kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eric Peter Älf

Eric Peter Älf, född den 2 mars 1765 i Linköping, död den 24 januari 1793 i Lund, var en svensk lärdomshistoriker och poet. Han var son till Samuel Älf och Anna Dorotea Filenia.

Älf blev efter studier vid Linköpings gymnasium student vid Uppsala universitet 1782 och stannade där i två år. Efter ett års vistelse i föräldrahemmet överflyttade han 1785 sin akademiska bana till Lunds universitet, där han två år senare såsom "primus" blev filosofie magister. Året därefter, 1788, framlade och försvarade han en avhandling om det kungliga rådet, universitetskanslern och psalmförfattaren Erik Lindschöld, och blev som resultat av detta förordnad till docent i lärdomshistoria. Som sådan publicerade han ytterligare fyra delar av sitt verk om Lindschöld, vilket dock aldrig blev fullbordat. 1791 kallades han till ledamot av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg och 1792 prästvigdes han i Linköping av biskop Jacob Axelsson Lindblom. Efter att därefter ha gjort resor till Stockholm och föräldrahemmet återvände han till Lund, där han dock avled i samband med "ett glatt lag" med några "dryckesbröder" redan 1793, knappt 28 år gammal. Han begravdes i Lunds domkyrka.

Älf blev främst känd för sitt diktande, och det i samtiden mest uppmärksammade av hans verk är hans versifierade "Tal öfwer freden uti Werele" som framfördes vid en högtid vid Lunds universitet 1790. Efter hans död utgav Carl Gustaf af Leopold Älfs dikter under titeln Strödda skalde-stycken wid särskilte tillfällen, vilket tyder på att Älf hölls i hög aktning hos denne poet.

Källor
 Lars Hammarsköld: Svenska vitterheten (Stockholm 1833)
 Carl Gustaf af Leopold: förord till Strödda skalde-stycken wid särskilte tillfällen (Lund 1795)
 Klas Odén: Östgötars minne - biografiska anteckningar om studerande östgötar i Uppsala 1595-1900 (Stockholm 1902)

Carl Georg Starbäck & Per Olof Bäckström: Berättelser ur svenska historien, band 9 (Stockholm 1886)

Vidare läsning
 Fredrik Tersmeden: "Vår förste humorist? – 220 år sedan Eric Peter Älfs död" i program vid rektorsinstallationen vid Lunds universitet 2013-02-15

Externa länkar
 Älfs Strödda skalde-stycken wid särskilte tillfällen (Lund 1795) på Projekt Runeberg
 

Svenska poeter under 1700-talet
Svenska präster under 1700-talet
Svenska idéhistoriker
Personer verksamma vid Lunds universitet
Alumner från Uppsala universitet
Födda 1765
Avlidna 1793
Män
Präster från Linköping
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg
Författare från Linköping
Charles Wentworth Dilke

Charles Wentworth Dilke kan syfta på flera personer:

 Charles Wentworth Dilke (1789–1864), engelsk skriftställare
 Charles Wentworth Dilke (1810–1869), engelsk skriftställare
 Charles Wentworth Dilke (1843–1911), engelsk skriftställare
Grönliberala partiet

Grönliberala partiet (tyska: Grünliberale Partei, glp, franska: Parti Vert-Libéral, PVL, italienska: Partito Verde-Liberale, PVL, rätoromanska: Partida Verda-Liberala, PVL) är ett politiskt parti i Schweiz. För närvarande finns det tolv kantonpartier, i Zürich, Sankt Gallen, Basel-Landschaft, Bern, Zug, Thurgau, Basel-Stadt, Graubünden, Luzern, Aargau, Solothurn och Fribourg. Partiet ställde 2007 upp för första gången i det schweiziska parlamentsvalet i kantonerna Zürich och Sankt Gallen och fick i tre mandat från Zürichs valkrets.

Grönliberalerna samarbetar efter valet med Kristdemokratiska folkpartiet och Evangeliska folkpartiet i en gemensam partigrupp i parlamentet. Det har framhållits att anledningen till det var att förstärka den politiska mitten med anspråk på att leda den.

Grönliberalerna ser sitt parti som ett mittenparti och står därför inte till vänster såsom Schweiz gröna parti. De vill konsekvent förena en liberal ekonomisk och social politik med en ekologiskt hållbar miljöpolitik. Skillnaden gentemot det tidigare moderpartiet, Gröna partiet, består i divergerande åsikter i ekonomiska och finanspolitiska frågor.

I valet 2019 fick partiet 16 representanter till Nationalrådet varav 8 är kvinnor och 8 är män.

Källor

Externa länkar
 Grönliberala partiets webbplats

Gröna partier i Schweiz
Liberala partier i Schweiz
Politiska partier bildade 2007
Angiom

Angiom (av gr. angeion, kärl, och -oma, svulst) är en missbildning eller godartad tumör i ett kroppens av blodkärl (hemangiom) eller lymfkärl (lymfangiom). Angiom i huden visar sig som röda födelsemärken, men kan även förekomma inne i kroppen. Sturge-Webers sjukdom kan orsaka samtidiga angiom i huden och hjärnan.

Spindelvävsformade angiom kan vara ett tecken på levercirros.

Källor
Nationalencyklopedin, band 1, s. 383

Se även 
Naevus (födelsemärke)

Benigna tumörer
Hematologiska tumörer
Ithome

Ithome (grekiska Ἰθώμη, även Vurkano) är ett cirka 800 meter högt berg i det grekiska landskapet Messenien. På dess spets låg fordom ett åt Zeus Ithomatas, Messeniens skyddsgud, helgat tempel. Den av väldiga murar omgivna bergplatån tjänade tillika som landets huvudfästning, vilken under det första messeniska kriget (743-724 f.Kr.) i tio års tid försvarades av messenierna under Aristodemos, men slutligen erövrades och förstördes av spartanerna. Snart iståndsattes dock fästningsverken ånyo, och Ithome tjänade sedermera som akropolis (borg) för huvudstaden Messene, som år 370 f.Kr. anlades av Epameinondas på bergets södra sluttning. Det har under långa tider varit en av de strategiskt viktigaste punkterna på Peloponnesos.

Berg i Grekland
John Singleton

John Daniel Singleton, född 6 januari 1968 i South Central, Los Angeles, Kalifornien, död 28 april 2019 i Los Angeles, var en amerikansk filmregissör, manusförfattare och filmproducent. År 1991 blev han dubbelt Oscarsnominerad för sitt debutverk Boyz n the Hood.

Biografi 
Singleton föddes i South Central i Los Angeles och studerade vid Pasadena City College och avlade 1990 examen i film vid University of Southern California. Han filmdebuterade 1991 med Boyz n the Hood, för vilken han nominerades till Oscar för bästa regi och bästa manus. Med sina 24 år var han den yngsta, samt den enda afroamerikan, som någonsin nominerats för bästa regi. Samma år regisserade han även musikvideon till Michael Jacksons låt Remember the Time. Under 1990-talet regisserade han ytterligare tre långfilmer. År 2000-talet inledde han med Shaft, en nyinspelning av blaxploitationfilmen Mitt namn är Shaft (1971). Därefter regisserade han bland annat 2 Fast 2 Furious (2003) och Four Brothers (2005).

Han avled 2019 till följd av en stroke.

Filmografi (regi, manus, produktion) 

 (endast exekutiv producent)

 (endast regi)
 (ensdast exekutiv producent)
 (endast regi)
 (endast producent)
 (endast producent)
 (endast producent)
 (regi)

Källor

Externa länkar 
 The Films of John Singleton
 

Födda 1968
Avlidna 2019
Amerikanska filmregissörer
Amerikanska manusförfattare under 1900-talet
Amerikanska filmproducenter
Personer från Los Angeles
Män
Alumner från USC School of Cinematic Arts
Amerikanska manusförfattare under 2000-talet
Amerikanska regissörer under 1900-talet
Amerikanska regissörer under 2000-talet
Charles Wentworth Dilke (1789–1864)

Charles Wentworth Dilke, född 1789, död 1864, var en engelsk litteraturhistoriker och tidningsman, far till sir Charles Dilke.

Dilke utgav 1814-16 en fortsättning av Dodsleys Old plays, var sedan medarbetare i tidskrifter, bland andra Retrospective review, och stod i nära beröring med flera samtida författare, såsom Keats, Leigh Hunt och Hood. 

1830 övertog han ledningen av Athenaeum, som han upparbetade till en av Englands förnämsta tidskrifter, och var  1846-48 redaktör för Daily news, som börjats av Charles Dickens. 

Sedermera sysslade han med litteraturhistoriska studier, särskilt rörande Popes diktning och Juniusbreven. Hans skrifter utgavs 1875 under titeln Papers of a critic av hans sonson sir Charles Dilke, som försett dem med en biografisk inledning.

Källor
 

Brittiska journalister under 1800-talet
Brittiska litteraturvetare
Litteraturhistoriker
Brittiska fackboksförfattare
Engelskspråkiga fackboksförfattare
Födda 1789
Avlidna 1864
Män
Ugglan
Justin Fashanu

Justinus Soni «Justin» Fashanu född 19 februari 1961 i Shoreditch, London, död 2 maj 1998, var en engelsk fotbollsspelare som hade en aktiv spelarkarriär från 1978 till 1997. Han var den första professionella spelaren som kom ut som homosexuell. Då han år 1981 blev köpt av Nottingham Forest, blev han som den första svarta fotbollsspelaren köpt för över en miljon pund. Fashanu begick självmord 1998.

Justin Fashanu blev omtalad som en av Englands största fotbollstalanger då han blev köpt till Nottingham Forrest 1981. Efter att det blev känt att han var homosexuell kom han emellertid på kant med sin manager Brian Clough. Tiden i hans klubb blev inte som han tänkt sig, han fick sitta mycket på bänken och efter ett tag blev han såld billigt till Notts County. Hans karriärkurva pekade nu bara nedåt och han fick ta emot oerhört mycket kritik från supportrar och mycket hets mot honom och hans familj för sin sexuella läggning.

Efter tiden i Notts County flyttade han till USA där han blev spelande tränare för Miramar Rangers. I mars 1998 blev han anklagad för våldtäkt på en 17-årig pojke på ett fotbollsläger, efter att de hade haft sex på en fest. Fashanu frågades ut av polisen och historien uppmärksammades stort i pressen, där det uppgavs att åtal om våldtäkt skulle väckas.

Den 3 maj hittades Fashanu död i ett garage i England, han hade hängt sig. I sitt självmordsbrev skrev han: "Jag inser att jag redan har dömts på förhand. Jag vill inte orsaka min familj och vänner ytterligare skam." En undersökning visade senare att det inte fanns någon arresteringsorder på Fashanu och att den amerikanska polisen redan lagt ner fallet.

Källor 

Män
Födda 1961
Avlidna 1998
Engelska fotbollsspelare
Spelare i Norwich City FC
Spelare i Adelaide City FC
Spelare i Nottingham Forest FC
Spelare i Southampton FC
Spelare i Notts County FC
Spelare i Brighton & Hove Albion FC
Spelare i Manchester City FC
Spelare i West Ham United FC
Spelare i Leyton Orient FC
Spelare i Torquay United FC
Spelare i Airdrieonians FC
Spelare i Trelleborgs FF
Spelare i Heart of Midlothian FC
Personer som begått självmord
Idrottare från London
Idrottare som begått självmord
Närkes runinskrifter 20

Närkes runinskrifter 20 är en gravhäll med inristade runor som hittades 1934 vid Granhammarskyrkan i Vintrosa socken och numera finns utställd i länsmuseet i Örebro.

Historia
Gravhällen ristades troligen i slutet av 1100-talet och hittades av en lantbrukare omkring 15 meter från grundmurarna till Granhammarskyrkan på hösten 1934. Lantbrukaren hade innan ofta stött emot stenen med sin plog och när han bestämde sig för att flytta på stenen upptäckte han att det fanns en runinskrift på den. Han bestämde sig då för att flytta den i tre delar kluvna stenen innanför grundmurarna till kyrkoruinen, närmare bestämt i det forna koret, men han meddelade inte detta till myndigheterna.

När man förberedde konserveringen av kyrkoruinens grundmurar i december 1934 hittade man stenen på denna nya plats vilket fick forskarna Bertil Waldén och Erik Lundberg att tro att gravhällen tillhörde kyrkans anläggare. Trots att Waldén redan 1934 skrev att det var viktigt att stenen flyttades så snart som möjligt för att undvika att den redan skadade hällen vittrade och splittrades ännu mer skulle det dröja till hösten 1953 innan stenen förenades med Örebro läns museums samlingar.

Stenen och dess text 
Hällen är huggen ur grå sandsten och är 185 cm lång. Splittringen av stenen i tre delar har inte gett upphov till några större förluster eftersom bitarna passar bra ihop men däremot är ristningsytan nött och delvis blanksliten, vilket bland annat beror på plogskador och dessutom på vittringsskador eftersom stenen fick ligga ovan jord i 19 år innan den flyttades till länsmuseet i Örebro. Dessutom är fotändan avslagen vilket har lett till att början och slutet av inskriften är helt förlorade. Allt detta leder till att läsningen blir osäker men ett tolkningsförsök är i alla fall följande:

I translitteration
...-ra...-a...-------... l...(t) gæra sten ifir sif-... auiþr r(i)st ru...ur guþ gæti and -... sa(l) ...-...
i normalisering 
... l[e]t gerva stæin æftiR Sef[a](?). Áviðr ræist ru[n]ar. Guð gæti and [ok] sal [hans].
och i översättning
”... lät göra stenen efter Seve (?). Åvid (?) ristade runorna. Gud tage [hans] ande och själ i sin vård”

Namnet på personen som bekostade gravhällen är helt förlorat men den har en gång legat över graven till en person med namnet sif-, vilket enligt Sven B.F. Jansson antingen kan ha varit mansnamnet Sefi eller kvinnonamnet Sefa. Inskriften ristades av auiþr och detta är det enda exemplet i Närke på en ristarsignatur. Det är dock osäkert om detta står för Aviðr, Avidh eller David. Aviðr är inte känt från någon annan källa medan Avidh och David finns belagda från medeltiden. Verbet gæti är presens konjunktiv av gæta, 'vakta, bevara, taga vård om' , som alltså används i den avslutande bönen istället för det vanliga hialpi, 'hjälpa'.

Externa länkar

Referenser

Noter

Tryckta källor

Närkes runinskrifter
Fornminnen i Örebro kommun
Tyrtaios

Tyrtaios (grekiska Τυρταῖος, latin Tyrtaeus) var en forngrekisk lyriker (elegiker), som under det andra messeniska kriget (685-668 f.Kr.) genom sina krigiska sånger eldade spartanernas mod.

En sägen berättar att Tyrtaios var av jonisk härkomst och att atenarna skickat honom till Sparta, då spartanerna hos dem anhöll om undsättning. Möjligen har denna sägen sin grund i att han i Sparta infört elegin, som var en ursprungligen jonisk diktart, och begagnade sig av jonisk dialekt. Berättelsen att Tyrtaios var halt har man velat förklara som en allegorisk hänsyftning på det elegiska versmåttet distikon, i vilket en längre och en kortare vers är parvis förenade.

Mest berömd bland Tyrtaios elegier var en med titeln Eunomia, i vilken han för sina landsmäns ögon ställde bilden av forntida medborgardygd i överensstämmelse med de lykurgiska lagarna och därigenom kraftigt bidrog till att avhjälpa uppkomna missförhållanden inom samhället. Han författade även krigiska marschhymner på anapestiskt versmått och dorisk dialekt. Bevarade fragment av hans dikter är utgivna bl.a. av Theodor Bergk i samlingen Poetae lyrici graeci II.

Externa länkar 
 Tyrtaios: Grekiska texter

Grekiskspråkiga författare
Antikens grekiska författare
Män
Avlidna 600-talet f.Kr.
Födda okänt år
Charles Wentworth Dilke (1810–1869)

Sir Charles Wentworth Dilke, 1:e baronet,  född den 18 februari 1810, död den 10 maj 1869, var en  engelsk tidningsman, son till Charles Wentworth Dilke, far till den kände politikern sir Charles Dilke. 
 
Dilke är huvudsakligen bekant såsom en av upphovsmännen till industriutställningarna i London 1851 och 1862 och blev sistnämnda år för sina förtjänster upphöjd till baronet. Han var tillika utställningskommissarie i New York 1853 och Paris 1855 samt en kort tid (1865-68) medlem av underhuset.

Källor
 

Brittiska journalister under 1800-talet
Brittiska parlamentsledamöter
Födda 1810
Avlidna 1869
Män
Ugglan
Baronetvärdiga personer
Evelyn Glennie

Evelyn Elizabeth Ann Glennie, född 19 juli 1965 i Aberdeen, är en skotsk slagverksvirtuos. Hon är verksam inom klassisk musik som soloslagverkare på heltid, något som i början av hennes karriär var unikt.

Biografi
Glennie föddes på den skotska landsbygden och blev döv vid 12 års ålder. I samband med det flyttade hon till England och började så småningom studera slagverk och puka. När hon några år senare sökte till Royal Academy of Music mötte hon hårt motstånd innan hon antogs till utbildningen. Hon debuterade vid 20 års ålder och fem år senare kom självbiografin "Good vibrations".

Sedan Glennie förlorade hörseln har hon lärt sig särskilja toner genom att känna deras vibrationer. Hon har utvecklat en ny syn på kroppen som resonanslåda och utvidgat öra. Bland annat spelar hon barfota för att kunna känna vibrationerna i golvet och har berättat att höga ljud känner hon med käkbenen, tänderna och skalpen och lägre ljud mot bröstet och låren. I samband med sina turnéer föreläser hon även ofta  med målet att få människor att lära sig lyssna med hela kroppen.

Glennie har gett ut ett 30-tal soloalbum och spelat med flera av världens stora orkestrar. Hon har beställt minst 180 nyskrivna stycken för slagverk och har cirka 2 000 instrument i sin samling. 

Hon medverkar bland annat på Björks låt "My spine".

Glennie tilldelades Brittiska imperieorden 1993 och blev 2007 Dame Commander (DBE). Hon har bland annat framträtt på invigningen vid olympiska sommarspelen 2012. 2015 tilldelades hon Polarpriset.

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats
Evelyn Glennie på Allmusic

Födda 1965
Slagverkare
Skotska musiker
Polarprismottagare
Kvinnor
Levande personer
Personer från Aberdeen
Natalie Minnevik

Natalie Alexandra Minnevik, född 13 juli 1991 i Huddinge, är en sverigefinsk skådespelare och radioprogramledare. Hon slog igenom som titelrollen i filmen Elina – som om jag inte fanns (2002).

Biografi 
Minnevik föddes i Sverige av en mamma som var från Korpilax, Finland. En barnskådespelare som kan finska och svenska söktes till huvudrollen i Klaus Härös film Elina - som om jag inte fanns och det blev Minneviks första filmroll.

Minnevik gick ut från Södra Latins teaterlinje 2009. Hon studerade juridik vid Örebro universitet och tog examen 2017. Hon läste under 2017–2020 på Scenskolan i Göteborg.

Natalie Minnevik har spelat i flera filmer och tv-serier. Hon spelar en av huvudrollerna i Arne Dahl säsong 2, i rollen som den smått egensinniga polisaspiranten Ida Jankowicz. Hon medverkar bl.a. i Maria Lang-filmatiseringen Tragedi på en lantkyrkogård, Cirkeln, Kronjuvelerna, Min pappa Marianne och TV-serierna Äkta människor säsong 1 och 2, Vikingshill som visats på SVT Play, i TV-serien Syrror samt i Morden i Sandhamn.

Hon har även agerat programledare och gjort radioröster för Sveriges Radio. Hon har bland annat spelat i rollen som Lolita i radioteatern Lolita (2009), Anne i Fem räddar en hemlighet (2006), Den röda mössan (2007), Geniet samt Ottos pjäs för Sveriges Radio. För Sveriges Radio Finska är hon programledare i programmet Popula som sänds under fredagskvällar i P4. Minnevik är även en aktiv dubbare.

Filmografi 
 2002 – Elina – som om jag inte fanns
 2004 – Tre solar
 2005 – Wallander – Mörkret
 2007 – Myskväll (kortfilm)
 2007 – Snöänglar (kortfilm)
 2008 – Guds tre flickor
 2009 – De halvt dolda
 2009 – Livet i Fagervik
 2010 – Min syster och jag (endast pilotavsnitt)
 2011 – Kronjuvelerna
 2012 – Äkta människor (även 2014)
 2013 – Vikingshill
 2013 – Ett kilo bomull 

 2014 – Ligga sked
 2015 – Arne Dahl - En midsommarnattsdröm
 2015 – Arne Dahl - Dödsmässa
 2015 – Arne Dahl - Mörkertal

 2016 – Morden i Sandhamn
 2016 – Syrror

 2020 – Min pappa Marianne''

Teater

Roller

Referenser

Externa länkar 

  

Kvinnor
Levande personer
Födda 1991
Svenska skådespelare
Sverigefinnar
Brigadmuseum i Värmland

Brigadmuseum är ett försvarshistoriskt museum i Klara i Karlstad. Museet är interaktivt och vänder sig till både vuxna och barn. Museets syfte är att berätta om Sveriges utveckling och militära organisation under kalla kriget samt värna om det svenska militärhistoriska arvet och föra det vidare till kommande generationer.

Bakgrund 
Museet invigdes den 1 juni 2013 av prins Carl Philip och dess första museichef var överste Björn Tomtlund. Museet är en del av det statliga nätverket Sveriges Militärhistoriska Arv (SMHA). Inom nätverket finns ca 25 militärhistoriska museer att ta del av. Basutställningen Sverige i skuggan av kalla kriget berättar om hur Sverige påverkades, militärt och civilt, av politiska händelser runt om i världen. Under 2019 hade Brigadmuseum 18.744 besökare, vilket kan jämföras med 16.000 besökare år 2015. 

Museibyggnaden ritades av Murman arkitekter.

Museichef 
2013–2016: Björn Tomtlund
2015–idag: Jennie Jarnryd

Referenser

Externa länkar 

Brigadmuseums i Värmland webbplats

Militärhistoriska museer i Sverige
Museer i Värmlands län
Kultur i Karlstad
Byggnader och anläggningar i Karlstad
Museer invigda 2013
Methone, Messenien

Methone eller Mothone (grekiska Μεθώνη, Μοθώνη, italienska Modone, venetianska: Modon) är en stad i den grekiska prefekturen Messenien, på Messeniska halvöns sydvästra udde, söder om Pylos och mitt emot ön Sapientza. Sedan kommunreformen 2011 har staden varit en del av kommunen Pylos-Nestoras.

Ekonomin domineras av turism och stadens historiska borg.

Historia
Methone var under de messeniska krigen den sista staden som gav sig åt spartanerna. Det befästes av Antonius, men erövrades av Agrippa och förklarades av Trajanus för fristad. År 1124 erövrades det av Republiken Venedig och intogs 1205 av frankerna under Gottfrid av Villehardouin. Det kom sedan åter till Venedig, men erövrades av den osmanske sultanen Beyazit II i augusti 1500. 1685 återtogs det av venetianerna under Francesco Morosini, men återlämnades 1715 till turkarna. 1825 ödelades det av dem, innan den intogs 1827 av fransmännen, som återigen befäste den.

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar 

Orter i Peloponnesos (region)
Ugglan
Charles Wentworth Dilke (1843–1911)

Sir Charles Wentworth Dike, 2:e baronet, född den 4 september 1843, död den 26 januari 1911 i London, var en engelsk skriftställare och politiker, son till sir Charles Dilke (1810-1869).

Dilke studerade i Cambridge och blev advokat samt anträdde 1866 en resa kring jorden, som han beskrev i Greater Britain, a record of travel in englishspeaking countries during 1866-67 (1868; flera upplagor; ny bearbetning med titeln Problems of Greater-Britain, 2 band, 1890). År 1868 blev han parlamentsledamot för Chelsea och slöt sig i underhuset till den utpräglat radikala gruppen. År 1874 utgav han anonymt den politiska satiren The fall of prince Florestan of Monaco. 

År 1880 blev Dilke understatssekreterare för utrikesärenden i Gladstones andra ministär och 1882 president i Local Government Board med säte i kabinettet och var tillika 1884–1885 ordförande i en stor kommitté för bostadsfrågan. Han avgick med Gladstone 1885, men uteslöts ur dennes tredje kabinett i följd av en skandalös äktenskapsprocess, som slutade med att han i juli 1886 dömdes för äktenskapsbrott och förlorade sin plats i underhuset. 

Han invaldes åter 1892 och var sedan en uppmärksammad talare i utrikespolitiska frågor, men fick ingen plats i någon av de följande liberala regeringarna. Dilke fortsatt även sin skriftställarverksamhet och utgav bland annat The present position of european politics (1887), The british army (1888) samt The british empire (1898) – arbeten, som på sin tid lät tala om sig. Efter sin fader ärvde han 1869 tidskrifterna Athenaeum och Notes and queries. Dilkes hustru, lady Emilia Dilke (1840–1904), utgav uppmärksammade konsthistoriska arbeten.

Källor
 

Alumner från Universitetet i Cambridge
Brittiska journalister under 1800-talet
Brittiska fackboksförfattare
Engelskspråkiga fackboksförfattare
Brittiska parlamentsledamöter
Födda 1843
Avlidna 1911
Män
Ugglan
Baronetvärdiga personer
Kyparissia

Kyparissia (grekiska Κυπαρισσία) är en stad i den grekiska prefekturen Messenien. Den ligger i avsatser mellan berget Psychro och Kyparissiaviken på Peloponnesos västkust. Staden hade år 2001 ett invånarantal på 5 708.

Historia 
Det forntida Kyparissia omtalas redan i Iliaden och blev efter Epameinondas seger över Sparta år 369 f.Kr. försett med en av vågbrytare skyddad hamn. Under medeltiden, då staden efter 1205 liksom större delen av halvön tillhörde Villehardouins ätt, kallades den Arkadia. Efter att ha blivit förstört av Ibrahim Pascha år 1825 återtog Kyparissia, då det återuppbyggdes, sitt antika namn.

Källor 

Orter i Peloponnesos (region)
LAZ

LAZ, ЛАЗ, var en ukrainsk busstillverkare baserad i staden Lviv i västra delen av landet. LAZ grundades 1945 och var den ledande busstillverkaren i dåvarande Sovjetunionen. Efter Ukrainas självständighet i början av 1990-talet blev LAZ privatägt. Före nedläggningen tillverkade man bland annat bussar för stadstrafik, landsortstrafik, flygplatser samt trådbussar. Bussarna såldes främst till länderna i Östeuropa. 

Huvudkontoret låg i Kiev.

Referenser

Noter

Externa länkar

Officiell webbplats  

 
Ukrainska fordonstillverkare
Ukrainska busstillverkare
Företag bildade 1945