kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Älvtomta

Älvtomta är ett område i västra Örebro. Det var tidigare en egen by inom Längbro landskommun, belägen mellan Rosta gård och Örebro stad.

Älvtomta by 
Älvtomta var förr en by inom Längbro landskommun. Den omtalas för första gången i 1549 års jordebok som Elffuetompta. På den äldsta kartan över Örebro härad från 1688 finns Älvtomta upptaget som Elfue Tåmpta. I slutet av 1500-talet och början av 1600-talet redovisas Älvtomta som "olagd jord". Vid 1600-talets mitt var byn skattelagd och omfattade 6 öresland, ängsmark som gav 24 lass hö. På 1690-talet fanns ett skattehemman. På 1700-talet blev Älvtomta troligen införlivat med Rosta för att på 1800-talet brukas under Karlslund . "Jordetorpet" Älvtomta låg vid Älvtomtabäcken, omedelbart väster om Oxhagen . Jordetorpet behöver dock inte med nödvändighet ha legat på samma ställe som den tidigare byn.

Älvtomta egnahem 
Älvtomta egnahem är beläget mellan Haga centrum i väster, Oxhagen i norr och Västhaga i söder. De första husen började byggas år 1920. Tomtmarken avstyckades från Rosta gård. Det ansågs att grundförutsättningarna inte var de bästa då området låg lågt och var sankt . Därför förmedlade inte kommunen lån till husbyggarna. År 1936 fanns 33 fastigheter på området, men området var då fortfarande under utbyggnad.

Älvtomta koloniförening 
Älvtomta koloniförening grundades 1917. Området består av 164 kolonilotter och beläget mellan Älvtomtagatan, Karlslundsgatan, Rostagatan och Tomtebogatan.

Älvtomtabäcken 

Älvtomtabäcken har sin källa på gränsen mellan Kils och Ekers socknar. Den rinner förbi  Södra Runnaby,  Mellringe, Björkhaga och Västhaga och mynnar i Svartån vid Risbergska skolan. Ursprungligen hade bäckens sista del ett östligare förlopp. Den rann då ut i Svartån ungefär i höjd med nuvarande Älvtomtagatan . Sedan dess har den även runnit genom Stjärnhusen och mynnat i Svartån vid Hängbron men när Västerleden byggdes flyttades bäcken till dagens läge. Genom Stjärnhusen finns bäckens lopp kvar som en dagvattendamm som under sommaren tidvis är vattenfylld.

Älvtomta vårdcentral 
Älvtomta vårdcentral låg intill 1998 i den gamla Epidemisjukstugan vid Älvtomtagatan. Idag har dess funktioner övertagits av Karla vårdcentral.

Östra Älvtomta 
Östra Älvtomta är det ursprungliga namnet på bostadsområdet vid Tengvallsgatan, byggt i början av 1960-talet . Idag kallas detta område ofta för Östra Oxhagen.

Referenser

Tryckta källor 
Bertil Waldén: Längbro socken genom tiderna. Lindhska bokhandeln, Örebro, 1936
Svenska län: Örebro läns förvaltning och bebyggelse, del 1. Bokförlaget Svenska Län AB, Göteborg, 1950
Örebro som det var förr. En krönika i 170 bilder. Sällskapet Gamla Örebro 1963.
Gatorna i Örebro. Sällskapet Gamla Örebro 1999.

Webbkällor 
Älvtomta koloniförening

Haga, Örebro
Stadsdelar i Örebro
Viveka Adelswärd

Karin Hedvig Viveka Adelswärd, född Lindegren 17 mars 1942 i Oscars församling i Stockholm, är en svensk baronessa, språkvetare och professor emerita i samtalsforskning. Vid sin pension var hon verksam vid institutionen för Tema kommunikation vid Linköpings universitet. Adelswärd medverkade 1995–2011 i Svenska Dagbladets språkspalt Språkspalten. Hon skriver krönikor i Östgöta Correspondenten.

Biografi 
Adelswärd, som disputerade 1988, intresserade sig i sin forskning framför allt för hur människor förstår och missförstår varandra i samtal. Hon har analyserat rättegångar, anställningsintervjuer, förhandlingar, skolans kvartssamtal, intervjuer med unga män som söker vapenfri tjänst, läkarpatientsamtal och berättelser av olika slag. Hon har också intresserat sig för vardagssamtalet, s.k. privatretorik.

Förutom vetenskapliga publikationer, däribland några på engelska, har Adelswärd skrivit flera populärvetenskapliga böcker, bl.a. Prat, skratt, skvaller och gräl, Kvinnospråk och fruntimmersprat och Ord på glid. Hon har hållit seminarier och föredrag samt intervjuats i radio och tidningar om sin forskning. I flera nordiska länder har Viveka Adelswärd i mindre utsträckning uppmärksammats i akademiska lingvistiska sammanhang.

År 2005 fick Viveka Adelswärd Svenska Akademiens språkvårdspris på 50 000 kronor främst för sina studier om samtal. Den 3 augusti 1992 debuterade hon som sommarvärd i programmet Sommar i Sveriges Radio P1. Hon är ledamot av Måltidsakademien i Stockholm, Brukskultur i Åtvidaberg och Hagdahlsakademien.

I hemorten Åtvidaberg är hon engagerad i det lokala kulturlivet. Hon har bland annat varit ordförande för föreningen Brukskultur där hon bland annat skrivit artiklar om Adelsnäs, en del av Baroniet Adelswärd.

Viveka Adelswärd är änka efter hovjägmästaren, baron Johan Adelswärd och får således titulera sig som baronessa – den enda i Sverige.

Bibliografi i urval
 Prat, skratt, skvaller och gräl och annat vi gör när vi samtalar (1991, 1996)
 Arvets utmaning: tankar mitt i livet (1993)
 Att förstå en berättelse – eller historien om älgen (1996)
 Samtal mellan hem och skola (1997)
 Kvinnospråk och fruntimmersprat. Forskning och fördomar under 100 år (1999)
 Ord på glid (2001)
 Till struntpratets lov (2009)
 Människans ansikten (2012) tillsammans med Per-Anders Forstorp (red.)
 "Alltför adlig, alltför rik, alltför lättjefull" : Jacques d'Adelswärd Fersen (2014)
 Jacques d'Adelswärd-Fersen : l'insoumis de Capri (Paris, 2018), tillsammans med Jacques Perot

Referenser

Noter

Tryckta källor
Hagdahlsakademien, presentation av de 14 ledamöterna Viveka Adelswärd, senast läst 2014-10-31

Externa länkar
Publications, Viveka Adelswärd, Linköping University Electronic Press

Svenska professorer i lingvistik
Personer verksamma vid Linköpings universitet
Sommarvärdar 1992
Kvinnor
Födda 1942
Levande personer
Författare från Stockholm
Journalister från Stockholm
Viveka

Svenska friherrinnor under 1900-talet
Svenska friherrinnor under 2000-talet
Ostronpaddfisk

Ostronpaddfisk (Opsanus tau L.) är en saltvattenfisk som lever i västra Atlanten vid USA:s östkust. Den största uppmätta längden på ett vildfångat exemplar är 43,2 centimeter. Fisken har odlats i fångenskap.

Arten är bland annat känd för att fyra exemplar, tillsammans med 229 stycken svärdbärare, medfördes ombord på Spacelab i rymdfärjan Columbia, den 17 april 1998. Fiskarna tjänade som forskningsobjekt i uppdraget STS-90, och man valde just ostronpaddfisken på grund av dess stora härdighet. Målet med undersökningen var att studera hur fiskarnas hjärnor och centrala nervsystem påverkades av den låga gravitationen i omloppsbanor nära jorden.

Externa länkar 
 Opsanus tau. Froese, R. and D. Pauly. Editors. 2007. FishBase. World Wide Web electronic publication. www.fishbase.org, version (02/2007).

Källor 

Paddfiskar
Bo Löfvendahl

Bo Löfvendahl, Bo Lennart Löfvendahl, född 10 maj 1952 i Voxtorps församling i Jönköpings län, är en svensk kulturjournalist, recensent, krönikör och språkvårdare på dagstidningen Svenska Dagbladet. 

Han är musikredaktör och ansvarig för Svenska Dagbladets bevakning av konstmusik, till exempel operor och musikaler, samt jazz, folk- och världsmusik. Löfvendahl är ledamot i Mediespråksgruppen, som är Tidningarnas Telegrambyrås samarbetsgrupp i språkvård. Mediespråksgruppen ansvarar för TT-språket, en samling skrivregler och skrivtekniska rekommendationer för svenska journalister.

Han har deltagit i olika musikdebatter och i andra kulturpolitiska diskussioner, bland annat rörande Sveriges Radio. Bo Löfvendahl sitter i juryn för Svenska Dagbladets operapris. Han var med i juryn för en tävling som Svenska institutet utlyste 2004.

Löfvendahl skriver språkspalter i Svenska Dagbladet, om än något sporadiskt. Detta gör han med de frilansande medarbetarna Viveka Adelswärd, Olle Josephson och Siv Strömquist. Han har skrivit i tidskriften Språkvård, som ges ut av Språkrådet. Bo Löfvendahl har även översatt polska visor till svenska.

Han medverkade i programmet Lantz i P3 i Sveriges Radio den 30 mars 2006. Den 14 februari 2007 i det nya Lantz i P1.

Referenser

Noter

Externa länkar
 

Svenska musikredaktörer
Språkvård
Svenska kulturjournalister
Svenska krönikörer
Personer från Voxtorps socken, Jönköpings län
Födda 1952
Levande personer
Män
Honungsblomster

Honungsblomster (Herminium monorchis) är en växtart i familjen orkidéer.

Den är den mest sällsynta orkidén i Södermanlands län, förekommer sporadiskt upp till Dalarna, men är ganska vanlig i Eurasien. På Gotland, där den är mindre sällsynt än i övriga Sverige, kallas den lokalt desmansknopp. Honungsblomster växer i fuktig kalkhaltig jord, företrädesvis i ängsområden eller annan gräsmark. Växten blir mellan 10 och 20 centimeter hög, och har fått sitt svenska namn efter sina doftande blommor som kommer i juni-juli; dessa växer på stjälkar, är små och samlade i ax och är gulgröna till färgen. Vid stjälkens rot växer ett par stora, långsmala blad, och enstaka små blad kommer längre upp på blomstjälken. Den har rotknöl, vilket givit den dess latinska namn monorchis, "ensam testikel".

Källhänvisning

Externa länkar
Den virtuella floran 

 

Orkidéer 
Orkidéer i Sverige
Ho Växtindex
Fridlysta växter i Sverige
Gliese 581

Gliese 581 är en stjärna av sorten röd dvärg cirka 20 ljusår från Solen, med ungefär en tredjedel så stor massa som denna. Den ligger i stjärnbilden Vågen (Libra på latin). I omloppsbana runt Gliese 581 finns planeten Gliese 581 b, en planet av Neptunus storlek, och Gliese 581 c, en relativt nyupptäckt planet som eventuellt kan ha vatten och hysa liv. Uppgift finns även om förekomst av en planet Gliese 581 d.

Den 21 april 2009 upptäcktes en fjärde planet i systemet, Gliese 581 e. Denna planet har en minsta massa på 1.7 jordmassor.

I slutet av september 2010 upptäcktes ytterligare två planeter, Gliese 581 g och Gliese 581 f. Gliese 581 g är då den första planeten som upptäckts i den beboeliga zonen. Planetens rotation är också synkroniserad på så sätt att den visar samma sida mot stjärnan hela tiden.

Den 27 november 2012 meddelade ESA att man hittat en fragmentskiva i omlopp runt Gliese 581 med minst tio gånger fler kometer än solsystemet.

Källor

Externa länkar 
 ESO 22/07 - Science Release
 
 
 Major Discovery: New Planet Could Harbor Water and Life Space.com

Stjärnbilden Vågen
Huvudseriestjärnor klass M
Gliese 581
Glieseobjekt
Zosimos (historiker)

Zosimos var en bysantinsk historiker, men advokat till yrket, som levde i Konstantinopel under kejsar Anastasius I:s regeringstid (491-518). Han var en hedning, men hans historieverk har relevans för frågor om kristendomens tidigaste historia.

Zosimos är författare till en ännu mestadels bibehållen romersk kejsarhistoria i sex böcker, Historia Nova. Den omfattar tiden från kejsar Augustus till år 410. Hans syfte är att framställa de orsaker som medfört Romerska rikets fall, och han finner dessa orsaker till stor del i att den gamla religionen övergivits och genom den överhandtagande kristendomens upplösande inverkan. 

För övrigt utmärker Zosimos sig genom en klar framställning som påminner om hans förebild Polybios. I de första böckerna synes han ha hämtat stoff från de äldre historikerna Dexippos, Eunapios, och Olympiodoros av Thebe; det är dock främst för de två sista böckerna som han vanligen används som källa. I dessa behandlar han tiden mellan 395 och 410.

Källor 
 
 J.P. Kirsch artikel i The Catholic Encyclopedia, Volume XV, 1912

Bysantinska historiker
Kyrkohistoriker
Ugglan
Personer i Bysantinska riket under 400-talet
Personer i Bysantinska riket under 500-talet
Hans Rausing-professuren i vetenskapshistoria

Hans Rausing-professuren i vetenskapshistoria är en donationsprofessur vid Uppsala universitet och en av flera lärostolar i detta ämne donerade av vetenskapshistorikern Lisbet Rausing och uppkallade efter hennes far, industrimannen Hans Rausing. Genom en donation om 30 miljoner kronor kunde Tore Frängsmyrs tidigare forskningsrådsprofessur i vetenskapshistoria 2002 permanentas vid universitetet, där den är placerad vid Avdelningen för vetenskapshistoria inom Institutionen för idé- och lärdomshistoria. H. Otto Sibum innehar sedan 2006 Rausing-professuren.

Förutom professuren, har även ett seminarierum vid institutionen givits namn efter Hans Rausing, och en årlig Hans Rausing-föreläsning hålls varje år den 8 december av en särskilt inbjuden internationellt framstående vetenskapshistoriker.

Rausing-föreläsningar
 2002 Sheldon Rothblatt: "The University as Utopia" (publicerad som: The University as Utopia: The Hans Rausing Lecture 2002, Salvia småskrifter 3, Uppsala, 2003, )
 2003 William R. Shea: "Galileo in Rome", 8 december 2003.
 2004 Janet Browne: "Science and celebrity : commemorating Charles Darwin" (publicerad som Science and celebrity : commemorating Charles Darwin, Salvia småskrifter 5, Uppsala, 2005, )
 2005 John L. Heilbron, "Coming to Terms with the Scientific Revolution". The Hans Rausing Lecture 2005. (2006) 
 2007 M. Norton Wise, "Aesthetics of Art and Science: Hermann Helmholtz and the Frog-Drawing Machine"
2008 Simon Schaffer: "The Information Order of Isaac Newton’s Principia Mathematica"
2009 Evelyn Fox Keller: "Self-Organization, Self-Assembly, and the Inherent Activity of Matter"
2010 Lorraine Daston: "The Rise of Scientific Observation in Early Modern Europe"
2011 Steven Shapin: "Changing Tastes: How Things Tasted in the Early Modern Period and How They Taste Now"
2012 Kapil Raj: "Bringing the World into the History of Science"
2013 Peter Dear: "Laminates of Time: Darwin, Classification, and Selection"
2014 Peter Galison: "Wastewilderness"
2015 Angela N. H. Creager: “‘EAT. DIE.’ The Domestication of Carcinogens in the 1980s”
2016 Gianna Pomata: "Epistemic Genres Across Cultures: Recipes and the Exchange of Medical Knowledge between Early Modern China and Europe"
2017 Karine Chemla: "The Motley Practices of Generality in Various Epistemological Cultures"
2018 Ken Alder: "The Forensic Self: Proving Identity from the Counter-Reformation to the Dreyfus Affair"
2019 Bruno Latour: "Moving Earths" (A Lecture-Performance)

Andra Hans-Rausing-professurer i vetenskapshistoria finns vid Imperial College, London (numera vid King's College London) och vid Universitetet i Cambridge. Den förra innehas av David Edgerton och den senare av Hasok Chang. Dessa båda lärostolar kunde inrättas efter donationer om 2 miljoner pund vardera.

Rausing
Släkten Rausing
Emilia och Gustaf Carlbergs professur i idé- och lärdomshistoria

Emilia och Gustaf Carlbergs professur i idé- och lärdomshistoria vid Uppsala universitet tillkom 1932 genom en donation och var då Sveriges första lärostol i ämnet idé- och lärdomshistoria.

Till förste innehavare av professuren kallades samma år Johan Nordström. Till utbildningen litteraturhistoriker och lärjunge till den produktive Henrik Schück, brukar Nordström sägas vara grundläggaren av idé- och lärdomshistoria som självständig vetenskaplig disciplin i Sverige. Donationen kom från affärsmannen Gustaf Carlberg och kungjordes i nationalistisk anda den 6 november 1932, i samband med firandet av 300-årsdagen av Gustav II Adolfs dödsdag. Nordström hade visserligen skrivit om Gustav II Adolf men var egentligen politiskt radikal. Nordström grundade även Lärdomshistoriska samfundet 1934, dess årsbok Lychnos 1936 och dess skriftserie Lychnos-biblioteket.

Nordström efterträddes 1957 av sin lärjunge Sten Lindroth, känd bland annat för sin Svensk lärdomshistoria i fyra delar och sin historiska skildring av Kungliga Vetenskapsakademiens tidigaste historia. Lindroth var även ledamot av Svenska Akademien. Tredje innehavare av tjänsten (1981–1996) var Gunnar Eriksson, som är botanikhistoriker och även bland annat skrivit flera större arbeten om Olof Rudbeck d.ä. Gunnar Eriksson hade redan sedan 1970 varit förste innehavare av en professur i idéhistoria vid Umeå universitet.

Eriksson efterträddes 1996 av Karin Johannisson, som huvudsakligen gjort sig känd som medicinhistoriker. Johannisson följdes i sin tur av Sven Widmalm 2011.

Referenser

SvD:Nordström satte fart på idéhistorien, 15 april 2008

Idéhistoria
Carlberg
Eutropius (historiker)

Eutropius var en romersk historieskrivare och handsekreterare (magister memoriae) hos Konstantin den store, som levde under 300-talet. 

Eutropius åtföljde Julianus på dennes fälttag till Persiska riket 363. På uppdrag av kejsar Valens utarbetade Eutropius en sammanställning av Roms historia (Breviarinm ab urbe condita eller Breviarium historiae Romanae) som behandlar tiden fram till Jovianus’ död (364), i 10 böcker. Av dessa är de fyra som behandlar kejsartiden arbetets bästa del, förnämligast genom sina karaktärsskildringar. Eutropius historiska översikt har, till följd av den klara och lediga samt i allmänhet riktiga framställningen, blivit använd som läromedel i skolan. Redan tidigt översattes den till grekiska, av Capito Lycios och Paeanios.

Källor
 

Romerska historiker under antiken
Romerska författare
Män
Ugglan
Personer i Romerska riket under 300-talet
Sydafrikas Grand Prix 1962

Sydafrikas Grand Prix 1962 var det sista av nio lopp ingående i formel 1-VM 1962. Detta var det första VM-loppet som kördes i Sydafrika.

Rapport
Striden om förarmästerskapstiteln stod mellan Graham Hill i BRM och Jim Clark i Lotus. Eftersom endast de fem bästa resultaten räknades in i mästerskapet var Clark tvungen att vinna loppet för att vinna sammanlagt. Clark startade från pole position och Hill från platsen bredvid. I andra raden stod Jack Brabham och Innes Ireland och i den tredje John Surtees och Tony Maggs.

Clark tog ledningen före en jagande Hill, som dock inte hängde med. Bakom pågick en kamp om tredjeplatsen mellan Bruce McLaren, Surtees och Maggs. Efter 20 varv ledde Clark med 13 sekunder. Surtees fick motorproblem och fick bryta loppet. När 25 varv återstod började det ryka från Clarks bil och några varv senare var han tvungen att bryta på grund av en oljeläcka. Hill vann loppet före McLaren och Maggs och därmed också förartiteln.

Resultat
 Graham Hill, BRM, 9 poäng
 Bruce McLaren, Cooper-Climax, 6
 Tony Maggs, Cooper-Climax, 4
 Jack Brabham, Brabham-Climax, 3
 Innes Ireland, BRP (Lotus-Climax), 2
 Neville Lederle, Scuderia Scribante (Lotus-Climax), 1 
 Richie Ginther, BRM
 John Love, John Love (Cooper-Climax) 
 Bruce Johnstone, BRM 
 Ernie Pieterse, Ernest Pieterse (Lotus-Climax) 
 Carel Godin de Beaufort, Ecurie Maarsbergen (Porsche) (varv 70, bränslesystem)

Förare som bröt loppet 
 Jim Clark, Lotus-Climax (varv 62, oljeläcka)
 Doug Serrurier, Otello Nucci (LDS-Alfa Romeo) (62, kylare)
 Roy Salvadori, Reg Parnell (Lola-Climax) (56, bränsleläcka)
 Mike Harris (racerförare), Mike Harris (Cooper-Alfa Romeo) (31, hjullager)
 John Surtees, Reg Parnell (Lola-Climax) (26, motor)
 Trevor Taylor, Lotus-Climax (11, växellåda)

Noteringar
 Biltillverkaren LDS gjorde F1-debut. 
 Mike Harris, Bruce Johnstone, Neville Lederle, John Love, Ernie Pieterse och Doug Serrurier gjorde F1-debut. 
 Loppet sågs av 90 000 åskådare på plats.

VM-slutställning

 

1962 i Sydafrika
Sydafrikas Grand Prix
Proclus

Proclus kan avse:

Proklos (410–485), en nyplatonsk filosof
Patriark Proclus av Konstantinopel, en patriark av Konstantinopel
Varumärkesskydd

Varumärkesskydd skyddar ett varumärke så att inte andra företag kan använda någon annans varumärke på sina produkter och tjänster. Ett registrerat varumärke ger ensamrätt för innehavaren att använda varumärket i näringsverksamhet. Registreringsskyddet gäller i tio år och kan sedan förlängas i tioårsperioder ett obegränsat antal gånger. Varumärkesskyddet gäller från och med den dag ansökan skickades in om registreringen blir godkänd. Om någon använder någon annans skyddade varumärke så kan innehavaren av varumärket väcka talan i allmän domstol. Domstolen har då rätt att förbjuda den tilltalade att fortsätta använda varumärket och utdöma skadestånd. I vissa fall kan brottet leda till böter eller fängelse.

Registrering av varumärke
Ansökan om varumärkesskydd görs hos Patent- och registreringsverket och senare hos World Intellectual Property Organization, WIPO, om man vill skydda varumärken i andra länder som är anslutna till Madridprotokollet. Man kan även ansöka om registrering av gemenskapsvarumärke som gäller inom EU vid varumärkesmyndighet, Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken och formgivning).

Inarbetat varumärke
Om ett varumärke har blivit allmänt känt bland varan eller tjänstens målgrupp så kan man enligt varumärkeslagen (2010:1877) få ensamrätt till inarbetade varumärken i Sverige.

Varumärkestyper
Ett varumärke kan innehålla alla tecken som kan återges grafiskt. Varumärken kan bestå av ord, figurer, siffror, bokstäver och en varas form eller förpackning.
Hur man registrerar ett varumärke påverkar hur starkt skydd man får för detta och därför innebär det en risk att registrera sitt varumärke utan att ha tillfrågat någon som har bra kunskaper om varumärken.

Ordmärke
Ett varumärke kan bestå av ett eller flera ord, till exempel "Fanta" respektive "Windows Vista". Exempelvis är herrgårdsost varumärkesskyddad sedan 2001 under namnet Herrgård®. Ordvarumärken kan också vara bokstavs- och sifferkombinationer som till exempel "LG". Om man vill registrera sitt varumärke med ett speciellt typsnitt så ska man istället ansöka om figurmärke.

Figurmärke
Figurmärken är varumärken som består av endast en figur eller kombination av figur och ord. Ett ordmärke med en speciell form eller ett speciellt typsnitt anses vara ett figurmärke. Vid ansökan så kan man även specificera i vilka färger varumärket ska vara, en ny ansökan krävs för varje färg eller färgkombination.

Utstyrselmärke
Utstyrselsmärken är varor eller förpackningar som används som kännetecken, till exempel flaskor.

Ljudmärke
Ljud kan registreras som varumärke som ett kännetecken. För att ett ljud ska kunna registreras så krävs det att man kan återge ljudet grafiskt, som till exempel notskrift.

Källhänvisningar

Externa länkar
PRV - Varumärke
WIPO

Immaterialrätt
Monopol
Isac Carlsson

Isac Carlsson, född 1973 och uppväxt i Nösslinge utanför Varberg, är tränare för Malmö FBC. Efter en framgångsrik tid i Warbergs IC 85 mellan mars 2006 och april 2010 valde Carlsson storsatsande Malmö, ett tränarjobb han tillträde 1 maj 2010.

Carlsson började sin karriär som innebandyspelare i Tvååkers IBK 1988. Därefter har han spelat i klubbar som Onsala IK, Finspångs IBK och Jönköpings IK. 

Som spelare vann han SM-guld med Warbergs IC 85 1998. Som assisterande tränare vann han SM-guld med samma lag 2005 och som huvudtränare 2007 och 2008.

Källor
Innebandy.se - Vägen mot guldet

Födda 1973
Svenska innebandyspelare
Innebandytränare
Män
Levande personer
Innebandyspelare i Jönköpings IK
CD-brännare

En CD-brännare är en CD-ROM-läsare som även används för att skriva data till CD-skivor. Dessa CD-skivor är läsbara i andra CD-ROM-läsare och/eller CD-spelare.

Det finns både interna och externa CD-brännare. Till skillnad från externa CD-brännare befinner sig de interna monterade inuti datorn. Anslutningen är beroende av befintligt styrkort i datorn.

Det finns tre olika sätt att bränna en CD: DOA, TOA, SOA. SOA innebär att man bränner hela CD-skivan på en gång. Dessa CD-skivor kan alla läsare läsa och rekommenderas för musik. Med TOA bränner man ett spår i taget och då kan man lägga till information i efterhand. Dessa CD-skivor kan oftast datorer läsa men inte vanliga CD-spelare. SOA är en kombination av DOA och TOA; man kan alltså bränna hela skivan, eller som TOA, ett spår i taget. Man använder oftast dessa CD-brännare när man vill kombinera musik och data.

Att konvertera filer för överföring mellan dator och brännare kallas ibland att rippa.

Med åren har det även tillkommit DVD-brännare som kan skriva data till DVD-skivor och blu-ray-brännare som kan skriva data till blu-ray-skivor. Dessa är annars snarlika CD-brännare.

Referenser 

Datorhårdvara