kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Iturivävare

Iturivävare (Ploceus aureonucha) är en starkt utrotningshotad afrikansk fågel i familjen vävare. Arten är endemisk för Demokratiska republiken Kongo.

Utseende och läten 
Iturivävaren är en 13–14 cm lång, mycket praktfull vävare. Hanen är huvudsakligen svart ovan med djupt rödbrun hjässa, orange på nacken som övergår i ett brett, gult halsband och gult i ett streck nedför ryggen. Undersidan är grågrön med svart strupe och kastanjebrunt bröst. Ungfågeln och möjligen honan har ljusare brun hjässa och ett guldbrunt band på nacken. Lätet är okänt.

Utbredning och status 
Fågeln förekommer i nordöstra Demokratiska republiken Kongo, i Ituriskogen norr om Beni. IUCN kategoriserar arten som starkt hotad.

Noter

Externa länkar 

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Demokratiska republiken Kongo
Kanelvävare

Kanelvävare (Ploceus badius) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Den förekommer i Nildalen i centrala och södra Sudan samt Sydsudan. Den behandlas antingen som monotypisk eller delas in i två underarter med följande utbredning:
 Ploceus badius badius – östra Sudan
 Ploceus badius axillaris – Sydsudan

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Baglafechtvävare

Baglafechtvävare (Ploceus baglafecht) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Baglafechtvävaren är en stor och knubbig vävare med en kraftig och lång näbb. Fågeln varierar kraftigt i fjäderdräkt geografiskt, men uppvisar alltid ljust öga, svart på ansiktet, gult bröst och gula kanter på vingpennorna. Färgen på hjässan kan vara gul, svart eller olivgrön, medan ryggen varierar från rent olivgrön till kraftigt streckad olivgrön till helsvart. Buken kan vara gul eller vit. Lätena är typiska för vävare, korta "chet" och fräsande sång likt radiostörningar.

Utbredning och systematik 
Baglafechtvävaren förekommer i centrala och östra Afrika. Den delas in i åtta underarter med följande utbredning:
 baglafecht-gruppen
 Ploceus baglafecht neumanni – förekommer i östra Nigeria, Kamerun och Centralafrikanska republiken
 Ploceus baglafecht baglafecht – förekommer på etiopiska höglandet och södra Eritrea
 Ploceus baglafecht eremobius – förekommer i nordöstra Demokratiska republiken Kongo och sydvästra Sydsudan
 Ploceus baglafecht emini – förekommer i sydöstra Sydsudan, centrala och östra Etiopien samt norra Uganda
 Ploceus baglafecht reichenowi – förekommer på Kenyanska höglandet och norra Tanzania
 stuhlmanni-gruppen
 Ploceus baglafecht stuhlmanni – förekommer från östra Demokratiska republiken Kongo till södra Uganda och västra Tanzania
 Ploceus baglafecht sharpii – förekommer i bergsskogar i sydvästra Tanzania
 Ploceus baglafecht nyikae – förekommer på Nyikaplatån i Zambia och Malawi

Levnadssätt 
Baglafechtvävaren hittas i skogslandskap, fuktiga buskmarker, trädgårdar, skogsbryn och jordbruksmarker. Den ses på medelhög till hög höjd.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Bamendavävare

Bamendavävare (Ploceus bannermani) är en hotad afrikansk fågel i tättingfamiljen vävare. Den förekommer enbart i ett litet område på gränsen mellan Nigeria och Kamerun.

Utseende och läten 
Bamendavävaren är en medelstor (13–14 cm) vävare. Ovansidan är olivgrön, med guldgul hjässa och nacke. Den är vidare svart på ansikte och strupe. Resten av undersidan är guldgul. Näbben är svart, liksom benen. Könen är lika. Lätena har inte beskrivits.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergsskogar i allra östligaste Nigeria och västra Kamerun. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Bamendavävaren har en liten världspopulation bestående av uppskattningsvis endast 6 000–15 000 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust. Den är därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter, kategoriserad som sårbar (VU).

Namn 
Fågelns svenska och vetenskapliga artnamn hedrar David Armitage Bannerman (1886-1979), skotsk ornitolog och samlare av specimen. Fram tills nyligen kallades den bannermanvävare även på svenska, men justerades 2022 till ett enklare och mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Kamerunvävare

Kamerunvävare (Ploceus batesi) är en starkt utrotningshotad afrikansk skogslevande fågel i familjen vävare.

Utseende och läten 
Kamerunvävare är en liten (12–14 cm) medlem av familjen. Hanen har lysande kastanjebrunt huvud, kontrasterande mot den svarta strupen som övergår i ett band upp mot nacken. Ett smalt gult halsband skiljer huvudet från djupt olivgröna ovansidan. Undersidan är förutom den svarta strupen guldgul. Honan liknar hanen men har svart på huvudet och saknar det svarta på strupe och nacke. Lätet är okänt.

Utbredning 
Fågeln förekommer i låglandsskogar i södra Kamerun. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som starkt hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar George Latimer Bates (1863-1940), amerikansk ornitolog och samlare av specimen i Gabon, Franska Kongo och Kamerun 1895-1928. Fram tills nyligen kallades den batesvävare även på svenska, men justerades 2023 till ett mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Kamerun
Bengalvävare

Bengalvävare (Ploceus benghalensis) är en sydasiatisk fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utseende 
Bengalvävaren är en 15 centimeter lång fågel. I häckningsdräkt har hanen lysande gyllengul hjässa, vit strupe och nedanför ett svart band som skiljer den från den gulvita undersidan. Hane utanför häckningstid och honan har brun hjässa som resten av ovansidan och det svarta bröstbandet är inte lika utvecklat. Den har ett tydligt ögonbrynsstreck, en fläck bakom ögat och ett smalt blekgult mustaschstreck.

Läten 
Sången beskrivs som ett lågmält, upprepat "tsik tsik tsik" och lätet "chit chit".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i låglandet från Pakistan till Indiska halvön, Nepal och Bangladesh. Den har även etablerat en population i Qatar. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Bengalvävaren påträffas i jordbruksområden, vassrika kanter på grunda sjöar och dammar samt i vidsträckta och högväxta gräsmarker. Arten är liksom sina nära släktingar streckad vävare och bayavävare en kolonihäckande fågel med polygynt häckningsbeteende. Hanen bygger ensamt boet i en våtmark, liknande streckad vävare men något mindre och med kortare ingångsrör (upp till 25 cm). Under ett stadium i byggandet lägger hanen på fuktig lera eller komockor som han dekorerar med färgglada orange eller scharlakansröda kronblad (Lantana, Lagerstroemia). 

Om en inspekterande hona verkar intresserad bugar han inför henne, visar sin gyllene hjässa, viftar med vingarna och sjunger ett mjukt tsi-tsisik-tsisik-tsik-tsik, liknande lätet från en syrsa eller ett osmörjt cykelhjul. Om honan övertygas och tillåter parning avslutar han snabbt boet och honan lägger sina tre eller fyra vita ägg däri. Hanen påbörjar omedelbart ett andra bobygge för att locka andra honor, ibland även ett tredje och sällsynt ett fjärde. Bon som inte accepteras av någon hona rivs ofta av bobyggaren själv.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Bertramvävare

Bertramvävare (Ploceus bertrandi) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utbredning 
Fågeln förekommer i höglänta områden i Tanzania, Zambia, Malawi och norra Moçambique.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns svenska och vetenskapliga artnamn hedrar Bertram Lutley Sclater (1866-1897), kapten i British Army, ingenjör och underrättelseofficer i Nyasaland 1891-1893. Han var son till orniologen Philip Lutley Sclater, som i sin tur var poliskommissionär i dåvarande Nyasaland när Alexander Whyte upptäckte arten.

Noter

Externa länkar

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Skogsvävare

Skogsvävare (Ploceus bicolor) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar. Den förekommer i skogar i centrala och södra Afrika. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Skogsvävaren är en udda och distinkt vävare med mörk rygg, gul undersida och ljus näbb. Vissa bestånd uppvisar mörkgrå rygg, andra svart, och färgen på strupen varierar från gul till gråfläckig till svart. Andra skogslevande vävare uppvisar alltid grönaktig ton på ryggen och/eller roströd ton på undersidan. Sången består av en synkoperad serie av helt olika lätestyper, vanligen avgiven som duett.

Utbredning och systematik 
Skogsvävare delas in i åtta underarter med följande utbredning:
 Ploceus bicolor tephronotus – förekommer i sydostligaste Nigeria och Kamerun samt på Bioko
 Ploceus bicolor amaurocephalus – förekommer i norra Angola
 Ploceus bicolor mentalis – förekommer från södra Sudan (Imatongbergen) till nordöstra Kongo-Kinshasa, Uganda och västra Kenya
 Ploceus bicolor kigomaensis – förekommer från södra Demokratiska republiken Kongo till Zambia och västra Tanzania
 Ploceus bicolor kersteni – förekommer utmed södra Somalias kust, i östra Kenya samt i östra Tanzania
 Ploceus bicolor stictifrons – förekommer från sydöstra Tanzania till östra Zimbabwe, Moçambique och norra KwaZulu-Natal
 Ploceus bicolor sylvanus – förekommer i östra Zimbabwe och angränsande västra Moçambique
 Ploceus bicolor bicolor – förekommer i Östra Kapprovinsen och KwaZulu-Natal i Sydafrika

Levnadssätt 
Skogsvävaren förekommer just i skog och tätt skogslandskap, inklusive miombo. Den ses vanligen i par men sällan i flock som många andra vävare.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Palmvävare

Palmvävare (Ploceus bojeri) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utbredning 
Fågeln förekommer på savannen från Etiopien till södra Somalia, östra Kenya och nordöstra Tanzania.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Václav Bojer (1795-1856), tjeckisk botaniker och direktör för Royal Botanical Gardens i Mauritius tillika samlare av specimen i bland annat tropiska Afrika.

Noter

Externa länkar 

 Bilder på flickr
 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Kilomberovävare

Kilomberovävare (Ploceus burnieri) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Kilomberovävaren är en medelstor, grön och gul vävare. Hanen är bjärt gul på nacken och undersidan, med kontrasterande svart ögonmask som till skillnad från liknande arter sträcker sig endast till ögat och ner på strupen. Runt masken syns en kastanjebrun kant. Ögonen är mörka. Honan är mer färglös och saknar det svarta i ansiktet. Benen är brunskära. Liknande nordlig maskvävare är mindre bjärt guldgul och har mer kastanjebrunt runt ögonmasken. Lätena är gnissliga och sträva likt andra vävare.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart i sydöstra Tanzania, i flodbankar utmed Kilombero River). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Kilomberovävare har ett litet utbredningsområde och en liten världspopulation bestående av uppskattningsvis endast 2 500–10 000 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust. Fågeln är därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter, kategoriserad som sårbar (VU).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Éric Burnier, schweizisk läkare och naturforskare som enligt Baker & Baker som beskrev fågeln "gjorde oss uppmärksamma på denna vävare". Burnier var också den som gjorde den sensationella upptäckten av kabylnötväckan i Algeriet.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Tanzania
Kapvävare

Kapvävare (Ploceus capensis) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Sydafrika. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Tavetavävare

Tavetavävare (Ploceus castaneiceps) är en östafrikansk fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Tavetavävaren är en 14-15 cm lång guldgul vävare. Hanen liknar palmvävaren, men har guldbruna fläckar på nacke och bröst som kontrasterar med det gula (ej orangefärgade) ansiktet. Den skiljer sig från guldvävaren och saffransvävaren genom mörka, ej röda eller ljusa ögon. Honan är mattare, med till skillnad från guldvävarhonan tvåfärgad näbb och mörkt öga.

Läten 
Sången beskrivs som enkel, hård och omelodisk, i engelsk litteratur återgiven som "cree-er-curee-twee-twee". Från häckningskolonin hörs högljudda tjattrande läten.

Utbredning och systematik 
Tavetavävaren förekommer i sydöstligaste Kenya och nordöstra Tanzania. Tillfälligt har den setts i både Spanien och Storbritannien, men den anses osannolikt att den nått dit på naturlig väg. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Tavetavävaren ses i buskskog vid flodstränder. Den häckar i stora kolonier ovanför träskmarker och gölar med vävda bon som i stort saknar ingångstunnel. Födan består av frön från bland annat gräs men även majs och insekter som myror.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig.

Namn 
Taveta är en stad i Kenya.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Victoriavävare

Victoriavävare (Ploceus castanops) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från östra Demokratiska republiken Kongo till Uganda, Rwanda, västra Kenya och nordvästra Tanzania. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Namnet syftar på Victoriasjön.

Noter

Externa länkar 

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Jubavävare

Jubavävare (Ploceus dichrocephalus) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Jubavävaren är en rätt liten och kompakt vävare med stor näbb. Hane i häckningsdräkt är färgglad, med svart huvud, rött öga, rostrött bröst och gult på buken och ryggen. Honan och hanen utanför häckningstid  är istället matt olivgrå med ljusbeige undersida och en ljus fläck längst in på den i övrigt svarta näbben. Arten liknar svarthuvad vävare och gulryggig vävare, men delar ej utbredningsområde. Fåglar i honlik dräkt känns igen på den ljusa fläcken på näbben samt storlek och form. Lätena är typiska för vävare, korta "chik" och en gnisslig sång likt radiostörningar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i strandvegetation i sydöstra Etiopien, södra Somalia och nordöstra Kenya. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Jubavävaren förekommer mycket lokalt i flodnära buskage i torrt landskap. Den ses ofta i små flockar.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Juba är namnet på Sydsudans huvudstad.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Guldkronad vävare

Guldkronad vävare (Ploceus dorsomaculatus) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i södra Kamerun, Gabon, Centralafrikanska republiken och nordöstra Kongo-Kinshasa. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Gulbent vävare

Gulbent vävare (Ploceus flavipes) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Gulbent vävare är en stor (20 cm) och helsvart, skogslevande vävare med vitt öga. Gula ben och fötter är diagnostiska. På närhåll och i direkt solljus syns grönaktiga fjäderkanter på huvud och mantel som skapar ett fjäligt utseende. Undergumpen är brun. Honan är mer färglös och saknar grönglansen, medan ungfågeln har skära ben och är brunaktig med skuggat gul krage samt olivgrön på buke och undergump. Lätet har inte beskrivits.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i nordöstra Kongo-Kinshasa (Ituriregnskogen). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Gulbent vävare har ett litet utbredningsområde och en liten världspopulation bestående av uppskattningsvis endast 2 500–10 000 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust. Den är därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter, kategoriserad som sårbar (VU).

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Demokratiska republiken Kongo
Rödahavsvävare

Rödahavsvävare (Ploceus galbula) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar, förekommande på båda sidor om södra Röda havet.

Kännetecken

Utseende 
Rödahavsvävaren är en medelstor vävare med en kroppslängd på 14 centimeter. Hane i häckningsdräkt har en smal kastanjefärgad, i vissa ljus svart, ansiktsmask som sträcker sig tvärs över pannan samt orangeröda ögon. Den är lysande gul på hjässan, nacken och undersidan. Honan liknar sahelvävaren (P. vitellinus) men har mörka, inte röda ögon. Utanför häckningstid är både hona och hane gul ovan och på strupen, över bröstet beige.

Läte 
Rödahavsvävaren har långa, typiska vävarserier som avslutas med en utdragen snarkning och ett distinkt metalliskt tjatter.

Utbredning och systematik 
Rödahavsvävaren förekommer från nordöstra och östra Sudan, norra Eritrea (inklusive Dahlakarkipelagen), centrala och nordöstra Etiopien, Djibouti, norra Somalia och södra Arabiska halvön i sydvästra Saudiarabien, Jemen och västra Oman. Ett gammalt fynd finns även från nordöstra Kenya. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Fågeln förekommer på kustnära slätter samt i arid savann, jordbruksområden och trädgårdar, från havsnivån upp till 2000 meters höjd. Den födosöker i små eller stora flockar efter frön och säd.

Häckning 
Rödahavsvävaren har ett polygynt häckningsbeteende och häckar med upp till tre honor och bygger upp till åtta sfäriska bon i en koloni. I en och samma koloni kan flera hanar förekomma, i Jemen mellan fyra och 50 bon sammanlagt. Bona vävs från gräs och långa remsor av palmblad. Honan lägger två till tre ägg av varierande färg som hon ensam ruvar. De första fyra dagarna efter kläckning matar honan ungarna på egen hand, men därefter bidrar även hanen.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt mycket vanlig.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Sokokevävare

Sokokevävare (Ploceus golandi) är en starkt utrotningshotad fågel i familjen vävare. Fågeln är endemisk för Kenya.

Utseende och läten 
Sokokevävaren är en liten (13-14 cm), skogslevade vävare. Hanen är svart ovan, med svart även på huvud och bröst. Undersidan är kanariegul, mot buken vit, medan undergumpen är gulvit. Honan är olivgrön ovan med gul undersida. Båda könen har gyllenkantade vingtäckare, olikt skogsvävaren. Lätet är typiskt, vävarlika gnisslande och tjirpande.

Utbredning och status 
Arten förekommer enbart i kustnära områden i sydöstra Kenya (Arabuko Sokoke nationalpark). IUCN kategoriserar arten som starkt hotad.

Noter

Externa länkar 

Vävare
Endemiska fågelarter i Kenya
Fåglar i etiopiska regionen
Jättevävare

Jättevävare (Ploceus grandis) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart på ön São Tomé i Guineabukten. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Noter

Externa länkar 

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på São Tomé
Heuglinvävare

Heuglinvävare (Ploceus heuglini) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utbredning 
Fågeln förekommer från Senegal och Gambia till södra Tchad och norra Centralafrikanska republiken samt i sydvästra Sydsudan, nordöstra Demokratiska republiken Kongo, Uganda, västra Kenya och eventuellt sydöstra Centralafrikanska republiken.

Status 
 IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns svenska och vetenskapliga artnamn hedrar Theodor von Heuglin (1824-1876), tysk upptäcktsresande och ornitolog verksam i Sudan, Abessinien och Somaliland.

Noter

Externa länkar 

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Åh, vilken skiva!

Åh, vilken skiva! är Eva Eastwood's tionde album utgivet 18 april 2012.
Albumet nådde en 2:a plats på den svenska försäljningslistan.

Låtlista

Listplaceringar

Externa länkar
Åh, vilken skiva! på Allmusic
Åh, vilken skiva! på Discogs

Källor

Fotnoter

Musikalbum 2012
Risvävare

Risvävare (Ploceus hypoxanthus) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Risvävaren är en lysande gul finkliknande fågel med en tjock och kraftfull näbb. Hanen är påskliljegul med svart ögonmask, mörk näbb och fjällaktiga fläckar på ryggen. Honan är mattare gul med ljusrosa inslag i näbben, svagare ryggteckning och mycket otydligare ansiktsteckning. Bayavävaren är inte lika gul och honan har mörkare teckningar på rygg och vingar.

Utbredning och systematik 
Risvävare delas in i två underarter med följande utbredning:
 P. h. hymenaicus – förekommer från södra Myanmar till centrala Thailand, Kambodja och södra Vietnam
 P. h. hypoxanthus – förekommer på Sumatra och Java

Levnadssätt 
Risvävaren bebor låglänt fuktig odlingsbygd och naturliga våtmarker. Hanen bygger runda gräsbon i små kolonier.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i orientaliska regionen