kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
King Kong Song

King Kong Song är en poplåt med den svenska musikgruppen Abba. Låten är skriven av Benny Andersson och Björn Ulvaeus och inspelningen påbörjades 14 november 1973. En tidig demoinspelning av melodin hade arbetsnamnet Mr. Sex. Våren 1974 togs låten med på musikalbum Waterloo. 

I det svenska radioprogrammet Tio i topp testades King Kong Song och gick in på listan 20 april 1974. Den låg kvar i fyra program och blev som bäst framröstad till fjärde plats.

Abba framförde King Kong Song live vid sin första större Europaturné 1974-75. Vid konserten i Konserthuset i Stockholm började en av sångerskorna sjunga på fel ställe och halva bandet följde efter henne. Den andra halvan av musikerna fortsatte som det skulle vara. Det slutade i totalt kaos, där man inte lyckades avsluta låten ordentligt. Alla musiker slutade helt enkelt att spela.

Gruppmedlemmen Benny Andersson har i en intervju långt senare sagt att han inte är särskilt nöjd med låten.

Singelskiva 
I vissa delar av världen togs King Kong Song med som B-sida på singelskivan Honey, Honey 1974 och den lades som B-sida på singeln I've Been Waiting for You i Australien 1975. 

1977 släpptes King Kong Song som A-sida på en singelskiva i delar av världen, efter att filmen King Kong haft premiär på biograferna. Singeln nådde som bäst plats 94 på singellistan i Australien.  B-sidan var då I've Been Waiting for You. 
I samband med att filmen visades på biograferna spelades King Kong Song flitigt i svensk radio.

Övrigt 
Det svenska bandet Electric Boys gjorde en cover på King Kong Song till samlingsskivan Abba – The Tribute 1992, där svenska artister tolkade Abba-låtar.

Källor 

Låtar framförda av Abba
Musiksinglar 1977
Låtar av Benny Andersson
Singlar utgivna på Polar Music
Låtar av Björn Ulvaeus
Engelskspråkiga sånger
They Live

They Live är en amerikansk science fictionfilm från 1988, regisserad av John Carpenter.

Handling 
När huvudpersonen John Nada hittar ett par solglasögon upptäcker han att världen är fylld av dolda budskap och att de styrande i samhället är utomjordingar. Han ger sig ut på jakt efter det högkvarter som utomjordingarna använder samtidigt som de blir medvetna om hans möjlighet att se deras rätta jag.

Popkultur 
Karaktären Duke Nukem i PC-spelen med samma namn har inspirerats av flera filmer från 1980- och 1990-talet, och har hämtat sin catchphrase "It's time to kick ass and chew bubblegum and I'm all outta gum!" från den snarlika fras som yttras i bankscenen i den här filmen.

Referenser 

Amerikanska actionkomedifilmer
Amerikanska science fiction-komedifilmer
Amerikanska skräckfilmer
Amerikanska thrillerfilmer
Filmer 1988
Dystopisk film
Kalifornien på film
Amerikanska science fiction-actionfilmer
Filmer i regi av John Carpenter
Gräselefant

Gräselefant (Euthrix potatoria) är en fjäril i familjen ädelspinnare. Den hade tidigare det latinska namnet Philudoria potatoria.

Fjärilen förekommer i Europa men inte i de allra nordligaste delar och inte heller vid Medelhavet. Dessutom sträcker sig utbredningsområdet österut till Japan. Den har numera en begränsad utbredning längs kusterna i södra Sverige.

Fjärilarnas vingbredd ligger mellan 40 och 65 millimeter. Deras vingar har en gulbrun eller rödbrun färg och hanar är oftast mörkare än honor. Larverna är cirka 75 millimeter långa och har ett mönster i många färger.

Externa länkar

Ädelspinnare
Nordiska rekord i friidrott



Nordiska rekord som också är världsrekord 
Världsrekord satta av nordiska friidrottare och alltså också är nordiska rekord

Utomhus

Män

Antal rekord per nation män ute:

Kvinnor

Antal rekord per nation damer utomhus:

Inomhus

Män

Antal rekord per nation herrar inomhus:

Kvinnor

Antal rekord per nation damer inne:

Totalt antal nordiska rekord

Externa länkar
 Nordic Records Nordic Athletics
 Danska rekord 
 Finska rekord Tilastopaja
 Isländska rekord 
 Norska rekord 
 Svenska rekord 

Rekord
Friidrottsrekord
Tromsøbrua

Tromsøbrua är en bro i Norge över Tromsøysundet mellan Tromsdalen på fastlandet och Tromsø på Tromsøya.

Bygget påbörjades 1958, och bron öppnades 1960. Numera tillhör bron riksvei 862.

2002 föreslogs att bron skulle byggnadsminnesförklaras, vilket skedde den 17 april 2008 .

Bron var en av Norges värst utsatta för självmord och självmordsförsök , därför byggdes ett högt stängsel för att förhindra detta. Enligt uppgift i norsk media 2008 överväger svenska Vägverket att använda samma lösning i Sverige.

Källor

Externa länkar
 Arkitektguide om Tromsøbrua

Broar i Troms og Finnmark
Broar invigda 1960
Tromsø kommun
1960 i Norge
Sandnessundbrua

Sandnessundbrua är en bro som korsar Sandnessundet mellan Tromsøya och Kvaløya i Troms fylke. Sandnessundbrua är 1 220 meter lång och är den längsta vägbron i Nordnorge.

Sandnessundbrua invigdes officiellt av kronprins kronprins Harald den 26 juni 1974. Bron öppnades dock för trafik redan den 21 december 1973. Bron kostade 36 miljoner norska kronor. Vägtull togs fram till den 1 maj 1982. Bron är en del av riksvei 862.

2005 blev en ny gång- och cykelbana, avskild från vägbanan med räcke, färdigställd. Underlaget på cykelbanan har starkt kritiserats för att i hög grad bidra till punktering av cykelhjulen. Detta har resulterat i att enskilda cyklister skapat trafikproblem genom att cykla i vägbanan. I takt med den ökade utbyggnaden på Kvaløya har trafiken ökat, och många gånger har brons kapacitet varit nära att överskridas. Utbyggnadsförbud av stadsnära bebyggelse på Kvaløya har därför föreslagits.

Källor

Externa länkar
 Structurae om Sandnessundbrua
 Om kapacitetsproblemenen på Sandnessundbrua från Bladet Tromsø
 Om cyklisterna, från Nordlys

Broar i Troms og Finnmark
Broar invigda 1973
Tromsø kommun
1973 i Norge
Tromsøysundtunnelen

Tromsøysundtunnelen är en tunnel på E8 i Tromsø kommun i Troms og Finnmark fylke. Tunneln går under Tromsøysundet mellan Tomasjorda på fastlandet och Breivika på Tromsøya. Tunneln öppnades 1994 och gav då bättre trafikkapacitet över (under) Tromsøysundet efter att kapaciteten över Tromsøbrua blivit för liten.

Källor

Externa länkar
brannmannen.no - Sinnrikt tunnelsystem i Tromsø
The World's Longest Tunnel Page

E8
Tromsø kommun
Vägtunnlar i Troms og Finnmark
Torsten Stålnacke

Torsten Emanuel Stålnacke, född 31 december 1933, död 4 augusti 2012, var en svensk FN-soldat och överfurir i Armén i dåvarande Krigsmakten, mest känd för sina insatser under Kongokrisen.

Biografi 
Stålnacke tjänstgjorde i de två första svenska FN-bataljonerna i Suez-Gaza 1956-1957 som en del av UNEF. Stålnacke blev känd under Kongokrisen för sitt tappra agerande i strid den 14 september 1961. I samband med ett motanfall mot pansarbilar som besköt flyktinglägret och deras närliggande depå chockades två av hans stridskamrater och Stålnacke ryckte då själv fram mot en fientlig eldställning, beväpnad med ett granatgevär m/48. Han slog ut en fientlig pansarbil och ett antal skyttar innan han själv fick käken sönderskjuten. Han tvingades hålla undan sin tunga med ena handen för att få luft, och svårt blödande tog han sig tillbaka och fick med sig sina chockade kamrater i säkerhet. Stålnacke tilldelades Vasamedaljen den 10 maj 1962 för sitt mod med orden: "För ådagalagt synnerligt mod och behjärtansvärt handlingssätt till räddande av människoliv i Kongo, september 1961."

Torsten Stålnacke genomgick 33 operationer för sina skador, och kunde trots att han aldrig blev helt återställd fullgöra FN-tjänst på Cypern under åren 1965 till 1968. Efter tiden i det militära drev han en krog i Helsingborg och sedan ett pensionat i Sälen fram till sin pensionering 2003. Han blev den 29 maj 2012, på Veterandagen i Stockholm, tilldelad Försvarsmaktens medalj för sårade i strid. Medaljen utdelades med anledning av de skador Stålnacke ådrog sig vid striden i Kongo den 14 september 1961.

Stålnacke avled i sitt hem den 4 augusti 2012 och begravdes den 24 augusti i Svappavaara kyrka.

Referenser 

Födda 1933
Avlidna 2012
Personer från Jukkasjärvi socken
Svenska militärer under 1900-talet
Män
Floras kulle

Floras kulle finns på flera platser:

Floras kulle (Göteborg)
Floras kulle (Luleå)
Floras kulle (Stockholm)
Floras kulle (Drottningholm)
Sandesundbrua

Sandesundbrua (även Sandesund bru) är, med sina 1 528 meter, en av Norges längsta broar. Den korsar älven Glomma och går från Alvim, via Sandesund i Sarpsborgs kommun till Årum i Fredrikstads kommun. Den är en del av E6 i Østfold och utgör numera en del i den viktiga motorvägen mellan Oslo och Köpenhamn via Göteborg.

Historik 
Då bron byggdes 1970-1978 var planerna att den skulle få fyra körfält, men på grund av finansieringssituationen beslutades det att bara bygga två körfält.

2005 påbörjades bygget av en likadan 1 521 meter lång bro parallellt med den gamla. Detta som en del i utbyggnaden till fyrfältsväg mellan Oslo och Göteborg. Utbyggnaden är även en del i den vägavgiftfinansierade utbyggnaden av E6 genom Østfold. Den nya bron öppnades för trafik den 16 maj 2008, samtidigt stängdes den gamla bron för reparation. I november 2008 öppnades bron för fyrfältstrafik.

Konstruktion (äldre bron) 
Bron har 48 spann och består av flera delar:

En sydlig 414 meter lång viadukt.
En 449 meter lång bro över Glomma med ett huvudspann på 139 meter.
En 389,5 meter lång bro över Torsbekkdalen med ett huvudspann på 99 meter.
En nordlig 275,5 meter lång viadukt.

Källor 

Motorvägsbroar i Norge
Broar invigda 1978
Broar invigda 2008
Sarpsborgs kommun
Fredrikstads kommun
1978 i Norge
2008 i Norge
Orgelpipa

Orgelpipor, kallade pipor i sammanhang där det står klart vad man avser, är de tonalstrande delarna i en piporgel, de klangkroppar som stämmorna är hopsatta av. Piporna är i grunden av två typer:

Labialpipor
I labialpipor, kollektivt labialverk, bildas tonen som i en spetsflöjt (till exempel blockflöjten): genom att inblåsningsluften styrs in i ett rör genom en smal springa (kärnspalt), lämnad av en plugg (kärna) som nästan pluggar igen röret, och mot den skarpa kanten till ett hål (labium) i rörets vägg. Både klangfärg och tonhöjd bestäms av de exakta måtten (mensurerna) på alla ingående delar och av lufttrycket; men framförallt av rörets längd, form och om det är slutet eller öppet i bortre änden. Låga toner (låg frekvens) kräver långa pipor, flera meter för de lägsta tonerna. För de högsta tonerna räcker några centimeter.

Vanligaste material är hårt trä, tenn mer eller mindre legerat med bly, ibland koppar. Principalstämmor har gärna högre tennhalter, flöjtstämmor lägre (orgelmetall).
Metallpipor brukar ha cirkelrunt tvärsnitt, träpipor kvadratiskt eller rektangulärt. Längdvidden varierar från trattform (som är ovanlig) över densamma hela vägen (som är det vanligaste) till starkt konisk. Täckta pipor kan ha smala rör eller öppna koner på hattarna.

Tungpipor
I rörverk eller tungpipor (ibland också kallade lingualpipor) bildas tonen i princip som på ett rörbladsinstrument. Rörbladet utgörs av en metalltunga, nästan alltid påslående, som täcker ett hål i ett munstycke, som i sin tur sitter inneslutet i en dill eller stövel, genom vilken luften blåses. Luften sätter tungan i svängning mot munstycket och försvinner sedan upp i det hål som munstycket har upptill. Där brukar det sitta en uppsats, monterad på stöveln. Tonhöjden bestäms till allra största delen av tungans längd, form och tjocklek; uppsatserna kan se mycket olika ut till både form och storlek och påverkar främst klangfärgen.

Uppsatsens längd kan i teorin sägas avpassas för att ge resonans åt de formanter man vill förstärka och undertrycka dem man vill försvaga; i praktiken varierar formerna mycket och vad som händer i en anblåst rörverksuppsats är ofta svårt att analysera. De vanligaste grundformerna är tratt och cylinder. Vanliga material är mässing, tenn och trä.

Allmänt
Ett problem med äldre tennpipor är ibland att de angrips av tennpest, som med tiden fräter sönder pipan.

Externa länkar

Blåsinstrument
Orgel
David Malouf

David George Joseph Malouf, född 20 mars 1934 i Brisbane, är en australisk författare.

Hans debutroman Johnno från 1975, är en delvis biografisk berättelse om en ung mans uppväxt i Brisbane under andra världskriget. Han har även skrivit libretto till tre operor.

Bibliografi

Romaner

 Johnno (1975)
 An Imaginary Life (1978) (Ett förvandlat liv, översättning Hans Levander, Forum, 1981)
 Fly Away Peter (1982)
 Child's Play (1982)
 Harland's Half Acre (1984)
 The Great World (1990) (Stora världen, översättning Meta Ottosson, Celanders förlag, 2015) 
 Remembering Babylon (1993)
 The Conversations At Curlow Creek (1996)
 Untold Tales (1999)
 Ransom (2009) (Lösen) (översättning Meta Ottosson, Tranan, 2012)

Novellsamlingar

 Antipodes (1983) (Antipoder, översättning Marianne Levander, Forum, 1988)
 Dream Stuff (2000)
 Every Move You Make (2006)
 The Complete Stories (2007)

Diktsamlingar

 Bicycle and Other Poems (1970)
 Neighbours in a Thicket: Poems (1974)
 Poems 1975-76 (1976)
 Wild Lemons: Poems (1980)
 Selected Poems 1959-1989 (1994)
 Typewriter Music (2007)

Facklitteratur

 12 Edmondstone St (memoarer, 1985) (Edmondstone Street 12, översättning: Meta Ottosson, Ellerström, 2009)
 A Spirit of Play - Boyer Lectures (1998)
 Made in England (Quarterly Essay, Black Inc - 2003)

Pjäser
 Blood Relations (1988)

Libretto

 Voss (1986)
 Mer de Glace (1991)
 Baa Baa Black Sheep (1993)

Referenser 

Födda 1934
Australiska författare
Alumner från University of Queensland
Män
Levande personer
Personer från Brisbane
Patricia Barkman

Patricia Barkman, född 1967 i Kristianstad är en svensk konstnär.

Hon är autodidakt och flyttade 1986 till Stockholm. Hon sysslar främst med måleri, men även med metall, textil och kristall. Utmärkande drag i måleriet är kraftfull färgsättning, organisk form och tredimensionalitet.
Motiven rör sig i ett landskap av overkliga former och organismer med en atmosfär av närhet, närvaro och kraft.

Källor

Externa länkar
Galleri på svenskakonstnarer.se
http://www.saatchiart.com/PatriciaBarkman

Födda 1967
Svenska målare under 1900-talet
Svenska målare under 2000-talet
Kvinnor
Levande personer
Konstnärer från Kristianstad
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Svenska konsthantverkare under 2000-talet
Kisarazu

Kisarazu  är en stad i den japanska prefekturen Chiba på den östra delen av ön Honshu. Den har cirka 130 000 invånare. Staden är belägen vid Tokyobukten, på den västra delen av Bosohalvön, och är den östra utgångspunkten för den fjorton kilometer långa tunnel- och broförbindelse som korsar viken mellan Kisarazu och Kawasaki. Staden ingår i Tokyos storstadsområde. Kisarazu fick stadsrättigheter 3 november 1942.

Källor

Externa länkar

Orter i Chiba prefektur
WP:Projekt Japan
Bertil Andersén

Bertil Ulf Andersén, född 19 juni 1940 i Karlskrona, är en svensk gymnastikdirektör och idrottsledare.

Karriär 
Bertil Andersén avlade studentexamen i Karlskrona 1959 och tjänstgjorde sedan som reservofficer i Kustartilleriet. Därefter utbildade han sig till gymnastikdirektör vid Gymnastik- och idrottshögskolan (dåvarande GCI) i Stockholm.

Andersén var själv aktiv 10-kampare i friidrott med 7,12 m i längd, 10,9 på 100 m som toppresultat.

Efter examen tjänstgjorde Andersén som idrottslärare i Oskarström 1962–1965. Därefter blev han (tillsammans med hustrun Kerstin, även hon gymnastikdirektör) idrotts- och motionsledare vid Lunds universitet. Han var under den perioden initiativtagare till motionsverksamheten vid universitetet. I början höll man till i Palæstra, men sedan det brunnit 1980 grundades Gerdahallen , en välkänd friskvårdsinstitution i Lund.

Andersén har elittränarlicens i handboll, fotboll, och friidrott. och han är metodiklektor i handboll. 1974–1979 var han förbundskapten för Sveriges herrlandslag i handboll. Han var tränare/lagledare för Lugi HF i Lund 1978–1985, bland annat SM-vinnare 1980. Han var även tränare för HK Drott i Halmstad och IFK Karlskrona  i olika perioder. Bertil Andersén var förbundskapten i Norge för herrlandslaget 1985–1989. Han har lett  325 landskamper och mer än 1000 elitseriematcher i handboll.

Tack vare stora insatser i Lund har hans näsa avgjutits och hänger på plats 97 i Nasoteket vid Akademiska Föreningen, Café Athen i Lund. En avgjutning av hustrun Kerstins näsa intager platsen före makens, nummer 96.

Bibliografi

Referenser

Noter 

Födda 1940
Svenska reservofficerare
Män
Levande personer
Svenska handbollstränare
Idrottare från Karlskrona
Svenska idrottsledare under 1900-talet
Hans Backenroth

Hans Backenroth, född 1966 i Karlstad, är en svensk kontrabasist och elbasist.

Biografi
Hans Backenroth studerade på Musikhögskolan i Stockholm mellan 1987 och 1990. Under åren 1987-1990 var Backenroth medlem av Fredrik Norén Band. År 1991 turnerade han med Putte Wickman Q i USA och Kanada som ersättare för basisten Red Mitchell. 

Under åren 1991-2007 spelade Backenroth med Arne Domnérus kvartett/kvintett och 1995-1999 ingick han i Monica Zetterlund Quartet. Han har senare ingått i flera andra konstellationer som Bernt Rosengren Q, Karin Krog/Scott Hamilton Q, Sweet Jazz Trio, Ulf Wakenius Q, Claes Janson, Kjell Öhman Trio, Bosse Broberg "Nogenja Soloist Ensemble", Hacke Björksten 3 Generations med flera. 

Hans Backenroth har spelat med artister som Rebecka Törnqvist, Monica Zetterlund, Lill Lindfors, Bengt Hallberg, Svante Thuresson, Kalle Moraeus och med en lång rad internationella artister som Clark Terry, Harry Allen,  Toots Thielemans, Ed Thigpen, Kenny Barron, Benny Green, Ernie Watts, Doug Raney, Horace Parlan, Roger Kellaway, Lorne Lofsky, Svend Asmussen, Warren Vaché, Butch Miles, Danny Gottlieb och Harry Sweets Edison. 

Backenroth medverkar på cirka 150 CD-skivor. År 2009 gjorde han sin första solo CD Bassic Instinct och bildade en egen kvartett bestående av Bernt Rosengren, Jacob Fischer och Roger Johansen. Backenroth medverkar på två jazzskivor som mottagit Orkesterjournalens utmärkelse Gyllene skivan: Arne Domnérus och Bernt Rosengren Face to face (1999) och Bernt Rosengren Q I'm Flying (2009).

Hans Backenroth är sedan 2005 basist i Skinnarspelet (Malung) och också varit medlem i husbandet i Jazzserien Blå Måndag (Solliden/Skansen) sedan 1995. År 2015 fick han överta rollen som kapellmästare i dessa sammanhang efter Kjell Öhman. Han har tidigare undervisat på Musikhögskolan i Stockholm och undervisar numera i kontrabas/ensemble på Musikhögskolan i Piteå.

Externa länkar
Officiell webbplats

Födda 1966
Svenska jazzbasister
Svenska kontrabasister
Män
Levande personer
Musiker från Karlstad
Konstantin Sokolenko

Konstantin Sokolenko, född 9 november 1987, är en kazakisk utövare av nordisk kombination. Han är en av Kazakstans bästa utövare av nordisk kombination och ankare i det kazakstanska laget.

2017 tog han en silvermedalj i lagtävlingen i backhoppning vid asiatiska vinterspelen 2017 i Sapporo.

Källor

Externa länkar
 

Kazakiska backhoppare
Kazakiska utövare av nordisk kombination
Män
Födda 1987
Levande personer
Cormac McCarthy

Cormac McCarthy, ursprungligen Charles McCarthy, född 20 juli 1933 i Providence i Rhode Island, död 13 juni 2023 i Santa Fe i New Mexico, var en amerikansk författare som bland annat belönats med Pulitzerpriset för skönlitteratur. Förutom romaner skrev han även pjäser och filmmanus.
 
Litteraturkritikern Harold Bloom menar att McCarthy är en av de fyra största amerikanska författarna i sin tid, tillsammans med Thomas Pynchon, Don DeLillo och Philip Roth. Han jämförs ofta med William Faulkner och ibland med Herman Melville. McCarthys Gränstrilogi (The Border Trilogy) finns översatt till svenska.

Cormac McCarthy har dock kritiserats för sin kvinnosyn och ofta berört misogyni, kanske tydligast i romanen Child of God (1973).

McCarthy debuterade 1965 med The Orchard Keeper. Filmerna Alla dessa vackra hästar och No Country for Old Men är baserade på hans verk. 2009 hade filmen Vägen premiär, baserad på hans Pulitzerpris-vinnande science fiction-roman med samma titel.

Cormac McCarthy föddes i Providence i Rhode Island, men växte huvudsakligen upp i Knoxville, Tennessee. Han var gift tre gånger och hade två barn.

Bibliografi (urval) 
 
 (Mörkret utanför, översättning: Theodore Sorel 2022)
 (Guds barn, översättning: Kerstin Gustafsson 2015)
 (Blodets meridian, översättning: Ulf Gyllenhak 2010)
 (Dessa vackra hästar, första delen i Gränstrilogin -  översättning: Caj Lundgren 1993)
 (Övergången, andra delen i Gränstrilogin - översättning: Caj Lundgren 1994)
 (Städerna på slätten, tredje delen i Gränstrilogin - översättning: Caj Lundgren 1999)
 (No Country for Old Men, översättning: Ulf Gyllenhak 2009)
 (Vägen, översättning: Thomas Preis 2008)
 (Passageraren, översättning: Niclas Hval 2023)
 (Stella Maris, översättning: Niclas Hval 2023)

Priser och utmärkelser 
 Pulitzerpriset för skönlitteratur 2007 för Vägen

Referenser

Noter

Externa länkar 
Officiell webbplats 
DN - McCarthys väg till framgång

Engelskspråkiga författare
Amerikanska manusförfattare
Vinnare av Pulitzerpriset för skönlitteratur
Amerikanska författare under 1900-talet
Amerikanska författare under 2000-talet
Personer från Providence
Födda 1933
Avlidna 2023  
Män
Brighton and Hove

Brighton and Hove är en enhetskommun (unitary authority) med city-värdighet vid Englands sydkust i East Sussex i Storbritannien. Det ligger i riksdelen England, i den södra delen av landet,  km söder om huvudstaden London. Antalet invånare är . Arean är  kvadratkilometer. Det består av de sammanvuxna distrikten Brighton och Hove, som utgjorde varsitt distrikt innan det nya distriktet bildades 1 april 1997. De distrikten låg i East Sussex, som Brighton & Hove fortfarande tillhör för icke-administrativa ändamål.

Brighton & Hove ingår i tätorten Brighton/Worthing/Littlehampton, som är den tolfte största i Storbritannien. Både distriktet och tätorten har de största befolkningarna i sina respektive kategorier i regionen South East England. Vid folkräkningen 2001 hade Brighton & Hove 247 817 invånare.

Alldeles väster om staden ligger Shoreham-by-Sea, och österut ligger Peacehaven och Newhaven. Fotbollsklubben Brighton & Hove Albion FC bildades många år före distriktet.

Terrängen i Brighton and Hove är platt.

Dessa samhällen finns i Brighton and Hove:

 Brighton
 Hove
 Rottingdean

Kommunen är inte indelad i civil parishes med undantag av Rottingdean som är kommunens enda civil parish. 

Klimatet i området är tempererat. Årsmedeltemperaturen i trakten är  °C. Den varmaste månaden är juli, då medeltemperaturen är  °C, och den kallaste är januari, med  °C.

Kommentarer

Källor

Externa länkar

 
Englands enhetskommuner
East Sussex
Matsudo

Matsudo (松戸市, Matsudo-shi) är en stad i den japanska prefekturen Chiba på den östra delen av ön Honshu. Den är prefekturens tredje största stad och har cirka 480 000 invånare. Staden är belägen strax nordost om Tokyo, vid Edofloden, och ingår i denna stads storstadsområde. Matsudo fick stadsrättigheter 1 april 1943.

Personer med anknytning till Matsudo
Naoko Yamazaki, rymdfarare

Borgmästare

Källor

Externa länkar

Orter i Chiba prefektur
WP:Projekt Japan
Sned skalldeformitet

Sned skalldeformitet, plagiocefali, grekiska "sned skalle", innebär en sned skallasymmetri. Lägesbetingad skallasymmetri kan drabba spädbarn om de ständigt ligger i samma läge med huvudet mot fast underlag.

Skallasymmetri, sned skalle (plagiocefali) och platt bakhuvud (brachycefali) har ökat under senare år, sannolikt på grund av att barn tillbringar mycket tid med huvudet i samma ställning.

Barn med torticollis har ökad risk för att urveckla sned skallasymmetri.

Det är viktigt att skilja mellan lägesbetingad skallasymmetri och kraniosynostos som är en för tidig sammanväxning av spädbarnets skallben. Kraniosynostos är betydligt ovanligare än lägesbetingad asymmetri.

Se även
Sagittal synostos

Referenser 

Barnsjukdomar
Skelettsjukdomar
Missbildningar
Hayabusa

Hayabusa är det japanska ordet för pilgrimsfalk. Det kan syfta på:

 Hayabusa (rymdsond) – en japansk rymdsond tidigare känd under benämningen MUSES-C.
 Hayabusa 2 (rymdsond) – en japansk rymdsond.
 Hayabusa (tåg) – ett expresståg på Tohoku Shinkansen i Japan
 Suzuki Hayabusa – en motorcykel
 Manshū MT-1 Hayabusa - ett flygplan
 Nakajima Ki-43 Hayabusa – ett japanskt jaktplan från andra världskriget
 Hayabusa (hybridlok) – ett experimentellt hybridlok i Storbritannien