kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Repslagargatan

Repslagargatan är en gata på Södermalm i Stockholm. Gatan är omtalad sedan 1430 och sträcker sig sedan 1980-talet mellan Sankt Paulsgatan i norr och Medborgarplatsen i söder. Gatan försvann 1947 från Stockholms kartor men återkom 1978.

Historik

Ursprungligen var Repslagargatan kortare och gick mellan Högbergsgatan och Sankt Paulsgatan. År 1430 omtalas den som gata "widh repa banan" efter ett repslageri som låg här under medeltiden. På 1640-talet stadsplanerades området och gatan började kallas Noe Arcks grenden (1644) och Noe Arcks gatan (1647). Namnet härrörde från krogen Noe ark som var beläget ”ytterst på Repslagaregatan”. Dagens namn dyker upp som Reepslagare gatuun (1636) och Repergattun (1569).

Repslagargatan utgår 
På 1930- och 1940-talen förändrades Repslagargatans utseende komplett. Den västra sidans bebyggelse inklusive kvarteret Göta ark grävdes bort för att bereda plats för Södermalms nya trafikled, Södergatan, som här drogs fram i ett 10 meter djupt och 33 meter brett dike. Den östra sidans bebyggelse behölls kvar men Repslagargatan försvann som gatunamn enligt namnberedningens förslag 1947, trots att gatan fanns kvar men i ett högre plan än Södergatan. Adresserna ändrades till att höra till Södergatan.  Så fick exempelvis K A Almgrens sidenväveri adressen Södergatan 15 (tidigare Repslagargatan 15).

Repslagargatan återskapas 
År 1984 beslöt kommunstyrelsen i Stockholm att låta överdäcka Södergatan mellan Hornsgatan och Högbergsgatan och där uppföra bostadshus med cirka 230 lägenheter. Kvarteret Göta ark återskapades, nu som Noe ark (för den södra delen) och Skaraborg (för den norra delen). Repslagargatan 
fastställdes redan 1978 som gatunamn. Gatans bredd ökades till 12 meter från tidigare 7,2 meter. En detaljplan för området vann laga kraft 1988 och därefter uppfördes en småskalig stadsbebyggelse efter ritningar av Riksbyggens arkitektavdelning. Samtidigt förlängdes Repslagargatan söderut fram till Medborgarplatsen där den slutar vid Göta Arkhuset.

Källor

 Detaljplan Dp 8043A, planbestämmelser.

Externa länkar
 

Repslagargatan
Bernhard Fernow

Bernhard Eduard Fernow, född 7 januari 1851 i Hohensalza, provinsen Posen, död 6 februari 1923 i Toronto, var en tysk-amerikansk skogsman.

Fernow fick skoglig utbildning i Tyskland och flyttade 1876 över till USA, där han 1886 blev chef för skogsavdelningen i jordbruksdepartementet. Under hans chefskap avsattes stora områden "public lands" i västra delarna av USA som kronoparker. Åren 1898-1903 var han rektor för skogsavdelningen vid Cornell University i Ithaca. År 1906 organiserade han ett särskilt skogsdepartement i Pennsylvania, och 1909-20 var han professor i skogsskötsel vid University of Toronto. 

Fernow var grundläggare av den stora amerikanska skogsvårdsföreningen och utgav 1902-16 den kända tidskriften "Forestry Quarterly" och var från 1917 huvudredaktör för denna tidskrifts fortsättning, "Journal of Forestry". Han lade grunden till den amerikanska skogsvården och var den förste egentlige författaren i Amerika på det skogliga området. Förutom en mängd artiklar i ovannämnda tidskrifter utgav han tre vida kända handböcker: Economics of Forestry (andra upplagan 1902), History of Forestry (1910) och Forest Conditions of Nova Scotia (1912).

Källor

Tyska skogsvetare
Tyska professorer
Födda 1851
Avlidna 1923
Män
Ugglan
Personer från provinsen Posen
Georg Wilhelm Wilke

Georg Wilhelm Wilke, född 1833 i Merseburg, död 9 februari 1909 i Motala, var en tysk-svensk skogsman.

Wilke studerade vid forstakademien i Eberswalde 1859-60 och i Tharandt 1860-61, var 1861-69 skogsingenjör hos Stockholms läns hushållningssällskap och gick under tiden även som elev vid Skogsinstitutet, varifrån han utexaminerades 1864. Sedan han blivit svensk medborgare, förordnades han till överjägare i Stockholms län 1865. År 1869 blev han skogsförvaltare för Göta Kanalbolags skogar, och där åstadkom han under 35 år ett betydande livsverk. Han utförde bland annat vackra skogsodlingar och påbörjade en del rationella gallringar. År 1870 blev han även tjänsteförrättande jägmästare i Vadsbo revir och var 1880-95 ordinarie sådan. Han var två gånger allvarligt påtänkt till direktörsbefattningen vid Skogsinstitutet. Han författade åtskilliga uppsatser i in- och utländska skogstidskrifter och utgav broschyren Ett inlägg i skogsfrågan (1894), vilken rätt omilt kritiserade en del förhållanden inom den tidens svenska skogsadministration.

Källor

Tyska skogsvetare
Svenska skogsvetare
Födda 1833
Avlidna 1909
Män
Ugglan
Personer från Merseburg
Luis Alfredo Garavito

Luis Alfredo Garavito Cubillos, även känd som "La Bestia" ("Besten") eller "Tribilin" (spansk översättning av Disneys "Långben"), född 25 januari 1957 i Génova i Quindío, död 12 oktober 2023 i Valledupar i Cesar, var en colombiansk våldtäktsman och seriemördare. År 1999 erkände han mord och våldtäkt på 140 unga pojkar, varav 138 stycken är bekräftade. Han har beskrivits av lokala medier som "världens värsta seriemördare" på grund av det stora antalet offer han dödat.

Offren var ofta fattiga barn, däribland gatubarn, i åldrarna 6 till 16 år. Garavito kontaktade dem på gatan eller landsbygden och erbjöd dem gåvor eller andra små belopp. Efter att ha vunnit deras förtroende, tog han barnen med på promenad så att de blev trötta och utmattade. Han våldtog sedan dem, skar av deras halsar, och styckade allt som oftast deras kroppar. De flesta kroppar visade tecken på tortyr.

Garavito tillfångatogs den 22 april 1999. Han erkände då att han mördat 140 barn. Han är dock fortfarande under utredning för mord på 172 barn i mer än 59 län i Colombia. Garavito dömdes till 1 853 år och 9 dagars fängelse, men eftersom han var polisen behjälplig med att peka ut var han hade dumpat en del kroppar, sänktes straffet till 22 år.

Referenser

Födda 1957
Män
Colombianska seriemördare
Avlidna 2023
Systemägare

En systemägare har det överordnade ansvaret för administration och drift av ett eller flera datorsystem.

Vanligtvis är det den ytterst ansvariga i en organisation eller del av organisation som är systemägare. Det kan beroende på vilken organisation det handlar om antingen vara en fysisk person eller en styrgrupp som är systemägare.

I stora och medelstora organisationer är ofta den IT ansvarige systemägare för de infrastrukturella datorsystemen, ekonomichefen är systemägare för ekonomisystemet, personalchefen är systemägare för det personaladministrativa systemet, olika produktionschefer är systemägare för respektive produktionssystem och så vidare.

Systemägaren agerar ledningsfunktion över förvaltningen av systemet och ansvarar vanligtvis för
datorsystemet i dess helhet
datorsystemets förvaltning (vilket systemförvaltaren svarar för)
ekonomiska frågor kring datorsystemet
beslut om nyutveckling, vidareutveckling och avveckling av systemet (efter utredning av systemförvaltaren)
att supportfunktion finns kring systemet
att systemet stöder verksamheten
kontakter och samverkan med företrädare för närliggande system
upprättande av systembeskrivning

Se även
Systemförvaltare
Systemadministratör

Yrken inom IT
Katarina Norling

Anna Katarina Ingeborg Norling, född 26 februari 1963 i Stockholm, död 20 april 2019 i Tallinn, Estland, var en svensk konstnär.

Biografi
Katarina Norling studerade litteraturvetenskap, journalistik och religionsvetenskap 1983–1986 på Stockholms universitet och utbildade sig därefter i konst 1985–1986 på Birkagårdens folkhögskola och 1986–1991 på Kungliga Konsthögskolan i Stockholm. Hon hade sin första separatutställning, Ariel, på Forum i Stockholm 1991 (ett samarbete med poeten Katarina Frostenson), en utställning som sedan turnerade i Sverige i Riksutställningars regi. Katarina Norling har även ställt ut separat på bland annat Färgfabriken 1997, Galleri Flach 1997–2005, Galerie Alexandra von Scholz i Berlin, Tyskland, 1995, 1998, 2000 och 2011, och APA Gallery i Stockholm 2012. Katarina Norling har också skrivit texter, gjort bokomslag och arbetat med scenografi till dans och opera. 

Ett omtalat verk av Katarina Norling är Bobos hjärta från 1996, placerat utanför biblioteket vid Sveriges lantbruksuniversitet i Alnarp i Skåne. Verket var till en början kontroversiellt, men accepterades så småningom och användes under en period vid studentkårens spex.

Katarina Norling är gravsatt i minneslunden på Leksands kyrkogård.

Offentliga verk i urval 
Rosa eko – inre eld (2012), infärgad betong, lackerad rostfri stål, i Norrkvarn vid Göta kanal, Mariestads kommun, Västergötland.
Balladen om vaktchefen (2008), tre delar i lackerad aluminium, trä och tyg, innanför och utanför entrén till Wisby Strand Congress & Event Gotland, Visby, Gotland.
Inne i Björns rum (2005), betong och klinkerskärvor, Rymdtorget i Bergsjön, Göteborg.
Bobos hjärta (1996), remaljerad aluminium, utanför huvudbyggnaden/biblioteket på Sveriges lantbruksuniversitet i Alnarp, Skåne.

Katarina Norling är representerad vid bland annat Skissernas museum  och Moderna museet.

Bibliografi 
 Katarina Norling: Every couscous grain is a tear from my eye, Stockholm 1998
 Katarina Norling: Bobos hjärta, Färgfabriken 2005, 
 Katarina Norling: Natten, A-Z, Galerie Bel'Art, Stockholm 2006,

Källor

Noter

Externa länkar 
Katarina Norling om Katarina Norling, Veckans porträtt i Tidningen Kulturen. 2006-11-24
Lommabladet 2008-10-22

Svenska skulptörer under 1900-talet
Svenska skulptörer under 2000-talet
Representerade vid Moderna museet
Konstnärer från Stockholm
Födda 1963
Avlidna 2019
Kvinnor
Fackverk (skogsbruk)

Fackverk är inom skogsbruket en grupp skogsindelningsmetoder, vilka har till ändamål att efter en bestämd hushållningsplan ordna skogsavverkningen, som samtidigt grundas på längre tidsperioder.

Georg Ludwig Hartig (1764-1837) var den förste, som genom en sådan plan försökte uppnå lika stor eller så småningom stigande virkesavkastning under avverkningsperioderna, och han blev därigenom grundläggare av "das Massenfachwerk", eller den på virkesmängden grundade fackverksmetoden.

Heinrich Cotta (1763-1844) delade sedan omloppstiden, eller en i stället för denna antagen övergångstid, i vissa perioder och anslog till var och en av dem lika stor ytvidd, och till följd av detta fick indelningssätt namnet "das Flächenfachwerk", eller den på ytvidden grundade fackverksmetoden.

Då dessa indelningsmetoder inte visade sig vara fullt ändamålsenliga, försökte man tillgodogöra sig de fördelar, som var och en av dem erbjöd, på samma gång man försökte undvika de olägenheter, med vilka de var behäftade. På detta sätt uppstod "das kombinierte Fachwerk", eller den både på virkesmassan och på ytvidden grundade fackverksmetoden. Denna indelningsmetod förenklades sedermera och kom att utgöra grunden för det svenska skogsindelningssättet.

Källor

Skogsbruk
Bree Tanners andra liv

Bree Tanners andra liv är en novell/kortare roman på 169 sidor som hör till The Twilight Saga skriven av Stephenie Meyer. Bree Tanner är en av romanfigurerna i den tidigare utgivna Ljudet av ditt hjärta (engelsk titel: Eclipse), men där nämns hon bara i förbigående, i slutet. Handlingen i Bree Tanners andra liv pågår parallellt med den tredje boken i Twilight-sagan, Ljudet av ditt hjärta. 

Boken gavs ut samtidigt som det engelskspråkiga originalet, den 5 juni 2010.

Handling 
Bokens handling beskriver Bree Tanners korta liv som nyfödd vampyr i Seattle. 
Hur hon träffar sin första och enda riktiga kärlek...

En bok för fansen 
Författaren Stephenie Meyer vill att Bree Tanners andra liv ska vara en gåva till Twilight-fansen och därför publicerade kortromanen på Internet, från 7 juni till 5 juli 2010. Dessutom går en dollar per såld bok till amerikanska röda korset. Det är oklart om något av vinsten för den svenska boken kommer att gå till välgörande ändamål.

Ursprunglig plan 
Stephenie Meyers ursprungliga plan var att texten om Bree Tanner skulle publiceras i boken "The Twilight Saga: The Official Guide". När författarinnan upptäckte att texten blev 200 sidor lång insåg hon att det inte gick att publicera detta i guiden, utan valde att göra det till en kortroman istället som en hyllning till sina fans.

Eclipse 
"Bree Tanners andra liv" har använts som inspirationskälla för skådespelare och regissör under inspelningen av filmen Eclipse, detta för att bättre förstå karaktären Bree (spelas av Jodelle Ferland) och även för att förstå hur nyfödda vampyrer reagerar och beter sig.

Referenser 

Skönlitteratur 2010
Engelskspråkig litteratur
Amerikanska noveller
Amerikansk fantasylitteratur
Twilight
Jan Zajíc

Jan Zajíc, född 3 juli 1950 i Vítkov, död 25 februari 1969 på Vaclavplatsen i Prag, var en tjeckisk nationalhjälte som i protest emot Sovjets invasion av Tjeckoslovakien 1968 begick självmord genom att bränna sig till döds utanför Nationalmuseet efter att först ha hungerstrejkat.

Födda 1950
Avlidna 1969
Män
Tjecker
Personer som begått självmord
Vita ängeln

Vita ängeln (Бели анђео / Beli anđeo) är en detalj av en fresk från Mileševaklostret, ett mausoleum vilket donerades av Vladislav II av Polen, son till Stefan Prvovencani. Fresken målades omkring 1230 i Serbien, Mironosnice na Hristovom grobu (Myrrbärarna på Jesu Kristi grav). Det är också en av de mest kända freskerna i den serbiska kulturen. Bilden föreställer en ängel som sitter framför Jesu Kristi grav och med handen pekar på platsen för Kristi uppståndelse och hans tomma grav. Klostret härstammar från den latinska perioden i den bysantinska konsten och fresken är målad på den södra väggen på klostrets västra vik. Arbetet uppfördes av okända upphovsmän och på 1500-talet målades fresken över men frilades igen på 1900-talet.

Vid den första satellit-tv-sändningen 1963 mellan Europa och Nordamerika sändes en bild av den vita ängeln från Mileševa i början av sändningen som en hälsning från det europeiska folket till det amerikanska. Samma signal har senare sänts till yttre rymden för att möjligen kontakta utomjordiskt liv eftersom den vita ängeln representerar ett allomfattande fredsbudskap.

Externa länkar

Målningar från 1200-talet
Medeltidens konst
Television
Målningar i Serbien
Muralmålningar
Peter Kien

František Petr Kien eller Franz Peter Kien, född 1 januari 1919 i Varnsdorf, nuvarande Tjeckien, död i oktober 1944 i Auschwitz, var en judisk konstnär och poet. Från december 1941 till oktober 1944 var han fånge i koncentrationslägret Theresienstadt.

Verk 
  Svensk titel: Kejsaren av Atlantis.

Referenser 

Födda 1919
Avlidna 1944
Tjeckiska poeter
Tyskspråkiga författare
Män
Gavutu

Gavutu är en liten ö i provinsen Central i Salomonöarna och är ungefär 500 meter lång. Den tillhör ögruppen Floridaöarna. 

Tillsammans med närliggande ön Tanambogo spelade den en viktig roll i Guadalcanalkampanjen under andra världskriget. År 1942 försökte japanerna att etablera en sjöflygplansbas på ön. Den 7–9 augusti 1942 i slaget om Tulagi och Gavutu-Tanambogo attackerades och ockuperade ön av 1st Marine Parachute Battalion och delar av 2nd Marine Regiment.

Salomonöarnas öar
Tanambogo

Tanambogo är en liten ö i provinsen Central i Salomonöarna och är ungefär 500 meter lång. Den tillhör ögruppen Floridaöarna. 

Tillsammans med närliggande ön Gavutu spelade den en viktig roll i Guadalcanalkampanjen under andra världskriget. År 1942 försökte japanerna att etablera en sjöflygplansbas på ön. Den 7–9 augusti 1942 i slaget om Tulagi och Gavutu-Tanambogo attackerades och ockuperade ön av 1st Marine Parachute Battalion och delar av 2nd Marine Regiment.

Salomonöarnas öar
Galleri över landskapsvapen i Estland

Ett galleri över Estlands nuvarande landskapsvapen.

Se även 
Kommunvapen i Estland
Landskapsvapen
Heraldik

 
Landskapsvapen i Estland
Estlands administrativa indelning
Kommunvapen i Estland

Ett galleri över Estlands nuvarande kommunvapen. För tidigare, numera upphörda kommunvapen i Estland, se Upphörda kommunvapen i Estland. 

Städer är markerade med fet stil.

Harjumaa (Harrien)

Hiiumaa (Dagö)

Ida-Virumaa (Östra Wierland)

Jõgevamaa

Järvamaa (Jerwen)

Läänemaa (Wiek)

Lääne-Virumaa (Västra Wierland)

Põlvamaa

Pärnumaa

Raplamaa

Saaremaa (Ösel)

Tartumaa

Valgamaa

Viljandimaa

Võrumaa

Se även 
Galleri över landskapsvapen i Estland
Estlands kommuner
Kommunvapen
Heraldik

Källhänvisningar 

 
 
Heraldiska vapengallerier
Mosesson

Mosesson är ett svenskt efternamn, som den 31 december 2013 bars av 112 personer bosatta i Sverige.

Personer med efternament Mosesson
 Ester Mosesson (1891–1966), skolledare
 Gustav Mosesson (1877–1965), skolman och politiker, folkpartist
 Hampus Mosesson (född 1982), snowboardåkare
 Hans Mosesson (1944–2023), musiker, skådespelare, teaterregissör
 Måns Mosesson (född 1983), journalist

Se även
 Ester Mosessons gymnasium

Källor

Svenska efternamn
Rehnsköld

Rehnsköld eller Rehnskiöld var en svensk adelsätt som tidigare hette Kewenbringk.

Historik 
Stamfader för ätten var Gerhard Kewenbringk von Rehne, född på 1580-talet i Tyskland, som enligt Gabriel Anrep tillhörde en urgammal westfalisk adelsätt och skrivit sig till Keffenbrinck och borgen Rehne innan han måst gå i landsflykt 1567 undan spanska soldater. Hans fru skall ha varit en högadlig dam vid namn Anna Reyerhon. Deras son Johan Kewenbringk var först i fransk tjänst, och lärde i Pavia känna den svenske greven Axel Lewenhaupt varefter han blev dennes hovmästare och sedan hauptman över grevens gods i Sverige. Johan Kewenbrinck införskaffade godset Bratthälla i Västergötland. Hans hustru hette Anna Jonsdotter och de uppges ha fått 22 barn.

Två av deras söner blev stamfäder för var sin adlig ätt, nämligen vicepresidenten Axel Johansson vars son adlades Kewenbrinck, och Antoni Hanssons son.

Antoni Hansson Kewenbringk var borgare i Stockholm och kyrkovärd i St Marie församling, och gift med en syster till överste Henrik Andersson. Deras son Gerdt Antonisson (1610-1658) blev 1639 kamrerare över hela Pommern, sedermera överkamrerare över Mecklenburg, Pommern och Marck, rikskammarråd och regeringsråd i Pommern samt kurator över universitetet i Greifswald. Denne Antoni Hansson adlades med namnet Rehnsköld år 1639 och introducerades på svenska riddarhuset 1640 på nummer 270. Han skrev sig till Gribenow, Hohenwardt och Willershusen i Pommern och Stensätra i Södermanland.

Antoni Rehnsköld var gift tre gånger och fick många barn. Första hustrun tillhörde den brandenburgska adeln, andra hustrun, Birgitta Torskeskål tillhörde en adelsätt från Västergötland och tredje hustrun var dotter till krigssrådet Thomas Gärffelt.

En son i andra äktenskapet, Johan Adolf Rehnsköld, var statsminister och hovråd hos Karl XI, och en annan, Carl Gustaf Rehnskiöld, upphöjdes till greve nummer 48. Den adliga ätten nummer 270 och den grevliga ätten nummer 48 slocknade 1722.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor, volym 3
Svenska grevliga ätter
Kewenbrinck

Kewenbrinck eller Keffenbrinck von Rehne, var en svensk adelsätt.

Stamfader för ätten var Gerhard Kewenbringk von Rehne, född på 1580-talet i Tyskland, som enligt Gabriel Anrep tillhörde en urgammal westfalisk adelsätt och skrev sig till Keffenbrinck och borgen Rehne innan han måst gå i landsflykt 1567 undan spanska soldater. Han fru skall ha varit en högadlig dam vid namn Anna Reyerhon. Deras son Johan Kewenbringk var först i fransk tjänst, och lärde i Pavia känna den svenske greven Axel Lewenhaupt, varefter han blev dennes hovmästare och sedan haputman över grevens gods i Sverige. Johan Kewenbrinck införskaffade godset Bratthälla i Västergötland. Hans hustru hette Anna Jonsdotter och de uppges ha fått 22 barn.

Två av deras söner blev stamfäder för var sin adlig ätt, nämligen vicepresidenten Axel Johansson vars son adlades Kewenbrinck, och Antoni Hanssons son, adlad Rehnsköld.

Axel Johansson var först tullnär i Västerås och så småningom vice president i Åbo hovrätt samt förlänades Orlångsjö i Huddinge socken. Hans hustru var Anna Bure som var syster till Anders Bure, Jonas Bure och Olof Bure. Deras son Anders Axelsson (1621–1679) blev så småningom gerichts-direktor över drottning Kristinas taffelgods i Pommern, och skrev sig till Plestlin och Primen. Han var först gift med Maria Christina Rieff och sedan med Anna Lofelt. Han adlades 1650 på namnet Kewenbrinck och introducerades på nummer 503, men skrev i sitt testamente att han ville att hans efterkommande skulle skriva sig Keffenbrick von Rehne. Ätten slog sig ner i svenska Pommern och Preussen.

En av hans ättlingar, Ehrenfrid Henric August Keffenbrinck von Rehne, var Johanniterriddare och tysk riksgreve. Ätten är utgången i Sverige.

Källor 
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor, volym 2 och 3

Svenska adelsätter
Bureätten
Fredrik Ebeling

Fredrik Harald Ebeling, född 5 december 1909 i Göteborgs Vasa församling, död 8 juli 1982, var en svensk civiljägmästare och generaldirektör. 

Ebeling tog 1934 civiljägmästarexamen vid Skogshögskolan. Han var generaldirektör och chef för Skogsstyrelsen 1966–1975. Han blev ledamot av Lantbruksakademien 1956 och invaldes 1971 som ledamot av Ingenjörsvetenskapsakademien. Hedersdoktor vid Skogshögskolan 1973.

Källor

Svenska generaldirektörer
Svenska jägmästare
Alumner från Sveriges lantbruksuniversitet
Ledamöter av Kungliga skogs- och lantbruksakademien
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Män
Födda 1909
Avlidna 1982
Ämbetsmän från Göteborg
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Grundsunds kyrka

Grundsunds kyrka är en kyrkobyggnad belägen i Grundsund, Lysekils kommun. Den tillhör sedan 2023 Lysekils södra församling (tidigare Skaftö församling) i Göteborgs stift.

Kyrkobyggnaden
Den ursprungliga kyrkobyggnaden var ett kapell, som uppfördes 1799 i samband med den pågående stora sillperioden. Byggnaden bestod av ett långhus med tresidigt avslutat kor. Ett kyrktorn med karnisformad svängd huv och en smal tornspira byggdes till 1818. En större ombyggnad genomfördes 1893 efter ritningar av arkitekt Fredrik Falkenberg. Kyrkan förlängdes åt öster och fick ett nytt tresidigt avslutat kor. De breda korsarmarna uppfördes och kyrkan fick sin nuvarande planform som korskyrka. Väggarna är utvändigt panelklädda och vitmålade. En renovering genomfördes 1973 då interiören målades om. Samtidigt avlägsnades 32 kyrkbänkar vilket begränsar antalet platser till cirka 400. Grunden förstärktes eftersom kyrkan drabbats av sättningar.

Inventarier
 Dopfunten från 1799 är av skulpterat trä. Cuppan är rund med snidade ornament på sidorna.
 Timglasstativ och en nummertavla är från 1799.
 Altartavlan är en oljemålning utförd 1937 av Ole Kruse. 1974 monterades tavlan in i ett ramverk från en äldre altaruppsats och placerades över altaret.
 Orgeln på elva stämmor installerades vid ombyggnaden 1893. 1955 byggdes den om av Tostareds orgelfabrik.
 Nuvarande predikstol snidades 1939. En äldre predikstol är från 1894. En stor dansk bibel från 1588 - 1589 ligger på predikstolen.
 Kyrkklockorna är samtida med tornet från 1818. En till klocka av malm tillkom 1939.

Bilder

Referenser
 Våra kyrkor, sidan 504, Klarkullens förlag, Västervik, 1990,

Noter

Externa länkar 

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Lysekils kommun
Kyrkobyggnader invigda 1799
1799 i Sverige
Fufu

Fufu, även stavat foo-foo, foutou, fu fu, är en vanlig rätt i Väst- och Centrala/östafrika. Rätten är ett stärkelserikt komplement till grytor och andra såsrika rätter, och består av stärkelserika rotfrukter som har kokats och därefter mortlats och sedermera vispats. Fufu äts genom att forma den till en boll med hjälp av handen, göra en fördjupning i den och använda som sked för att fånga upp det man äter.

I Västafrika görs vanligtvis rätten på jams, ibland tillsammans med matbananer. I Centralafrika görs rätten ofta på maniokrötter. Den kan även göras på mannagryn, majsmjöl, ris eller potatis.

Se även 
Ugali, som är en liknande rätt i Östafrika gjord på majsmjöl

Referenser 

Mat och dryck i Afrika
Mat och dryck i Burkina Faso
Mat och dryck i Kamerun
Mat och dryck i Ghana
Mat och dryck i Guinea
Mat och dryck i Elfenbenskusten
Mat och dryck i Liberia
Mat och dryck i Mali
Mat och dryck i Niger
Stapelföda
Majs
Mat och dryck i Kongo-Brazzaville