kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Yngve Berg

Yngve Berg, född 23 december 1887 i Stockholm, död 19 juli 1963 i Stockholm, var en svensk konstnär och bokillustratör. Han var son till Fridtjuv Berg.

Biografi

Berg studerade vid Göteborgs Musei-, Rit- och Målarskola 1906-07, vistades i Paris 1908-13 samt reste i Spanien 1910 och 1913. Han gjorde sig främst känd som tecknare: Kleopatra (26 planscher 1913), Spanskt (illustrerade reseskildringar; 1915), Carl Michael Bellmans Fredmans sånger och Fredmans epistlar (1917-18). Han illustrerade även Karl Asplunds En munksaga (1918), utförde ett par dekorationer och kostymteckningar till Rabindranath Tagores "Chitra" med mera för Intima teatern (1921) samt utförde dekorativa väggmålningar (Bellmansfantasier) i Stadshuskällaren i Stockholm (1922). 

Bland hans senare verk märks illustrationer till Ovidius Konsten att älska (1925, 1957), Goethes romerska elegier (1929) och Bo Bergmans Stockholmsdikter (1947). Yngve Berg tecknade även en första version av Stockholms stadsvapen, baserat på en trästaty av Erik den helige i Roslagsbro kyrka i Roslagen. Berg var konstkritiker i Dagens Nyheter 1931-55 och intendent vid Thielska galleriet 1949-60.

Berg var även involverad i den interiöra utsmyckningen av Villa Bonnier i Diplomatstaden, Stockholm. I Statens porträttsamling på Gripsholms slott återfinns ett självporträtt i bröstbild. Berg finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm.

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 
 

Representerade vid Nationalmuseum
Svenska tecknare under 1900-talet
Karikatyrtecknare
Svenska målare under 1900-talet
Konstnärer från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1887
Avlidna 1963
Män
Ugglan
Svenska illustratörer
The Last Days

The Last Days är en Oscarsvinnande dokumentärfilm från 1998 i regi av James Moll och producerad av June Beallor och Ken Lipper. Filmen består av intervjuer med fem förintelseöverlevande ungerska judar. Filmen fokuserar på koncentrationslägrens fasor, men betonar också de överlevandes optimism och vilja att överleva.

Källor

Externa länkar
 

Filmer 1998
Amerikanska dokumentärfilmer
Förintelsen på film
Filmmusik av Hans Zimmer
Oscar för bästa dokumentär
Min vän Charlotte (film, 2006)

Min vän Charlotte (engelska: Charlotte's Web) är en tysk-amerikansk delvis datoranimerad filmkomedi från 2006. Filmen är regisserad av Gary Winick med manus av Susannah Grant och Karey Kirkpatrick, baserat på E. B. Whites bok Fantastiska Wilbur (nyöversatt till Min vän Charlotte). Filmen producerades av filmbolagen Paramount Pictures, Walden Media, The Kerner Entertainment Company och Nickelodeon Movies. Filmen släpptes i slutet av 2006 på grund av att flera liknande filmer släpptes i mitten av året, lik Nacho Libre, Bondgård, Bilar, och På andra sidan häcken. Filmen har fått god kritik i USA. Filmen lanserades i Schweiz, Spanien, och Nederländerna av Universal Pictures.

Handling 
Filmen handlar om den lilla grisen Wilbur som den 12-åriga flickan Fanny (Fern i originalversionen) får ta hand om. När han blir för stor att ha inne i huset måste Fanny motvilligt lämna bort honom till grannen Zuckerman. På den gården lär han känna alla djuren, bland annat spindeln Charlotte.

Rollista (urval) 
 Dakota Fanning - Fern
 Dominic Scott Kay - Wilbur (röst)
 Julia Roberts - Charlotte (röst)
 Kevin Anderson - Mr. Arable, Ferns pappa
 Essie Davis - Mrs. Arable, Ferns mamma
 Steve Buscemi - råttan Templeton (röst)
 John Cleese - fåret Samuel (röst)
 Robert Redford - hästen Ike (röst) 
 Oprah Winfrey - gåsen Gussy (röst)
 Cedric the Entertainer - gåsen Golly (röst)
 Reba McEntire - kossan Betsy (röst)
 Kathy Bates - kossan Bitsy (röst)
 André Benjamin - korpen Elwyn (röst)
 Thomas Haden Church - korpen Brooks (röst)
 Louis Corbett - Avery
 Gary Basaraba - Mr. Homer Zuckerman
 Siobhan Fallon - Mrs. Zuckerman
 Nate Mooney - Lurvy
 Beau Bridges - Dr. Dorian

Svenska röster 
 Norea Sjöquist - Fanny (Fern)
 Axel Karlsson - Wilbur
 Elin Klinga - Charlotte
 Peter Sjöquist - Mr. Arable
 Ing-Marie Carlsson - Mrs. Arable
 Johannes Brost - Templeton
 Fredrik Dolk - fåret Samuel
 Torsten Wahlund - hästen Ike
 Sharon Dyall - gåsen Gussy
 Karl Dyall - gåsen Golly
 Anna-Lotta Larsson - kossan Betsy
 Anna-Lena Brundin - kossan Bitsy
 Magnum Coltrane Price - korpen Elwyn
 Ole Ornered - korpen Max (Brooks)
 Daniel Melén - Alfred (Avery)
 Andreas Nilsson - Mr. Zuckerman
 Ewa Fröling - Mrs. Zuckerman
 Leo Hallerstam - Fabian (Lurvy)
 Steve Kratz - dr. Dorian

Referenser

Externa länkar 
 

Amerikanska komedifilmer
Amerikanska familjefilmer
Amerikanska filmer baserade på böcker
Delvis animerade spelfilmer
Fantastiska Wilbur
Filmmusik av Danny Elfman
Filmer 2006
Filmer från Walden Media
Filmer om grisar
Tyska komedifilmer
Tyska filmer baserade på böcker
Maine på film
Filmer baserade på barnböcker
Mitumbabergen

Mitumbabergen (franska: Monts Mitumba) är en bergskedja av vulkaniskt ursprung, i det östafrikanska gravsänkesystemet. Den sträcker sig genom östra Kongo-Kinshasa, väster om Kivusjön och Tanganyikasjön. De högsta topparna är Mont Kahuzi (3 308m) och Mont Biéga (2 790m), vilka båda är slocknade vulkaner.

Källor

Bergskedjor i Kongo-Kinshasa
Robin Hood Gardens

Robin Hood Gardens är ett brutalistiskt bostadsområde med ett komplex av flerbostadshus i stadsdelen Poplar i London och ritades av arkitekterna Alison och Peter Smithson.

Området, som omfattar 213 lägenheter i 1-2 plan, ritades av arkitektduon Alison och Peter Smithson i mitten av 1960-talet och stod färdigt 1967 och byggdes på initiativ av den lokala allmännyttan. Bostadshusen, uppförda i betong i en rå, brutalistisk stil, var utformade med lägenheter som placerades utefter gångstråksdäck som upphöjda "gator". Konceptet hade delvis använts i Le Corbusiers Unité d'Habitation, men i Robin Hood Gardens var "gatorna" delvis utomhus. Det fuktiga och kalla klimatet i London, tillsammans med en hög kriminalitet i området, gjorde snabbt dessa passager till mörka, ogästvänliga och ökända stråk. Dessutom var byggkvaliteten undermålig och arkitekterna fick kritik för dåliga planlösningar i lägenheterna. Det var på förslag att området skulle märkas upp så som Byggnadsminne, detta avslogs dock av den beslutande myndigheten år 2008.

Det finns idag (2011) långt gångna planer på att riva området och ersätta det med ny bebyggelse.

Källor

Noter

Byggnader och anläggningar i London
Brutalistisk arkitektur i Storbritannien
Otto Holmdahl

Det har funnits flera personer med namnet Otto Holmdahl, bland andra:

Otto Holmdahl (borgmästare), riksdagsman och borgmästare i Karlskrona, född 1860.
Otto Holmdahl (teolog), riksdagsman och generaldirektör, född 1881.
Signaturbyggnad

Signaturbyggnad är en term som ibland brukar användas för en byggnad med uppseendeväckande arkitektur och storslagenhet, vilken kan väsentligt bidra till att forma en stads eller regions identitet.

Under 1900-talet har det blivit vanligt att städer aktivt går in för att skapa signaturbyggnader för att därigenom marknadsföra sig själva. Ett exempel är Operahuset i Sydney ritat av Jørn Utzon. En arkitekt som på senare årtionden har varit verksam i detta sammanhang är Santiago Calatrava, som har ritat skyskrapan Turning Torso i Malmö och gångbron Puente de la Mujer i Buenos Aires.

År 1997 invigdes Guggenheimmuseet i Bilbao, som är inrymt i en djärvt utformad signaturbyggnad av Frank Gehry. Avsikten med denna signaturbyggnad  var att förändra bilden av den då nedgångna industristaden Bilbao. Detta lyckades också, och fenomenet att med ett spektakulärt byggnadsprojekt åstadkomma en uppryckning av en stad eller en region har fått namnet Bilbaoeffekt.

Exempel på signaturbyggnader 

Cheopspyramiden i Kairo
Parthenon i Atén
Colosseum i Rom
Westminsterpalatset i London
Taj Mahal, Agra
Peterskyrkan och Petersplatsen i Rom, 1600-tal
Helsingfors domkyrka, 1850-talet, av Carl Ludvig Engel
Eiffeltornet i Paris, 1889, av Gustave Eiffel
Neuschwanstein i Bayern, 1892, av Eduard Riedel
Oslo rådhus, 1950, av Arnstein Arneberg och Magnus Poulsson 
Guggenheimmuseet i New York, 1959, av Frank Lloyd Wright
Operahuset i Sydney, 1973, av Jørn Utzon
Kuwait Towers i Kuwait, 1976, av Malene Bjørn
Byker Wall i Newcastle upon Tyne, 1982, av Ralph Erskine
Hallgrímskirkja i Reykjavik, 1986, av Guðjón Samúelsson
Guggenheimmuseet i Bilbao, 1997, av Frank Gehry
Sagrada Família i Barcelona, 2010, av Antoni Gaudi
Elbphilharmonie i Hamburg, 2017, av Herzog & de Meuron

Exempel på signaturbyggnader i Sverige

Lunds domkyrka, 1100-talet
Kiruna kyrka, 1912, av Gustaf Wickman
Stockholms stadshus, 1923, av Ragnar Östberg
Vattentornet Svampen i Örebro,1950, av Sune Lindström
Medborgarhuset i Eslöv, 1957, av Hans Asplund
Sundhcenter i Avesta, 1967, av Alvar Aalto
 Arenabyggnaden Globen i Stockholm, 1989, av Berg Arkitektkontor
Turning Torso i Malmö, 2005, av Santiago Calatrava
Victoria Tower i Kista i Stockholm, 2011 av Wingårdhs arkitektkontor
Ting1, Örnsköldsvik, 2013,  av Wingårdhs arkitektkontor

Se även
Landmärke

Källor

Noter

Byggnadstyper
Begrepp inom arkitektur
Hindustan Unilever

HUL länkar hit. Se även Hul (Bibeln).

Hindustan Unilever Limited (förkortat till HUL), tidigare Hindustan Lever Limited, är Indiens största företag för konsumtionsvaror. Företaget bildades 1933 som Lever Brothers India Limited. Företagets nuvarande sätesort är Bombay och dess 41 000 anställda styrs av HUL:s styrelseordförande Harish Manwani. HUL är marknadsledande i Indien inom produktområdena te, tvål och tvättmedel. Anglonederländska företagsjätten Unilever äger en majoritet av företagets aktier och är således dess moderbolag.

Företaget bytte i juni 2007 namn till "Hindustan Unilever Limited" för att på så vis uppnå balans mellan att hålla kvar företagets rötter samtidigt som det får ta del av fördelarna av att kopplas ihop med företagsnamnet "Unilever". Namnändring kommer att tas upp för godkännande av aktieägarna på HUL:s nästa "Annual General Meeting".

Kritik

Kvicksilverutsläpp 
Greenpeace har kritiserat HUL:s moderbolag Unilever för att tillåta de kvicksilverutsläpp som HUL bedrev i Indien. Fabriken som öppnade 1977 tillverkade kvicksilvertermometrar som såldes i Nordamerika och Europa. Spillet av det giftiga kvicksilvret som var kvar dumpades till viss del vid turistorten Kodaikanal i södra Indien.

Barnarbete och rasism 
India Resource Center har riktat stark kritik mot det barnarbete som HUL i stora skala har bedrivit i Indien. I en rapport 2003 uppskattade India Resource Center att drygt 25 000 barnarbetare arbetade för företaget mellan tio och tretton timmar om dygnet för strax under 4 kronor/dag. 

En kampanj för Hindustan Unilevers hudkräm Fair and Lovely ställdes in efter rasande protester från All-India Democratic Women's Association (AIDWA), en kvinnorättsorganisation tillhörande CPI(M). Kampanjen innehöll en reklamfilm där kvinnor med mörk hy som hade blivit ratade av män och arbetsgivare fick ljusare hud och nya pojkvänner efter att ha använt hudkrämen från Hindustan Unilever.

Externa länkar 
 Officiell webbplats för Hindustan Unilever Limited
 Officiell webbplats för Hindustan Lever Pureit
 Officiell webbplats för Hindustan Lever Network
 HULs roll i kvicksilverutsläppen i Kodaikanal.
 Inofficiell Hindustan Unilever Limited-blogg

Se även 
Unilever

Referenser

Källor

Noter 

Indiska livsmedelsföretag
Unilever
Företag bildade 1933
Otto Holmdahl (borgmästare)

Johan Otto Holmdahl (i riksdagen kallad Holmdahl i Karlskrona), född 22 oktober 1860 i Karlskrona, död 18 oktober 1921 i Karlskrona, var en svensk borgmästare och riksdagspolitiker.

Holmdahl skrevs in vid Lunds universitet 1879 och avlade examen till rättegångsverken 1883. Han blev rådman 1891 i Karlskrona och var borgmästare i sin födelsestad 1906–1921. Han var ledamot av riksdagens andra kammare 1912–1918, invald i Blekinge läns valkrets.

Källor

Noter

Karlskronas borgmästare
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Män
Födda 1860
Avlidna 1921
Politiker från Karlskrona
Otto Holmdahl (teolog)

Otto Samuel Holmdahl (i riksdagen kallad Holmdahl i Stockholm), född 27 augusti 1881 i Göteborg, död 17 juli 1971 i Kungsholms församling i Stockholm, var en svensk ämbetsman, teolog och riksdagspolitiker. Han var bror till Gustav och David Holmdahl och farbror till Martin Holmdahl.

Holmdahl blev 1900 student vid Göteborgs högskola, 1911 teologie licentiat, 1912 teologie doktor och docent i kyrkohistoria i Lund (där han intog en ledande ställning inom studentkåren) och prästvigdes samma år. 

Holmdahl tjänstgjorde dels som präst, dels som lärare vid universitet och skola samt utnämndes 1919 till lektor vid folkskoleseminariet i Stockholm, där han från 1923 var ledamot av stadsfullmäktige. 

Holmdahl utsågs till generaldirektör för Skolöverstyrelsen 1929, en befattning han lämnade med pension 1946. Han var ledamot av Riksdagens andra kammare (för Högerpartiet) 1925–1944 (i valkretsen Stockholms stad). Han skrev i riksdagen 25 egna motioner företrädesvis om anställningsförhållanden och organisationsfrågor inom undervisningsväsendet.

Bland hans skrifter märks Studier öfver prästeståndets kyrkopolitik under den tidigare frihetstiden (I, 1912, doktorsavhandling; II, 1919), Karl IX:s förmenta kalvinism (1919), Om tro och tanke (samma år) samt Gammal och ny förkunnelse. En studie i nutida svensk predikan (1920).

Otto Holmdahl är begraven på Dagsås kyrkogård.

Källor 
 
Tidens kalender 1941, almanack och uppslagsbok. Stockholm: Victor Pettersons bokindustri A.B., 1940, sid. 121. 
Sveriges dödbok 1947–2006, (Cd-Rom), Sveriges Släktforskarförbund
 Otto Samuel Holmdahl på Gravar.se

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska kyrkohistoriker
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för högern
Generaldirektörer för Skolöverstyrelsen
Personer verksamma inom Lunds studentkår
Svenska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Politiker från Göteborg
Författare från Göteborg
Ämbetsmän från Göteborg
Födda 1881
Avlidna 1971
Män
Ugglan
Piet Kramer

Pieter Lodewijk Kramer, född den 17 augusti 1881 och död den 23 maj 1961,  var en holländsk arkitekt och en av de mest inflytelserika i den så kallade Amsterdamskolan. Kramer föddes i Amsterdam och fick också sin utbildning där. Efter examen praktiserade han på arkitektkontoret Eduard Cuypers, där han arbetade tillsammans med Michel de Klerk. 1911 genomförde Kramer sitt första projekt tillsammans med de Klerk och Johan van der Mey, vilket rörde utformandet av hamnbyggnaden Scheepvaarthuis i Amsterdam. Byggnaden är ett tydligt exempel på Amsterdamskolans hus med tunga, tegelklädda och rikt dekorerada fasader i en holländsk, nationalromantisk stil.

Mellan åren 1917 och 1952 arbetade Kramer på stadsbyggnadskontoret i Amsterdam, där han specialiserade sig på brokonstruktioner. Totalt ritade han omkring 400 broar. Dessutom ritade han tre villor i Park Meerwijk i Bergen, samt varuhuset De Bijenkorf i Haag.

Nederländska arkitekter
Födda 1881
Avlidna 1961
Män
Personer från Amsterdam
Erik Nylander

Oskar Erik Nylander, född 30 januari 1885 i Linköping, död 11 december 1958 i Turinge församling, var en svensk direktör och riksdagsledamot (högern).

Efter språk- och handelsstudier och akademiska studier vid Uppsala universitet anställdes Nylander 1909 som sekreterare vid Sveriges allmänna exportförening,  Ett par år senare for han till Konstantinopel som handelsattaché, men redan 1915 var han tillbaka i föreningens tjänst. 1915 hade han avancerat till direktör för hela företaget, en post han innehade till 1941.
Han var ledamot av riksdagens andra kammare 1918-1941 (invald i Stockholms stads valkrets) och utnämndes efter sin riksdagstid till landshövding i Gotlands län.

Hans sakkunskap som han utvidgade genom en mängd utländska resor togs inom riksdagen flitigt i anspråk för utredningar och underhandlingar rörande export-, tull-, traktats- och liknande frågor. Från 1927 var han ledamot av Bevillningsutskottet.

Trots att Nylanders chefstid inföll under en i flera avseenden svår period lyckades Nylander göra SAE till ett betydelsefullt centralt organ för sv utrikeshandel med ett nära samarbete med myndigheter, industri och andra organisationer inom handelns område.

Den andra fasen i Nylander yrkesliv började när han i konselj på Särö 1941 utnämndes till landshövding i Gotlands län. Nylander lämnade nu sina tidigare sysselsättningar för att odelat kunna ägna sig åt sina nya uppgifter. Mångsidigheten i landshövdingeämbetet intresserade honom, och särskilt uppmärksammade han jordbruket, sjukvården, kommunikationerna och icke minst Gotlands historiska särart. Som ordförande i flera hembygdsföreningar gjorde han stora insatser för fornminnesvården på ön.

Som länschef var Nylander pådrivande och fordrande, enligt några lite för energisk. Själv såg Nylander med viss förståelse på denna kritik men hävdade att han arbetade "inte av egoistiska intressen utan uteslutande av omtanke om Gotlands län och folk". Han ansåg det nödvändigt att vara pådrivande eftersom han tyckt sig se att Gotland stundom kommit i skymundan för andra län.

Nylander gjorde många kraftfulla insatser för att åstadkomma en differentiering av det gotländska näringslivet och utförde ett betydelsefullt arbete som ordförande i hushållningssällskapet under en period av experiment och driftsomläggningar på jordbrukets område. Han sökte även få till stånd en regelbunden flygtrafik och en gotländsk rundradiostation, och inte minst medverkade han vid utbyggandet av landstingets sjukhus och undervisningsanstalter. Nylander gjorde också stora insatser på det sociala området och intresserade sig för naturskydd och bygdekultur. Överallt där det var möjligt att få statlig ekonomisk hjälp var Nylander angelägen om att påminna om Gotlands existens och hävda länets intressen – ofta med mycket gott resultat.

Källor 
Tidens kalender 1941: almanack och uppslagsbok. Stockholm, 1940, sid. 121.

Noter 

 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Lantmanna- och borgarpartiet
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för högern
Landshövdingar i Gotlands län
Svenska direktörer
Svenska politiker under 1900-talet
Födda 1885
Avlidna 1958
Män
Politiker från Linköping
Ruth Gustafson

Ruth Valborg Maria Gustafson, ogift Pettersson, född 8 juli 1881 i Hedvig Eleonora församling, Stockholm, död 5 april 1960 i Katarina församling, Stockholm, var en svensk redaktör, kvinnorättsaktivist och riksdagsledamot (socialdemokrat).

Biografi

Ruth Gustafson arbetade ursprungligen som sömmerska. Hon blev medlem i Socialdemokraterna 1902 genom anslutning till Stockholms allmänna kvinnoklubb, och blev också medlem i det socialdemokratiska ungdomsförbundet och i Landsföreningen för kvinnans politiska rösträtt (LKPR) från dess grundande 1902. Hon verkade tidigt för kvinnors fackliga engagemang, och var 1903–1906 styrelseledamot i Kvinnornas fackförbund. 

Hon var aktiv som agitator i arbetarekommuner och fackföreningar, inspirerad av Anna Sterky och Kata Dalström. På de socialdemokratiska kvinnokonferenserna, vars arbetsutskott hon var ordförande i 1908–1910, pläderade hon för erkännandet av fria äktenskap, ekonomiskt stöd åt gifta och ogifta mödrar, samt skyddsåtgärder för barn under 15 år som arbetade i industrin. Åren 1920–1932 var hon styrelseledamot i det socialdemokratiska kvinnoförbundet. 

Åren 1909–1910 och 1919–1921 var hon redaktör för den socialdemokratiska kvinnotidskriften Morgonbris. Då en motion om kvinnlig rösträtt hade röstats ned i riksdagen 1918 hölls ett protestmöte i Stockholm, där Gulli Petrini talade som representant för de frisinnade och Gustafsson för socialdemokraterna. Gustafsson talade också vid LKPR:s fest i maj 1919, då rörelsen firade att den uppnått sitt mål och kvinnlig rösträtt var införd.  

Hon satt i Stockholms stadsfullmäktige 1919–1938 och var ledamot av riksdagens andra kammare 1933–1948, invald för Stockholms stads valkrets.

Privatliv 
Ruth Gustafson var dotter till verkmästaren Fredrik Teodor Pettersson och Anna Lovisa, född Johansson. Hon var åren 1912–1934 gift med redaktören och riksdagsmannen Hjalmar Gustafson. Tillsammans fick de tre barn, däribland översättaren Vanja, gift Lantz.

Gustafson är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Källor
Tidens kalender 1941, Stockholm: Victor Pettersons bokindustri A.B., 1940, sid. 122. 
 
Anne-Marie Lindgren & Marika Lindgren Åsbrink: Systrar kamrater! Arbetarrörelsens kvinnliga pionjärer. Stockholm 2007

Noter

Vidare läsning 
 

Kvinnor
Födda 1881
Avlidna 1960
Politiker från Stockholm
Journalister från Stockholm
Svenska politiker under 1900-talet
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska rösträttskvinnor
Personer inom svensk fackföreningsrörelse
Ledamöter av Stockholms stadsfullmäktige
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Ssangyong Musso

Ssangyong Musso var en SUV-modell som presenterades 1993. Modellen, som även såldes i Sverige, var en av Ssang Yongs första bilmodeller och tillverkades i Sydkorea. Det mesta av tekniken kom från Mercedes-Benz avlagda modeller, men karossen hade en egen design vilket skulle komma att bli varumärkets främsta kännetecken. På vissa marknader såldes modellen även som Mercedes-Benz Musso.

Musso var tillgänglig dels som kombi med fem sittplatser och på vissa marknader även som pickup med två sittplatser. Båda modellerna var fyrhjulsdrivna. 1999 bytte modellen namn på många marknader till Daewoo Musso, eftersom Daewoo hade köpt upp Ssang Yong. I samband med detta slutade modellen att säljas i Sverige. Musso slutade tillverkas 2005 och ersattes då av Actyonmodellen.

Musso
Bakhjulsdrivna fordon
Fyrhjulsdrivna fordon
Tavastehus järnvägsstation

Tavastehus järnvägsstation är en järnvägsstation på Riihimäki-Tammerfors-banan i staden Tavastehus i det finländska landskapet Egentliga Tavastland. Järnvägsstationen öppnades när järnvägen mellan Helsingfors och Tavastehus stod färdig 1862. Den nuvarande stationsbyggnaden är från 1921 och byggdes i tegel efter ritningar av den finländska arkitekten Thure Hellström.

Järnvägsstationer i Finland
Tavastehus
Järnvägsstationer invigda 1862
1862 i Finland
Seinäjoki järnvägsstation

Seinäjoki järnvägsstation (Sk) är en järnvägsstation i staden Seinäjoki i det finländska landskapet Södra Österbotten. Järnvägsstationen ligger i stadens centrum. Den nuvarande stationsbyggnaden byggdes på 1970-talet. Järnvägsstationen är en järnvägsknut för Österbottenbanan, Vasabanan, Suupohjabanan (Sydbottenbanan), Haapamäki-Seinäjoki-banan och Tammerfors-Seinäjoki-banan. Stationen öppnades för tågtrafik år 1883 och hette i början "Östermyra station" enligt Östermyra gård och Östermyra brukssamhälle i Seinäjoki.

Externa länkar 

Järnvägsstationer i Finland
Byggnader och anläggningar i Seinäjoki
Transport i Seinäjoki
Järnvägsstationer invigda 1969
1969 i Finland
Music and Lyrics

Music and Lyrics är en amerikansk romantisk komedi från 2007 med bland andra Hugh Grant och Drew Barrymore.  Filmen är regisserad av Marc Lawrence. Den handlar om förhållandet mellan en före detta popidol och en textförfattare medan de försöker komponera en sång åt en berömd popdiva.

Rollista

Om filmen
Grant, Bennett och Barrymore sjunger på riktigt i filmen.

Källor

Externa länkar

Filmer 2007
Amerikanska romantiska komedifilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer om musik och musiker