kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Senafe

Senafe är en stad i Eritrea, belägen i det centrala höglandet mycket nära gränsen till Etiopien. Befolkningen är i huvudsak tillhörande det tigrinska folket och sahofolket och är jämnt fördelade mellan kristna och muslimer.

Senafe har existerat som marknadsplats och stad i flera millennier. Den föregår Axumriket och är omgiven av historiska ruiner som är mer än 3000 år gamla. Fornlämningarna vittnar om omfattande handel med länderna tvärs över Röda havet såsom riket Saba i nuvarande Jemen. Byarna Tekonda, Kaskasse, Quohaito och Metera ligger i anslutning till Senafe och alla dessa var betydelsefulla handelsplatser även under Axumriket halvvägs mellan huvudstaden Axum (i nuvarande norra Etiopien) och hamnstaden Adulis vid Eritreas Röda Havskust. Efter Axumrikets fall föll Senafe och de kringliggande byarna i glömska och utgör än idag endast vanliga höglandsbyar. Sedan den italienska kolonialtiden och fram till idag har Senafe utgjort en betydelsefull garnisons- och gränsstad.

Senafe drabbades hårt av den etiopiska offensiven i maj 2000 under det eritreansk-etiopiska gränskriget som varade mellan maj 1998 och maj 2000. Den eritreanska armén lyckades evakuera de flesta civila innan den etiopiska armén bröt igenom det eritreanska försvaret och intog Senafe, men flera av de som blev kvar av någon anledning blev dödade under invasionen och andra utsattes för grova kränkningar av sina mänskliga rättigheter. Etiopierna förstörde samtliga stående byggnader i staden civila, såsom statliga, tog med sig omfattande material och egendomar till Etiopien och minerade alla kringliggande jordbruksfält långt inne i eritreanskt territorium. Även idag är många områden runt staden inte tillgängliga på grund av risken för minor. Etiopierna förstörde även arkeologiska lämningar bland annat ett gravmonument från cirka 100 f.Kr. som sprängdes med dynamit. Internationella domstolen i Haag tilldömde ett stort skadestånd till Eritrea för den förstörelse som Etiopiens ockupation skapat i synnerhet i Senafe, men Etiopien har ännu inte accepterat domen. 

Sedan 2002 patrullerar FN-trupper i UNMEE-styrkan (UN Mission in Eritrea and Ethiopia) i staden i enlighet fredsfördraget undertecknat mellan Eritrea och Etiopien i Alger där det fastställts att allt eritreanskt territorium inom 25 km från den etiopiska gränsen skall ligga under FN:s kontroll.

Orter i Eritrea
Gränsorter i Afrika
Saho

Saho är en etnisk grupp i Eritrea som talar ett kushitiskt språk nära besläktat med afar. Sahofolket är i huvudsak nomadiska muslimer och befolkar centrala eritreanska höglandets östra rand samt den centrala kusten vid Röda havet.

Sahofolket utgör cirka 25% av Eritreas befolkning

Källor

Etniska grupper i Eritrea
Kushitiska folk
Afar

Afar (arabiska: عفار (danāqil), amhariska: adal) är en etnisk grupp på omkring 1,7 miljoner människor på Afrikas horn, varav 1,3 miljoner (enligt 2007 års folkräkning) i nordöstra Etiopien, 300 000 i Eritrea och 96 000 i Djibouti.

Bosättning
En större del av afarerna bor i Danakilöknen som delas mellan sydöstra Eritrea, nordöstra Etiopien och norra Djibouti.

Öknen Danakil har gett upphov till det namn som araber i de närliggande områdena använder för att identifiera dem. Afarfolkets utbredningsområde är mellan Eritreas kustland och de etiopiska bergen samt i Awashflodens dalgång upp till Awash Station (Koka Dam).

Ekonomi och kultur
Afarfolket är i huvudsak muslimer och oftast sunnimuslimer. Vissa är nomader medan andra, i synnerhet vid kusten, är bofasta. Bosättningsområdet för afarfolket är bland de hetaste och kargaste i världen. Huvudsakligen försörjer sig afarfolket på nomadisk får-, get- och kamelskötsel. Vid Röda havet ägnar de sig åt fiske. Det huvudsakliga modersmålet är afariska. Afarspråket är ett kushitiskt språk som är besläktat med somaliskan.

Historia
I bosättningsområdet för afarfolket hittades 1974 vid Hadar Lucy, det hittills mest kompletta skelettet av Australopithecus afarensis, vilket ur ett arkeologiskt-antropologiskt hänseende har skapat ett mycket stort intresse för afarfolkets område.

Trots att de har isolerat sig från omvärlden har nomaderna under lång tid åtagit sig uppdrag i form av karavantransporter. Intill början av 1900-talet var de mycket involverade i slavhandeln till den arabiska halvön.

Bildgalleri

Källor

Noter

Källförteckning 
 Store norske leksikon. Läst 2017-09-03
 Encyclopædia Britannica. Läst 2017-09-03.
 NE. Läst 2017-09-03.

Etniska grupper i Etiopien
Etniska grupper i Djibouti
Etniska grupper i Eritrea
Kushitiska folk
Danakil

Denna artikel behandlar öknen. Danakil kan även syfta på språket och folket afar.

Danakil är ett triangelformat ökenområde på Afrikas horn, huvudsakligen i nordöstra Etiopien, men mindre delar sträcker sig in i Eritrea och Djibouti. Området är omkring 560 km långt och upp till 400 km brett. Det ligger längs Röda havets sydvästra kust och formar en törn mot inlandets höglandsområden i Eritrea och Etiopien.

Området är vulkaniskt aktivt då det genomkorsas av Östafrikanska gravsänkesystemet, och är ett av världens mest torra, ogästvänliga och varma områden. I den norra delen av området finns en djup sänka, Kobarsänkan, med saltsjöar, varma källor och flera vulkaner. Temperaturen i sänkan kan nå 60 grader Celsius i solen på dagen och minusgrader på natten. Stora delar av Danakil ligger under havsytan, och det lägsta stället är Assalsjön, som med sina 155 meter under havet är Afrikas lägsta punkt.

Den fåtaliga befolkningen i området är nomader som är släkt med afarerna i Djibouti.

Källor 

Etiopiens geografi
Eritreas geografi
Djiboutis geografi
Öknar i Afrika
Beja (folk)

Beja eller bedja är ett nomadiskt, kushitiskt, huvudsakligen muslimskt folk som bebor  Egypten, nordöstra Sudan samt nordvästra Eritrea. De flesta talar beja/ta bedawie som är ett afro-asiatiskt språk, en minoritet talar tigre eller arabiska. Uppgifterna kring antalet som tillhör folkgruppen varierar mellan 1,9 miljoner och 2,3 miljoner.

En del är nomader, andra bofasta. En stor del lever dock moderna liv i städerna. Nomaderna praktiserar ännu sin traditionella lag (Salif), medan de bofasta accepterar sharia eller den sudanesiska. Nomaderna är ofta kamelägare. Deras välkända folksånger spelas på ett gitarrliknande instrument. De är även kända för sitt kaffe.

Historia
Sedan faraonernas tid har bejaerna bott i området vid östra Sudan, sydöstra Egypten, norra Etiopien, och Eritrea, och deras kultur har trots viss konvertering till och påverkan från islam mer eller mindre varit densamma de senaste 1 500 åren. Bejaerna har under historien bekänt sig till olika trosuppfattningar, idag bekänner de sig till en muslimsk folkreligion.

Traditioner
Beja tillämpar patrilinjär härkomst och släktskapet påminner om arabernas. Män tillåts månggifte enligt muslimsk tradition, men endast de rika tillämpar detta. Män förväntas gifta sig med fars brors dotter. Boskap används som hemgift. Pojkar genomgår omskärelse och flickor genomgår klitoridktomi.

Bejafolk
Ababde

Referenser

Etniska grupper i Egypten
Etniska grupper i Sudan
Etniska grupper i Eritrea
Kushitiska folk
Debarwa

Debarwa är en gruvstad längs floden Marebs begynnelse i det eritreanska höglandet cirka 25 km söder om huvudstaden Asmara. Guld, koppar och silver har utvunnits ur denna stad sedan urminnes tider men stadens glansdagar kom under medeltiden då den utgjorde det medeltida kungadömet Bahr Negash huvudstad. Under 50-talet då Eritrea var i federation med Etiopien anlades en japansk koppargruva i staden som senare stängdes på grund av stridigheter i landet. Idag har utländska gruvbolag anlagt två nya gruvor i stadens utkanter som kommer att börja sin produktion år 2009. Staden är idag huvudstad i distriktet Tsilima, en del av Eritreas Debubprovins ("södra provinsen").

Orter i Eritrea
Adal

Adal var ett muslimskt sultanat på Afrikas horn under medeltiden från cirka 1415 till 1577. Dess territorier sträckte sig från Adenvikens västra kustområde till Eritreas sydkust längs Röda havet samt fram till staden Harar i inlandet under dess glansdagar. Adal var ständigt i strid med det kristna grannlandet Abessinien. Dess befolkning bestod av en blandning av somaliska klaner och afarfolket.

När den siste sultanen i Ifatsultanatet blev dödad av abessinierna 1410 i dess huvudstad Zeila flydde hans barn till Jemen men återkom några år senare. De flyttade Adals huvudstad längre inåt land till staden Dakkar där ett nytt sultanat bildades.

På 1500-talet flyttades huvudstaden till Harar där man organiserade en stor armé för att invadera det kristna Abessinien och hade 1529 tagit kontroll över det etiopiska höglandet. Portugiserna sände 400 musketerare som hjälp till Abessinien 1541 medan Adal som svar erhöll 900 från Osmanska riket. Abessinien återtog efter hand tidigare förlorade områden. När Adal kollapsade 1577 flyttades sultanatets styre til Aussa i regionen Afar och ett nytt sultanat uppstod.

Källor 
Janakesho/ I. M. Lewis, The Somali Conquest of Horn of Africa, The Journal of African History, Vol. 1, No. 2. Cambridge University Press, 1960

Afrikas historia
Assab

Assab eller Aseb är en hamnstad i södra Eritrea, vid Röda havet, med omkring 55 000 invånare (2000). Den är en viktig hamnstad, och har saltverk, anläggningar för destillering av saltvatten samt petroleumraffinaderi.

Assab-distriktet var Italiens första koloni. Det italienska skepparbolaget Rubattino köpte 1870 land runt fiskebyn Assab från den lokale sultanen för att bygga en hamn längs vad som efter Suezkanalens öppnande skulle bli en av världens viktigaste sjöfartsleder. 1882 förklarades den för en italiensk kronkoloni, trots protester från Egypten och England.

Under Etiopiens ockupation byggdes hamnen ut avsevärt för att tjäna som Etiopiens främsta hamn. Staden fortsatte att spela denna roll även efter Eritreas självständighet, tack vare ett avtal mellan Eritrea och Etiopien om tullfri handel och Eritreas fortsatta användande av etiopisk valuta fram till 1997, något som möjliggjorde för Etiopien att betala avgifter i sin egen valuta, birr, i stället för i hårdvaluta. Kort efter det att Eritrea kom ut med sin egen valuta nakfa i november 1997 uppstod handelskonflikter mellan Etiopien och Eritrea. Etiopien avstod från att använda Assab helt och hållet, och skiftade sin handel helt till grannlandet Djiboutis hamn. Från eritreansk-etiopiska kriget mellan 1998 och 2000 och fram till i dag (2006) har därför ingen etiopisk handel förekommit i Assab, och under kriget bombarderades Assab och utsattes för upprepade misslyckade invasionsförsök från etiopiskt håll.

I dag patrulleras stadens utkanter och gränsen till Etiopien av FN-trupper (UNMEE) i enlighet med fredsavtalet mellan länderna som undertecknades i Alger 2000. Assabs hamn, en viktig inkomstkälla för den eritreanska ekonomin som berodde mycket av etiopisk handel, ligger oanvänd. Men planer finns för att ändra hamnen i Assabs syfte tillbaka till det ursprungliga, det vill säga inte en hamn för inlandet (Etiopien) utan en frihamn för handeln i och längs Röda havet.

Källor 

Orter i Eritrea
Warsai-Yekalo

Warsai-Yekalo-kampanjen lanserades av den eritreanska regeringen efter Eritreas självständighet för att uppnå ett antal mål. 

Det viktigaste av målen var landets återuppbyggnad efter årtionden av krig och med väldigt begränsade resurser. Warsai-Yekalos aktiviteter bestod bland annat av byggande och reparation av infrastrukturen, plantering av träd för att motverka erosion samt byggande av dammar för att säkra vattenförsörjningen. 

Ett annat mål var att göra något åt den enorma arbetslösheten i landet, speciellt bland de unga. Ett vidare mål var att föra vidare andan som de före detta frihetskämparna, landets åldrande ledare och veteraner representerade, till nästa generationen eritreaner, så att deras arv, landets självständighet, inte skulle gå förlorat, och för att den nya generationen skulle kunna ta sig an nästa stora utmaning, landets utveckling. Detta sista mål hade också gett namn åt kampanjen: På tigrinska betyder Warsai "min arving" och Yek'alo betyder "den som kan" eller "den som har förmågan").

Eritreas historia
Hamassien

Hamassien är på ett rike och senare en republik, i nuvarande Eritreas högland under senmedeltiden då feodalherrarnas makt hade försvagats och området styrdes av äldsteråd i byarna. Land ägdes kommunalt och roterade mellan byinnevånarna vart sjätte, sjunde eller åttonde år beroende på den föreliggande byalagen. Dessa byalagar som regerade allt mellan äktenskap, egendom, arv, handel och andra seder lever än idag och utgör inte bara ett kulturarv i form av traditioner utan byalagarnas gällande distrikt utgör fortfarande geografiska avgränsningar på delar av Eritreas högland. Hamassiens befolkning utgjordes nästan uteslutande av det tigrinska folket.

Eritreas historia
Historiska länder och riken i Afrika
Cory Lidle

Cory Lidle, född den 22 mars 1972 i Hollywood i Los Angeles i Kalifornien i USA, död den 11 oktober 2006 i New York i New York i USA, var en amerikansk basebollspelare.

Lidle spelade för sju olika klubbar under sina nio säsonger som pitcher och representerade New York Yankees sin sista säsong. Några dagar efter den sista matchen under säsongen 2006 omkom Lidle tillsammans med sin passagerare i en flygolycka när det lilla sportplan han själv flög kom ur kurs och havererade mot ett bostadshus på Upper East Side på Manhattan i New York. Händelsen fick mycket uppmärksamhet då det var första gången ett flygplan kolliderat med en skyskrapa i New York sedan 11 september-attackerna.

Källor

Externa länkar
Delvis översatt version från engelskspråkiga Wikipedia

Amerikanska basebollspelare
Födda 1972
Avlidna 2006
Män
Personer från Hollywood, Los Angeles
Idrottare från Kalifornien
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Spelare i New York Mets
Spelare i Tampa Bay Devil Rays
Amerikanska idrottare under 2000-talet
Spelare i Oakland Athletics
Spelare i Toronto Blue Jays
Spelare i Cincinnati Reds
Spelare i Philadelphia Phillies
Spelare i New York Yankees
Personer som omkommit i flygincidenter
Prince Charming

Prince Charming är det brittiska rockbandet Adam & the Ants tredje studioalbum, utgivet den 2 november 1981 via skivbolaget CBS.

Låtlista 

Alla låtar är skrivna och komponerade av Adam Ant och Marco Pirroni.

Medverkande
Adam and the Ants
Adam Ant – sång, basgitarr, munspel
Marco Pirroni – gitarr
Merrick (Chris Hughes) – trummor, musikproducent
Terry Lee Miall – trummor
Gary Tibbs – basgitarr

Bidragande personsal
Ross Cullum – ljudtekniker

Referenser

Noter 

Musikalbum 1981
Album av Adam and the Ants
Suzy Parker

Suzy Parker, egentligen Cecilia Ann Renee Parker, född 28 oktober 1932 i San Antonio i Texas i USA, död 3 maj 2003 i Montecito i Kalifornien, var en amerikansk fotomodell och skådespelerska.

Parker modellade för bland andra Vogue och Chanel.

Bildgalleri

Filmografi (i urval)

Källor

Externa länkar

Suzy Parker: Original Supermodel

Födda 1932
Avlidna 2003
Amerikanska fotomodeller
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Skådespelare från San Antonio
Kvinnor
Montecito

Montecito är en bebyggelse (census-designated place) i Santa Barbara County i sydvästra Kalifornien i USA, belägen omedelbart öster om Santa Barbara på icke-inkorporerat område. Montecito har cirka 9 000 invånare.

Montecito är även namnet på det kasino där tv-serien Las Vegas utspelar sig.

Källor

Orter i Kalifornien
Santa Barbara County
101 Helena

101 Helena är en asteroid upptäckt 15 augusti 1868 av James Craig Watson i Ann Arbor. Asteroiden har fått sitt namn efter Helena av Troja inom grekisk mytologi.

Referenser

Externa länkar 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter mytologiska figurer
Astronomiska upptäckter av JC Watson
Astronomiska upptäckter 1868
Broängen

Broängen är ett mindre bostadsområde som utgör södra delen av centralorten Tumba i Botkyrka kommun. Det gränsar till Uttran i väster och Kassmyra i öster. Norr om Vattravägen vidtar Tumba villastad.

Historia 
Området är känt sedan medeltiden och har varit utmark till Skrävsta gård. Fram till 1920-talet var området huvudsakligen jordbruksbygd under Broängens gård.

Bebyggelse 
Broängen består huvudsakligen i villa- och radhusbebyggelse. I området finns den tidigare av Evangeliska fosterlandsstiftelsen drivna kyrkan Elimsborg (senare Broängskyrkan); numera är kyrkobyggnaden kurslokal för Vuxenskolan. I området återfinns även F–9-skolan Broängsskolan, med cirka 630 elever.

Vägnamn 
Vägnamnen i Broängen har i vissa fall historisk anknytning, till exempel Slättvägen som har sin grund i soldattorpet Slätten (numera flyttat till Trädgårdstorp i Tullinge) och Soltorpsvägen efter soldattorpet Soltorp, som nu utgör det äldsta huset i Broängen. Skrävstavägen i Broängen avspeglar att området en gång tillhört Skrävsta gård.

Källor 

Tumba
Schäferi

Schäferi (av ty. schäfer, herde), är en äldre benämning på den på en egendom befintliga fårhjorden med tillhörande byggnader och ekonomi.

Stockholms Stad bedrev 1939–1989 ett schäferi, i folkmun kallat Kungens får, först i Hagaparken och sedan i Åkeshov. Fåren vistades för sommarbete på Ladugårdsgärde 1947–1986, och på Järvafältet 1986–1989. Schäferiet avvecklades år 1989.

Stamschäferi var ett schäferi, vars hjord utgjordes av någon värdefull ras, varifrån avelsdjur spreds inom orten eller i landet. I äldre tid ägde svenska staten betydande stamschäferier, huvudsakligen bestående av finulliga (merinos-) får.

Källor

Får

da:Hyrde
de:Schäferei
en:Shepherd
es:Pastor
fr:Berger
id:Gembala
Vikingskipshuset

Vikingskipshuset, ofta kallat Vikingskipsmuseet, är ett museum på Bygdøy i Oslo. Det är en del av Kulturhistorisk museum som är underlagt Oslos universitet, och rymmer bland annat vikingaskeppen Tuneskeppet, Gokstadskeppt, Osebergskeppet och ett skepp från Borrehögarna. Skeppen har grävts fram ur gravhögar från den tidigare kommunen Tune i Østfold, samt från Gokstad, Oseberg och Borrehaugene. Gravhögarnas största och främsta fynd är de vikingaskepp som givit byggnaden dess namn. 

Byggandet av ett eget hus till de stora fynden av gravar från vikingatiden på slutet av 1800-talet och början av 1900-talen föreslogs först av professor Gabriel Gustafson år 1913. Då hade Gokstadsskeppet och Osebergsskeppet redan stått flera år i ett förråd utan att få en korrekt konservering. En arkitekttävling anordnades, vilken vanns av Arnstein Arneberg. Med medel från Stortinget kunde hallen för Osebergsskeppet påbörjas, och skeppet flyttades dit från Universitetshagen 1926. Flygeln för Gokstads- och Tuneskeppen stod färdig 1932. Den sista flygeln, för fynden i Oseberg, försenades på grund av andra världskriget och blev inte färdig förrän 1957.

Externa länkar

 Vikingskipshusets webbplats

Museer i Oslo
Sjöfartsmuseer i Norge
Bygdøy
Berch

Berch [uttalas [bärk]) är efternamn för en adelsätt från Estland, och känd i Sverige från två svenska adelssläkter, varav den ena, vilken har introducerats på Sveriges Riddarhus 1723, härstammar från den Estländska ätten.

Adliga ätten Berch nr 1774

Den ena ätten Berch, är från östersjöprovinserna, känd från 1371 med Nikolaus de Monte (nämnd 1371–1405), där den sedan introducerades på skilda baltiska riddarhus under namnet von Berg och ännu lever kvar. Uppgiften om att ätten skulle härstamma från Schlesien, varifrån den kom till Östersjöprovinserna, saknar varje bevis. Den uppträder redan på 1300-talet i Estland och utgör en gren av den stora släktgrupp, till vilken höra ätterna von Löwenwolde, Wrangel, von Engdes och möjligen von Pasike, och vars äldsta ursprung torde sökas i Niedersachsen i Tyskland. Äldste dokumenterade stamfader anges vara en Caspar Bergk till Jöggis i Wolde socken på Ösel. År 1723 blev hans sonson, öselska lantrådet, kaptenen vid Livgardet och överstelöjtnanten i svensk tjänst, Casper Johan Berch (1688-1761) ägare till Vrams Gunnarstorps slott och naturaliserad svensk adelsman, och han introducerades efter ansökan utan brev eller remiss den 14 oktober 1723 på Sveriges Riddarhus under nuvarande nummer 1774. Ätten utgick den 16 februari 1803 med hans son, översten Otto Christopher (von) Berch. Släkten fortlever i Sverige genom en 1799 adopterad ättegren med kusinsonen, förre majoren i rysk tjänst sedermera svenske hovmarskalken Georg Philipp Bergk (1769–1817) som jämte sina bröstarvingar, blev naturaliserad och adopterad Berch. Georg Philipp var gift med Anna Ulrika Juliana von Berg.

Adliga ointroducerade ätten Berch

Den andra ätten Berch härstammar från Thorstanus Erici (död 1625), kyrkoherde slutligen i Skövde. Dennes sonson ingenjören vid fortifikationen Anders Olofsson Bergh (1619-1679) var far till slutligen revisionssekreteraren Johan Berch (1646-1730), 1712 adlad Skutenhielm, vars brorson Anders Berch 1762 adlades, men aldrig tog introduktion.

Kända personer i släkten
 Anders Berch (1711-1774), professor i nationalekonomi, son till Anders Berch
 Carl Reinhold Berch (1706-1777), numismatiker och ämbetsman, bror till Anders Berch
 Anders Berch den yngre (1736-1770), förespråkare för upplysningens idéer och hattarnas politik, son till Anders Berch (1711-1774)

Källor 
Gustaf Elgenstierna, Den introducerade svenska adelns ättartavlor. 1925-36.

Noter

Svenska adelsätter
Animal Alpha

Animal Alpha är ett rockband som bildades 2002 i Norge. Bandet spelade bland annat vid Hultsfredsfestivalen 2006. Animal Alpha utgav två studioalbum, Pheromones och You Pay for the Whole Seat, But You'll Only Need the Edge. Bandet upplöstes 12 mars 2009, och Agnete Kjølsrud bildade sedan bandet Djerv tillsammans med Erlend Gjerde, som tidigare spelade i bandet Stonegard.

Animal Alphas låt "Bundy" spelas under eftertexten i filmen Hansel & Gretel: Witch Hunters och också i den norska filmen Død snø.

Medlemmar 
Originalbesättning
 Agnete Maria Forfang Kjølsrud – sång (2002 – 2009)
 Christer-André Cederberg – gitarr (2002 – 2009)
 Christian Wibe – gitarr (2002 – 2009)
 Lars Imre Szucs Bidtnes – basgitarr (2002 – 2009)
 Christian Stensli – trummor (2002 – 2004)
Senare medlemmar
 Thomas Jakobsen – trummor (2004 – 2007)
 Kenneth Kapstad – trummor (2007 – 2009)

Diskografi 
 Album 
2005: Pheromones
2008: You'll Pay For The Whole Seat But You'll Only Need The Edge

 EP
2005: Animal Alpha EP

 Singlar
2005: "Most Wanted Cowboy (Radio Edit)"
2007: "Pin You All"

Externa länkar 

Officiell webbplats
Rockipedia: Animal Alpha
Animal Alpha på allmusic.com

Musikgrupper bildade 2002
Norska rockgrupper
Olvido García Valdés

Olvido García Valdés, född 2 december 1950 i Asturias, Spanien är em spansk poet. García Valdés skriver en modern och stram existentiell poesi, med teman som sorg, förgängelse, kroppslighet och blick. Hennes verk präglas av ett mjukt mejslat poetiskt språk med en genomgående filosofisk förankring.

Bibliografi
El tercer jardín (1986)
Exposición (1990)
Ella, los pájaros (1994)
Caza nocturna (1997), svensk översättning, Nattlig jakt (2004), i tolkning av Ulf Eriksson, Ariel Skrifter  / 91-974756-4-5 
Del ojo al hueso (2001)
La poesía, ese cuerpo extraño (2005). Antologi
Y todos estábamos vivos (2006)

Födda 1950
Spanska författare
Spanskspråkiga författare
Spanskspråkiga poeter
Kvinnor
Levande personer