kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Simone Veil

Simone Veil, född Jacob 13 juli 1927 i Nice, död 30 juni 2017 i Paris, var en fransk jurist och politiker. Mellan 1979 och 1982 var hon  talman i Europaparlamentet och 1974–1979 och 1993–1995 hälsominister i Frankrikes regering. Hon blev mest känd för den abortlag som bär hennes namn och för att under många år ha varit en av Frankrikes mest omtyckta personer.

Biografi 
Simone Jacob föddes 1927 i Nice som dotter till en judisk arkitekt. Under andra världskriget studerade hon juridik och avlade magisterexamen vid Institut d'Etudes Politiques de Paris. Vichyregimen förbjöd fadern att utöva sitt yrke 1941 och familjen deporterades 1944. Hennes föräldrar och bror dog, medan Simone och hennes två systrar överlevde Förintelsen.

Hon gifte sig efter krigsslutet med Antoine Veil med vilken hon fick tre barn. År 1957 började hon verka politiskt, då hon värvades till justitiedepartementet som attaché. Bland annat engagerade hon sig offentligt i abort- och adoptionsfrågor. År 1969 blev hon teknisk rådgivare vid departementet, och 1970 generalsekreterare vid det Högre Rättsliga Rådet (Conseil Supérieur de la Magistrature). Den befattningen hade hon till 1974, då hon under Valéry Giscard d'Estaing blev sjukvårds- och hälsominister. Hennes politiska karriär började på riktigt när Valéry Giscard d’Estaing blev Frankrikes 20:e president, han hade tagit beslut om att få in fler kvinnor i sin regering och kallade in Simone Veil till hälsovårdsministeriet. Det är här hon påbörjar det som hon sen har kommit att bli mest känd för, hon frigör tillgången till preventivmedel och 1975 visar hon hur hon röstar ja till den abortlag som idag bär hennes namn, Veils lag. År 1979 valdes hon till talman i Europaparlamentet, och kvarblev på den posten till 1982. Hon verkade därefter inom Europeiska unionen i olika roller. År 1993 inträdde hon återigen i Frankrikes regering, efter att ha lämnat sina europeiska mandat gick hon med i Balladur-regeringen där hon arbetade med hälsa och stadsfrågorM samma år blev hon Frankrikes första kvinnliga socialminister.

Hon var ledamot av Frankrikes konstitutionella råd 1998–2007.

År 2007, då hon var 80 år gammal, publicerades hennes självbiografi Une Vie. Det är en bok som innehåller historier från hennes bakgrund, förintelsen och hennes stora och betydelsefulla karriär hon drev i både fransk och europeisk politik. Från den 18 mars 2010 till sin död besatt hon stol nummer 13 i Franska akademien, där hon hade efterträtt den tidigare premiärministern Pierre Messmer som gick bort 2007.

Bland de utmärkelser som tilldelades Veil kan nämnas Hederslegionens storkors, Karlspriset, Brittiska imperieorden, Prinsessan av Asturiens pris, samt hedersdoktorat vid Yale University och Cambridge University.

Utmärkelser

Källor

Externa länkar

Frankrikes hälsoministrar
Ledamöter av Franska Akademien
Ledamöter av Europaparlamentet från Frankrike
Talmän i Europaparlamentet
Födda 1927
Kvinnor
Förintelseöverlevare
Mottagare av prinsen respektive prinsessan av Asturiens pris
Mottagare av Karlspriset
Avlidna 2017
Personer från Nice
Storofficerare av Hederslegionen
Bernstein

Bernstein kan syfta på:

Personer
 Aaron Bernstein (1812–1884), tysk journalist och författare
 Basil Bernstein (1924–2000), brittisk sociolog
 Carl Bernstein (född 1944), amerikansk journalist
 Christian Andreas Bernstein (1672–1699), tysk psalmdiktare
 Daniel J. Bernstein (född 1971), amerikansk matematiker
 Eduard Bernstein (1850–1932), tysk politiker
 Elmer Bernstein (1922–2004), amerikansk kompositör
 Georg Heinrich Bernstein (1787–1860), tysk orientalist
 Harry Bernstein (1910–2011), amerikansk författare
 Henri Bernstein (1876–1953), fransk dramatiker
 Hilda Bernstein (1915–2006), sydafrikansk författare
 Howard Bernstein (född 1966), skotsk musikproducent
 Leonard Bernstein (1918–1990), amerikansk kompositör och dirigent
 Lionel Bernstein (1920–2002), sydafrikansk antiapartheidaktivist
 Mark Bernstein ( född 1965), vitrysk bloggare

Geografi

Antarktis 

 Mount Bernstein,

Polen 

 Bernstein in der Neumark – tidigare tyska namnet för en stad i provinsen Brandenburg, se Pełczyce

Tjeckien 

 Medvědí Skála, berg,

Tyskland 

 Bernstein (berg i Tyskland), Baden-Württemberg, Karlsruhe Region,

Österrike 

 Bernstein im Burgenland, kommun i Burgenland,  
 Borgen Bernstein, en medeltida borg i Bernstein im Burgenland

Jiddisch-efternamn
AJ produkter

AJ Produkter är ett postorderföretag med huvudkontor i Halmstad som tillhandahåller produkter inom kontor, skola, lager och industri.

Företaget grundades 1975 av Anders Johansson i föräldrarnas gillestuga i Hyltebruk i västra Småland. 2011 hade AJ Produkter växt till en koncern med miljardomsättning och 821 anställda, med verksamhet i ett 20-tal länder runtom i Europa. I slutet av 2010 tog den förre ishockeyspelaren Jonas Bergqvist över VD-posten från Anders Johansson, som blev arbetande styrelseordförande. Bergqvist slutade 2012 och Anders Johansson klev åter in som koncernchef.  2017 hade AJ Produkter växt till en koncern med 2,58 miljarder i omsättning och 821 anställda. 2022 förvärvade AJ Produkter företaget DPJ Workspace och omsätter nu 3 miljarder och har över 1000 anställda i Europa.

Referenser

Externa länkar

Svensk hemsida
Koncernens hemsida

Svenska möbelföretag
Svenska postorderföretag
Företag bildade 1975
Björn Kusoffsky

Björn Rickard Kusoffsky, född 2 november 1965, är en svensk formgivare samt grundare av designbyrån Stockholm Design Lab. Den multidisciplinära studion grundades 1998. Deras arbete sträcker sig från våtservetter, batterier, förtexter, webbplatser, konstböcker, flygplan, förpackningsprojekt, kosmetik och vinförpackningar, till retailkoncept, logotyper och grafiska profiler, varumärkesrepositionering och företagsidentitetsprogram för internationella kunder, inklusive IKEA, SAS Scandinavian Airlines, Volvo Cars, Absolut Vodka, Moderna Museet, Üstra Stadtbahn, Hyundai Card, Askul och Internationella Konstbiennalen.

Björn Kusoffsky är representerad i Nationalmuseums designkollektion och är medlem i AGI (Alliance Graphique Internationale). Björn Kusoffsky har blivit inbjuden att delta i jurypaneler för olika nationella och internationella tävlingar, till exempel The One Show, Cannes Lions, Red Dot och HKDA Asia Design Awards.

Utmärkelser 
Björn Kusoffsky har mottagit över 100 priser inklusive två Guldlejon i Cannes, Guld i Eurobest, Guld i Asia Design Award, Red Dot och 6 Guldägg. Andra prestigefyllda utmärkelser inkluderar:
 Berlingpriset: 2014 fick Kusoffsky det livstidsutmärkande Berlingpriset. Berlingpriset instiftades av Geith och Karl-Erik Forsberg på Karl-Eriks 75-årsdag 1989. Priset har fått sitt namn efter Berling antikva, ett av de typsnitt som Karl-Erik Forsberg skapade. Priset delas sedan 1991 ut till  framstående svenska formgivare för föredömlig formgivning, teknisk skicklighet och utmärkt bokstavsbehandling.
 Platinaägget: 2015 tilldelades Kusoffsky Platinaägget och en plats i Platinaakademien, vid den årliga prisutdelningen av Guldägget. Platinaägget ges till yrkesverksamma som med sin skicklighet, uthållighet och personlighet har bidragit - mer än andra - till utvecklingen av reklam och design i Sverige.

Källor 

Representerade vid Nationalmuseum
Svenska formgivare
Personer inom marknadsföring
Män
Födda 1965
Levande personer
Camper Van Beethoven

Camper Van Beethoven är en amerikansk rockgrupp bildad i Kalifornien i början av 1980-talet, formerad kring sångaren David Lowery. 

Camper Van Beethoven gjorde sig kända på den amerikanska alternativrock-scenen med en säregen blandning av gitarrpop, ska och folkmusik, där multiinstrumentalisten Jonathan Segels fiol var ett karakteristiskt inslag i ljudbilden. Förutom de tvära genrekasten bidrog Lowerys absurda texter och kryptiska låttitlar, ofta med hänvisning till historiska personer och geografiska platser, till en lekfull och udda framtoning.

Historik
Med debutalbumet Telephone Free Landslide Victory (1985) fick gruppen en kulthit med låten "Take the Skinheads Bowling". En låt som fick förnyad uppmärksamhet som ledmotiv i Michael Moores Oscar-belönade dokumentärfilm Bowling for Columbine från 2002.

1986 följde två skivor i samma ostyriga anda som debuten, II & III och den självbetitlade Camper Van Beethoven, varifrån låten "Good Guys & Bad Guys" fick flitig speltid på amerikanska MTV. På Our Beloved Revolutionary Sweetheart (1988) hade gruppen fångats upp av skivbolagsjätten Virgin och albumet hade en renare produktion än de tidigare med fler låtar av mer radiovänligt snitt. Vid Key Lime Pie (1989) hade Segel lämnat bandet, som nu spelade en rakare och mer traditionell rock, dock alltjämt med fiol i sättningen. Covern på Status Quos "Pictures of Matchstick Men" blev en mindre hit, men kort därpå splittrades gruppen efter en stormig turné. 

Efter att Lowery under 1990-talet varit verksam i gruppen Cracker släpptes 2002 en ny skiva med Camper Van Beethoven, Tusk, som låt för låt var en nyinspelning av Fleetwood Macs skiva med samma namn, enligt gruppen själva ett experiment för att se om bandet fortfarande fungerade ihop. New Roman Times (2004), den första skivan med nya låtar på 15 år, åtföljdes av nya liveframträdanden i USA och Europa.

Diskografi

 (cover av Fleetwood Macs album – Tusk)

 (samlingsalbum)

Externa länkar

Officiell webbplats

Amerikanska rockgrupper
Tohru Ukawa

Tohru Ukawa, född den 18 maj 1973, är en japansk före detta roadracingförare. Han kom som bäst trea i MotoGP 2002. Han körde bland annat för Repsol Honda.

Statistik MotoGP

Segrar

Andraplatser

Tredjeplatser

Födda 1973
Japanska roadracingförare
MotoGP-förare
Män
Levande personer
WP:Projekt Japan
Multiboll

Multiboll betecknar ett läge då man har fler än en boll i spel i ett flipperspel. Multiboll startas ofta i kombination med att jackpotttar tänds på spelplanen och är ett av de ständigt återkommande lägena inom flipper.

Det första spelet som introducerade multibollkonceptet var Balls-A-Poppin, med upp till nio bollar i spel samtidigt. Spelet med flest bollar under en och samma multiboll har Hyperball, med upp till 250 bollar i minuten. Många anser dock att spelet inte är ett flipperspel då det inte har några flipprar. Spelet med den största multibollen förutom Hyperball är Apollo 13 från Sega.

Flipperspel
Stresow

Stresow kan syfta på:

 Slaget vid Stresow – ett slag på ön Rügen i Svenska Pommern 1715
 Groß Stresow – en liten fiskeby på Rügen som get namn till slaget
 Stresow, Möckern – ort i Möckern i Sachsen-Anhalt
 Berlin-Stresow – ortsdel i Berlin
Salvador de Madariaga

Salvador de Madariaga, född 23 juli 1886 i La Coruna, död 14 december 1978 i Locarno, var en spansk diplomat och skribent, professor i spanska språket och litteraturen.

Biografi 
Salvador de Madariaga föddes 1886 i Spanien som son till en officer, och studerade enligt sin faders önskan i Paris till bergs- och maskiningenjör. Som sådan fick han 1911 anställning i norra Spanien. 1916 började han skriva artiklar i The Times, varmed han med tiden ägnade sig på heltid åt att skriva.

År 1921 blev han pressattaché vid Nationernas förbund i Genève, utnämndes året därpå till chef för dess nedrustningsavdelning, för att från 1928 inneha en professur i spanska språket och litteraturen vid Oxford University. Vid andra republiken i Spaniens utropande återvände han till hemlandet och inträdde i nationalförsamlingen, men blev strax utnämnd till ambassadör i Washington, D.C. och Paris. Från 1936 blev han Spaniens ambassadör vid Nationernas förbund. Vid spanska inbördeskrigets utbrott återvände han till Oxford, där han vid sidan av undervisningen förde en omfattande journalistisk verksamhet i kritik mot Francoregimen. Inte förrän efter Francos död återvände han till hemlandet. Efter andra världskriget var han en av dem som bildade College of Europe, och var även i andra hänseenden en våldsam förespråkare för ett enat Europa samt medlem av European Union of Federalists. Han bosatte sig sedermera i Schweiz, där han avled 1978.

Som författare har Madariaga ägnat sig åt Cervantes och Don Quijote, nationalpsykologi, den latinamerikanska historien samt skrivit liberalfilosofiska politiska skrifter.

1973 tilldelades Madariaga Karlspreis. Han var en av de konstitutionerande medlemmarna av Mont Pelerin Society.

Källor 
Biografi vid Karlspreis hemsida
Biografi vid Historia siglo 20

Spanska journalister
Spanska litteraturvetare
Spanska historiker
Politiska teoretiker
Spaniens ambassadörer
Spanska diplomater under 1900-talet
Spanska forskare under 1900-talet
Mottagare av Karlspriset
Alumner från Oxfords universitet
Alumner från École polytechnique
Personer från A Coruña
Födda 1886
Avlidna 1978
Män
Linda Odén

Linda Odén, född 5 juni 1983, är en svensk bandymålvakt. Odén spelar i AIK och har varit målvakt för det svenska landslaget sedan 2004.

Linda Odén har varit med och tagit åtta stycken VM-guld med svenska landslaget – 2004, 2006, 2007, 2008, 2010, 2012, 2016, 2018. Hon har också vunnit sju SM-guld, varav ett med Sandvikens AIK och sex stycken med AIK, och har blivit utsedd till Årets damspelare i svensk bandy två gånger, säsongerna 2008/09 och 2014/15.

Referenser 

Kvinnor
Födda 1983
Världsmästare i bandy
Svenska bandymålvakter
Levande personer
Svia

Svia är en by i Vaksala socken, ca 3 km öster om Uppsalas centrum, med gamla anor. Byn gränsar i norr till Norrhällby och i söder till byn Skölsta, där museijärnvägen Lennakatten passerar. Den är i dag föremål för betydande utbyggnad med moderna villor. Vid SCB:s ortsavgränsning 2020 avgränsades här en småort.

Ortnamnsforskaren Jöran Sahlgren resonerar i uppsatsen Sveaväldets uppkomst år 1930, (publicerad 1931 i Namn o bygd), sig fram till att "svearnas urhem" fanns i byn Svia, där namnet tolkades som "svearnes by". Härifrån hade Sveariket växt fram genom det naturliga urvalets princip enligt Sahlgren, en teori som saknar övrigt stöd i forskningen. Han skriver bland annat i sitt arbete: "Anledningen till att invånarna i Svia by kunde vara i stånd till en maktutveckling, som skulle föra deras namn vida utanför Sveriges gränser, voro flera. I första rummet måste man räkna med att de tillhörde en härdad och kraftig ras. I andra rummet med deras militära organisationsförmåga, som särskilt satt spår i deras vittberömda ledungsväsen."

Tidigare forskning visar att byn benämnts Suiu (DR37, Jakobsen 1935 s 191f, Ståhl 1972 sp 482).

Referenser

Källor

Orter i Uppsala kommun
Småorter i Sverige
Oryx

Oryx är ett släkte av slidhornsdjur som tillhör underfamiljen gräsätande antiloper. Arterna i släktet har haft ett utbredningsområde som omfattade de torra och halvtorra regionerna i Afrika och på den Arabiska halvön, men idag finns omkring tusen individer av släktet i naturen.

Utseende 

Hos bägge kön av dessa stora antiloper finns långa horn och en typisk svart ansiktsmönstring. Hornen är 60 till 150 centimeter långa. Hos sabeloryx är hornen böjda och hos de andra arterna nästan raka. Kroppslängden (huvud och bål) ligger mellan 153 och 235 centimeter. Hanar når en mankhöjd av 140 centimeter och en vikt av upp till 210 kg. Svanslängden är 45 till 90 centimeter. Honor har däremot en mankhöjd omkring 120 cm och en vikt av cirka 160 kg. Hanarnas horn har något kortare avstånd från varandra och är lite längre än honornas horn. Pälsfärgen hos vuxna exemplar varierar mellan grå, brun och krämfärgad. Beroende på art förekommer olika mörka strimmor. På individernas nacke sträcker sig en man fram till axlarna. Släktets medlemmar har en tofs vid svansens slut och hos hannar förekommer en tofs på strupen.

Det har iakttagits individer som framgångsrikt försvarat sig med hornen mot rovdjur som lejon.

Anpassningar till torra regioner 

Arterna av släktet kan uthärda längre tider utan vatten. Liksom kameldjur kan de öka kroppstemperaturen över 38 °C (som är vanligt för däggdjur) utan att skada sig. Biologen Chris Lavers skriver att en individ från släktet som hölls åtta timmar i en kammare med 45 °C mådde bra vid experimentets slut. Djurets kroppstemperatur var något över 45 °C. Det är inte klarlagt hur dessa djur klarar av uppgiften.

Ekologi 
Dessa slidhornsdjur är allmänt aktiva på morgonen och på eftermiddagen. De kan vandra upp till 90 km i loppet av 18 timmar för att nå områden med färska blad. Dessutom äter arterna gräs och vätskebehovet täcks när de kommer fram till pölar eller vattendrag.

Honor och deras ungar bildar flockar, ungdjur av hankön bildar ungkarlsflockar och äldre hannar lever ensamma. Hos arabisk oryx har honornas flockar cirka 6 medlemmar. Flockar med 20 till 40 medlemmar är vanligare hos sabeloryx och ibland bildar flera flockar en hjord med cirka 1000 exemplar. Hos gemsbock förekommer dessutom flockar med en alfahanne, flera honor och deras ungar. Fortplantningssättet varierar beroende på art. Släktets medlemmar kan leva 20 år.

Hot 

Bestånden av de två storleksmässigt mindre arterna, sabeloryx och Oryx leucoryx, är starkt hotade. Den sistnämnda arten räknades 1972 som utdöd i vilt tillstånd men återinfördes senare i sitt ursprungliga utbredningsområde. Från arten sabeloryx finns bara ett fåtal av den ursprungliga populationen i naturen, trots allt listas den av IUCN som utdöd i vilt tillstånd.

Arter 

Släktet utgörs av fyra arter:
 Östafrikansk oryx (Oryx beisa)
 Sabeloryx (Oryx dammah)
 Gemsbock eller bara oryx (Oryx gazella)
 Arabisk oryx (Oryx leucoryx)

Källor

Noter

Tryckta källor 
 Why Elephants Have Big Ears: And Other Riddles from the Natural World, Chris Lavers, 2001,

Externa länkar 

Slidhornsdjur
Bovidae
Antonio Segni

Antonio Segni, född 2 februari 1891 i Sassari, död 1 december 1972 i Rom, var en italiensk politiker (kristdemokrat), två gånger premiärminister, samt landets president 1962-1964. Till yrket var han professor i juridik.

Biografi 
Antonio Segni föddes 1891 i Sassari, och studerade juridik vid universitetet i Rom, där han doktorerade 1920. Han undervisade vid flera italienska universitet, blev professor i Perugia, Cagliari, Pavia, Sassari, och 1954 i Rom. Han var till en början medlem av Katolsk Aktion, men gick sedan med i folkpartiet. När Mussolini kom till makten, drog han sig tillbaka från politiken, och först 1943 började han engagera sig igen, då han deltog i bildandet av kristdemokratiska partiet på Sardinien. Efter andra världskriget inträdde han i regeringen, och hade ett flertal ministerposter i Alcide De Gasperis ministärer.

I juli 1955 valdes han till Mario Scelbas efterträdare som Italiens premiärminister. I den egenskapen anslöt han landet till EEC, och undertecknade Romfördraget som representant för sitt land. När Adone Zoli i maj 1957 efterträdde honom som regeringschef, kvarblev han i regeringen som minister, men blev i februari 1959 återigen premiärminister, efter Amintore Fanfani. I Fernando Tambronis ministär var han landets utrikesminister, och undertecknade Somalias självständighet. 6 maj 1962 valdes han till att efterträda Giovanni Gronchi som president, men avgick av hälsoskäl den 6 december 1964. Segni hade drabbats av en blodpropp i hjärnan kort efter att han hade blivit anklagad för att tillsammans med general Giovanni De Lorenzo ha förebrett en statskupp i juli 1964 (den s.k. "Piano Solo"), vilket avslöjades av journalisten Lino Jannuzzi, i en artikel, publicerad 1967 i tidningen L’Espresso'. 

Antonio Segni mottog Karlspreis 1964.

 Källor 
 Biografi vid italienska utrikesdepartementet
 Biografi vid Columbia Encyclopedia
 Biografi vid Karlspreis
 Zavoli, Sergio, La notte della Repubblica'', Nuova Eri, Rom (1992) .

Noter 

Italiens presidenter
Italiens premiärministrar
Italiens utrikesministrar
Italiens jordbruksministrar
Mottagare av Karlspriset
Storkorset av första klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Personer från Sassari
Födda 1891
Avlidna 1972
Män
Tålamod (musikalbum)

Tålamod utkom den 24 oktober 2007 och är ett studioalbum av Shirley Clamp. Det placerade sig som högst på tredje plats på den svenska albumlistan.

Låtlista
Tålamod     
Ett hus på stranden
Jag tar en annan väg
Aldrig
Kanske är det så
Tystnaden den sårar
Som man bäddar får man ligga
Mot horisonten
Efter allt
Kan inte sova utan dig
Som en saga
Två själar
Trött på att höra  
Även om jag snubblar

Listplaceringar

Referenser

Fotnoter 

Album av Shirley Clamp
Musikalbum 2007
Valencias flygplats

Valencias flygplats (IATA-kod: VLC) ligger vid staden Valencias förort Manises, cirka 8 km från Valencias centrum. Manises är också smeknamnet på flygplatsen.

Dess historia dateras från år 1927. Den nuvarande terminalen öppnades 1983, och har genomgått ett par utbyggnader och större reformeringar sedan dess. Genom åren har trafiken dominerats av regionalflyg, till största del baserad på affärsresenärer från staden. Sedan lågprisbolagens genomslag har antalet turister från övriga Europa ökat markant. För tillfället utgör trafiken till största del av reguljärflyg, både nationellt och internationellt. 

Från flygplatsen kan man ta sig till stora spanska och europeiska städer, såsom Bryssel, Frankfurt, Lissabon, London, Milano, Paris och Zürich. Bland icke-europeiska länder märks rutter till Marocko. 

Utanför stationsbyggnaden kan man ta statliga bussar - flygplatsbussar. Det kostar ungefär 1,7 euro att ta sig till Valencia med buss och ungefär 12 euro med taxi till centrum. Det går även att ta sig in till centrum via metron, som har en station precis vid flygplatsen.

Utveckling av passagerartrafik
Statistikuppgifter är hämtade från spanska luftfartsmyndigheten AENA.

Valencias flygplats den femte största flygplatsen på spanska fastlandet, och den nionde nationellt. I regionen Valencia är den näst störst efter flygplatsen i Alicante. Flygplanstyperna CRJ-200 (från flygbolaget Air Nostrum) samt Airbus 320 är de mest vanligaste.

Flygbolag och resemål
De största operatörerna som verkar i Valencia är Air Nostrum, Iberia, Vueling, Ryanair samt Easyjet. De viktigaste linjerna ansluter till flygplatserna i Madrid, Barcelona, London och Palma de Mallorca.

Trafik

Fraktflyg

Referenser

Valencia
Flygplatser i regionen Valencia
Svenska läkare mot kärnvapen

Svenska läkare mot kärnvapen (SLMK) är en förening som har omkring 2 500 svenska läkare och medicinstuderande som medlemmar. SLMK bildades 1981 som en gren av International Physicians for the Prevention of Nuclear War (IPPNW). Huvudföreningen IPPNW tilldelades år 1985 Nobels fredspris. Inom ett par år efter bildandet samlade föreningen 8 000 läkare, ungefär en tredjedel av den dåvarande svenska läkarkåren. Svenska läkare mot kärnvapen driver kampanjen International Campaign to Abolish Nuclear Weapons (ICAN) i Sverige och har även fått Nobels fredspris 2017.

Målsättning
Svenska läkare mot kärnvapen har som mål att undanröja risken för kärnvapenkrig genom att avskaffa kärnvapnen. Föreningen arbetar genom att sprida saklig och medicinskt-vetenskapligt grundad information om de medicinska effekterna av kärnvapen. Man vill få totalt stopp på kärnvapenproven, man vill att användning av kärnvapen olagligförklaras och man vill få till stånd en konvention som förbjuder kärnvapen.

Arbetsmetoder
Föreningen arbetar mot kärnvapen med flera olika metoder. Dessa är direkt påverkan av beslutsfattare världen över, aktiv opinionsbildning för nedrustning med hjälp av massmedia i alla världsdelar, arbete i Ryssland med stöd till uppbyggnaden av en läkarorganisation mot kärnvapen, utarbetande av litteratur, internationella, nationella och lokala aktivitetsplaner för både den svenska och den internationella organisationens arbete samt aktivt kampanjande för en konvention som förbjuder kärnvapen genom International Campaign to Abolish Nuclear Weapons. FN:s konvention om kärnvapenförbud trädde i kraft den 22 januari 2021. Svenska läkare mot kärnvapen driver även sidan Lär om kärnvapen.

Referenser

Externa länkar
 Officiell webbplats
 Lär om kärnvapen

Föreningar i Sverige