kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Guineasvala

Guineasvala (Hirundo lucida) är en afrikansk fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Guineasvalan är en vacker, långstjärtad svala med blåglansig ovansida och vit undersida. Den är vidare tegelröd på strupe, panna och övre delen av bröstet, kantat undertill av ett mörkblått tunt band. Arten är mycket lik ladusvalan, men har kortare stjärt, mer vitt på stjärten, mer rött på bröstet och ett smalare blått bröstband.

Utbredning och systematik 
Guineasvala delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Hirundo lucida lucida – Sahel och Senegal till Ghana, Togo och västligaste Nigeria
 Hirundo lucida rothschildi – centrala och sydvästra Etiopien
 Hirundo lucida subalaris – östra Demokratiska republiken Kongo (nedre och övre dalen vid Kongofloden) och norra Gabon

Levnadssätt 
Guineasvalan hittas i en rad öppna miljöer, såväl i gräsmarker och savann som i städer.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal till följd av ökad tillgång till boplatser. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ovanlig till lokalt vanlig, ibland till och med mycket vanlig.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i etiopiska regionen
Vitstjärtad svala

Vitstjärtad svala (Hirundo megaensis) är en hotad afrikansk fågel i familjen svalor. Den förekommer endast i höglänta områden i södra Etiopien.

Utseende och läten 
Vitstjärtad svala är en liten (13 cm) svala med helvit undersida och svartaktigt blå ovansida. Hanen har vitt i stjärten som gett arten dess namn, men hos honan och ungfåglarna är det mer begränsat eller helt frånvarande. Lätena består av ljust, svallikt kvitter.

Utbredning  
Fågeln förekommer i arida högländer i södra Etiopien, kring Mēga och Yabello. 2006 upptäcktes ett litet antal på Libenplatån öster om Negele, cirka 120 km nordost om det traditionellt erkända utbredningsområdet. De har därefter setts i området årligen och under åtta av årets månader, vilket tyder på att den förmodligen förekommer regelbundet där även om ingen häckning ännu konstaterats.

Status och hot 
Arten tros ha en liten världspopulation uppskattad till under 10.000 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av intensifiering av markanvändningen i dess begränsade utbredningsområde. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser den därför vara hotad och placerar den i hotkategorin arten som sårbar.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Etiopien
Välkomstsvala

Välkomstsvala (Hirundo neoxena) är en fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Välkomstsvalan är en liten svala med lång och kluven stjärt. Ovansidan är mörk, undersidan ljus, med rostfärgat bröst och ansikte. Ladusvalan har mörkt bröstband och är mycket ljusare under, inklusive undersidan av vingen.

Utbredning och systematik 
Välkomstsvalan förekommer i Australien och på öar i Melanesien och delas in i två underarter:
 Hirundo neoxena carteri – häckar i sydvästra Western Australia (från North West Cape till ungefär Eyresjön); flyttar vintertid norrut
 Hirundo neoxena neoxena – häckar i sydöstra och östra Australien, inklusive Tasmanien, samt Lord Howeön; har relativt nyligen koloniserat Nya Zeeland, Norfolkön och Chathamöarna

Levnadssätt 
Välkomstsvalan är en vanlig fågel i öppna landskap. Den ses födosöka i luften efter insekter ovan parker, sportfält, våtmarker och andra öppna områden. Fågeln ses ofta sitta på stolpar och ledningar i stora antal.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i australiska regionen
Safirsvala

Safirsvala (Hirundo nigrita) är en fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Safirsvalan är en vacker glansigt blåsvart svala. På håll kan den se helmörk ut, med starkt kontrasterande vit strupe. Bland lätena hörs mjuka ljusa kvittrande ljud.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från Sierra Leone till södra Demokratiska republiken Kongo, Gabon och norra Angola. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Safirsvalan hittas huvudsakligen nära floder, strömmar och andra vattendrag.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i etiopiska regionen
Rostbukig svala

Rostbukig svala (Hirundo nigrorufa) är en fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Rostbukig svala är en liten och praktfull svala, med blåsvart på ovansida, övergump och ansikte, medan den på strupen och undersidan är enfärgat varmt roströd. I flykten syns att även undre vingtäckarna är rostfärgade. Liknande rostgumpsvalan har rostfärgad övergump och är inte lika mättat roströd under. Andra liknande svalor är större med längre stjärt, röd övergump och ljusare undre vingtäckare.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer över savannen från Angola till södra Demokratiska republiken Kongo och norra Zambia. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Rostbukig svala är en fåtalig fågel i gräsmarker och savann, ofta i närheten av träskmarker, floder och delvis översvämmade områden. Den uppträder enstaka eller i par.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i etiopiska regionen
Trådstjärtad svala

Trådstjärtad svala (Hirundo smithii) är en tätting i familjen svalor och en av få fågelarter som förekommer både i Afrika och södra Asien.

Kännetecken

Utseende
Trådstjärtad svala är en 18 centimeter lång fågel som fått sitt namn för sina mycket långa förlängda yttre stjärtpennor. Den har lysande blå ovansida, kritvit undersida och kastanjefärgad hjässa. Könen liknar varandra, men honan har kortare "trådar". Ungfågeln saknar dem helt och har mer brun hjässa. Asiatiska fåglar är större och har längre stjärt än afrikanska.

Läten 
Trådstjärtade svalans läte beskrivs i engelsk litteratur som ett vasst och metalliskt "tchik", medan sången är ett kvittrande "chirrik-weet chirrik-weet".

Utbredning och systematik 
Trådstjärtad svala delas in i två underarter med följande utbredning:
 Hirundo smithii smithii – förekommer utbrett i Afrika söder om Sahara
 Hirundo smithii filifera – förekommer från Afghanistan och Baluchistan till Indien, Myanmar och Indokina

Trådstjärtad svala är huvudsakligen stannfågel, men populationer i Pakistan och norra Indien flyttar söderut vintertid. Fågeln är en sällsynt gäst i Oman och Förenade arabemiraten. Ett tidigare fynd från Egypten har avfärdats.

Levnadssätt
Denna fågel påträffas i öppet landskap nära vatten och bebyggelse. Den flyger snabbt och livnär sig liksom svalor generellt huvudsakligen av insekter, framför allt flugor, som den fångar i flykten. Den ses typiskt flygande lågt över vatten som de oftare associeras med än de flesta andra svalarter.

Häckning
Boet, en boskål som fodrats med lera, placeras på en vertikal yta nära vatten under ett klippöverhäng eller vanligare på av människan skapade strukturer som byggnader och broar. I Afrika lägger den tre till fyra ägg, i Asien upp till fem. Trådstjärtad svala är ensamlevande och hävdar revir, olikt många andra svalor som häckar i kolonier.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Christen Smith (1785-1816), norsk botaniker, naturforskare och samlare av specimen verksam i Kanarieöarna 1815 samt Kap Verde-öarna och Kongoriket 1816.

Referenser 
Artikeln bygger delvis på en översättning från engelskspråkiga wikipedias artikel Wire-tailed swallow, läst 2018-10-03 som anger följande källor: 
 Birds of India av Grimmett, Inskipp och Inskipp, 
 Birds of The Gambia av Barlow, Wacher och Disley, 
 Swallows and Martins av Turner och Rose,

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Kustsvala

Kustsvala (Hirundo tahitica) är en tätting i familjen svalor med mycket vid utbredning i östra och sydöstra Asiens kustområden och vidare österut ända till Tahiti.

Kännetecken

Utseende 
Kustsvalan är en 13 cm lång svala med stålblå ovansida, sotgrå undersida och rost- eller kastanjebrunt på haka, strupe och panna. Hos nominatformen tahitica i Sällskapsöarna (eller egna arten, se nedan) är det rödbruna mindre utbrett, undersidan nästan svart och stjärten påtagligt längre, men både näbb och vingar mycket kortare. 

Den är lik både ladusvalan och australiska välkomstsvalan, men undersidan är mörkare, de förlängda yttre stjärtpennorna mycket kortare och den saknar det svarta bandet mellan strupe och bröst. Mycket närbesläktade tamilsvalan är mindre med längre stjärt och istället grönglansig ovan.

Läten 
Lätet beskrivs som ett är tunt och stressat "tswee" eller ett drillande "prr-up" som ofta upprepas till ett kvitter.

Utbredning och systematik 
Kustsvalan delas idag normalt in i åtta underarter med följande utbredning:
 Hirundo tahitica javanica – förekommer från Andamanöarna och Myanmar till Indokina, Sundaöarna, Wallacea, Filippinerna
 Hirundo tahitica namiyei – förekommer på Ryukyuöarna och Taiwan
 Hirundo tahitica frontalis – förekommer på norra och västra Nya Guinea
 Hirundo tahitica albescens – förekommer på södra och östra Nya Guinea
 Hirundo tahitica ambiens - förekommer på Niu Briten (Bismarcköarna)
 Hirundo tahitica subfusca – förekommer i  Nya Irland, Salomonöarna, Nya Kaledonien, Vanuatu, Fiji och Tonga
 Hirundo tahitica tahitica – förekommer i Sällskapsöarna (Moorea och Tahiti)

Tidigare inkluderades även den sydindiska tamilsvalan (H. domicola) i arten. Birdlife International och internationella naturvårdsunionen IUCN gör en annan uppdelning där alla underarter utom nominatformen tahitica tillsammans med tamilsvala urskiljs som den egna arten Hirundo javanica. Förr behandlades även kustsvala och välkomstsvala som en och samma art.

Levnadssätt 
Kustsvalan återfinns som namnet avslöjar oftast i kusttrakter, men rör sig allt mer inåt landet, framför allt till skogklädda låga bergstrakter. Den hittas i både öppna och beskogade områden, framför allt nära vatten, och ofta nära bebyggelse. Som andra svalor lever den av flygande insekter, i Malaysia 60% steklar (flygmyror och midjesteklar), men även flugor, termiter och skalbaggar. Fågeln häckar i kolonier utmed klippstup, i grottor samt på byggnader och broar.

Status och hot 
IUCN bedömer hotstatus för å ena sidan nominatformen tahitica, å andra sidan javanica inklusive tamilsvalan var för sig, båda som livskraftiga.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i oceaniska regionen
Fåglar i australiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Grottsvala

Grottsvala (Petrochelidon fulva) är en fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Grottsvalan är en rätt liten (12–14 cm) men kompakt svala med kort, tvärt avskuren stjärt. I fjäderdräkten är den mycket lik stensvalan: blåsvart vingovansida med ljusa hängslen, rostfärgad undergump, smutsvit undersida, ljust enfärgade vingundersidor, fläckade undre stjärttäckare samt mörk hjässa men ljus panna och nacke. Grottsvalan har också ljust rostrött på strupe och kind, ej svartaktig strupe och mörkröd kind. Pannan är rostfärgad, ej vit, men mexikanska stensvalor har också rött i pannan.

Lätet beskrivs i engelsk litteratur som ett mjukt, stigande "pwid", mer likt ladusvala än stensvala. Sången består likt stensvalan av en blandning av locklätet och nasala skallrande och fräsande ljud.

Utbredning och systematik 
Grottsvala förekommer i tre geografiskt skilda områden: Västindien, sydligaste USA och nordöstra Mexiko samt på Yucatánhalvön. Den delas in i sex underarter i tre grupper med följande utbredning:
 fulva-gruppen
 Petrochelidon fulva puertoricensis – Puerto Rico
 Petrochelidon fulva cavicola – Kuba och Isla de la Juventud
 Petrochelidon fulva poeciloma – Jamaica
 Petrochelidon fulva fulva – Hispaniola och Gonâve
 Petrochelidon fulva pallida – norra Arizona till New Mexico, södra Texas och nordöstra Mexiko (Tamaulipas)
 Petrochelidon fulva citata – södra Mexiko (norra Yucatánhalvön och inre Chiapas)

Sydamerikanska rostnackad svala (Petrochelidon rufocollaris) har tidigare behandlats som underart, men urskiljs numera allmänt som egen art.

Levnadssätt 
Grottsvalan ses födosöka över fält och vattensamlingar. Den häckar i kolonier, till skillnad från stensvalan långt in i en skyddande grotta eller under en kulvert. Boet är öppnare än stensvalans och fästs på en vertikal vägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i nearktiska regionen
Fåglar i neotropiska regionen
Stensvala

Stensvala (Petrochelidon pyrrhonota) är en fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar. Den häckar i Nordamerika och Mexiko. Vintertid flyttar den till västra Sydamerika. Stensvalan är en mycket sällsynt gäst i Europa, med ett enda fynd i Sverige, på Öland 2012.

Utseende 

Stensvalan mäter cirka 13 cm och har tunn näbb. Den adulta fågeln har iriserande blå rygg och hjässa, bruna vingar och stjärt och sandfärgad övergump. Nacken och pannan är vit, tillika undersidan förutom det röda ansiktet. Stjärten har rak bakkant. Juvenilen är övervägande brun på ovansidan och vita undertill, förutom den sandfärgade övergumpen och mörka ansikte. Stensvalan kan förväxlas med den närbesläktade grottsvalan men den har kraftfullare färgad fjäderdräkt och kanelfärgad övergump och panna.

Läte 
Stensvalans läte är ett mjukt, rullande "verr", medan den tunna sången innehåller utdragna skallrande eller knarrande ljud.

Utbredning och systematik 
Stensvalan är en flyttfågel som häckar i Nordamerika och övervintrar i västra Sydamerika från Venezuela och söderut till nordöstra Argentina. Sedan 2015 häckar den också lokalt i östcentrala Argentina. Den delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 pyrrhonota-gruppen
 Petrochelidon pyrrhonota pyrrhonota häckar i Nordamerika från västra Alaska till sydöstra Kanada söderut till nordvästra Mexiko (norra Baja California) och USA (utom i sydväst). Häckpopulationen i Argentina kan möjligen utgöra denna underart. Den övervintrar i Sydamerika från Bolivia och södra Brasilien till östcentrala Argentina. 
 Petrochelidon pyrrhonota ganieri häckar i södra USA, väster om Appalacherna (från Tennessee till Texas) och flyttar till Sydamerika.
 Petrochelidon pyrrhonota tachina häckar i sydvästra USA till nordvästra Mexiko och i Baja California, och flyttar till Sydamerika.
 melanogaster-gruppen
 Petrochelidon pyrrhonota melanogaster häckar från sydöstra Arizona och New Mexico till Oaxaca och flyttar till Sydamerika.

Uppträdande utanför utbredningsområdet 
Stensvalan observeras sällsynt i västra Europa, oftast i Storbritannien där den första gången sågs 1983, men även i Frankrike, på Island och vid ett tillfälle i Sverige, 15–20 november 2012 i Gårdby hamn på Öland. Den har även setts på ett antal öar i Västindien, på Falklandsöarna och Clippertonön i Stilla havet.

Ekologi 
Stensvalan är kolonihäckare i bergsområden men placerar även sitt sfäriska bo under broar och på byggnader. Den lägger i genomsnitt fyra till fem ägg, men kullar med 3-6 ägg förekommer. Båda föräldrarna ruvar äggen i 14-16 dagar och tar sedan hand om ungarna i 21-24 dagar. Som övriga svalor lever den övervägande av insekter som fångas i flykten.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till 40 miljoner häckande individer.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i nearktiska regionen
Fåglar i neotropiska regionen
Rostnackad svala

Rostnackad svala (Petrochelidon rufocollaris) är en fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Rostnackad svala är en praktful svala med blå fjäderdräkt och kastanejbrunt i ett halsband, ett bröstband samt på kroppssidor, övergump och panna. Den liknar stensvalan som påträffas sällsynt under flyttningen i dess utbredningsomnråde, men skiljer sig genom bröstbandet och avsaknad av vitt i pannan.

Utbredning och systematik 
Rostnackad svala hittas i Sydamerika i kustnära Ecuador och Peru. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Petrochelidon rufocollaris aequatorialis – förekommer längs Stillahavskusten i södra Ecuador (Loja och Guayaquil)
 Petrochelidon rufocollaris rufocollaris – förekommer längs Stillahavskusten i norra och centrala Peru (i söder till Lima)

Levnadssätt 
Arten påträffas ofta i närheten av byar och städer, där den häckar i kolonier på byggnaders takfot.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i neotropiska regionen
Madagaskarsvala

Madagaskarsvala (Phedina borbonica) är en fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar

Utseende och läte 
Madagaskarsvalan är en stor och bredvingad brun svala med kraftig streckning undertill. Den är större än brunstrupig backsvala, mer streckad och med mycket kraftigare flykt. Fågeln delar streckad undersida med större och mindre strimsvala, men är brun på huvud och rygg, ej orange och blå. Lätet är ett konstant yttrat distinkt "schreeaw", framför allt i flykten.

Utbredning och systematik 
Madagaskarsvala delas in i två underarter med följande utbredning:
 P. b. borbonica – Mauritius och Réunion (västra Maskarenerna)
 P. b. madagascariensis – Madagaskar och ön Pemba, flyttar till Östafrika

Levnadssätt 
Madagaskarsvalan kan hittas över nästan alla typer av miljöer, även om den föredrar områden nära vatten. Den ses oftast i flykten, ibland i flock som även kan innehålla andra svalor och seglare.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i etiopiska regionen
Kongosvala

Kongosvala (Phedinopsis brazzae) är en centralafrikansk fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar. Den förekommer vid och häckar intill floder. Trots att den är rätt dåligt känd tros den vara vanligt förekommande och beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och levnadssätt 
Kongosvala är 12 cm lång och gråbrun på överdelen, kraftigt svartfläckigt vit på underdelen och med brunaktig färg på bröstfjädrarna. De båda könen är likartade, men juvenila individer har mer diffusa fläckar och rödaktigt bruna kanter på de fjädrar som sitter på ryggen och på vingarna. Sången består av en serie med korta toner med stigande tonhöjd, följd av ett komplext surr som ibland följs av ett antal klick-ljud. Den formar flockar som är uppblandade med andra svalor, men kan lätt identifieras genom sin kombination av brun överdel, fläckig underdel och rektangulär stjärt. Lätet är okänt.

Kongosvalan häckar i gropar vid flodstränder och lägger vanligen tre vita ägg i boet. Den här fågeln lever av flygande insekter, inklusive termiter och kan jaga ovanför flodvattnet eller över öppen savann.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer lokalt längs floder i sydvästra Demokratiska republiken Kongo och nordöstra Angola (Lunda). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Arten placeras traditionellt i släktet Phedina, men förs allt oftare till det egna släktet Phedinopsis på grund av kraftiga skillnader i läten och häckningsbiologi från madagaskarsvalan (Phedina borbonica).

Status 
Kongosvalan är dåligt känd, men tycks vara vanlig och väl spridd. Det är möjligt att den jagas för att ätas av människor, men den tycks inte stå inför något allvarligt hot på kort sikt. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Artens vetenskapliga namn hedrar Pierre Savorgnan de Brazza, italiensk naturforskare, upptäcktsresande och samlare verksam i Kongo 1883-1884. Fram tills nyligen kallades den även brazzasvala på svenska, men justerades 2022 till ett enklare och mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i neotropiska regionen
Gråbröstad storsvala

Gråbröstad storsvala (Progne chalybea) är en fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar. Arten har ett stort utbredningsområde och förekommer från Mexiko söderut till nordöstra Argentina. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läten 
Gråbröstad storsvala är just en stor svala med en kroppslängd på 18–19 cm. Ovansidan är stålblå, hanen mer glänsande än honan. Undertill är den gråbrun på strupe och bröst medan buken är vitaktig, ibland med viss streckning. Sydliga fåglar är något större än nordliga. Sången är gurglande och bland lätena hörs bland annat ett som i engelsk litteratur återges "cheur".

Utbredning och systematik 
Gråbröstad storsvala delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Progne chalybea warneri – förekommer i kustnära västra Mexiko (Sinaloa till Chiapas)
 Progne chalybea chalybea – förekommer från östra Mexiko (södra Tamaulipas) till norra Argentina och Brasilien
 Progne chalybea macrorhamphus – förekommer från östra Bolivia och östra Brasilien till Paraguay, Uruguay och nordöstra Argentina

Fågeln har tillfälligt påträffats i USA.

Arten har hybridiserat med sydlig storsvala (P. elegans) och genetiska studier visar att sydliga populationer står närmare sydlig stormsvala än nordliga populationer.

Levnadssätt 
Gråbröstad storsvala är en vanlig fågel i olika typer av öppna områden som låglänt öppen skogsmark, savann, gläntor, hyggen, kustnära mangroveträsk, jordbruksbyggd och kring bebyggelse. Den ses ofta flyga rätt högt upp, på jakt efter insekter. Studier från Venezuela visar att födan till hälften består av steklar, framför allt flygmyror.

Gråbröstad storsvala häckar enskilt eller i lösa kolonier, i Mexiko huvudsakligen mellan februari och augusti, i Centralamerika och norra Sydamerika från månadsskiftet mars–april till månadsskiftet juni–juli och i södra Sydamerika september–december. Boet placeras under takfoten på byggnader, i skogsområden även i naturliga bohål i träd. Efter häckning och vid nattkvist kan den forma mycket stora flockar, ibland med tusentals individer.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till mellan fem och 50 miljoner individer.

Namn 
Gråbröstade storsvalans vetenskapliga artnamn chalybea betyder "stålaktig".

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i neotropiska regionen
Dampierre, Aube

Dampierre är en kommun i departementet Aube i regionen Grand Est (tidigare regionen Champagne-Ardenne) i nordöstra Frankrike. Kommunen ligger  i kantonen Ramerupt som ligger i arrondissementet Troyes. År  hade Dampierre  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Dampierre

Referens: INSEE

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Aube

Källor 

Kommuner i Aube