kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Knut Liestøl

Knut Liestøl, född 13 november 1881 i Åseral, död 26 juni 1952 i Oslo, var en norsk folklorist och politiker.

Liestøl blev student 1902, cand. mag. 1908, docent i landsmål vid Kristiania universitet 1909, filosofie doktor 1915 på avhandlingen Norske trollvisor og norrøne sogor och var professor i norsk folkminnesvetenskap 1917–51. Han grundlade 1914 Norsk Folkeminnesamling och 1920 Norsk Folkeminnelag, där han var sekreterare från stiftandet intill 1951. Han tillhörde 1938–52 även styrelsen för Norsk Folkemuseum. Han var ledamot av 1913 och 1916 års rättskrivningskommittéer.
 
Förutom en lång rad viktiga avhandlingar om folkloristiska, litteraturhistoriska och språkliga ämnen, till största delen tryckta i "Maal og Minne", "Syn og Segn" och "Edda", utgav Liestøl i bokform Norsk folkedikting (1914, ny upplaga 1922) och Norske ættesogor (1922). År 1912 utgav han tillsammans med Moltke Moe Norske folkevisor fraa millomalderen (I, 1920; II, 1922; III, 1923), en stor folkutgåva av folkvisor.
 
Som utgivare och restaurator av folkvisor förenade Liestøl ingående filologiskt och folkloristiskt vetande med högt utvecklad konstnärlig förmåga, liksom han var en av nynorskans yppersta stilister. Åren 1920–21 överförde han ett par små samlingar barnsagor av Peter Christen Asbjørnsen och Jørgen Moe till landsmål. Hans föredrag vid institutet for jämförande kulturforskning, Jamførende folkeminnegransking ved instituttet, utkom 1925 (i "Fire innledningsforelesninger"). 

I övrigt ombesörjde han en reviderad utgåva av "Norske folkedansar, utgjevne av Noregs Ungdomslag. 1. Dansevisor" (1923; tredje utökade upplagan 1925), och förestod utgivningen av Moltke Moes "Samlede Skrifter" (1925 ff.) År 1927 utkom Målreising, en samling artiklar och föredrag om språk och språkförbättring i Norge samt på Island och Färöarna, 1928 Utval av norske folkevisor til skulebruk och 1929 Upphavet til den islandske ættesaga. Tillsammans med Olav Brekke ombesörjde han en ny tvåbandsutgåva av Nordahl Rolfsens "Lesebok for Folkeskulen" (1928–29). 

Liestøl var 1925–26 ordförande i Noregs Mållag och 1933–35 kyrko- och undervisningsminister. År 1939 tilldelades han Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning.

Källor

Norska folklorister
Norska professorer
Personer verksamma vid Universitetet i Oslo
Norges kyrko- och undervisningsministrar
Personer i Norge under 1900-talet
Personer från Åserals kommun
Födda 1881
Avlidna 1952
Män
Salmonsens
Emmaboda IS

Emmaboda IS startades 1927 och är ett idrottssällskap i Emmaboda.

Klubben, som spelade tre säsonger i Sveriges dåvarande andradivision i fotboll i början och mitten av 1970-talet, hade då framgångar med vinster i seriematcher mot lag som Kalmar FF, IFK Göteborg och Helsingborgs IF.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 Emmaboba IS

Sport i Emmaboda
Fotbollsklubbar i Sverige
Sportklubbar bildade 1927
José Emilio Pacheco

José Emilio Pacheco Berny, född 30 juni 1939 i Mexico City, död 26 januari 2014 i Mexico City, var en mexikansk författare.

Han är ansedd som en av Mexikos främsta poeter och skrev även essäer och prosaverk samt var verksam som översättare. Han undervisade vid universitet i USA, Kanada och Storbritannien och var medlem av Mexikanska akademien. 2009 tilldelades han Cervantespriset, det förnämsta litterära priset för spanskspråkiga författare.

Bibliografi (utgivet på svenska)

Källor

Mexikanska författare under 1900-talet
Spanskspråkiga författare
Personer från Mexico City
Födda 1939
Avlidna 2014
Män
Mexikanska författare under 2000-talet
Kronängs IF

Kronängs IF är en idrottsförening från Borås. Föreningen bildades 1946 på  Kronängsgatan i stadsdelen Norrbygärde under namnet Kronängs IF. Så småningom flyttade verksamheten till Hedvigsborgs IP i södra delen av Borås, där klubben under många år hörde hemma och med medlemmar i första hand från stadsdelarna Kristineberg, Dammsvedjan, Göta och Hedvigsborg i närheten. 2013 flyttade föreningen till nybyggda Kronängs Arena, med fortsatt samma primära upptagningsområde (Borås stads fastighetsnamn: Gässlösa IP).

Kronäng har en framgångsrik fotbollssektion, bland annat spelade damlaget sju säsonger i Sveriges högsta division under perioden 1978-1987. För närvarande spelar damlaget i division 4. Herrlaget spelar 2016 i division 4. Kronängs färger är svart och vitt. Kronäng har även en boulesektion. Utöver herrlaget har Kronängs IF ett juniorlag som 2016 vann sin serie. Laget består av spelare som är födda 2000 eller tidigare.

Fotnoter

Externa länkar
Officiell webbplats

Fotbollsklubbar i Sverige
Bouleklubbar i Sverige
Sportklubbar i Borås
Sportklubbar bildade 1946
David Lazar

David Lazar, född 1957, var rabbin i Stora synagogan i Stockholm som tillhör den judiska församlingen i Stockholm. Lazar har bland annat gjort sig känd för sitt ställningstagande och engagemang i feminism och HBTQ-personer och deras rättigheter. Han var till exempel den förste som vigde ett samkönat par i Stora synagogan.

Uppväxt och studier 
Lazar växte upp i Los Angeles. Därefter bodde han i 35 år i Israel, som bosättare, student och rabbin.

Avgång 
Den 12 april 2013 meddelade församlingen att man inte kommit överens med rabbin Lazar med anställningsformen. David Lazar hade velat få en tillsvidareanställning, men församlingen ville förlänga provanställningen. David Lazar slutade därför som rabbin vid Stora Synagogan i Stockholm. Han efterträddes av Ute Steyer som tillträdde i januari 2015.

Referenser 

Födda 1957
Män
Levande personer
Personer inom judendomen i Sverige
Svenska rabbiner under 2000-talet
Stuckatörens hus

Stuckatörens hus är en byggnad på David Bagares gata 10, på Norrmalm i centrala Stockholm. Bostaden i Stuckatörens hus är en av Stadsmuseets museilägenheter. Byggnaden blev 2012 förklarad som byggnadsminne av Länsstyrelsen i Stockholms län.

Historik

Huset uppfördes av stuckatören Axel Notini 1882–83. Notinis bostadshus var tänkt att såväl invändigt som utvändigt visa upp hans konst. Stucken, som utfördes av en blandning av gips, cement och lim, och vilken lätt kunde formas till dekorativa figurer var vid denna tid högsta mode. Uppdraget att rita huset gick till Valfrid Karlson som nyss startat egen arkitektfirma.

Karlson ritade ett miniatyrpalats utmed den starkt sluttande gatan och försåg det med en rikt dekorerad fasad i italiensk nyrenässans på en granitsockel. Putsfasaden smyckades med karyatider och korintiska pilastrar av stuck och pressad zinkplåt. Notini utförde själv stuckarbetena i salonger och trapphus. Trapphuset är rikt dekorerat med dansande gudomligheter under ett tunnvälvt kassettak. Längs den svängda gjutjärnstrappan finns nischer med gipsskulpturer. Utöver Notinis paradvåning en trappa upp inrymde huset ytterligare tre lägenheter. På gården fanns tidigare verkstad och bostadshus för arbetarna.

Familjen Notinis våning köptes 1992 av Samfundet S:t Erik som överlämnade den som gåva till Stockholms stad. Den välbevarade bostaden med tidstypiska interiörer visas av Stadsmuseet i Stockholm.

Bilder
Bildsvit fotograferad av Lennart af Petersens 1964.

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Norrmalm
Byggnader invigda under 1800-talet
Museer i Stockholm
Byggnadsminnen i Stockholms kommun
Sofie Lindberg

Sofie Lindberg, född 10 augusti 1963 i Malmö, är en svensk sångerska och skådespelare.

Biografi 
Lindberg är utbildad vid Konservatorium der Stadt Wien i Wien, Österrike. Lindberg har varit fast anställd på Malmö Opera och Musikteater (bland annat Leendets Land, Trollflöjten och Sound of Music). Sedan 1994 är hon frilans. Hon slog igenom som Eliza mot Jan Malmsjös Higgins i 168 utsålda föreställningar avMy Fair Lady på Nöjesteatern i Malmö 1995-96 med bland andra Maj Lindström, Stig Grybe, Gunnel Nilsson och Anders Aldgård. Hon var under många år Nöjesteaterns publikdragare i föreställningar som Can-Can, Sugar (I Hetaste Laget), Pippi Långstrump, Csardasfurstinnan, Klas Klättermus, Guys and Dolls med flera.

Hon sågs under flera somrar i Pildammsteaterns sommarfriluftsspel, bland annat Kuta och kör och Hotelliggaren (Minister i klister).

Sofie Lindberg har fått Guldmasken två gånger, för Doris i Kuta och kör på Nöjesteatern och för Norma i musikalen Victor/Victoria av Blake Edwards, Henry Mancini och Lesley Bricusse på Oscarsteatern i Stockholm.

Hon har dubbat film, bland annat Mulan och Disneys Doug och filmat, exempelvis i Wallanderfilmen Bröderna. Hon har spelat Ulla i The Producers - Det våras för Hitler på Lorensbergsteatern i Göteborg och Slagthuset i Malmö; Klärchen i Vita Hästen på Riksteatern och Sally i Lorden från gränden på Fredriksdalsteatern i Helsingborg och Gunnebo slottsteater i Göteborg. 2016 regisserade hon "Klas Klättermus" på Nöjesteatern i Malmö. Spelåret 2017-18 spelade hon Baronessan i "The Sound of Music" på Nöjesteatern med bland andra Elisa Lindström; och sommaren 2018 på Gunnebo Slottsteater i "Kuta & Kör" med Allan Svensson, Ola Forssmed, Lars-Åke "Babsan" Wilhelmsson, Lotta Thorell, Hans Josefsson och Christian Åkesson.

2018 regisserade hon "Pelle Svanslös" på Skövde Stadsteater och året efter "Mästerdetektiven Blomkvist".

Sommaren 2021 spelade hon i "Professorns Dilemma" på Huseby Bruk. Hösten 2021 blev hon kritiker- och publikfavorit i den komiska rollen som Njegus i operetten "Glada Änkan" på Nöjesteatern i Malmö. 

Sommaren 2022 spelade hon huvudrollen som Florence Stephens i "Skandalen på Huseby" på Huseby Bruk; en roll hon återkommer i sommaren 2023. 

Sommaren 2023 spelar hon även husan Rut i Eva Rydbergs sista produktion "Två Man om en Änka" på Fredriksdalsteatern i Helsingborg.  

Sofie Lindberg är sedan 1999 gift med regissören och teaterchefen Anders Aldgård och har tre barn.

Filmografi 
 – röst som Beebe Bluff
 – övriga röster
 – övriga röster
 – övriga röster
 – röst som Beebe Bluff
 – Klärchen Hinzelmann
 – Caroline Wrangel

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser 

Svenska skådespelare
Svenska sångare
Födda 1963
Kvinnor
Levande personer
Sångare från Malmö
Skådespelare från Malmö
Guldmasken för bästa kvinnliga skådespelare
Guldmasken för bästa kvinnliga biroll
Andrej Voronichin

Andrej Nikiforovitj Voronichin, född 1759, död 1814, var en rysk arkitekt. Han var en av de främsta företrädarna för den nyklassicistiska arkitekturen i Sankt Petersburg. Till hans huvudverk hör Kazankatedralen (1801–1811) och Gruvinstitutet (1806–1811) i Sankt Petersburg.

Källor

Externa länkar 

Ryska arkitekter
Födda 1759
Avlidna 1814
Män
Personer från Perm kraj
Ryska livegna
Marma–Sandarne Järnväg

Marma-Sandarne Järnväg, MaSJ, också kallad Askestabanan var en normalspårig 1435 mm järnväg mellan Askesta vid sjön Marmen och Sandarne vid Söderhamnsfjärden i Gävleborgs län.

Historia
Järnvägen byggdes som en del av en industrietablering av James Dickson & Co ett bolag med engelsk anknytning. De ville sälja sågade trävaror till England genom att köpa timmer och flotta det i Ljusnan till ångsågen som etablerades i Askesta. Järnvägen var transportlänken till hamnen i Sandarne. Bolaget fick koncession för järnvägen den 19 september 1854 och den kunde börja användas hösten 1857 men det officiella öppnandet var den 5 augusti 1858. Kostnaden för banan uppgick till 784 000 kr. I början på 1900-talet var huvudspåret 8,9 km och stickspåren nästan lika långa 6,7 km. Efter 65 år utan anslutning till resten av järnvägsnätet i Sverige kom Ostkustbanan (OKB) till Sandarne 1923 och en viadukt byggdes för MaSJ. En linjeomläggning byggdes i en sväng till söder för att ge plats åt landningsbanor vid Hälsinge flygflottilj (F 15) under andra världskriget. När jetplanen togs i bruk behövde landningsbanorna förlängas men det fanns inte plats söder ut utan spåren fick korsa landningsbanorna med företrädsrätt för tågtrafiken. 

Godstrafiken var det viktigaste för banan, 1912 fanns det 3 ånglok, 4 personvagnar och 138 godsvagnar. Ångloken var i drift till början på 60-talet då de ersattes av diesellok. I tågen fanns det speciella bromsvagnar eftersom alla vagnar var obromsade. 

Persontrafik upphörde redan 1924 eftersom koncessionen gick ut och koncessionen för allmän godstrafik gick ut 1933 men det påverkade inte bolagets interna godstrafik som fortsatte. Järnvägen var byggd för virkestransport och när flottningen på Ljusnan upphörde 1970 var behovet av järnvägen borta. Trafiken mellan Östanbo och Askesta upphörde officiellt den 7 oktober 1970 på 8 km av 10 km som var banans längd efter ombyggnaden för F15. Trafiken mellan Östanbo och OKB upphörde i december 1975. Spåren mellan Östanbo och Askesta revs upp 1980-81. Viadukten över OKB ligger kvar och används som anslutning mellan Sandarne och industrispåret i OKB:s tidigare sträckning mellan Ljusne och Söderhamn. Den nya sträckningen för OKB korsar MaSJs banvall väster om flygfältet.

Källor

Historiska järnvägslinjer i Sverige
Järnvägslinjer öppnade 1858
Transport i Söderhamns kommun
Hadsels kyrka

Hadsels kyrka är en kyrkobyggnad i Hadsel kommun i Nordland fylke i Norge, på östsidan av ön Hadseløya. Den ligger på en kulle mellan Stokmarknes och Melbu, med utsikt över Hadselfjorden och fjället Møysalen.

Kyrkobyggnaden 
Kyrkan uppfördes 1822–1824 på platsen för åtminstone fyra tidigare kyrkor. Den första kända kyrkan på platsen nämns 1382, men det kan ha funnits en kyrka även dessförinnan. Kyrkan är en timmerbyggnad i form av en liksidig åttkant, en form som var populär i Norge på 1800-talet. Den har ett högt tälttak med en stor takryttare, och en tillbyggd sakristia. Den är rödmålad med blå detaljer vid fönster och dörrar. Under en period var den vitmålad, men restaurerades 1935 av arkitekt Harald Sund och målaren Alfred Hagn och återfick då sina ursprungliga färger. Kyrkan har 600 sittplatser.

Inventarier 
Interiören är mycket äldre än kyrkobyggnaden, och hämtad från andra kyrkor. Av inventarierna kan nämnas en Olavsfigur från början av 1500-talet och ett altarskåp daterat till omkring 1520.

Altarskåpet anses vara ett samarbete mellan norska och nederländska konstnärer, och är ett av fem liknande altarskåp, tillhörande den så kallade Lekagruppen. De andra återfinns i Røsts kyrka, Kinns kyrka, Grips stavkyrka och Leka kyrka. I skåpets mitt står Maria med Jesusbarnet på armen. Intill henne står två kristna martyrer: till vänster den helige Stefanos med sitt kännetecken, en bok och tre stenar, och till höger den heliga Katarina, med sina kännetecken, ett hjul och ett brutet svärd. Enligt legenden ska altarskåpet ha varit en gåva till Gud från en spansk-nederländsk prinsessa efter att hon överlevt en stormig sjöresa mellan Nederländerna och Danmark.

Galleri

Källor

Externa länkar 

Kyrkobyggnader i Nordland fylke
Kyrkobyggnader invigda 1824
Hadsels kommun
1824 i Norge
Kyrkobyggnader i Sør-Hålogalands stift
Johan Theodor Storaker

Johan Theodor Nilssen Storaker, född 20 februari 1837 i Halså härad vid Mandal, död 6 december 1872, var en norsk folklorist.

Storaker, som var föreståndare för Søgne lærerskole, skrev åtskilliga folkloristiska uppsatser i bland annat tidskrifter. Del I av Folkesagn, samlede i Lister og Mandals amt av J.Th. Storaker og O. Fuglestvedt utgavs av den senare 1881. Storakers efterlämnade värdefulla samlingar till upplysning om norska allmogens vidskepliga föreställningar inköptes 1874 av staten och förvaras i Oslo universitetsbibliotek.

Källor

Norska folklorister
Norska skolledare
Födda 1837
Avlidna 1872
Män
Personer från Mandals kommun
Hadselfjorden

Hadselfjorden är en fjord i ögruppen Vesterålen, i Hadsel kommun i Nordland fylke, Norge, mellan Hadseløya och Austvågøy. Fjorden går i nordost över i Sortlandssundet mellan Langøya och Hinnøya. Över fjorden går bilfärjeförbindelsen mellan Melbu och Fiskebøl på E10.

Källor

Externa länkar 

Norges fjordar
Hadsels kommun
Harald Sund

Harald Thorbjørn Sund, född 1876 i Gildeskål, död 1940, var en norsk arkitekt, utbildad i Trondheim och London. Hans produktion består huvudsakligen av kyrkor, däribland Majorstuens kyrka i Oslo (ursprungligen Prestenes kyrka, 1926) i samarbete med August Nielsen, Svolværs kyrka (1934) och Melbu kyrka (1936). Han har även gjort ett flertal kyrkorestaureringar i samarbete med norska riksantikvarien.

Byggnader i urval
Váljohkis kyrka

Källor

Noter

Externa länkar 

Norska arkitekter under 1900-talet
Födda 1876
Avlidna 1940
Män
Personer från Gildeskåls kommun
MinGW

MinGW Minimalist GNU for Windows (svenska Minimalistisk GNU för Windows), tidigare mingw32, är en portering av GCC (GNU Compiler Collection) och GNU Binary Utilities (binutils) för användning vid utveckling av Microsoft Windows applikationer. MinGW kan fungera antingen som en multiplattformkompilator riktad mot Windows eller som ett programmeringsverktyg avsett för körning i Windowsmiljöer.

Se även 
 GNU
 GNU Compiler Collection

Referenser

Noter

Källor 

Kompilatorer
GNU-program
René Bourque

René Gary Wayne Bourque, född 10 december 1981, är en kanadensisk före detta professionell ishockeyspelare.

Under sin karriär spelade Bourque i Chicago Blackhawks, Calgary Flames, Montreal Canadiens, Anaheim Ducks, Columbus Blue Jackets och Colorado Avalanche i NHL och Djurgårdens IF i SHL.

Bourque har även spelat i ett världsmästerskap för Kanada, våren 2010. Där stod den hårt spelande forwarden för två poäng på sju matcher.

29 augusti 2017 skrev han på ett ettårskontrakt med Djurgårdens IF för spel i SHL säsongen 2017–18, som skulle bli hans sista i karriären.

Statistik

Klubbkarriär

Internationellt

Meriter

Externa länkar
Rene Bourque - nhl.com

Källor

Kanadensiska ishockeyspelare
Spelare i Djurgården Hockey
Spelare i Anaheim Ducks
Spelare i Calgary Flames
Spelare i Chicago Blackhawks
Spelare i Colorado Avalanche
Spelare i Columbus Blue Jackets
Spelare i Montreal Canadiens
Spelare i Norfolk Admirals (2000–2015)
Spelare i Hamilton Bulldogs (1996–2015)
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2018 från Kanada
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 2018
Män
Födda 1981
Levande personer
Idrottare från Alberta
NHL-spelare som inte blivit valda i NHL Entry Draft
Spelare i St. Albert Saints
Felix och Regula

Felix och Regula, döda 286, var två syskon och romersk-katolska helgon, som enligt legenden led martyrdöden i Zürich omkring 300 e.Kr.

Felix attribut är ett huvud och en palm. Deras minnesdag firas 11 september.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Externa länkar

Kristna martyrer
Helgon
Felix av Valois

Felix av Valois (franska Félix de Valois), född 16 april 1127 i Valois, död 4 november 1212, var en fransk eremit. Tillsammans med Johannes av Matha grundade han Trinitarieorden. Felix av Valois vördas som helgon i Romersk-katolska kyrkan, med minnesdag den 20 november.

Referenser

Webbkällor

Tryckta källor
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Födda 1127
Avlidna 1212
Franska helgon
Män
Trinitarier
Grundare av katolska ordnar, sällskap och institut
Stradun

Stradun eller Placa är en gågata i Dubrovnik i Kroatien. Den breda gågatan sträcker sig genom Gamla stan och kantas av flera historiska byggnader och minnesmärken vilket gjort den till en populär esplanad bland turister och en av stadens sevärdheter.  

Gatan är 300 meter lång och går mellan Pile- och Pločeporten i västlig-östlig riktning. I början och slutet av gatan finns två fontäner (Onofrios stora och lilla fontän) samt två klocktorn (stadsklocktornet och franciskanerklostrets klocktorn). Utöver detta kantas Stradun och dess sidogator av ett palats, två kyrkor, två kloster och flera butiker, restauranger och kaféer.

Etymologi 

Namnet 'Stradun' kommer från venetianskan och betyder "stor gata". Namnet 'Placa' härstammar från latinets "platea communis" med betydelsen "allmän gata".

Historik 
Dagens gata var ursprungligen ett träsk som skiljde av den lilla ön Laus och staden Ragusa (dagens Dubrovnik) från samhället Dubrava på fastlandet. Under 1100-talet torrlades och fylldes träsket och Ragusa och Dubrava blev därmed en enhet. År 1468 stenbelades gatan. Först efter den stora jordbävningen som inträffade den 6 april 1667 fick Stradun och byggnaderna längs med gatan sin nuvarande utformning. 

Under det kroatiska självständighetskriget och belägringen av Dubrovnik 1991–1992 skadades gatan svårt av serbisk och montenegrinsk artilleribeskjutning med är idag helt återställd.

Byggnader och minnesmärken vid Stradun 
 Stadsmurens västra och östra port
 Onofrios stora fontän
 Sankta Klaras kloster
 Helige Frälsarens kyrka
 Franciskanklostret och kyrkan
 Ivo Vojnovićs födelsehus
 Sponzapalatset
 Lužaklockspelen
 Stadsklocktornet
 Onofrios lilla fontän
 Orlandos kolonn
 Stadsvaktens byggnad 
 Sankt Blasius kyrka

Kultur 
Varje år den 2 februari hålls en procession för att fira stadens skyddshelgon Sankt Blasius. Denna procession som är en del av Sankt Blasius fest går genom Stradun.

Se även 
 Dubrovniks ringmur

Referenser

Fotnoter

Externa länkar 

Gator i Dubrovnik
Gågator i Kroatien
Anna Olofsdotter

Anna Olofsdotter, död 1663, var en piga i Vänge prästgård på Gotland som dömdes 1663 av häradsrätten att brännas levande på bål för barnamord. Slutgiltigt hovrättsutslag i denna dom saknas men fallet är intressant då det visar att drakoniska domar stundtals fortsatte att utdömas av underrätter även under senare delen av 1600-talet.

Hovrätten omvandlade med stor sannolikhet domen till halshuggning - en princip som undantaget några ytterst sällsynta fall blev fullständig praxis efter 1644. Ett av dessa fall utspelades vid invigningen av avrättningsplatsen i Baltekull i Västergötland 8 oktober 1664, då två syskon från Långhult i Burseryd brändes levande på bål för incest och ett annat mer känt då Malin Matsdotter dömdes till bålet för trolldom i Stockholm 1676.

Källor
 www.ulmes.se
 Göran Lager, Döden i skogen, 2006, Erzats

Personer som blivit avrättade av Sverige under 1600-talet
Personer som blivit avrättade genom bränning i Sverige
Avlidna 1663
Personer från Gotland
Kvinnor
Voskresenskijkatedralen, Narva

Voskresenskijkatedralen (estniska: Issanda Ülestõusmise peakirik, ryska: Воскресенский кафедральный собор, "Uppståndelsekatedralen") är en rysk-ortodox katedral belägen i Narva, östra Estland.

Byggnaden 
Katedralen började byggas den 5 augusti 1890, då tsar Alexander III av Ryssland lade grundstenen. Närvarande vid detta tillfälle var även den tyske kejsaren Vilhelm II. Katedralen stod färdig 1896, och invigdes den 17 november samma år. Arkitekt var Pavel Alisj, och byggnaden restes med hjälp av medel från Kreenholms bomullsspinneri.

I katedralen, som är byggd i bysantinsk stil, finns en förgylld tredelad ikonostas vars ikoner målades i Michail Dikarevs ateljé i Moskva, och ett träkrucifix från 1600-talet, utfört av Elert Thiele.

Galleri

Se även 
 Alexanderkatedralen, Narva – stadens lutherska katedral.

Källor 
 Informationstavla vid kyrkan. Läst 2 juli 2010.

Externa länkar 

Officiell webbplats 

Kyrkobyggnader i Estland
Narva
Kyrkobyggnader invigda 1896
Byggnader och anläggningar i Ida-Virumaa
Rysk-ortodoxa kyrkobyggnader
Philipp Emanuel von Fellenberg

Philipp Emanuel von Fellenberg, född 27 juni 1771, död 21 november 1844, var en schweizisk pedagog.

Påverkad av sin mor att bli "de armas, övergivnas och förtrycktas vän" upprättade von Fellenberg från omkring 1800 i samband med sitt mönsterlantbruk på godset Hofwyl nära Bern ett flertal praktiska utbildningsanstalter, främst för fattig, försummad och vanartig ungdom. I likhet med Ferdinand Kindermann von Schulstein och Johann Heinrich Pestalozzi, av vilka han hade ett nära samarbete med Pestalozzi 1802, lät han moralbetonad undervisning i elementära folkskoleämnen gå jämsides med nyttighetsarbete. von Fellenbergs skolformer kom även i Sverige att kraftigt befordra uppkomsten av yrkesskolor och ett folkskoleväsen. Liksom Pestalozzi främjade von Fellenberg även realskolan och lät utbilda folkskollärare och utgav tidskrifter för främjande av folkförädling, själskultur, national- och privatekonomi.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Externa länkar 
 

Schweiziska pedagoger
Personer från Bern
Födda 1771
Avlidna 1844
Män
Svensk uppslagsbok