kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sven-Erik Johansson

Sven-Erik Nils Johansson, född 7 juni 1924 i Madesjö församling i Kalmar län, död 27 maj 2015 i Ljungskile församling i Västra Götalands län, var en svensk företagsekonom och professor vid Handelshögskolan i Stockholm.

Utbildning 
Johansson avlade ekonomexamen vid Handelshögskolan vid Göteborgs universitet 1948 och studerade i USA 1951-52. Han blev licentiat vid Handelshögskolan i Stockholm 1957 och disputerade där 1961 på doktorsavhandlingen Skatt - investering - värdering: en teoretisk studie av hänsystagande till inkomstskatt och penningvärdeförändringar påverkar dels investeringsobjekts ekonomiska livslängd och värdeminskningsförlopp, dels investeringars kapitalvärde och internräntefot varvid han blev ekonomie doktor (ekon.dr).

Karriär 
Johansson var verksam vid, och flera år chef för, forskningssektionen för redovisning och finansiering vid Ekonomiska forskningsinstitutet, EFI (nuvarande Stockholm School of Economics Institute for Research, SIR) vid Handelshögskolan i Stockholm. Johansson var innehavare av Jan Wallanders professur i företagsekonomi med särskild inriktning mot redovisning och finansiering vid Handelshögskolan i Stockholm 1961-1991.

Han var gästprofessor vid University of California, Berkeley 1963-64 samt vid New York University 1982-83. Utöver verksamheten i den akademiska världen var Johansson verksam som konsult i redovisningsfrågor och revisor i flera stora svenska företag. I Sverige kallas hävstångsformeln ibland Johanssonformeln efter Johansson, som lanserade begreppet för en bredare publik i Sverige.

Utmärkelser 
 Kungl. Ingenjörsvetenskapsakademiens (IVA:s) guldmedalj 2010

Se även 
 Hävstångsformeln

Referenser 

Personer verksamma vid Handelshögskolan i Stockholm
Personer verksamma vid New York University
Svenska professorer i företagsekonomi
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Ledamöter i Handelshögskolan i Stockholms direktion
Alumner från Handelshögskolan i Stockholm
Jubeldoktorer vid Handelshögskolan i Stockholm
Personer från Madesjö socken
Födda 1924
Avlidna 2015
Män
Greve in Chianti

Greve in Chianti (det gamla namnet var Greve, men 1972 döptes den om till Greve in Chianti efter att ha inkluderats i vindistriktet Chianti) är en stad och comune i storstadsregionen Florens, innan den 31 december 2014 provinsen Florens, i Toscana, Italien. Orten är belägen cirka 31 km söder om Florens, och 42 km norr om Siena. Kommunen hade  invånare (2018).

Orten är belägen i Val di Greve och har fått sitt namn från den snabbflytande floden som rinner igenom den. Det är den största och främsta staden i Chiantis vindistrikt som sträcker sig från söder om Florens till strax norr om Siena. Fram till nyligen har staden varit en relativt okänd, lantlig stad eftersom den ligger tämligen avsides från de större vägarna.

Runt omkring Greve finns flera kända vingårdar som producerar Chianti och Chianti Classico-viner samt IGT Toscana. Området är inte främst känt för kvalitetsviner utan snarare för stor produktion och bra basvin. Vanliga druvor är Sangiovese, Malvasia och Trebbiano.

Vänorter
Greve in Chianti har följande vänorter:
 Auxerre, Frankrike
 Brtonigla, Kroatien
 Farsia, Västsahara
 Greve kommun, Danmark
 Jesenice, Kroatien
 Sonoma, Kalifornien, USA
 Ushiku, Japan
 Veitshöchheim, Tyskland

Referenser 

Kommuner i storstadsregionen Florence
Orter i Toscana
Ben 10: Alien Force

Ben 10: Alien Force är en amerikansk-koreansk animerad TV-serie och uppföljare till serien Ben 10. Serien utspelar sig år 2010 och handlar om de två 15-åringarna Ben och Gwen, samt Bens före detta ärkefiende Kevin.

Sydkoreanska animerade TV-serier från 2010-talet
Amerikanska animerade TV-serier från 2000-talet
Ben 10
TV-seriestarter 2008
TV-serieavslutningar 2010
TV-program i Cartoon Network
Amerikanska animerade TV-serier från 2010-talet
Sydkoreanska animerade TV-serier från 2000-talet
Francis Osborne

Francis Osborne kan syfta på:
Francis Osborne (författare) 
Francis Osborne, 5:e hertig av Leeds
Francis Osborne, 1:e baron Godolphin
Francis Osborne, 12:e hertig av Leeds

Se även
Francis Osborn
Frank Osborne
Frances Osborne
Orienthjälmörn

Orienthjälmörn (Spilornis cheela) är en medelstor rovfågel i familjen hökar.

Utseende och läte 
Orienthjälmörn är en medelstor rovfågel som mäter 55-75 centimeter. Den har ett karaktäristiskt utseende. Den är mörkbrun, men kan vara gråmelerad och har fjäderdräkten är täckt med oregelbundna vita prickar. Under glidflykt håller den de breda vingar i ett grunt "V". Orienthjälmörn kan ibland fälla ut en lite krage, och kan då i viss mån likna en uggla. Könen är utseendemässigt mycket lika, men juvenilerna går att urskilja då de har ett mer vitaktigt huvud än de adulta fåglarna.

Dess lockläte är ett distinkt "kluee-wip-wip" med en hög förstaton. De lockar ofta sena morgontimmar sittande på en gren eller då de termikflyger.

Utbredning och systematik 
Orienthjälmörn lever i stora delar av Sydasien, bland annat Pakistan, Indien och Sri Lanka, till Sydostasien så långt österut som till södra Kina och Indonesien. Den delas upp i ett stort antal underarter i flera distinkta grupper som möjligen kan utgöra egna arter:

 cheela-gruppen
 Spilornis cheela cheela – förekommer i norra Indien och Nepal
 Spilornis cheela melanotis – Indus/Ganges-slätten
 Spilornis cheela spilogaster – Sri Lanka
 Spilornis cheela burmanicus – från Myanmar till sydvästra Kina, Thailand och Indokina
 Spilornis cheela ricketti – södra Kina och norra Vietnam
 Spilornis cheela hoya – Taiwan
 Spilornis cheela rutherfordi – Hainan
 Spilornis cheela palawanensis – Palawan
 Spilornis cheela pallidus – låglandsområden på norra Borneo
 Spilornis cheela richmondi – södra Borneo
 Spilornis cheela malayensis – Malackahalvön, norra Sumatra och Anambasöarna
 Spilornis cheela batu – södra Sumatra och Batuöarna
 Spilornis cheela bido – Java och Bali
 Spilornis cheela davisoni – Andamanerna
 Spilornis cheela minimus – Nikobarerna
 Spilornis cheela perplexus – södra Ryukyuöarna
 Spilornis cheela natunensis – Natunaöarna och Belitung (utanför Borneo)
 Spilornis cheela abbotti – Simeulue (utanför västra Sumatra)
 Spilornis cheela asturinus – Nias (utanför västra Sumatra)
 Spilornis cheela sipora – Mentawai (utanför västra Sumatra)
 Spilornis cheela baweanus – Bawean (utanför norra Java)

Underarten mimimus urskildes förut som en egen art.

Ekologi 
Orienthjälmörn lever främst i skogsbiotoper och bygger sina bon nära sötvatten. Boet placeras i en trädtopp och byggs av grenar och pinnar. Den lägger vanligtvis ett ägg per kull. Den är specialiserad på att jaga och äta reptiler och den födosöker över skogsområden efter ormar och ödlor.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som generellt vanlig.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ormörnar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Common Language Runtime

Common Language Runtime (CLR) är en virtuell maskin och huvudkomponenten i Microsofts .NET initiativ. Det är en implementering av standarden Common Language Infrastructure, som definierar en exekveringsmiljö för programkod. CLR exekverar en typ av bytekod som kallas CIL (Common Intermediate Language).

Utvecklaren skriver kod i ett programspråk som stöds av .NET (till exempel C#, VB.NET eller C++/CLI). Koden kompileras sedan till ett assembly med CIL-kod. När assemblyn sedan exekveras, kompileras CIL-koden till maskinkod av JIT-kompilatorn. Alternativt kan koden kompileras förre exekvering, vilket snabbar upp allt för att CIL-till-maskinkod kompilering inte längre behövs.

Även om andra implementeringar av Common Language Infrastructure kan köras på andra plattformar, förutom Microsoft Windows, är det endast Windows som har officiellt stöd av Microsoft. Det finns dock open-sourceprojekt för att köra .NET på Linux i form av Mono-projektet.

Liksom många andra virtuella maskiner tillåter CLR utvecklaren att ignorera mycket av det som man måste tänka på om man utvecklar för något specifik CPU. CLR tillhandahåller även andra viktiga tjänster, som följande:

 Minneshantering
 Trådhantering
 Undantagshantering
 Skräpinsamling
 Datasäkerhet

Se även 
 .NET Framework
 Dynamic Language Runtime

Referenser 
 Artikel på engelska upplagan av Wikipedia

.NET Framework

de:.NET#Konzept
Simca Aronde

Simca Aronde är en personbil, tillverkad av den franska biltillverkaren Simca mellan 1951 och 1964.

Aronde
Simca hade byggt Fiat-bilar på licens sedan 1934, när man presenterade sin första egna konstruktion 1951. Aronde var en mycket modern bil, med självbärande kaross och individuell framhjulsupphängning. Toppventilsmotorn var den enda delen som hämtades från företrädarna. Aronde kallades även 9CV efter den franska skatteklassen.

Från 1953 fick bilen en större motor. Programmet utökades med en kombi- och en coupé-modell. Coupe-modellerna var i hard-toputförande, dvs B-stolpen åkte med ner när man vevade ner sidofönstren, de första av dessa varianter kallades Grand Large och på slutet bytte de namn till Monaco. De hade då samma motor som Montlhery dvs 62 hk och sista året 70 hk. Kombin utgjorde även bas för en lätt lastbil och en pickup.

För den svenska marknaden byggdes Aronde-modellen av ANA i Nyköping.

Facel

Den franska karossmakaren Facel hade byggt snygga sportkarosser till företrädaren Simca 8 och fortsatte med detta även med Aronde. Den täckta modellen kallades Coupé de Ville och den öppna Week End. Till 1957 ersattes dessa av den täckta Plein Ciel och den öppna Océane.

P60
Hösten 1958 presenterades den vidareutvecklade Aronde P60. Bilen hade fått en moderniserad kaross och modifierad bakhjulsupphängning för bättre vägegenskaper. Bilen tillverkades som en billig instegsmodell fram till 1964.

Motor
Motorn i Aronde hämtades från företrädaren Simca 8. 
Motorn kallades Flash och baserades på den gamla Fiat-motorn. Till årsmodell 1961 modifierades den kraftigt och fick femlagrad vevaxel och det var mycket ovanligt på den tiden.
Namnet på motorn ändrades då till Rush och Rush Super för den starkare varianten.

Facels sportversioner hade en starkare variant, som även användes i lyxigare specialversioner av sedanen.

Referenser

Externa länkar
Svenska Simcaklubben

Aronde
Bakhjulsdrivna fordon
CIL

CIL, Cil eller Ćil kan avse: 
 
 CIL – högskola och forskningscentrum i Ljungby, se Centrum för informationslogistik
 CIL – mellanliggande högnivå-assemblyspråk, se Common Intermediate Language

Geografi

Azerbajdzjan 

 Kazımlı Cil, ort, Länkäran, 

Robotskapade Azerbajdzjanförgreningar
Partido Liberal Constitucionalista

Partido Liberal Constitucionalista (PLC), Liberala grundlagspartiet, är ett politiskt parti i Nicaragua, bildat på 1990-talet av Arnoldo Alemán och José Rizo.

I parlamentsvalen 1996 och 2001 blev partiet det största i kongressen och i det sistnämnda valet fick man egen majoritet i kongressen.

1996 vann Alemán presidentvalet och kom att tjänstgöra som president fram till 2002.
Han efterträddes av sin vicepresident Enrique Bolaños, som ett par år senare hoppade av PLC för att bilda Allians för republiken.

PLC tillhörde tidigare den Liberala internationalen men lämnade denna 2005.

Politiska partier i Nicaragua
Politiska partier bildade 1968
Simca Vedette

Simca Vedette är en personbil, tillverkad av den franska biltillverkaren Simca mellan 1955 och 1961. Därefter fortsatte tillverkningen hos det brasilianska dotterbolaget till 1966.

Vedette
Ford hade tillverkat den åttacylindriga Vedette-modellen vid sin franska fabrik sedan 1948 och 1954 var det dags att presentera en efterträdare. Försäljningen gick dock dåligt, eftersom efterfrågan på bilar med V8-motor var liten i Frankrike. Simca hade motsatta problem: försäljningen av Aronde-modellen gick så bra att tillverkningskapaciteten inte räckte till. Simca var intresserade av Fords anläggning i Poissy främst för att man behövde lokalerna, men Ford skickade med den nya Vedetten ”på köpet”.

Simca Vedette såldes från 1955 i fyra olika utföranden, med stigande grad av utrustning:
Trianon
Versailles
Régence
Marly (kombi)

1958 presenterades en modifierad Vedette, med bland annat starkare motor lite längre kaross och större fenor. Bilen såldes under följande namn:
BeaulieuChambord
Présidence
Marly (kombi)

Tillverkningen av Vedette i Frankrike upphörde sommaren 1961. Karossen från åren 55-57 användes dock vidare i något enklare utförande med namnet Ariane och då med Arondes motor på 1290 cc.

Simca do Brazil
1958 startade Simca tillverkning av Vedetten vid sitt dotterbolag Simca do Brasil. Bilen tillverkades där fram till 1966.

Motor
Motorn i alla Vedette-versioner var en liten V8:a med sidventiler som använts av Ford i USA mellan 1937 och 1940.

Bilder

Externa länkar

Svenska Simcaklubben.
Simca Club Brazil.
Svensk hemsida om Vedette.
Picture of Simca/Ford vedette.
Swedish Vedette Club

Vedette
Bakhjulsdrivna fordon
Simca Esplanada

Simca Esplanada är en personbil, tillverkad av Simca do Brasil mellan 1966 och 1969.

I mitten av sextiotalet framstod Simca Vedette som alltför omodern, till och med för den brasilianska marknaden. Därför tog man fram en moderniserad version, kallad Esplanada.

Bilen skiljde sig från företrädaren främst genom ny formgivning av front och akter. Dessutom fick motorn toppventiler.

Esplanada ersattes av den USA-konstruerade Dodge Dart.

Motor:

Externa länkar
Simca Club Brazil 

Esplanada
Bakhjulsdrivna fordon
Simca Ariane

Simca Ariane är en personbil som mellan åren 1957 och 1963 tillverkades av den franska biltillverkaren Simca.

I samband med Suezkrisen steg priset på bensin kraftigt, vilket ledde till motsvarande minskad efterfrågan på bränsleslukande bilar. Simca Vedette, med sin V8-motor, drabbades hårt. Simca hade dock en ny modell på gång, den nya Ariane, där man plockat ned motorn och växellådan från den lilla Simca Aronde i den stora Vedette-karossen. Den kom väl till pass då.

Ariane hade begränsade prestanda, även om skillnaden i effekt mot Vedette delvis kompenserades av 100 kg lägre vikt, men sålde ändå hyggligt och blev populär som taxibil i hemlandet. I Sverige såldes drygt 1000 exemplar.

Referenser

Externa länkar
Svenska Simcaklubben

Ariane
Bakhjulsdrivna fordon
GR 20

GR 20 (Grande Randonnée 20) är en vandringsled på Korsika och en av GR-lederna. Leden är omkring 180 kilometer lång och sträcker sig från orten Calenzana på norra delen av ön till Conca i söder. Leden är indelad i 15 dagsetapper. Vid varje etappmål ligger ett refuge, en bemannad stuga, som erbjuder nattplats, vatten och enklare proviant. Den som vill kan sova i tält utanför stugan, men det är inte tillåtet att bo någon annanstans längs leden än i anslutning till stugorna. Vandringssäsongen pågår från maj till oktober, och det är under denna period stugorna är öppna.

Ofta delar man in GR 20 i den norra och den södra delen (norr resp. söder om Vizzavona). Många vandrar en av dessa sträckor och avslutar sin vandring i Vizzavona då det är lätt att ta sig vidare med tåg därifrån.

GR 20 ses allmänt som en krävande vandringsled, både på grund av sin längd och sina stora variationer i höjdled. Etapperna är oftast inte så långa (omkring 8-10 kilometer), men de flesta varierar minst 600 meter i höjdled, och vissa så mycket som 1000 meter. På många ställen är det inte fråga om vandring i vanlig bemärkelse, utan snarare om klättring. En annan försvårande omständighet kan vara vädret. Det är inte ovanligt med snabba väderomlag och det kan bli både kallt, blåsigt och dimmigt på hög höjd. Regn innebär viss fara då det kan göra klipporna hala. I början och slutet av säsongen kan det förekomma snöfall.

Historik 
På vissa sträckor följer leden gamla herdestigar som använts sedan urminnes tider. Delar av dagens led har fungerat som vandringsleder åtminstone sedan 1950-talet, men den moderna GR 20 skapades först 1970 av det franska fotvandringsförbundet. Idén var att göra det möjligt att korsa hela Korsika till fots från nord till syd.

Externa länkar
GR 20 on the official website of the Parc naturel régional de Corse (in French)
GR 20 route planning - comprehensive information for hikers, maps, GPS files, photos and a very
Informative video (on the northern section of the GR 20): Memories of a Trekker
Another Informative video (on the southern section of the GR 20): Memories of a Trekker 2 - Return to the Island
The quick and dirty facts

Korsika
Vandringsleder i Frankrike
Mikkel Hindhede

Mikkel Hindhede, född 13 februari 1862, död 17 december 1945, var en dansk läkare och näringsforskare, född på gården Hindhede utanför Ringkøbing på Jyllands västkust.

Hindhede var chef för Statens Laboratorium for Ernæringsundersøgelser på Frederiksberg i Köpenhamn 1910 – 32 och rådgivare i livsmedels- och ransoneringsfrågor till den danska regeringen under första världskriget.

Uppmuntrad av sin morbror, fysikern Niels Johannes Fjord på Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskole, fick Hindhede möjlighet att studera medicin i Köpenhamn. Hans examen 1888 väckte viss uppmärksamhet, eftersom ingen dansk läkarstuderande hade tagit medicinsk examen med utmärkelse (laud prae ceteris) på flera decennier.

Efter nästan tjugo år som praktiserande läkare i Skanderborg på Jylland återvände Hindhede med sin familj till Köpenhamn 1909 och bodde där resten av sitt liv. 

I sin forskning studerade han bland annat människans dagsbehov av protein och visade att tidigare uppskattningar på över 100 gram var överdrivna. Han rekommenderade mera rågbröd, potatis och grönsaker och mindre kött.

Hindhede Nature Park och Hindhede Quarry i Singapore är uppkallade efter den äldre av hans två söner, Jens Hindhede, som var affärsman och teplantageägare i Singapore och Malaysia på 20- och 30-talet.

Den yngre sonen var civilingenjören och industrimannen Kristian Hindhede.

Källor

Externa länkar
 Potatis, proteiner och politik - artikel i Läkartidningen av Stephan Rössner ()
 Bonddiet till grund för forskarrön - artikel i Svenska Dagbladet av Stephan Rössner

Födda 1862
Avlidna 1945
Danska läkare
Män
Kristian Hindhede

Kristian Hindhede, född 19 augusti 1891, död 8 januari 1969, var en dansk civilingenjör och industriman. Han var son till läkaren och näringsforskaren Mikkel Hindhede.

På 1920-talet började Kristian Hindhede använda betonglastbilar, lastbilar med roterande betongblandare, och beskrivs som uppfinnaren av detta fordon i Kraks Blå Bog. En liknande patentansökan från Stephen Stepanian registrerades i USA 1916, men avslogs 1919.

Kristian Hindhedes företag A/S De danske Betonfabrikker (senare KH Beton) utvecklades till Unicon A/S, Skandinaviens största leverantör av fabriksbetong.

En betonglastbil från KH Beton finns bevarad på Danmarks Tekniska Museum i Helsingör.

Externa länkar
Unicons historia
 Kraks Blå Bog 1957

Födda 1891
Avlidna 1969
Danska ingenjörer
Män
Vaxduk

Vaxduk är en föregångare till vävburen plast med tryckt mönster. Dagens vävburna plast kallas ofta oegentligt för vaxduk. Den har ofta använts som duk på köksbord, som skyddsbeklädnad på hyllor och skåplådor m.m., eftersom den är tålig för spill och lätt att torka ren. En traditionell tillämpning är vaxduksboken, en liten oöm anteckningsbok med linjerade blad och mjuk pärm av svart vaxduk. Ofta är kantsnittet rödfärgat. Tillverkning av vaxduk har statistiskt nummer 17549 enligt Statistiska Centralbyråns klassifikation.

Ursprungligen var vaxduk verkligen duk impregnerad med vax. Man spände upp stora stycken lärft i ramar och beströk tyget med vaxlösning, som fick torka. Proceduren upprepades ett flertal gånger, tills vaxlagret blivit tillräckligt tjockt. Detta var omständligt och tidskrävande. Dessutom sprack vaxskiktet i köld, det klibbade i normal temperatur och luktade illa i värme.

Så småningom bytte man ut vaxlösningen mot linoljefernissa, som också pålades i flera omgångar. Namnet "vaxduk" behölls, trots att produkten inte längre hade med vax att göra, men även beteckningen oljeduk kom att användas. Denna så kallade vaxduk eller oljeduk kunde tryckas med olika mönster, och fick då ett dekorativt plusvärde.

För kvalificerade ändamål, till exempel som fuktbevarande bandage och "våtvärmande omslag" byttes den relativt grova lärften ut mot den finare kvaliteten taft, och produkten kallades då vaxtaft.

I slutet av 1940-talet kom den nyuppfunna plasten att ersätta fernissvarianten av äkta vaxduk. Den korrekta benämningen blev nu vävburen plast som till sin natur avlägsnar sig ännu mer från första tidens vaxduk. I dagligt tal lever benämningen "vaxduk" fortfarande kvar.

Referenser

Se även
 Svenska Vaxduksfabriken
 Bordsunderlägg
 Oljerock
 Galonväv

Tyger i tuskaft
Bomullstyger
Linnetyger
Tyger av konstfibrer
Hemtextilier
Körpedagog

Körpedagog är i Sverige en person som genomgått utbildning vid musikhögskola med inriktning mot arbete som lärare i körsång och dirigering.

Körpedagogutbildningen är (2008) vid Kungliga musikhögskolan en lärarutbildning om 270 hp (4,5 år)  som syftar arbete i musikklasser, kulturskola, studieförbund och inom musikundervisning i grundskola och i gymnasieskola.

Motsvarande utbildning finns också vid Musikhögskolan i Malmö och vid andra musikhögskolor.

Inom kyrkomusikerutbildningen finns också fördjupningskurser i körpedagogik.

Referenser

Lärare
Yrken inom musikbranschen
Västgöta-Tidningar

Västgöta-Tidningar (VGT) är ett aktiebolag med säte i Skövde. Företaget ger ut tre dagstidningar i Skaraborg: Skaraborgs Läns Tidning, Falköpings Tidning samt Västgöta-Bladet. Dessutom ges gratistidningen Skövde Nyheter ut en gång i veckan (sedan 2011). VGT ägs av Hall Media som i sin tur ingår i Herenco-koncernen med säte i Jönköping. Vd är Mats Tidstrand.

I februari 2020 köpte Bonnier-ägda lokaltidningskoncernen Mittmedia Hall Media tillsammans med norska Amedia.

Externa länkar
Hall Media Officiell webbplats

Svenska tidningar
Skaraborgs Läns Tidning

Skaraborgs Läns Tidning (förkortat SkLT) är en dagstidning, och ägs av Bonnier News Local. Tidningens redaktion finns i Skara, men även Vara och Götene räknas till utgivningsområdet. Den prenumererade tidningen är i tabloidformat och delas ut fyra dagar i veckan: måndag, onsdag, torsdag och fredag.

Falköpings Tidning, Västgöta-Bladet samt Skövde Nyheter ingår i samma grupp som Skaraborgs Läns Tidning, och delar bland annat ansvarig utgivare och chefredaktör, såväl som andra gemensamma funktioner.

Historia 
Skaraborgs Läns Tidning grundades 1884, och var från början landsbygdstidning till Skara Tidning, som grundades 1813. 1901 slogs tidningarna samman, då båda togs över av redaktör Erik Gustaf Torgny (1859–1939) och boktryckare Ernst Dahlberg (1867–1949). Västergötlands Annonsblad Skara Posten uppgick 1956 i Skaraborgs Läns Tidning.

1980 köptes Skaraborgs Läns Tidning upp av Herenco AB.

År 1996 slogs Skaraborgs Läns Tidning samman med Falköpings Tidning, Skövde Nyheter och Västgöta-Bladet till tidningsgruppen Västgöta-Tidningar under Herenco AB:s bolag Hallpressen, senare Hall Media.

2013 lanserades tidningen på webben, och 2016 släpptes även Skaraborgs Läns Tidning som app.

2020 köpte Bonnier News Local upp Hall Media. Vid uppköpet av Hall Media tillträdde Patricia Svensson som ansvarig utgivare och chefredaktör för Falköpings Tidning, Skaraborgs Läns Tidning, Västgöta-Bladet och Skövde Nyheter. I september 2022 tog Adam Jönsson över som ansvarig utgivare och chefredaktör för Falköpings Tidning, Skaraborgs Läns Tidning, Västgöta-Bladet och Skövde Nyheter.

Referenser

Externa länkar
 Skaraborgs Läns Tidnings webbplats

Svenska dagstidningar
Dagstidningar startade 1813
Diplomutbildning

Diplomutbildning var vid svenska musikhögskolor en påbyggnadsutbildning på musikerutbildning.

Utbildningen kallas idag musikerutbildning – avancerad nivå och omfattar ett eller två års heltidsstudier efter grundutbildning. Utbildningen kan avslutas med en "diplomkonsert".

Inom folkbildning och andra institutioner kallas ibland kurser som är av längre karaktär för diplomutbildningar. Ett diplom utfärdas som intyg på kunskaperna.

Externa länkar
Musikhögskolan i Malmö
Musikhögskolorna i Sverige
Kungliga Musikhögskolan

Utbildning