1956)
"Dark Moon" (1957) #14 USA Country #6 USA Pop
"Half Your Heart" (1957)
"Mister Fire Eyes" (1957) #15 USA Country #71 USA Pop
"I Saw Your Face in the Moon" (1957)
"Johnny Vagabond" (1958)
"I Found You Out" (1958)
"Whispering Hope" (1958)
"Baby Moon" (1959)
"Love Is Over Love Is Done" (1959)
"Shantu Bat" (1959)
"Candy Apple Red" (1959) #97 USA Pop
"Who Is She" (1962)
"Fool" (1963)
"Outside Looking In" (1964)
"I'm Living In Two Worlds" (1966) #9 USA Country #99 USA Pop
"Get Your Lie the Way You Want It" (1966) #14 USA Country
"The Tallest Tree" (1966) #24 USA Country
"The Kickin' Tree" (1967) #64 USA Country
"You Can't Steal Me" (1967) #33 USA Country
"A Woman in Love" (1967) #4 USA Country
"Stop the Sun" (1968) #13 USA Country
"I Believe in Love" (1968) #10 USA Country
"Leaves Are the Tears of Autumn" (1968) #41 USA Country
"Perfect Stranger" (1969)
"That See Me Later Look" (1969) #36 USA Country
"A True Lover You'll Never Find (Than Mine)" (med Buddy Killen) (1969) #55 USA Country
"Allegheny" (1970) #70 USA Country
"Happy Everything" (1972) #54 USA Country
"The Bed I Lie In" (1974)
"From This Moment On" (1974) #95 USA Country
"Lonely Eyes" (1975)
"I Wanna Spend My Life with You" (1975)
"Honey on the Moon" (1979) #92 USA Country
"Still the Same" (1989) #79 USA Country

Källor

Externa länkar

Kvinnor
Födda 1923
Avlidna 2019
Amerikanska countrysångare
Personer från Seattle
Ludwig Adolf Wilhelm von Lützow

Ludwig Adolf Wilhelm von Lützow, född 18 maj 1782 i Berlin, död där 6 december 1834, var en preussisk friherre och militär.

Biografi
Ludwig von Lützow var son till generalmajor Johann Adolph von Lützow (1748–1819, av den Mecklenburgska ätten) och Wilhelmine von Lützow (1754–1815, född von Zastrow). År 1810 gifte han sig med grevinnan Elisa von Ahlefeldt. De fick inga barn och 1824 skilde sig paret.

Lützow vann ryktbarhet som anförare för en av de frikårer (Lützows frikår eller Svarta skaran, omkring 2 800 man till fot, 480 ryttare och åtta kanoner), som under kriget mot Napoleon I 1813 rörde sig i västra Tyskland för att bringa detta på de förbundnas sida och för att störa fransmännens förbindelselänkar. Han utförde flera lyckade företag under vårfälttåget, men sedan en del av kåren blivit anfallen 17 juni (under stilleståndet) i Kitzen vid Leipzig, kom dess kraft att klinga av. Kårens historia finns bland annat omnämnd i poemen Lützows wilde, verwegene Jagd ("Lützows vilda, hänsynslösa jakt") och Leyer und Schwerdt ("Lyra och svärd") diktade av Lützows adjutant Theodor Körner, som stupade 26 augusti 1813.

Kåren upplöstes i samband med Parisfreden (1814) och kom därefter att uppgå i den preussiska armén. Lützow deltog i samma års krig i Frankrike och blev tillfångatagen i samband med slaget vid Ligny. Han blev överste 1815 och var 1822–30 brigadchef i Münster.

Källor

Noter

Preussiska militärer
Tyska friherrar
Personer i Napoleonkrigen
Tyska militärer under 1800-talet
Personer från Berlin
Födda 1782
Avlidna 1834
Män
Ugglan
Byxbin

Byxbin (Dasypoda) är ett släkte solitära bin i familjen sommarbin. De förekommer i större delen av Palearktis.

Beskrivning 
De ingående arterna i släktet byxbin är långsträckta, tämligen stora bin med en kroppslängd på 11 till 17 mm. Kroppen har gles behåring på mellankroppens ovansida. På bakkroppen har tergiternas bakkanter täta hårband, speciellt på de två sista. Hanen har lång päls på huvud, undersida och ben. Byxbina är så kallade bensamlare, honorna har lång behåring på bakbenen som används för polleninsamling.

Ekologi 
Byxbin är solitärt levande bin som bygger sina bon i gångar som de själv gräver i sandig mark eller lössjord. Boet utgörs av ett grenat gångsystem, som utgår från en lång centralgång. Sidogångarna avslutas med en eller ett par äggceller. Dessa innehåller ett ägg vardera, och en pollenklump som är avsedd som mat åt larven. 

De ingående arterna är oligolektiska, det vill säga de samlar pollen från ett begränsat antal växtfamiljer, vanligen väddväxter eller korgblommiga växter. När det gäller nektar kan de emellertid hämta den från ett större urval växter.

Utbredning 
Byxbina är utbredda i större delen av Palearktis från Kanarieöarna och Nordafrika över Syd- och Mellaneuropa till Japan, även om större delen av de ingående arterna förekommer i västra Palearktis. 2012 upptäcktes dock en art i östafrikanska gravsänkesystemet i Etiopien, den första arten ur släktet söder om Sahara.

Arter i Sverige och Finland 
I Sverige finns eller har funnits nedanstående 3 arter. Två av arterna anses utdöda i Sverige. I Finland har motsvarande arter aldrig observerats.

silverbyxbi (D. argentata) Nationellt utdöd i Sverige, saknas i Finland.
praktbyxbi (D. hirtipes) Livskraftig i både Sverige och Finland.
guldbyxbi (D. suripes) Nationellt utdöd i Sverige, saknas i Finland.

Kommentarer

Källor

Externa länkar 

Insekter i palearktiska regionen
Insekter i etiopiska regionen
Bin
Klövjehund

Klövjehundar är hundar som används till klövjning, d.v.s. till att bära bördor i en tvådelad väska över ryggen. En vältränad hund kan bära upp till hälften av sin egen vikt. Det är en fördel om hunden är kvadratiskt byggd.

Idag bedrivs klövjning med hund främst av vandrare. Förr användes det för lättare transporter i oländig terräng. Det sägs att smugglare i bergstrakter haft nytta av klövjehundar.

Se även
Rapporthund
Klövjeförband

Källor
 Ingemar Alin m.fl: Hundägaren, Bromma 1988, 
Artikeln är delvis en översättning från Wikipedia på norska (bokmål).

Brukshundar
Transport
Hårstjärt

Hårstjärt (Trichiurus lepturus) är en fisk i familjen hårstjärtfiskar med ett karakteristiskt, långsmalt utseende, som finns i de flesta varmare hav.

Utseende 
Hårstjärten är en långsmal fisk med stjärten utdragen till en lång tråd. Den har inte någon stjärtfena, men ryggfenan fortsätter nästan ända mot stjärtspetsen. Någon egentlig analfenna saknas; den består bara av en tagg följd av ett antal trådlika strålar. Kroppen, som är ihoptryckt från sidorna, är blåglänsande till silverfärgad, och har en stor mun med kraftiga, spetsiga tänder. Mycket snart efter döden blir fisken enfärgat silvergrå. Som mest kan arten bli 234 cm lång, även om den sällan överstiger 100 cm. Maxvikten är 5 kg.

Vanor 
Arten är en frisimmande havsfisk, som dock uppehåller sig nära bottnen, helst gyttjiga sådana. Den kan även förekomma i brackvatten. Hårstjärten lever vanligtvis på djup mellan 100 och 350 m, även om den kan gå ner till 590 m. Ungfiskarna lever framför allt på kräftdjursplankton som lysräkor och mindre fiskar, medan vuxna individer främst tar fisk, men också kräftdjur och bläckfiskar. Arten har olika dygnsmönster för ungfiskar och vuxna: Ungfiskarna lever i stim omkring 100 m ovanför bottnen under dagen, och drar sig mot ytan i mer lösa skaror nattetid för att inta föda; vuxna fiskar lever däremot nära ytan under dagen, då de också jagar byten, och drar sig djupare ner under natten. 

Äggen och larverna är pelagiska. Högsta ålder är 15 år.

Kommersiell användning 

Hårstjärten anses som en god matfisk, och är föremål för ett omfattande kommersiellt fiske. Den saluförs färsk, saltad, torkad eller frusen, Vanligtvis förtärs den stekt eller grillad, men kan även ätas rå (exempelvis som sashimi).

Utbredning  
Arten finns i de flesta tropiska och tempererade vatten. I östra Atlanten finns den från vattnen sydväst om Brittiska öarna längs västra Afrika till Sydafrika. Den har påträffats någon enstaka gång i Norge.

Referenser 

Abborrartade fiskar
Klövjning

Klövjning (att  klövja) är transport med packdjur som bär last på ryggen. Ofta används särskilda klövsadlar eller packväskor som hänger på båda sidor om djuret för jämn fördelning av vikten. Klövjning används särskilt i oländig terräng, där hjultransporter är omöjliga. Exempel på husdjur som används till klövjning är hästar, åsnor, hundar, oxar, renar, alpackor och kameler.

Se även
Rajd
Karavan
Klövjehund
Klövjeförband

Källor
Klövja, Nationalencyklopedin (läst 2010-12-12)
Klöfja, Nordisk Familjebok (Uggleupplagan)

Arbetsdjur
Transport