kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gulvingad piha

Gulvingad piha (Lipaugus ater) är en fågel i familjen kotingor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart i sydöstra Brasilien (Rio de Janeiro, södra Minas Gerais till östligaste São Paulo). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades gulvingad piha tillsammans med systerarten gråvingad piha i det egna släktet Tijuca. Genetiska studier visar dock att de är en del av Lipaugus och förs allt oftare dit.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

Kotingor
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Brasilien
Gråvingad piha

Gråvingad piha (Lipaugus conditus) är en fågel i familjen kotingor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Gråvingad piha är en 24 cm lång grönaktig kotinga. Ovansidan är olivgrön med gulare övergump. Den är vidare grå på panna, tygel och under ögat, liksom på haka och övre delen av strupen men med ett strimmigt utseende. Bröstet är bjärt olivgult, mot buken gulare. Vingarna är olivbruna med silvergrå ytterfan som formar en vingpanel. Vingtäckarna är olivgula, stjärtpennorna är mörkt olivbruna med grått ytterfan och näbben är grå och slank. Honan liknar hanen men har mindre grått på huvudet. Sången består av ett explosivt tvåstavigt drygt sekundlångt "zuuee wheé", kortare och mindre sorgsamt än gulvingad piha.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i regnskog i sydöstra Brasilien i Rio de Janeiro (Serra dos Órgãos). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades gråvingad piha tillsammans med systerarten gulvingad piha i det egna släktet Tijuca. Genetiska studier visar dock att de är en del av Lipaugus och förs allt oftare dit.

Status 
Gråvingad piha har en liten världspopulation uppskattad till under 1000 vuxna individer. Den är vidare begränsad till några få åtskilda bergsområden. Beståndet tros dock vara stabilt och inga kända hot mot artens levnadsmiljö är kända, även om bränder under torrperioden kan utgöra en risk inom nära framtid. Arten är upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista för hotade arter, där listad som sårbar.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Kotingor
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Brasilien
Vitvingekotinga

Vitvingekotinga (Xipholena atropurpurea) är en fågel i familjen kotingor inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Vitvingekotingan är en 19 cm lång, tydligt tecknad kotinga med kort stjärt. Hanen har lilasvart kropp, på över- och undergump ljusare. Vingarna är vita med svarta spetsar på handpennorna. Ögonen är vitaktiga. Honan är grå ovan med en antydan av ett ljusare ögonstreck. Vingarna är mörkare med vita kanter och stjärten är sotfärgad. Undertill är den ljusgrå på strupen, mörkare vitfläckig på bröstet och gråvit på resten av undersidan. Lätena består av ljusa och ihåliga "tchíu" och ljud från vingarna i flykten.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i kustnära östra Brasilien (Paraíba till norra Rio de Janeiro). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Vitvingekotingan har en liten världspopulation bestående av uppskattningsvis endast 2 500–10 000 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust. Den är därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter, kategoriserad som sårbar (VU).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kotingor
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Brasilien
Vitstjärtskotinga

Vitstjärtskotinga (Xipholena lamellipennis) är en fågel i familjen kotingor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Vitvingekotingan är en medelstor (19–20 cm) kotinga med en tydligt bred och något tillplattad krokspetsad näbb. Dräkterna skiljer sig tydligt mellan könen. Hanen är glansigt purpursvart förutom vit stjärt och vitt på det mesta av vingen. Honan är istället askgrå ovan, undertill ljusare med svart på vingar och stjärt.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i nedre Amazonområdet i Brasilien (Rio Tapajós mot norra Maranhão). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Arten tros minska relativt kraftigt i antal till följd av avskogningen i Amazonområdet. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som nära hotad. Världspopulationen uppskattas till mellan 300 000 och fyra miljoner vuxna individer.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Kotingor
Fåglar i neotropiska regionen
Pompadourkotinga

Pompadourkotinga (Xipholena punicea) är en fågel i familjen kotingor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från östra Colombia till södra Venezuela, Guyanaregionen, nordöstra Bolivia och Amazonområdet i Brasilien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar

Kotingor
Fåglar i neotropiska regionen
Vitkindad kotinga

Vitkindad kotinga (Zaratornis stresemanni) är en fågel i familjen kotingor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Vitkindad kotinga är en 18 cm lång tydligt tecknad kotinga. Den svart på hjässan, silvervitt på ansikte och kinder och gråbrunt på strupen och övre delen av bröstet. Resten av undersidan är gulaktig eller beigefärgad med grova svarta streck utom mitt på buken. Undergumpen är mer bjärt i färgerna. Ovansidan är beige- och sotstrimmad, med gulkantade sotfärgade ving- och stjärtpennor. Ögat är rött. Sången är ett fyra sekunder långt, nasalt och grodliknande ljud: "reh-reh-reh-rrrrr-rE-rE".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Anderna i västra Peru (La Libertad till Ayacucho). Den placeras som enda art i släktet Zaratornis och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Vitkindad kotinga har en liten världspopulation bestående av uppskattningsvis endast 1 000–4 000 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust. Fågeln är därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter, kategoriserad som sårbar (VU).

Taxonomi och namn 
Vitkindad kotinga beskrevs taxonomiskt som art av Maria Koepcke så sent som 1964. Släktesnamnet Zaratornis är en kombination av Zárate, en ort nära San Bartolomé vid floden Río Rímac i Peru, och grekiska ornis, "fågel". Det vetenskapliga artnamnet stresemanni hedrar Erwin Stresemann (1889–1972), tysk ornitolog och upptäcktsresande.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Kotingor
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Peru
Papuatörnkråka

Papuatörnkråka (Cracticus cassicus) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Papuatörnkråkan är en stor tätting i svart och vitt med en lång silverfärgad svartspetsad näbb. Den är svart på huvudet ner till bröstet, liksom på ryggen, på vingkanten och i ett ändband på stjärten. Resten av fjäderdräkten är vit. Arten liknar svartryggig törnkråka men är större och har svart istället för vitt på strupe och bröst.

Utbredning och systematik 
Papuatörnkråka delas in i två underarter med följande utbredning:
 Cracticus cassicus cassicus – förekommer i lågland på Nya Guinea, i Västpapua och Aruöarna samt på öarna Yapen och Biak
 Cracticus cassicus hercules – förekommer på Trobriandöarna och D'Entrecasteaux-öarna

Familjetillhörighet 
Törnkråkorna i Cracticus, flöjtkråkan (Gymnorhina tibicen), kurrawongerna i Strepera samt de två arterna i Peltops placerades tidigare i den egna familjen Cracticidae. Dessa är dock nära släkt med svalstararna i Artamidae och förs allt oftare dit.

Levnadssätt 
Papuatörnkråkan hittas i ungskog och skogskanter i låglänta områden och förberg.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Tagulatörnkråka

Tagulatörnkråka (Cracticus louisiadensis) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utseende 
Tagulatörnkråkan är en rätt stor (27–30 cm) törnkråka med en kraftig, krokförsedd näbb. Fjäderdräkten är helsvart förutom vita fläckar på bröstsidorna, vita strimmor på inre delen av vingen format av två delvis vita tertialer, vita övre stjärttäckare, stora vita fläckar längst ut på yttre stjärtpennorna samt vitt på nedre delen av buken, undre stjärttäckarna och inre vingtäckarna. Ögat är mörkbrunt, näbben gråblå med svart spets och benen svarta. Könen är lika till utseendet men hanen är större än honan. Lätet har inte beskrivits.

Utbredning och systematik 
Arten förekommer på Tagula Island i ögruppen Louisiaderna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Den anses utgöra systerart till papuatörnkråkan (Cracticus cassicus).

Familjetillhörighet 
Törnkråkorna i Cracticus, flöjtkråkan (Gymnorhina tibicen), kurrawongerna i Strepera samt de två arterna i Peltops placerades tidigare i den egna familjen Cracticidae. Dessa är dock nära släkt med svalstararna i Artamidae och förs allt oftare dit.

Levnadssätt 
Arten hittas i skog och skogsbryn. I övrigt är dess ekologi okänd.

Status 
IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Referenser

Externa länkar 

Svalstarar
Endemiska fågelarter i Louisiaderna
Fåglar i australiska regionen
Svartryggig törnkråka

Svartryggig törnkråka (Cracticus mentalis) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Svartryggig törnkråka är en medelstor svartvit tätting med lång, krokspetsad näbb. Jämfört med flöjtkråkan är den mindre, med svart på huvud och ansikte men vit på hakan. Vidare har den svart rygg, svarta vingspetsar och mestadels svart stjärt. Näbben är ljus med mörk spets. Lätena liknar grå törnkråka, med rullande skrockande toner.

Utbredning och systematik 
Svartryggig törnkråka delas in i två underarter med följande utbredning:
 Cracticus mentalis mentalis – förekommer på savannen på sydöstra Nya Guinea (Merauke till Port Moresby)
 Cracticus mentalis kempi – förekommer i norra Queensland (Kap Yorkhalvön)

Familjetillhörighet 
Törnkråkorna i Cracticus, flöjtkråkan (Gymnorhina tibicen), kurrawongerna i Strepera samt de två arterna i Peltops placerades tidigare i den egna familjen Cracticidae. Dessa är dock nära släkt med svalstararna i Artamidae och förs allt oftare dit.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Svartvit törnkråka

Svartvit törnkråka (Cracticus nigrogularis) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Svartvit törnkråka förekommer i Australien och delas in i två underarter:
 Cracticus nigrogularis picatus – förekommer från Western Australia och Northern Territory till västra Queensland
 Cracticus nigrogularis nigrogularis – förekommer i östra delen av Australien (Kap Yorkhalvön till norra Victoria och sydöstra South Australia)

Familjetillhörighet 
Törnkråkorna i Cracticus, flöjtkråkan (Gymnorhina tibicen), kurrawongerna i Strepera samt de två arterna i Peltops placerades tidigare i den egna familjen Cracticidae. Dessa är dock nära släkt med svalstararna i Artamidae och förs allt oftare dit.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som livskraftig. Beståndsutvecklingen är dock oklar.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Svart törnkråka

Svart törnkråka (Melloria quoyi) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Svart törnkråka förs numera oftast som ensam art till släktet Melloria. Tidigare placerades den bland övriga törnkråkor i Cracticus. Den delas in i fem underarter med följande utbredning:
 M. quoyi, förekommer på Nya Guinea, Yapen och Västpapua
 M. spaldingi, förekommer i Aruöarna samt i västra Australien till Arnhem Land och näraliggande öar
 M. alecto, förekommer på öar i norra Torres sund (Boigu och Saibai)
 M. jardini, förekommer längs kusten på västra och östra sidan av Kap Yorkhalvön till Cooktown
 M. rufescens, förekommer i östra Queensland (Cairns till centrala Sarina)

Familjetillhörighet 
Törnkråkorna i Cracticus och Melloria, flöjtkråkan (Gymnorhina tibicen), kurrawongerna i Strepera samt de två arterna i Peltops placerades tidigare i den egna familjen Cracticidae. Dessa är dock nära släkt med svalstararna i Artamidae och förs allt oftare dit.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Grå törnkråka

Grå törnkråka (Cracticus torquatus) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar. Den förekommer i Australien. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läten 
Grå törnkråka är en medelstor tätting med en lång och grå krokförsedd näbb. Den har svart på huvud och ansikte, medan nacken och strupen är vit. Ovansidan är mörkgrå, med vit övergump, mestadels svarta vingar med endast lite vitt och svart stjärt med smalt vitt ändband. Lätena är uppslupna och skrockande.

Utbredning och systematik 
Grå törnkråka förekommer i Australien. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Cracticus torquatus torquatus – förekommer i sydöstra Australien (nordöstra New South Wales till södra Victoria)
 Cracticus torquatus leucopterus – förekommer i södra Australien (Pilbara till södra South Australia och östra Queensland)
 Cracticus torquatus cinereus – förekommer i Tasmanien

Familjetillhörighet 
Törnkråkorna i Cracticus, flöjtkråkan (Gymnorhina tibicen), kurrawongerna i Strepera samt de två arterna i Peltops placerades tidigare i den egna familjen Cracticidae. Dessa är dock nära släkt med svalstararna i Artamidae och förs allt oftare dit.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som livskraftig. Beståndsutvecklingen är dock oklar.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Flöjtkråka

Flöjtkråka, tidigare kallad australskata, (Gymnorhina tibicen) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte
Flöjtkråkan är en medelstor tätting som mäter 37 till 43 cm. Den har en distinkt svartvit fjäderdräkt, med guldbrunt öga, långa ben och en kraftfull blåvit och svart näbb. Könen är lika men kan särskiljas på mönstret på ryggen. De olika underarterna särskiljs bland annat genom olika mängd svart och vitt i fjäderdräkten där de båda underarterna Gymnorhina tibicen telonocua och Gymnorhina tibicen tyrannica har mest vitt på ryggen, medan tibicen-gruppen är mörkast. Den kategoriseras som en av Australiens skickligaste sångfåglar och har en mycket varierad sångrepertoar.

Utbredning och systematik
Flöjtkråkan placeras som enda art i släktet Gymnorhina. Den förekommer ursprungligen i Australien och på södra Nya Guinea, men har även introducerats till Nya Zeeland. Fågeln delas in i nio underarter:
 Gymnorhina tibicen papuana ("papuaflöjtkråka") – förekommer på sydöstra Nya Guinea (låglandet Trans-Fly)
 tibicen-gruppen ("svartryggig flöjtkråka")
 Gymnorhina tibicen longirostris – förekommer i centrala Western Australia (från regionen Pilbara och norrut till King Sound)
 Gymnorhina tibicen eylandtensis – förekommer från inre delarna av Kimberley och Arnhem Land till nordvästra Queensland
 Gymnorhina tibicen tibicen – förekommer i sydöstra Australien (från sydöstra Queensland till Bega, New South Wales)
 Gymnorhina tibicen terraereginae – förekommer från södra Kap Yorkhalvön till norra Victoria och östra South Australia
 Gymnorhina tibicen dorsalis – förekommer i sydvästra Western Australia
 telonocua/tyrannica-gruppen ("vitryggad flöjtkråka")
 Gymnorhina tibicen telonocua – förekommer från Södra South Australia till södra Eyrehalvön och Kap Yorkhalvön
 Gymnorhina tibicen tyrannica – förekommer i södra Victoria och angränsande sydöstra South Australia
 Gymnorhina tibicen hypoleuca ("tasmanflöjtkråka") – förekommer på östra Tasmanien, och på öarna King Island och Flinders i Bass sund

Underarten terraereginae inkluderas ofta i nominatformen.. Av vissa auktoriteter har den tidvis behandlats som tre arter men hybridiseringszoner stärker hypotesen att det rör sig om en art med ett flertal underarter.

Familjetillhörighet 
Flöjtkråkan, törnkråkorna i Cracticus och Melloria, kurrawongerna i Strepera samt de två arterna i Peltops placerades tidigare i den egna familjen Cracticidae. Dessa är dock nära släkt med svalstararna i Artamidae och förs allt oftare dit.

Ekologi
Flöjtkråkan befinner sig ofta på marken och går, snarare än hoppar fram. Den är en allätare men merparten av dess föda utgörs av ryggradslösa djur. Den är generellt en stannfågel och revirhävdande. Den har anpassat sig väl till människan och är vanlig i parker och jordbruksbygd.

Status och hot
Den är vanlig och har ett stort utbredningsområde. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Törnkråkor
Fåglar i australiska regionen
Låglandspeltops

Låglandspeltops (Peltops blainvillii) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Låglandspeltops är en medelstor tätting med karakteristisk fjäderdräkt: svart, med vita teckningar på kinden och ryggen samt lysande rött över och under stjärtbasen. Den är mycket lik systerarten bergpeltops, men denna förekommer på högre höjder och har större vit kindfläck. Lätet är ett dubblerat "plik-it!" som upprepas regelbundet. Även ett vibrerande skallrande ljud som inte alls låter som att det kommer från en fågel kan höras.

Utbredning och systematik 
Arten förekommer i lågland på Nya Guinea, Waigeo, Misool och Salawatiön. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Familjetillhörighet 
Törnkråkorna i Cracticus, kurrawongerna i Strepera samt de två arterna i Peltops placerades tidigare i den egna familjen Cracticidae. Dessa är dock nära släkt med svalstararna i Artamidae och förs allt oftare dit.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Bergpeltops

Bergpeltops (Peltops montanus) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utbreding och systematik 
Fågeln förekommer i bergsområden på Nya Guinea. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Familjetillhörighet 
Törnkråkorna i Cracticus, flöjtkråkan (Gymnorhina tibicen), kurrawongerna i Strepera samt de två arterna i Peltops placerades tidigare i den egna familjen Cracticidae. Dessa är dock nära släkt med svalstararna i Artamidae och förs allt oftare dit.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Nya Guinea
Svart kurrawong

Svart kurrawong (Strepera fuliginosa) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Svart kurrawong är en stor och svart kråkstor fågel med stor svart näbb och gula ögon. I flykten syns vitt på stjärtspetsen och på handpennornas spetsar. Grå kurrawong är lik, men har vita undre stjärttäckare. Sången är ett tydligt gutturalt flöjtande, "kar-week, week-kar" eller liknande.

Utbredning och systematik 
Svart kurrawong förekommer enbart på öar söder om Australien. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Strepera fuliginosa fuliginosa – förekommer i Tasmanien (utom nordost)
 Strepera fuliginosa pervior – förekommer på Flindersön (Bass Strait)
 Strepera fuliginosa colei – förekommer i King Island (Bass Strait)

Familjetillhörighet 
Törnkråkorna i Cracticus, flöjtkråkan (Gymnorhina tibicen), kurrawongerna i Strepera samt de två arterna i Peltops placerades tidigare i den egna familjen Cracticidae. Dessa är dock nära släkt med svalstararna i Artamidae och förs allt oftare dit.

Levnadssätt 
Svart kurrawong bebor både öppna och mer beskogade miljöer. Den ses ibland födosöka i stora flockar.

Status 
Arten har ett begränsat utbredningsområde, men beståndet anses vara stabilt. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Tasmanien
Svartvit kurrawong

Svartvit kurrawong (Strepera graculina) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Svartvit kurrawong delas in i sex underarter:
 Strepera graculina magnirostris – förekommer i nordöstra Queensland (östra Kap Yorkhalvön till Laura)
 Strepera graculina robinsoni – förekommer i Uplands i nordöstra Queensland (Cooktown till centrala Laura)
 Strepera graculina graculina – förekommer i östra Australien (Central Queensland till Hunter River, NSW)
 Strepera graculina nebuloas – förekommer från sydöstra Australien (centrala New South Wales till södra och östra Victoria), flyttar till norr
 Strepera graculina ashbyi – förekommer i sydvästra Victoria, flyttar till nordost
 Strepera graculina crissalis – förekommer på Lord Howe Island

Familjetillhörighet 
Törnkråkorna i Cracticus, flöjtkråkan (Gymnorhina tibicen), kurrawongerna i Strepera samt de två arterna i Peltops placerades tidigare i den egna familjen Cracticidae. Dessa är dock nära släkt med svalstararna i Artamidae och förs allt oftare dit.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien