kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Buckingham Palace Garden

Slottsparken Buckingham Palace Garden ligger bakom Buckingham Palace i London och täcker stora delar av det som tidigare var "Goring Great Garden", uppkallade efter Lord Goring, en av de tidigaste boende i ett stort hus på platsen. Parken planlades av Henry Wise och förändrades av William Townsend Aiton på uppdrag av Georg IV.

Parken omfattar 17 hektar i City of Westminster, London och har totalt drygt fyra kilometer av grusgångar. De gränsar till Constitution Hill i norr, Hyde Park Corner i väst, Grosvenor Place i sydväst och till Royal Mews, Queen's Gallery och Buckingham Palace till syd och öst.

Bland träden finns tysklönn, indisk kastanj, silverlönn och en träskcypress. I det sydvästra hörnet finns ett överlevande mullbärsträd från  Jakob I:s odlingar, då han utan framgång försökte föda upp silkesmaskar vid Buckingham Palace. (Det var inte i den nutida parken utan närmare Green Park.)   
 
Det finns en stor 1800-talssjö med en flock flamingor och även den stora Waterloo Vase står sedan 1906 i parken. Det finns ett lusthus, en helikopterplatta och en tennisplan där Björn Borg, John McEnroe och Steffi Graf har spelat. Parken genomsöks regelbundet i jakt på nattfjärilar och besöks ibland av drottningens svanar. 

Till skillnad från det näraliggande Royal Parks of London, är Buckingham Palace Gardens vanligtvis inte öppet för allmänheten.  Under augusti och september, då Buckingham Palace är öppet, har besökare tillträde till delar av parken i slutet av rundturen. (En stor souvenirbutik finns under denna tid i ett tält i längs vägen.)  

I parken har drottningen sina garden parties. Sedan millennieskiftet har de blivit en samlingspunkt för nationellt firande och allmänheten bjöds in första gången under   Elizabeth II:s guldjubileum.  Drottningen höll två exceptionella fester: Prom at the Palace och Party at the Palace den 1 respektive 3 juni 2002. Parken gjordes om till en enorm utomhusteater för de besökande stjärnorna. Tillsammans med kungafamiljen fanns tusentals gäster på gränsmattorna och tiotusentals på gatorna och i  Royal Parks.  Även BBC direktsände firandet. 25 juni, som en del av drottningens 80 årsfirande hölls Children's Party at the Palace med populära brittiska skådespelare som en hyllning till läskunnighet, drama och fantasi.

Referenser
Brown, Jane, and Christopher Simon Sykes.  The Garden at Buckingham Palace:  An Illustrated History. (London:  Royal Collection, 2004.)  
Nash, Roy.  Buckingham Palace:  The Place and the People. (London: Macdonald Futura Publishers, 1980.)

Externa länkar

 Royal Horticultural Society Article about the Gardens
amazon.com DVD listing for edited live recording of Prom at the Palace ISBN B000069B68 
amazon.com DVD listing for edited live recording of Party at the Palace ISBN B000069003
photographs from the Royal website of Children's Party at the Palace
Channel4.com - Big Royal Dig
Daily Telegraph article outlining main aims of the Buckingham Palace dig

Buckingham Palace
Parker i London
Parker i engelsk stil
Slottsparker
Konfabulation

Konfabulation innebär att man inte kan eller vill redogöra för en historia eller upplevelse och då medvetet eller omedvetet hittar på en ny historia.

Konfabulation
Vanligt är att brottslingar konfabulerar i förhör hos polisen, människor med hjärnskador, exempelvis Korsakoffs sjukdom konfabulerar ofta. Barn under skolåldern konfabulerar också, men detta har med barnens utveckling och fantasi att göra. Att tala osanning, att ljuga och att konfabulera är inte alltid samma sak, men det kan vara svårt att veta vilket då dessa båda uttrycksätt gränsar till varandra och delvis går ihop. Klart är i alla fall att personer med hjärnskador inte ljuger medvetet, de försöker att förklara saker och ting på ett sätt som de upplever som rätt och riktigt.

Vanföreställning
En konfabulation behöver alltså inte vara direkt osann, utan kan vara en vantolkning av en verklig händelse, men här befinner man sig i gränslandet till vanföreställningar, som egentligen är en annan sak. En konfabulation kan alltså vara en ganska komplex och systematisk företeelse.

Humoristisk konfabulation
Jämför också med den spontana och medvetna konfabulation som åstadkoms av Hasse och Tages Lindeman som i underhållningssyfte hejdlöst konfabulerar på ett humoristiskt sätt. Att medvetet och helt spontant konfabulera ihop en bra historia så att den blir underhållande och att allt stämmer på slutet, med en god slutpoäng, är en svår konst som få behärskar.

Minnesstörningar
Malcolm Page

Malcolm Anthony Page, född 18 maj 1936, död 7 maj 2007, var valthornist i Göteborgs symfoniker (1974–2000). Intill sin död var han aktiv som hornist och pedagog. Page kom ursprungligen från England.

Brittiska hornister
Födda 1936
Avlidna 2007
Män
Dåre

Dåre är en föråldrad benämning på en sinnessjuk person, som i dag närmast skulle klassas som en person med en allvarlig psykisk störning.

Termen användes länge medicinskt, men av humanitetshänsyn började man i Sverige omkring 1850 att undvika detta ord och dess sammansättningar. I Finland skedde det senare. I båda länderna skedde förändringen först i det medicinska fackspråket, i vilket benämningen på 1920-talet var helt ur bruk. Tillsynen över de finländska hospitalen utövades av Direktionen för dårvården fram till 1878.

Sedan neuroleptika kom i bruk på 1950-talet förekommer det mycket sällan att patienter har en så långvarig dramatisk symtombild som vanligen förknippas med dårar.

Vanliga sammansättningar av ordet var dårasyl och dårhus.

Se även
 Idiot
 Dårkista

Källor

Psykiatrihistoria
William Townsend Aiton

William Townsend Aiton, född 2 februari 1766 i Kew, London, död 9 oktober 1849 i Kensington i samma stad, var en brittisk botaniker.

Han var son till William Aiton (1731–1793), även han botaniker. William Townsend Aiton efterträdde fadern som chefsträdgårdsmästare på Kew Gardens, samt skrev en utökad upplaga av faderns Hortus Kewensis (1789).

William Townsend Aiton fick i uppdrag av Georg IV att planlägga trädgårdarna vid  Royal Pavilion i Brighton. Tillsammans med John Nash gjorde han även om Buckingham Palace Gardens.

Auktornamn

Not
I tidiga publikationer kan auktornamnen Ait.f och Aiton.fil förekomma. (Av latin Filipus = son.) Båda avser William Townsend Aiton, och tolkas Ait.:s son. (Fadern William Aiton har alltså auktorförkortningen Ait.).

Källor
 

Brittiska botaniker
Födda 1766
Avlidna 1849
Män
Llano Estacado

Llano Estacado, på engelska oftast kallad Staked Plains ("utstakad slätt" i stället för det korrekta "slätt med palissader"), är en högslätt (ca 900-1500 m ö.h.), sluttande mot sydost, i gränsområdet mellan Texas och New Mexico. Området omfattar ca 70 000 km² och består huvudsakligen av en kalk- och sandstensplatå täckt av ett tunt jordlager. Den engelska versionen av namnet har gett upphov till en mängd olika fantasifulla förklaringar av vad det kan vara för "stakar" som avses. Området namngavs 1541 av Francisco Vásquez de Coronado efter förkastningszonen vid områdets norra gräns (Caprock Escarpment), som han alltså ansåg likna palissader.

Regioner i USA
New Mexicos geografi
Texas geografi
Regementsofficer

Regementsofficer var en befälskår som skapades vid 1972 års tjänsteställningsreform i Krigsmakten, då den tidigare officerskåren upphörde. Befälskåren regementsofficerare skall ej att förväxlas med befälsnivån regementsbefäl, då regementsofficerare även kunde vara kompanibefäl.

Befälskårer
Genom den tjänsteställningsreform som genomfördes den första juli 1972 reformerades de tre existerande befälskårerna för underbefäl, underofficerare och officerare. Uppdelningen i tre olika befälskårer bibehölls, men istället förändrades deras benämningar till plutonsofficerare, kompaniofficerare samt regementsofficerare.

Samtliga befäl som tidigare tillhört officerskåren fick efter reformens genomförande sin tillhörighet i den nya regementsofficerskåren.

Befälsgrader

Regementsofficerskåren omfattade förutom regementsbefäl, även generalspersoner och vissa kompanibefäl. Graden fänrik existerade ej i regementsofficerskåren då samtliga tidigvarande fänrikar befordrades till löjtnanter vid införande av 1972 års tjänsteställningsreform. Även för löjtnanter, kaptener och majorer innebar reformen befordran till en högre grad. För de som befordrats till överstelöjtnant före den 1 juli 1972 innebar reformen att de erhöll en högre tjänsteställning, men att de fortsatte att bära samma gradbeteckning som en vanlig överstelöjtnant. Överstar med tjänst i lönegrad C2 eller högre lönegrad befordrades till den nyinrättade befälsgraden överste av 1. graden.

Tjänsteställning

Officerare och underofficerare före 1972
Redan före tjänsteställningsreformen hade de lägre officerarna och underofficerarna, på motsvarande kompanibefälsnivå, ett system med varvad tjänsteställning så att en fanjunkare hade tjänsteställning mellan fänrik och löjtnant, och en förvaltare mellan löjtnant och kapten.

Regementsofficerare och kompaniofficerare 1972-1983
Efter genomförandet av befälsreformen 1972 erhöll de tidigare underofficerarna både grad och tjänsteställning som fänrik, löjtnant och kapten. Fänrik var ej längre en regimentsofficersgrad, men löjtnanter och kaptener hade nu samma tjänsteställning oavsett vilken befälskår de tillhörde, och senioriteten mellan olika officerare räknades normalt endast i tjänstgöringsår. Värnpliktigt kompanibefäl räknades dock alltid efter yrkesanställda officerare av samma grad.

Ny befälsordning 1983
Ny befälsordning (NBO) infördes den 1 juni 1983 och innebar att uppdelningen i tre olika officerskårer slopades till förmån för en enhetlig befälskår med beteckningen yrkesofficer.

2009 års befälsordning

Befälsordningen 2009 innebar att yrkesofficerskåren delades i officerare och specialofficerare och att den saxade tjänsteställningen återinfördes.

Referenser

Befälskårer i svenska försvaret
Norrmalmskyrkan

Norrmalmskyrkan i Vasastaden i Stockholm, med adress Norrtullsgatan 37, är Norrmalms baptistförsamlings kyrka. Församlingen tillhör Equmeniakyrkan. Församlingen välkomnar alla, oavsett tro, till sina gudstjänster och andra offentliga samlingar och verksamheter.

Historia
Församlingens historia går tillbaka till 1854 då Stockholms (första) baptistförsamling bildades och vars kyrka var Betelkapellet på Malmskillnadsgatan i Stockholms city. År 1961 gick Stockholms första baptistförsamling samman med Tabernaklet (Stockholms fjärde baptistförsamling, även kallad Vasastadens baptistförsamling), och med Saronkyrkan (Stockholms åttonde baptistförsamling). Man bildade då Norrmalms baptistförsamling och lät bygga den nya kyrkan på Norrtullsgatan. Kyrkan besöktes 1964 av Martin Luther King i samband med att denne mottog Nobels fredspris.

Församlingen blev 2009 historisk då den, som första enskilda församling i Sverige, sade ja till vigsel av homosexuella.

Kyrkan tillhörde Svenska baptistsamfundet tills detta gick upp i Equmeniakyrkan vid bildandet 2011.

Pastorer i kronologisk ordning efter tillträdesår

Kyrkobyggnaden
Kyrkan i kvarteret Flöjtblåsaren invigdes den 1 mars 1964. Den ritades av arkitekterna Bengt Carlberg och Stig Hermansson. I Expressen beskrevs det betongmodernistiska bygget som "ett imponerande verk av frivilligt offersinne och spontan idealitet". En drivande kraft i processen var riksdagsmannen och pastorn Joel Sörenson. Fasaderna är släta förutom hörnpartiet, som är utformat som ett torn och försett med ett stort kors, samt en fritt hängande kyrkklocka.

Interiören är välbevarad med ekpaneler, granitväggar och mässingslampor. Här finns även detaljer från det gamla Betelkapellet, såsom körläktarens trappräcke. I kyrkans fond finns en 14 meter hög textil, "Livets källa", av Kerstin Ekengren. Längs kyrkorummet, mot Frejgatan, löper Berndt Hellebergs stora färgstarka katedralfönster.

Referenser

Externa länkar

Officiell webbplats

Kyrkobyggnader invigda 1964
Kyrkobyggnader i Stockholms innerstad
Svenska equmeniaförsamlingar
Baptism i Sverige
Svenska baptistkyrkor
1964 i Sverige
Muhammad Yunus

Muhammad Yunus, född 28 juni 1940 i Bathua, provinsen Chittagong, är en bangladeshisk bankman och ekonom, grundare av Grameen Bank och mikrokreditkonceptet. Tillsammans med bankorganisationen belönades Yunus med Nobels fredspris 2006. Muhammad Yunus bankrörelse lånar ut pengar till fattiga i syfte att ge dessa möjlighet att skaffa ett arbete och därmed kunna försörja sig själva och sina familjer. Han tilldelades 2013 den amerikanska kongressens guldmedalj och president Barack Obama hade dessförinnan dekorerat honom med "The Presidential medal of Freedom", USA:s högsta civila utmärkelse.

BookHouse, som är ett imprint till bokförlaget Volante, har givit ut tre av hans böcker: De fattigas bankir, En värld utan fattigdom och Socialt företagande. I maj 2013 besökte professor Yunus Lund under en vecka på inbjudan av bl.a Lunds Universitet och den ideella föreningen Creative Lunds generalsekreterare Michael Wallenberg. Målet med besöket var att främja etableringen av en kapitalfond Sverige för mikrolån.

Utmärkelser

Referenser

Noter

Övriga källor

Externa länkar 
 

Födda 1940
Mottagare av Nobels fredspris
Bangladeshier
Personer inom bankväsen
Män
Levande personer
Mottagare av prinsen respektive prinsessan av Asturiens pris
Personer från provinsen Chittagong
Mottagare av Frihetsmedaljen
Hedersdoktorer vid Université catholique de Louvain
Alumner från Vanderbilt University
Mottagare av Ramon Magsaysaypriset
Paul Graham (programmerare)

Paul Graham, född 13 november 1964 i Weymouth, England, är en brittiskfödd amerikansk programmerare, skribent, entreprenör och riskkapitalist. Han är mest känd för sitt arbete med programspråket Lisp.

Graham har bland annat studerat datavetenskap vid Harvard University. 2002 publicerade han en artikel med titeln "A Plan for Spam" i vilken han förespråkar användandet av Naive Bayes classifier för att identifiera spam. Han har däremot inte uppfunnit bayesiska skräppostfilter.

Referenser

Externa länkar

 
  
 Paul Grahams riskkapitalbolag Y Combinator 

Amerikanska programmerare
Alumner från Harvard University
Födda 1964
Män
Levande personer
Personer från Dorset
Rathenau

Rathenau är ett tyskt och judiskt efternamn.  Bland kända personer med namnet Rathenau återfinns:
 Emil Rathenau – tysk företagare (1838–1915), far till Walther Rathenau
 Moritz Rathenau – tysk köpman (1800–1871), far till Emil Rathenau
 Walther Rathenau – tysk företagare och politiker  (1867–1922)

Ratenau eller Rathenau är även en äldre stavningsvariant av staden Rathenow i Brandenburg, Tyskland.

Tyska efternamn
Jiddisch-efternamn
Sigfrid Akselson

Sigfrid Viktor Akselson, född 13 december 1918 i Stockholm, död 27 september 2005, var en svensk ingenjör. Akselson var bland annat verksam som teknisk direktör för FFV.

Han deltog i utvecklingen av granatgevär m/48 och i vidareutvecklingen av stirlingmotorn. Akselson var bosatt i Washington D.C. under några år fram till sin pension. Han var bror till skådespelerskan Ulla Akselson.

Födda 1918
Avlidna 2005
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Män
Ingenjörer från Stockholm
Alfa Romeo 24 HP

Alfa Romeo 24 HP är en tidigare bilmodell av det italienska biltillverkarföretaget Alfa Romeo.

En av de första Alfa-modellerna var 24 HP, senare känd som 20/30 HP. Den var konstruerad av Cav. Giuseppe Merosi (1872-1957). Han var född i Piacenza och hade tidigare arbetat som chefskonstruktör hos Bianchi i Milano. Modellen hade 4-cylindrig enblocks sidventilmotor på 4,1 liter och kraftöverföring med kardanaxel. Modellen ansågs vara välbyggd.

24 HP
Bakhjulsdrivna fordon
Alfa Romeo 40-60 HP

Alfa Romeo 40-60 HP är en tidigare bilmodell av det italienska biltillverkarföretaget Alfa Romeo.

Alfas modellprogram utökades 1913 av den sportiga modellen 40/60 HP. Modellens 4-cylindriga motor var på 6,1-liter och toppventilerna styrdes via stötstänger och två kamaxlar i vevhuset. Motorn utvecklade 73 hästkrafter vid 2 000 varv/minut och bilen komma upp i en hastighet på 120 km/tim. En hel del tävlingsframgångar nåddes med 40/60 HP-modellen. 1913 kom Franchinis 40/60 HP-bil två i backtävling Parma-Poggio de Berceto och följande år hamnade två 40/60 HP-bilar på tredje respektive fjärde plats i Targa Florio-tävlingen. Dessa bilar kördes av Franchini och Campari.

40-60 HP
Bakhjulsdrivna fordon
Alfa Romeo RM

Alfa Romeo RM är en personbil, tillverkad av den italienska biltillverkaren Alfa Romeo mellan 1923 och 1926.

Alfa Romeo RM
Alfa Romeo RM var en fyrcylindrig version av den större, sexcylindriga RL-modellen och bilarna delade många komponenter. Bilen hade toppventilsmotor och fyrväxlad växellåda. Chassit hade stela hjulaxlar upphängda i bladfjädrar. Tidiga bilar hade bromsar endast på bakhjulen men snart efter introduktionen infördes fyrhjulsbromsar. Likt den större syskonmodellen erbjöds två versioner, RM Normale och RM Sport. Sportmodellen utmärktes av sin spetskylare. Den hade även motor med något större slagvolym, högre kompressionsförhållande och dubbla förgasare, allt för högre effektuttag. Från 1925 ersattes bägge modellerna av RM Unificata med längre hjulbas.

Motor

Källor
Alfa Romeo Personenwagen av Wolfgang Nuber, 1993.

Noter

RM
Bakhjulsdrivna fordon
Lanseringar 1923
Alfa Romeo 8C

Alfa Romeo 8C är en sportbil, tillverkad av den italienska biltillverkaren Alfa Romeo mellan 1931 och 1939.

Bakgrund
Alfa Romeo 6C var mycket framgångsrik inom sportvagnsracing i slutet av 1920-talet. För att behålla Alfas försprång utvecklade Vittorio Jano en åttacylindrig ersättare som skulle säkra företagets dominans under 1930-talet. Chassit vidareutvecklades från företrädaren 6C medan motorn var baserad på den större racervagnen P3.

Även om 8C togs fram med motorsport som främsta användningsområde, byggdes ett antal landsvägsvagnar med snällare motorer. Dessa exklusiva bilar kläddes med karosser från Italiens främsta karossmakare.

Motor
Motorns konstruktionslösningar hämtades från Alfas racervagnar. Det var en rak åtta, bestående av två fyrcylindriga motorblock med varsitt cylinderhuvud i aluminium med dubbla överliggande kamaxlar, monterade på ett gemensamt vevhus. Vevaxeln hade tio ramlager. Kamaxlar, kompressor och diverse hjälpaggregat drevs via en rad kugghjul från mitten av vevaxeln, mellan blocken. I sitt första utförande var motorn på 2,3 liter och många komponenter var gemensamma med 6C-1750-motorn.

Till 1935 förstorades motorn till 2,9 liter och försågs med dubbla kompressorer.

Versioner:

8C-2300 (1931-34)

Den nya Alfan introducerades 1931. Den byggdes med lång hjulbas (Lungo) på 3,10 m och kort (Corto) på 2,75 m. Lungo-modellen var avsedd för snabb landsvägskörning, medan Corto-modellen främst användes för motorsport.

Alfa Romeo lyckades bra med sin föresats och 8C var väl så framgångsrik som sin företrädare. Bland annat vann Alfa på Le Mans fyra år i rad mellan 1931 och 1934 och Mille Miglia tre år mellan 1932 och 1934.

Produktionen uppgick till 188 exemplar.

8C-2900 (1935-39)

Till 1935 introducerades den vidareutvecklade 8C-2900. Förutom den större motorn hade bilen ett modernare chassi med individuell framvagnsupphängning och hydrauliska bromsar. Med tävlingsmodellen 2900 A tog Alfa de tre första platserna i Mille Miglia både 1936 och 1937. 

Landsvägsvagnen 2900 B var försedd med pendelaxel bak och transaxel. B-modellen fanns med lång hjulbas (Lungo) på 3,00 m och kort (Corto) på 2,80 m. Ett antal exemplar av B-modellen levererades med den starkare A-motorn. Denna modell vann Mille Miglia-loppen 1938 och 1947.

Produktionen uppgick till cirka 6 st A- och cirka 30 st B-modeller, men uppgifterna varierar mellan olika källor.

8C idag

Alfa Romeo 8C var en mycket dyr bil som ny (även om Alfa lär ha förlorat pengar på varje tillverkat exemplar) och prisbilden består ännu idag. Med sin racinghistoria och sina vackra karosser är bilarna mycket eftertraktade bland veteranbilsentusiaster och vid de fåtal tillfällen en 8C kommer ut på marknaden finns det rika samlare som är beredda att lägga ut oerhörda summor för det höga nöjet att få äga en.

Se även:

Alfa Romeo 8C Competizione

Externa länkar

Källor
Alfa Romeo Personenwagen av Wolfgang Nuber, 1993. 

8C
Historiska tävlingsbilar
Grand Prix-bilar
Bakhjulsdrivna fordon
Alfa Romeo P3

Alfa Romeo P3 är en tävlingsbil, tillverkad av den italienska biltillverkaren Alfa Romeo mellan 1932 och 1935.

Utveckling
Bilen var en utveckling av företrädaren P2. Motorn hade växt till 2,6 liter. Den raka åttan bestod av två fyrcylindriga motorblock, matade av var sin Roots-kompressor. Differentialväxeln var monterad direkt bakom växellådan. Därifrån överfördes kraften till bakhjulen via två kardanaxlar. Systemet sades reducera den ofjädrade vikten.

Till säsongen 1934 infördes ett nytt reglemente för Grand Prix racingen, med bland annat ett minimimått för karossens bredd och en maximal torrvikt på 750 kg. Bilen fick därför bredare kaross, samtidigt som motorns slagvolym ökade till 2,9 liter.

Säsongen 1935 fick bilen ett nytt chassi med individuell framvagnsupphängning. Motors förstorades till 3,8 liter.

Tekniska data

Tävlingsresultat

Grand Prix 1932
P3:an debuterade halvvägs in på säsongen 1932 i Italiens Grand Prix. Bilen vann sin debuttävling, med Tazio Nuvolari bakom ratten. Nuvolari och Rudolf Caracciola vann ytterligare fem lopp under året.

Grand Prix 1933
Ekonomiska problem tvingade Alfa Romeo att ställa in tävlandet till säsongen 1933. Enzo Ferrari, som tävlade med äldre Alfor i sitt Scuderia Ferrari, lyckades till slut få tillgång till P3:orna och hans förare Louis Chiron och Luigi Fagioli tog sex segrar i de sista elva loppen för säsongen.

Grand Prix 1934
Säsongen 1934 hade Ferrari tagit över som Alfas officiella stall.

P3:an uppdaterades, enligt den nya 750 kilos-formeln. Även om Mercedes-Benz dominerade det nyinstiftade europamästerskapet, så var bilen fortfarande konkurrenskraftig.

Grand Prix 1935
Säsongen 1935 var P3:an hopplöst föråldrad och vann bara några enstaka lopp. Mest spektakulär var Tazio Nuvolaris vinst i Tysklands Grand Prix, då han genom en legendarisk förarinsats lyckades slå silverpilarna på deras hemmaplan i en till synes helt underlägsen bil.

Sedan Ferrari fått nya bilar under 1935, såldes P3:orna till privatförare som fortsatte att tävla med dem. En P3:a deltog i Indianapolis 500 så sent som 1947.

Källor
Alfa Romeo Personenwagen av Wolfgang Nuber, 1993.

Externa länkar

The Golden Era of Grand Prix Racing om Alfa Romeo.
Dennis Davids Grand Prix History.

P3
Historiska tävlingsbilar
Grand Prix-bilar
Bakhjulsdrivna fordon
Otto Sverdrup

Otto Neumann Knoph Sverdrup, född 31 oktober 1854 i Bindal, död 26 november 1930 i Oslo, var en norsk sjöman och polarforskare.

Biografi
Otto Sverdrup var kapten för fartyget Fram under Fridtjof Nansens expedition över Norra ishavet 1893 till 1896. När Nansen bestämde sig att fortsätta till fots till Nordpolen, övertog Sverdrup befälet över den kvarblivande expeditionen.

År 1898 påbörjade han en ny expedition med Fram mot Grönlands västkust och Kanadas arktiska övärld. Han var på grund av dåliga isförhållanden tvungen att övervintra fyra gånger, men samlade under denna tid ett stort antal forskningsdata.

Av hans senare expeditioner märks en med Eclipse 1914–1915 och en med Sviatogor 1920.

Sverdrup upptäckte Axel Heibergs ö omkring år 1900. Senare fick de kanadensiska Sverdrupöarna namn efter honom.  Den norska fregatten  har fått sitt namn efter honom.

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Sverdrup, Otto
Sverdrup, Otto
Födda 1854
Avlidna 1930
Män
Mouvement National Congolais

Mouvement national Congolais, eller MNC, är ett politisk parti i Demokratiska republiken Kongo.

MNC splittrades snart i två partier, uppkallade efter deras respektive ledare: MNC-Lumumba och MNC-Kalonji.

Politiska partier i Kongo-Kinshasa
Politiska partier bildade 1958