kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hank C. Burnette

Hank C. Burnette, egentligen Sven-Åke Kenneth Högberg, född 12 december 1944 i Nilsvallen, Sveg, är en svensk rockabillyartist.

Biografi
Under sin uppväxt lyssnade han mycket på Carl Jularbo och senare hillbillymusik, innan han upptäckte rock'n'roll. Högberg med familj flyttade till Umeå och spelade i flera olika bandkonstellationer. Teddy and the Teddy Bears blev en stor lokal framgång i Umeå i slutet av 1950-talet, och Sven-Åke blev utsedd till Umeås King of Rock'n'roll. Det sista bandet, Little Johhny & His Red Dynamites, splittrades när Högberg med familj flyttade till Oxelösund. Högberg letade där efter musiker för att starta ett nytt band, men fann inga han ansåg vara tillräckligt bra. Han lånade då två bandspelare och började spela in.

1966 skickade han ett demoband till skivbolaget Blue Horizon i Warrington, Florida. Bolaget bestämde sig för att ge ut en skiva. Det var även där namnet "Hank C. Burnette" föddes, efter hans idoler Hank Williams, Chet Atkins och Johnny Burnette, och eftersom Sven-Åke Högberg inte var ett internationellt gångbart namn. Låten "Hank's Wildwood Flower" (instrumental upprockad version av "Wildwood Flower") blev en radiohit i Nashville.

I början av 1970-talet började han att slå igenom runt om i Europa, och 1976 släpptes singeln "Spinnin' Rock Boogie".

Diskografi
Studioalbum
 1973 – Multisided [Diwa]
 1973 – The Hank C. Burnette Sound [United Rock]
 1974 – Spinnin' Rock Boogie [Southern Sound]
 1976 – Don't Mess With My Ducktail [Sonet]
 1977 – Rockabilly Gasseroonie [Sonet]
 1979 – Hot Licks & Fancy Tricks [Sonet]
 1980 – No 1 Rockabilly [Jan Records]
 1985 – Lunatic Boogie (Utg. under pseud. Melvin L Rockbottom) [Crazy Records]
 1987 – Bop Thill I Drop [Wildcat]
 1988 – Big Hot New Music [Jukebox]
 1989 – Rock-Ola Ruby [Hank]
 1992 – Look Out Heart [Caramba!]
 1995 – My Name Is Hank [Star-Club]
 1996 – Cruisin' Deuces - From The Vaults [Sunjay]
 2001 – A Touch Of Memphis [Star-Club]
 2002 – Straight From The Hip [Pool Sounds]

Samlingsalbum
 1980 – The Original One Man Rockabilly Band [Rock & Country Records]
 1997 – Rockabilly Revival [Castle]
 2006 – Blast From The Past [Darrow Entertainment AB]

Källor
 Biografi från "John-John"

Fotnoter

Externa länkar
 "The Legendary Hank C Burnette"
 Utförlig diskografi
 Hank C Burnette i Svensk mediedatabas

Svenska sångare
Rockabillymusiker
Män
Födda 1944
Levande personer
Personer från Sveg
Miranda Cosgrove

Miranda Taylor Cosgrove, född 14 maj 1993 i Los Angeles, Kalifornien, USA, är en amerikansk skådespelare och sångerska. Hennes karriär började 1996 redan vid 3 års ålder då hon gjorde reklamfilmer. 2001 sågs hon av en agent som var så imponerad av hennes uppträdande på en restaurang att han skrev upp henne för ett antal mindre roller i reklamfilmer. Cosgrove är mest känd som Carly i iCarly på Nickelodeon. Hon har också varit med i The Good Wife (biroll) där hon spelar sig själv.

Filmografi 
School of Rock
Yours, Mine and Ours
Here Comes Peter Cottontail: The Movie 	
Keeping Up with the Steins
Drake & Josh Go Hollywood
Merry Christmas Drake & Josh
The Wild Stallion
Dumma mej
Big Time Christmas 
7 Secrets with Miranda Cosgrove 
Our Deal
Dumma mej 2
Training Wheels
Gru's Girls
The Intruders
Dumma mej 3

TV
Smallville episod pilot 
Grounded for Life episod You Better You Bet
What's New, Scooby-Doo? Röst episod A Terrifying Round with a Menacing Metallic Clown
Drake & Josh huvudroll
Lilo & Stitch: serien Röst episod Shush: Experiment & Morpholomew: Experiment
Zoey 101 episod Paige at PCA
Just Jordan episod Piano Stressin 
Unfabulous episod The Talent Show
iCarly huvudroll
The Naked Brothers Band Episod Mystery Girl  
The Good Wife episod Bad Girls
Girlfriend in a Coma

Källor

Externa länkar 

Amerikanska barnskådespelare
Amerikanska skådespelare
Amerikanska röstskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1993
Kvinnor
Levande personer
Skådespelare från Los Angeles
Alumner från USC School of Cinematic Arts
Catharina Ulrika Hiort af Ornäs

Catharina Ulrika Hiort af Ornäs, född 6 januari 1767, död 11 januari 1837 på Ramsnäsholm i Vika socken i Dalarna, var en svensk adelsdam, offret i ett på sin tid mycket uppmärksammat kriminalfall.

Biografi  
Catharina Ulrika Hiort af Ornäs var dotter till landssekreteraren Hans Gustaf Hiort af Ornäs (1725–1791) och Christina Brandberg (1722–1805). Hon gifte sig 7 januari 1803 med överste Adrian Hertzenhielm (1754–1838), och bosatte sig på hans egendom Ramsnäsholm. Hon förde en stor hemgift med sig, som ska ha utgjort en stor del av makens förmögenhet. 

Efter sin dotters födelse 1804 ska hon ha drabbats av någon form av mental störning, möjligen en förlossningsdepression. Maken spärrade då in henne i ett avskilt rum, medan dottern skickades av maken till fosterföräldrar i Stockholm. Catharina Ulrika Hiort af Ornäs levde inspärrad i rummet i 33 år. Hon isolerades från omvärlden och fick inte träffa vare sig sin dotter eller någon annan. Rummet eldades inte vintertid och hon fick otillräckligt med kläder och föda. När hon tappade tänderna och inte längre kunde tugga, fick hon inte mat som hon kunde äta, utan fick livnära sig på mjöl. Hon skulle till slut ha blivit så försvagad, att hon inte kunde förhindra råttor från att gnaga på henne då hon fortfarande var vid liv. 

Adrian Hertzenhielm beskrivs som snål och ska även själv ha avstått från utgifter. Det nämns att han själv gick ständigt klädd i samma päls och stövlar till vardags. Hans behandling av makan var känd lokalt, men ingen ingrep. 

När hon slutligen avled år 1837, fem dygn efter sin 70-årsdag, fick liket länge ligga kvar i sängen. Hertzenhielm ville inte betala för en begravning, utan försökte forsla bort liket nattetid i hemlighet på en kärra. Detta gjorde dock att hela saken blev officiellt avslöjad. Adrian Hertzenhielm åtalades för mord och fallet slogs upp stort i landets tidningar och fick mycket uppmärksamhet i hela Sverige: "Det ohyggliga, som i hast blifvit uppdagadt, kom i alla rikets tidningar och utgjorde under en lång tid det uteslutande samtalsämnet inom alla kretsar". 
Hertzenhielm ska ha försvarat sig kraftfullt, men han avled innan han kunde ställas inför rätta för mord.

Eftermäle 
Mordet uppmärksammades länge i tidningar, tidskrifter och visor. Under 1889 publicerade Falu-Posten en novellföljetong med titeln ”Major Hertzenhjelm eller Det hemska dådet på Ramsnäsholm”, av signaturen Tekla. 

Gården Ramsnäsholm revs 1968 för att den lockade till sig för många nyfikna. 
2013 planterades en Ornäsbjörk på Ramsnäsholm till minne av mordet på Catharina Ulrika Hiort af Ornäs och med uppmaning att agera om någon blir illa behandlad.

Källor 
 
 http://www.dalademokraten.se/dalarna/falun/tragiskt-livsode-hedras
 Gustafsson, Marie & Bustad, Andreas, Historien om Catharina Ulrica Hiort af Ornäs: "det hemska dådet på Ramsnäsholm", Lilla Ornäs förlag, Borlänge, 2012.
 Gustaf Elgenstierna, Den introducerade svenska adelns ättartavlor. 1925-36.
 Svensk national-kalender / 1839

Personer som blivit mördade i Sverige
Födda 1767
Avlidna 1837
Kvinnor
Personer i Sverige under 1800-talet
Catharina Ulrika
Aja (album)

Aja är ett musikalbum av rockgruppen Steely Dan, utgivet i september 1977. Låtarna "Peg", "Deacon Blues" och "Josie" utgavs som albumets singlar och nådde alla placering på Billboard Hot 100-listan. Bäst gick "Peg" som nådde elfteplatsen. Albumet är av många ansett som gruppens bästa album och rankades som det 145:e bästa albumet på tidskriften Rolling Stones lista The 500 Greatest Albums of All Time. Det är också ett av albumen i boken 1001 album du måste höra innan du dör. Det utnämndes till årets femte bästa album i 1977 års Pazz & Jop-lista.

Albumet tilldelades en Grammy Award i kategorin "Best Engineered Non-Classical Recording". På grund av sin högklassiga produktion är albumet populärt att använda hos audiofiler för att testa ljudanläggningar.

1999 gjordes en dokumentär om inspelningen av albumet i serien Classic Albums.

Låtlista
Alla låtar skrivna av Walter Becker och Donald Fagen.

"Black Cow" – 5:10
"Aja" – 7:57
"Deacon Blues" – 7:37
"Peg" – 3:57
"Home at Last" – 5:34
"I Got the News" – 5:06
"Josie" – 4:33

Musiker
Donald Fagen - piano, synth, sång, vissling
Walter Becker - bas, gitarr, sång
Chuck Rainey - bas
Timothy B. Schmit - bas, sång
Paul Griffin - keyboard, sång, körsång
Don Grolnick - keyboard, clavinet
Michael Omartian - piano, keyboard
Joe Sample - piano, keyboard, clavinet
Larry Carlton - gitarr
Denny Dias - gitarr
Jay Graydon - gitarr
Steve Khan - gitarr
Dean Parks - gitarr
Lee Ritenour - gitarr
Pete Christlieb - flöjt, tenorsaxofon
Chuck Findley - horn, brass
Jim Horn - flöjt, saxofon
Richard Hyde - trombon
Slyde Hyde - brass
Plas Johnson - flöjt, saxofon
Jackie Kelso - flöjt, horn, saxofon
Lou McCreary - brass
Bill Perkins - flöjt, horn, saxofon
Tom Scott - conductor, flöjt, tenorsaxofon, lyricon
Wayne Shorter - flöjt, tenorsaxofon
Bernard Purdie - trummor
Steve Gadd - trummor (på "Aja")
Ed Greene - trummor (på "I got the News")
Paul Humphrey - trummor
Jim Keltner - slagverk, trummor
Rick Marotta - trummor
Gary Coleman - slagverk
Victor Feldman - slagverk, piano, keyboard, vibrafon
Venetta Fields - sång, körsång
Clydie King - sång, körsång
Rebecca Louis - sång, körsång
Shirley Matthews - sång, körsång
Michael McDonald - sång, körsång

Producent: Gary Katz
Ljudtekniker: Roger Nichols

Listplaceringar 
Billboard 200, USA: #3
UK Albums Chart, Storbritannien: #5
Nederländerna: #9
VG-lista, Norge: #10
Topplistan, Sverige: #35

Referenser 
Albumet på Allmusic

Noter 

Musikalbum 1977
Album av Steely Dan
Ayutthaya (stad)

Ayutthaya (Thai: พระนครศรีอยุธยา) är en stad i Thailand och huvudort i provinsen Ayutthaya.

Staden grundades omkring år 1350, och blev snabbt näst huvudstaden Sukhotai ett viktigt centrum för politik, kultur och handel. Sedan riket Angkor 1432 erövrats skedde ett omfattande kulturellt utbyte rum med denna region. 1555 förstördes staden i grunden under ett krig med Pegu men återuppbyggdes från 1567 av Phra Naret och fungerade sedan som huvudstad till 1767, då den förstördes i samband med den burmanska erövringen av landet. Sedan Thailand åter blivit självständigt blev Thonburi i stället huvudstad, senare ersatt av Bangkok. Ayutthaya senare kallats Krung Khao, "Den gamla huvudstaden".

Staden är idag känt för sina ruiner och sina många buddhistiska kloster och torn.

Ayutthaya är upptaget på Unescos världsarvslista, vilket innebär ett erkännande av stadens särart och vikten av att bevara den för framtida generationer.

Referenser

Noter

Externa länkar
 Unesco om Ayutthaya

Orter i Thailand
Världsarv i Thailand
Världsarv inskrivna 1991
Solveig Rogstad

Solveig Rogstad, född den 31 juli 1982, är en norsk skidskytt.

Rogstad slog igenom vid junior-VM 2001 där hon blev fyra i sprint. I världscupen har hon tävlat sedan säsongen 2006/2007 och hennes första seger är vinsten i jaktstart i tyska Ruhpolding den 13 januari 2008.

Källor
Fakta på IBUs-hemsida
Solveig Rogstads hemsida

Födda 1982
Norska skidskyttar
Kvinnor
Levande personer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Norge
Madame d'Oettlinger

Den så kallade Madame d'Oettlinger eller baronessan d'Oettlinger, död efter 1815, var en till identiteten okänd kvinna som omtalas som en av Napoleon I:s agenter. 

Under 1803-1805, då kung Gustav IV Adolf besökte Karlsruhe i Tyskland för att underhandla med landsflyktiga franska rojalister och med familjen Bourbon. Under denna tid var staden fylld av franska spioner, av vilka d'Oettlinger utpekades som en av de främsta och mest farliga. Hon sades ha haft ett förhållande med den av Napoleon avrättade hertigen av Enghien, och framhävde både detta, sin sorg över hans död och framställde sig själv som en ivrig exilrojalist. Som person beskrivs hon som en kvick, intelligent och charmerande skönhet och gjorde sig med dessa egenskaper mycket populär. Hon träffade även den svenska kungen. Två av de svenska kabinettssekreterarna, Lagerbjelke och Ehrengranat, ska ha blivit förälskade i henne, och hon kom genom dessa förbindelser i besittning av kungens papper och planer mot Napoleon, som hon vidarebefordrade till Paris. 

Före ankomsten till Karlsruhe omgavs hon av rykten om spioneri. Caroline Lewenhaupt, då bosatt i Strassburg, skrev i ett brev till grevinnan Gyldenstolpe: 
"Ni får snart se anlända till Carlsruhe en viss friherrinna d'Oettlinger, i hög grad inställsam och qvick. Hon skall förtjusa er alla; hon skall bedöma litteraturen och de sköna konsterna såsom grefvinnan Oxenstierna; hon skall tala med er om moder och annat; hon skall genom sina behag förvrida hufvudet på edra herrar: men akten eder alla för henne! Man anser henne vara ett verktyg i den högre polisens hand. Hon är farlig."

Enligt uppgift ska hon ha varit en av Talleyrands agenter. Hon hade tagit kontakt med Enghiens hemliga maka Charlotte Louise de Rohan och blivit dennas vän genom sin förmåga att vinna folk. Hon ryktades också ha bidragit till Enghiens fall. Hon hade sedan blivit utvald att infiltrera Karlsruhe på grund av kungens sympati för Enghien. Hon såg senast i Paris 1815.

Referenser

Noter

Källor
 
 Bernt Von Schinkel : Minnen Ur Sveriges Nyare Historia

Födda 1700-talet
Avlidna 1800-talet
Franska spioner
Kvinnor
Spioner under 1800-talet
Personer i Napoleonkrigen
Geoff Brown

Geoffrey "Geoff" Brown, född april 1924 i Murrundi, New South Wales, Australien, död 20 juni 2001, var en australisk tennisspelare.

Tenniskarriären 
Geoff Brown var en amatörspelare som spelade internationell tävlingstennis under andra halvan av 1940-talet. Han nådde finalen sex gånger i Grand Slam-turneringar, däribland en singelfinal, men vann ingen titel. Den relativt småväxte Brown hade en svårreturnerad explosiv serve som gav honom många serve-ess. Grundslagen var hårda och han spelade med dubbelfattad backhand. Han mötte motståndarens serve tidigt på bakplan och blev därför känd för sina snabba servereturer. 

Brown blev mest känd för sin finalplats 1946 i Wimbledonmästerskapen som han nådde oseedad efter att på vägen ha besegrat såväl svensken Lennart Bergelin som tjecken Jaroslav Drobny. Han mötte i finalen fransmannen Yvon Petra som besegrade Brown i en mycket jämn femsetsmatch. Petra ledde finalmatchen med 2 set mot 0 mot Brown som givit efter för råd av tränaren Gerald Patterson att försöka "soft-bolla" ut den aggressivt spelande och hårdservande Petra. Eftersom taktiken misslyckades övergick Brown till att själv spela aggressivt, varvid matchen vände och utjämnades till 2-2 i set. I det femte avgörande setet förlorade Brown sitt inledande servegame, vavid Petra vann detta med 6-4 och därmed mästartiteln. Petras segersiffror blev 6-2, 6-4, 7-9, 5-7, 6-4. I samma turnering nådde Brown också dubbelfinalen med landsamannen Dinny Pails, med paret förlorade mötet mot amerikanerna Tom Brown/Jack Kramer (4-6, 4-6, 2-6). 

Geoff Brown deltog i det australiska Davis Cup-laget 1947-48.

Referenser 
Martin Hedges, 1978. The Concise Dictionary of Tennis. Mayflower Books Inc ().

Noter 

Australiska tennisspelare
Män
Födda 1924
Avlidna 2001
Stone County, Arkansas

Stone County är ett administrativt område i delstaten Arkansas, USA. År 2010 hade countyt 12 394 invånare. Den administrativa huvudorten (county seat) är Mountain View.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau har countyt en total area på 1 577 km². 1 569 km² av den arean är land och 8 km² är vatten.

Angränsande countyn 
 Baxter County - nordväst
 Izard County - nordöst
 Independence County - öst
 Cleburne County - syd
 Van Buren County - sydväst
 Searcy County - väst

Städer och samhällen 
 Fifty-Six
 Mountain View (huvudort)

Referenser 

 
Stater och territorier bildade 1873
Albin Vega

Vega är en segelbåt som är seriebyggd i plast av Albin Marin. Typen konstruerades 1964 och producerades mellan 1966 och 1980. Den tillverkades av Albin Marin AB i Kristinehamn. Albin Vega är den tredje mest producerade båtmodellen i Sverige (efter Maxi 77 och IF) och byggdes i nästan 3500 exemplar under 1960-, 70- och 80-talet.

Historia
Vegan ritades av Per Brohäll och var ämnad att vara en stabil havskryssare till ett förmånligt pris för att på så sätt göra seglingssporten folkligare. Vegan blev omåttligt populär, men fick alltid utstå mycket kritik från konkurrenter. Inte minst för att den var en av de första serieproducerade plastbåtarna i världen och därmed symboliserade ett skifte inom båtbyggartekniken i Sverige.

Vegan har klarat många strapatser och innehar bland annat rekord i att vara den segelbåt som seglat längst norrut (Norska Berserk med skipper Jarle Andhøy). Den svenska vegan Sally Blue seglade under 2005-2007 runt jorden under skepparen Danjel Henriksson. Vegan Warskavi togs sig mellan åren 2012-2013 till Australien från den lilla småländska byn Gamleby under skepparen Simon Uldén. Vegan St. Brendan seglades 2011- 2012 av Matt Rutherford genom Nordvästpassagen runt Nord- och Sydamerika i ett svep utan att gå i land.

Egenskaper
Vegan är 8,25 meter lång, väger drygt två ton och har knappt tio meters masthöjd. Skrovet är jämfört med nya båtar i samma storlek tjockt, och Vegan anses trots sin höga överbyggnad och sina låga fribord som en mycket pålitlig båt.  

För att spara plats i ruffen sitter motorn och propelleraxeln inte i båtens centrumlinje, propelleraxeln mynnar ut bakom rodret, vilket är klart ofördelaktigt då propellerströmmen aldrig träffar roderbladet. Vegan blir därför knepig att manövrera i låga farter vid gång för motor.
Man kan ibland se modifierade vegor, där ägaren monterat ett nytt utanpåliggande roder på akterspegeln.

Vegan är tekniskt sett långkölad (även om kölen inte följer hela skrovlängden). 
Den har med sin masthead en tidstypisk rigg, Vegan seglas fördelaktigt med förseglet. 
Vegan har stora utrymmen som kommer väl till pass vid långfärd. Med ett lågt pris ger den mycket semesterbåt för pengarna. Båttypen har en livlig klassförening och finns representerad i större antal i Sverige, Norge, Danmark, Tyskland och Holland. Vartannat år hålls en stor regatta i något av länderna som är med i Voda (Vega one design association)

Externa länkar

Vegaklubben
S/Y On the Rocks
runtjorden.com
Warskavi af Gamleby
djuptvatten.com
Kölbåtar
Albin Marin
Hedvig Ekeman-d’Alesson

Hedvig Ekeman-d’Alesson, död efter 1815, var en kvinna som var föremål för en del spekulation och romantiserande ryktesspridning under artonhundratalet som påstådd Vasaättling.

Hedvig Ekeman-d’Alesson anlände år 1812 tillsammans med en kvinnlig tjänare och en tonårspojke till utanför Jena i Sachsen-Weimar-Eisenach där hertigen av Sachsen-Weimar-Eisenach gav order om att ett hus skulle byggas för vad som kallades ”den svenska grevinnans” räkning. Platsen ifråga kallades sedan traditionellt för ”Svenska platsen”. Hon bodde där till 1815, då hon sades ha gett sig av till Wienkongressen. Hon sågs på 1820-talet i Stuttgart, där hon sade sig vara släkt med Gustav IV Adolf och ha lämnat Sverige 1809. Hon var också ivrig Vasaanhängare. Hedvig Ekeman-d’Alesson blev föremål för en hel del debatter, spekulationer och forskning under 1800-talet.

Se även
 Ernestine de Lambriquet

Källor
 

Födda 1700-talet
Avlidna 1800-talet
Kvinnor
Personer i Tyskland under 1800-talet
Djurgården (TV-serie)

Djurgården är en animerad TV-serie producerad i Nederländerna av Telecable Benelux B.V. och i Japan, baserad på den tecknade serien med samma namn av Wil Raymakers och Thijs Wilms. Serien hade premiär 1988. Handlingen kretsade kring den jordbrukande oxen Bo Ko och hans vänner (Bo är visserligen en tjur, men han heter Ko i efternamn enligt den svenska titeln Djurgården och Bo-ko). Serien sändes under tidigt 90-tal på SVT och det gavs ut ett flertal avsnitt på VHS av Wendros.

Rollista 
 Akira Kamiya - Bo Ko/Boes
 Hirotaka Suzuoki - Tage/Tad
 Kazue Ikura - Mogla
 Chika Sakamoto - Molly
 Ichiro Nagai - Nick
 Steve Kratz - Bo Ko
 Olav F. Andersen - Tage
 Louise Raeder - Blandade röster

Krediter 
 Regissör: Hiroshi Sasagawa
 Manus: Tony Dirne & Nao Furukawa

Referenser

Noter 

Nederländska animerade TV-serier från 1980-talet
TV-seriestarter 1988
TV-serier baserade på tecknade serier
TD Garden

TD Garden är en idrottsarena i Boston som började byggas 1993, och stod klar 1995. Den är uppkallad efter sin sponsor, TD Bank, men ofta används fortfarande den gamla hallens namn, Boston Garden, i dagligt tal. Arenan är hemmaarena för NHL-laget Boston Bruins och NBA-laget Boston Celtics. Den har tidigare även varit hemmaarena för lacrosselaget Boston Blazers.

Källor

Fotnoter

Byggnader och anläggningar i Boston
Sport i Boston
Sportanläggningar i Massachusetts
Sportanläggningar invigda 1995
Boston Bruins
Boston Celtics
Ishallar i USA
Lunda, Östhammars kommun

Lunda är en by med många jordbruksfastigheter 7 km norr om Alunda samhälle i Östhammars kommun.

Lunda omtalas första gången 1291 ('in Lundby'), då kanikern Salomon testamenterade 2 örtuglandi byn till Nils i Smaras söner. Lunda omfattade 1541-78 ett mantal skatte, från 1566 med en kvarn, samt ett hemman som först tillhörde Klara kloster, därefter Gustav Vasa som arv och eget, Danvikens hospital och 1578 var frälsejord.

I Lunda finns en gammal kvarn, som återuppbyggdes efter en brand 1937. I början på förra seklet drevs kvarnen med vattenkraft från den intilliggande Kilbyån. Den sista mjölnaren var Algot Gustafsson, tidigare ägare var Anders Gabrielsson och Alfred Jansson.

Lundafältet är ett nedlagt militärt flygfält som nu drivs av en allians med representanter från 12 föreningar från orten. Företag och klubbar hyr fältet för testkörning och utbildning av mc- och bilförare. Lundafältet är nu en av de banor som Svenska motorcykelförbundet miljöcertifierat.

Lundaplan är Almo BK:s fotbollsplan, en fin anläggning, nu med stora lokaler efter utbyggnad. Almo, begynnelsebokstäverna i Alunda JUF:s gymnastik- o. idrottsklubb samt Morkarla IF efter sammanslagningen 1954.

Noter 

Orter i Östhammars kommun
Mr. Big (musikalbum)

Mr. Big är bandet Mr. Bigs debutalbum och släpptes 1989. Det innehåller singeln "Addicted to That Rush"

Låtlista
 "Addicted to That Rush" - 4:46
 "Wind Me Up" - 4:11
 "Merciless" - 3:57
 "Had Enough" - 4:47
 "Blame It on My Youth" - 4:14
 "Take a Walk" - 3:57
 "Big Love" - 4:49
 "How Can You Do What You Do" - 3:58
 "Anything for You" - 4:37
 "Rock & Roll Over" - 3:50
 "30 Days in the Hole" - 4:12

Musikalbum 1989
Amerikanska debutalbum

en:Mr. Big (album)
it:Mr. Big#Musica
Målgest

En målgest kallas, som ordet lyder, en gest idrottsutövare gör när de gör mål. Gesten görs för att fira målet.

Ofta firas ett mål genom att man höjer den ena eller båda armarna i ren, spontan glädje över att ha lyckats göra mål. I bland annat bandy, innebandy och ishockey brukar spelarna höja klubban då de gjort mål. Ibland brukar spelarna även kramas eller ge varandra handklapp.

De mer speciella målgesterna hade framför allt sin storhetstid inom fotbollen under 1990-talet, då många spelare övade in personliga målgester som de gjorde till sina egna signum.

I sporter där spelarna inte gör mål, kan liknande så kallade segergester göras när de aktiva vunnit eller nått framgång i en tävling. Som exempel kan nämnas "Brysselsteget" som tennisspelaren Jonas Björkman använder och utförsåkaren Anja Pärsons vana att kasta sig i snön som en säl när det stod klart att hon har vunnit ("Sälen").

Berömda målgester

Fotboll
Kennet Andersson - domartecken för mål i australisk fotboll; av många tolkat som två dragna pistoler
Hugo Sánchez, Faustino Asprilla, Julius Aghahowa, Obafemi Martins med flera - volter
Bebeto - vagga barnet (VM 1994, då han och hans fru fått barn)
Thomas Brolin - hoppiruett
Brandi Chastain - tog av sig tröjan och visade sin BH, omdiskuterat i USA.
Robbie Fowler - "låtsas sniffa kokain" (1999), avstängd fyra matcher
Kameruns herrar - dans vid hörnflaggan
Julius Aghahowa - ett antal bakåtvolter i rad som hade dugt i ett gymnastikmästerskap. Han gjorde den bland annat efter att ha gjort mål i fotbolls-VM 2002 mot Sverige.

Ishockey
Jonas Bergqvist - "helikoptern"

Referenser

Gester och hälsningar
Sporttermer