kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tradewind Yachts

Tradewind Cruises AB var en svensk segelbåtstillverkare i Skärhamn på Tjörn.

Företaget konstruerade främst segelyachter för privat bruk med Lars-Erik Johansson som chefskonstreuktör, men också skolfartyg och kryssningsfartyg. Till Tradewinds konstruktioner brukar S/Y Hamlet räknas som den första, även om fartyget förbyggdes innan bolagets grundades. Företagets mest kända konstruktion är förmodligen bramsegelskonaren Lady Ellen, sjösatt 1982. Det största fartyget är lyxyachten S/Y Baboon, sjösatt 1990.

Källor

 Boken Olje-Lars, Johanssongruppen, 1986
 Uddevalla-Posten, 2009-02-04

Svenska skeppsvarv
Segelbåtstillverkare
Företag i Tjörns kommun
Svenska båttillverkare
M/S Hamlet (skonare)

M/S Hamlet var en tvåmastad skonare från Skärhamn på Tjörn. Fartyget byggdes i Sjötorp 1936 och seglade i fraktfart fram till 1969, då hon förbyggdes till privat lustjakt. Hon fungerade då även som representationsfartyg åt OT-rederiet. Hamlet har under ett antal år seglat i charter i de skandinaviska farvattnen, främst på den svenska västkusten och i Oslofjorden. 

Under 2007 togs M/S Hamlet ur trafik och återvände till Sjötorp för en totalrenovering som senare kom att avbrytas.

Den 16 augusti 2016, kondemnerades fartyget i Sjötorp, på samma plats där hon byggdes 80 år tidigare.

Tidigare medlem i Sveriges Segelfartygsförening

Klassad i Norske Veritas

Svenska segelfartyg
Simon Schwendener

Simon Schwendener, född 10 februari 1829 i Buchs, kantonen Sankt Gallen, död 27 maj 1919 i Berlin, var en schweizisk-tysk botaniker.

Schwendener blev 1857 docent i botanik i Zürich och 1860 i München, professor i botanik och trädgårdsföreståndare i Basel 1867 och i Tübingen 1877 samt var professor i växtfysiologi i Berlin 1878–1909. Schwendener blev ledamot av Preußische Akademie der Wissenschaften 1879, av Leopoldina 1880, av Bayerische Akademie der Wissenschaften samma år, av Vetenskapssocieteten i Uppsala 1888, av Akademie der Wissenschaften zu Göttingen 1892, av svenska Vetenskapsakademien 1893 och av Fysiografiska sällskapet i Lund 1902.

Schwendener blev berömd genom banbrytande upptäckter inom växtanatomin och -fysiologin. Hans viktigaste dithörande skrifter är Untersuchungen über den Flechtenthallus (1860), Die Algentypen der Flechtengonidien (1869), Das mechanische Prinzip im anatomischen Bau der Monokotylen (1874) och Mechanische Theorie der Blattstellungen (1878). I de förstnämnda arbetena utvecklade han den lära, som efter honom benämnts "den schwendenerska lavteorin", nämligen att lavarnas gröna celler, gonidierna, är alger av flera olika arter, självständiga i systematiskt avseende, men levande i symbios med de färglösa celltrådarna eller hyferna, som omspinner dem, med andra ord att en lav är ett bolag mellan två olika växter. I de sistnämnda arbetena påvisade han ett mekaniskt system i växtkroppen. De fasta och sega baststrängarna är konstruktiva anordningar med uppgift att stödja och förstärka och finns därför där de krävs för byggnadsmekaniken i stammen eller bladet, men saknas däremot där de ej behövs. Tillsammans med Karl Wilhelm von Nägeli författade han Das Mikroskop (1865–1867; ny upplaga 1877).

Källor
  
 

Schweiziska professorer i botanik
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Ledamöter av Preussiska vetenskapsakademien
Ledamöter av Leopoldina
Ledamöter av Bayerische Akademie der Wissenschaften
Ledamöter av Akademie der Wissenschaften zu Göttingen
Botaniker under 1800-talet
Schweiziska forskare under 1800-talet
Personer från kantonen Sankt Gallen
Födda 1829
Avlidna 1919
Män
Ugglan
Trådsalamander

Trådsalamander  (Lissotriton helveticus)  är ett stjärtgroddjur i familjen salamandrar.

Utseende 
Huden på ovansidan är brun till olivfärgad, med en mörkare längsgående strimma på bägge sidor av huvudet från nosspetsen, genom ögonen och till halsen. Ryggsidan har också ett oregelbundet mönster av mörkare fläckar, speciellt tydligt hos hanen. Buksidan är gul till ljust orange, och kan ibland vara fläckig. Strupen är dock alltid fri från fläckar, och är ofta ljusare och mera skär än buken. Nederdelen av svansen kan vara blåaktig. Hanar har dessutom ett brandgult streck längs svansen, samt en större och mörkare kloak än honan. I landfasen (utanför parningstiden) är teckningarna mindre framträdande. Under parningstiden utvecklar hanen en ryggkam som fortsätter och blir högre längs svansen, som avslutas med ett trådlikt utskott. Hanen kan bli 8,5 cm lång, honan 9,5 cm.

Utbredning 
Trådsalamandern förekommer i större delen av Storbritannien, Tyskland, Frankrike, Belgien, Nederländerna, Luxemburg, västra Tjeckien, norra Schweiz och isolerat i Burgos i Spanien.

Vanor 
Arten förekommer i många biotoper som skogar, träsk, hedar, ängar och mera sällan odlad mark. För lek och larvutveckling föredrar den stillastående vatten som dammar och diken, ofta mycket sura, men kan mindre ofta också uppträda i långsamrinnande vattendrag. Den uppträder från havsytan till 1 450 meters höjd (i Spanien kan den gå upp till 2 200 meter, även om den oftast håller sig mellan 500 och 1 500 meter). Den lever på små kräftdjur och bäcksländelarver. I den nordliga delen av utbredningsområdet sover den vintersömn, oftast på land. Arten kan bli åtminstone 12 år gammal.

Fortplantning 
Lektiden sträcker sig mellan februari och maj i större delen av utbredningsområdet, medan den i Spanien varar från januari till augusti, beroende på höjden. Parningsbeteendet, som äger rum i vatten, påminner om det hos mindre vattensalamandern; efter ett parningsspel avsätter hanen en spermatofor på bottnen, varpå honan tar upp spermatoforen med sin kloak. Under parningssäsongen lägger honan mellan 290 och 440 ägg, som fästs individuellt vid vattenväxter och kläcks efter en till två veckor. Larverna förvandlas efter omkring 6 veckor, beroende på klimatet. Det är inte ovanligt att larverna övervintrar i vatten. Larverna lever av djurplankton och dafnier. Könsmognad uppnås under andra levnadsåret.

Referenser 

Salamandrar
Groddjur i palearktiska regionen
Knut Ekwall

Knut Alfred Ekwall, född 3 april 1843 på Gransbo i Säby socken, Småland i Tranås, nuvarande Tranås kommun, död 15 april 1912 på Romanäs sanatorium dit han evakuerats efter att hans bostad hade brunnit, var en svensk konstnär.

Ekwall var son till kronofogden Nils Fredrik Ekvall och Emelie Bernhardina Carolina Djurström och från 1871 gift med den tyska konsertsångerskan Johanna Maria Theresia Burkowitz-Pönitz och far till bland andra skulptören Runa Bülow-Hübe. Han var bror till Emma, Gustaf och Hugo Ekwall.

Konstnärlig gärning 
Ekvall studerade konst för Marcus Larson 1858 och vid Konstakademien i Stockholm 1860–1866, med betoning på träsnitt. Han blev elev till målaren Ludwig Knaus i Berlin.

År 1870 verkade Knut Ekwall i München och senare i Leipzig. Under denna tid var hans arbete huvudsakligen illustrationer för tyska och svenska tidningar, reproducerade som kopparstick. Han har bland annat gjort illustrationer till Frithiofs saga av Esaias Tegnér.

Ekwall återvände till Sverige 1885 och bodde periodvis i sitt sommarhus på ön Romanö, men flyttade dit permanent 1889. Den 13 mars 1912 brann villan ner på Romanö och en stor mängd konst gick förlorad. Ekwall, som hade varit sjuklig en längre tid, låg på övervåningen men räddades och fördes till det närbelägna Romanäs sanatorium där han avled några veckor senare.

I hans produktion finns porträtt, landskap och genremotiv, ofta med barn. Ekwall är representerad vid bland annat Nationalmuseum, Norrköpings konstmuseum, Nordiska museet i Stockholm och på Kalmar konstmuseum.

Bilder

Källor 

Lexikonett Amanda och Kultur1

Noter

Externa länkar 

 

Svenska målare under 1800-talet
Svenska grafiker under 1800-talet
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Personer från Säby socken, Småland
Födda 1843
Avlidna 1912
Män
Emma Ekwall

Emma Amalia Ekwall, född 18 januari 1838 på Gransbo i Säby socken nuvarande Tranås kommun, död 30 januari 1925 i Stockholm, var en svensk konstnär.

Biografi
Hon var dotter till kronofogden Nils Fredrik Ekvall och Emelie Bernhardina Carolina Djurström samt syster till Knut, Hugo och Gustaf Ekwall.

Emma Ekwall studerade vid Konstakademien i Stockholm 1865–1870. År 1871 fick hon som första kvinna den kungliga medaljen. Efter studierna tillbringade hon en tid i München och Leipzig. Hon målade porträtt, blomsterstilleben och genretavlor med barn. Mest uppskattad blev hon för sina barnporträtt. 

Ekwall finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm, Norrköpings konstmuseum och Kalmar konstmuseum.

Emma Ekwall är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Galleri

Källor 

Lexikonett amanda och Kultur1

Noter

Vidare läsning

Externa länkar
 Barn som leker bröllop av Emma Ekwall på Nationalmuseums hemsida 
 

Svenska målare under 1800-talet
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Personer från Säby socken, Småland
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1838
Avlidna 1925
Kvinnor
Walter Korpi

Walter Korpi, född 1934 i Koutojärvi i Hietaniemi församling, är en svensk sociolog och professor. Han är bror till Sture Korpi.

Utbildning 
Korpi studerade vid Stockholms högskola (nuvarande Stockholms universitet) från 1954 och tog filosofie kandidatexamen 1958. 1955-1956 studerade han vid University of Colorado i Boulder. Från 1959 till 1964 arbetade han som sociolog vid Militärpsykologiska institutet (MPI). Samtidigt bedrev han forskarutbildning vid Stockholms universitet (SU) och blev 1964 filosofie licentiat i sociologi på en avhandling med titeln Social Pressures and Attitudes in Military Training.

Efter ett halvår vid Columbia University 1964–1965 verkade han också under en kort tid vid Metallarbetareförbundet 1965–1966. Han blev filosofie doktor i sociologi vid SU 1966 och började samma år arbeta som lektor i detta ämne vid SU. 1968–1969 var han tillförordnad professor i sociologi vid Umeå universitet, och återkom därefter till SU som docent. Från 1973 var han professor i socialpolitik vid Institutet för social forskning (SOFI), som senare gick upp i SU. Han var SOFI:s föreståndare 1978–1981 och 1984–1986.

Verk 
Korpis forskning vid MPI under första halvan av 1960-talet gällde framför allt attityder och trivsel i militära förband. Från 1970-talet och framåt gällde hans forskning dels arbetskonflikter och klasskamp, och dels välfärdsforskning. Korpi blev hedersdoktor vid Åbo universitet år 2000.

Debattör 
Korpi har varit en flitig debattör i frågor som gäller välfärdsstaten, och dess koppling till Sveriges ekonomi. Bland annat menade han, till skillnad från många svenska nationalekonomer, att Sverige inte hade sackat efter andra länder på grund av avstannande ekonomisk tillväxt. Korpi menade därför att det inte fanns några bärande ekonomiska argument mot den arbetsmarknadspolitik och den ekonomiska politik som Socialdemokraterna och LO bedrev respektive förespråkade under 1980-talet och början av 1990-talet. 

Han kom bland annat till denna slutsats genom att förespråka att den ekonomiska tillväxten skulle mätas i kronor (således linjärt och i absoluta termer), snarare än i procent (logaritmiskt och i relativa termer), vilket är det vanliga i forskningslitteratur och läroböcker inom nationalekonomi, såväl i Sverige som internationellt. Efter att ha skrivit flera debattartiklar på detta tema gav Korpi 1992, mitt under den då pågående ekonomiska krisen ut boken Halkar Sverige efter?, som även innehöll debattinlägg av Carl Bildt. De svenska nationalekonomer som vid denna tid argumenterade för en förändring av den ekonomiska politiken och den svenska arbetsmarknaden förhöll sig kallsinniga eller direkt negativa till Korpis idéer.

Familj 
Korpi har tre barn.

Kuriosa 

 Walter Korpi var skolkamrat med Östen Mäkitalo, "mobiltelefonins fader".

Källor

Externa länkar 
Walter Korpis webbsida vid SOFI

Svenska professorer i sociologi
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Personer verksamma vid Umeå universitet
Personer verksamma vid Militärpsykologiska institutet
Hedersdoktorer vid Åbo universitet
Tornedalingar
Personer från Hietaniemi socken
Födda 1934
Män
Levande personer
Forskare om välfärdsregimer
Paragummi

Paragummi är en gummiprodukt med en mycket hög halt av naturgummi. Detta ger en smidig produkt med goda mekaniska egenskaper och en mycket hög slitstyrka samt brottöjning. Färgen är oftast beige. Arbetstemperatur: -50°C till +70°C.

Paragummi är mjuk elastisk och med stor slitstyrka då det gäller finare gods som till exempel i sandblästerskåp. Effektivt bullerdämpande. Kan användas i de flesta fall om ej krav ställes på olje- och väderbeständighet.

Gummi
Stig Lundqvist (fysiker)

Stig Olof Lundqvist, född 9 augusti 1925 i Gudmundrå, Västernorrlands län, död 6 april 2000, var en svensk teoretisk fysiker. Han var son till folkskollärarna Helmer Lundqvist och Ester Lundqvist, född Landgren. Hans forskningsfält var den kondenserade materiens fysik.

Lundqvist disputerade 1955 vid Uppsala universitet. Han blev laborator vid Chalmers tekniska högskola 1961 och var professor i teoretisk fysik där 1963–1990. Han blev ledamot av Ingenjörsvetenskapsakademien 1970 och av Kungliga Vetenskapsakademien 1973 samt av Nobelkommittén för fysik 1973–1985, varav som ordförande 1980–1985. Han tilldelades Chalmersmedaljen 1990.

Under hela studietiden 1942–1955 försörjde Lundqvist sig som jazzmusiker (trumpet och piano).

Källor 
 Stig Lundqvist (nekrolog) Sektionen för fysik och teknisk fysik, Chalmers tekniska högskola. Läst 2012-08-14.
 Stig Lundqvist i Vem är det 1993.

Svenska professorer i fysik
Personer verksamma vid Chalmers tekniska högskola
Alumner från Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Personer från Gudmundrå socken
Födda 1925
Avlidna 2000
Män
Stig Lundquist

Stig Adolf Svante Lundquist, född 27 november 1922 i Hällestads församling, Östergötlands län, död 27 december 2015 i Uppsala, var en svensk elektrotekniker. Han var son till kamrer Einar Lundquist och Gerda Lundquist, född Petterson. Gift 1947 med Anna-Greta Larsson (1924–1991).

Lundquist gick ut Kungliga Tekniska högskolan 1949 och disputerade där 1952 med en doktorsavhandling inom magnetohydrodynamik. 1952–1963 var han docent i elektrodynamik vid KTH och blev professor i elektricitetslära vid Institutet för högspänningsforskning vid Uppsala universitet 1964–1988 och var ledamot av Kungliga Vetenskapssocieteten i Uppsala från 1971 samt av Ingenjörsvetenskapsakademien från 1972. Makarna Lundquist är begravda på Sigtuna kyrkogård.

Källor 
Vem är det : Svensk biografisk handbok 1999, red. Elisabeth Gafvelin, P.A. Norstedt & Söners Förlag, Stockholm 1998  ISSN 0347-3341 s. 719
 Stig Adolf Svante Lundquist på Gravar.se

Noter 

Svenska professorer i elektroteknik
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Personer från Hällestads socken, Östergötland
Födda 1922
Avlidna 2015
Män
Gravsatta på Sigtuna kyrkogård
Nordisk kombination vid olympiska vinterspelen 1948

Resultaten från tävlingen i nordisk kombination vid olympiska vinterspelen 1948, som hölls i Sankt Moritz, Schweiz.

Resultat

Herrar

1 februari 1948

Källor

Nordisk kombination i Schweiz
Nordisk kombination-säsongen 1947/1948
Sporter vid olympiska vinterspelen 1948
1948
Carl Gustaf Ahlström

Carl Gustaf Ahlström, född 12 juli 1905 i Göteborg, död 28 september 1990 i Lund, var en svensk patolog. Han var son till Gustaf Ahlström och bror till Gunnar Ahlström.

Biografi
Ahlström tog en med.lic-examen 1932 och disputerade 1936 vid Lunds universitet. 

Han var 1933–1944 biträdande läkare och blev 1944 professor i patologi vid Lunds universitet samt ledamot av Vetenskapsakademien 1967.

Förutom doktorsavhandlingen Zur Pathonogenese der akuten diffusen Glomerulonephritis (1936) publicerade Ahlström ett 40-tal vetenskapliga skrifter, huvudsakligen rörande svulsternas anatomi och patologi. Han är begravd på Norra kyrkogården i Lund.

Källor 

Svenska professorer i patologi
Personer verksamma vid Lunds universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Läkare från Göteborg
Gravsatta på Norra kyrkogården i Lund
Födda 1905
Avlidna 1990
Män
Jugoslavien i olympiska spelen

Jugoslavien har deltagit i 29 olympiska spel. Jugoslaviens yngsta idrottare som de skickat till ett olympiskt spel var Jadran Radovčić som vid OS 1972 i München var 13 år och 84 dagar.

Tidslinje

Medaljer
Jugoslavien tog 83 medaljer i olympiska sommarspelen men bara 4 i olympiska vinterspelen.

Medaljer vid sommarspelen

Medaljer vid vinterspelen

Referenser
Herbert Lundh

Herbert Theodor Lundh (i riksdagen kallad Lundh i Uppsala), född 5 februari 1901 i Stockholm (Adolf Fredrik), död 28 augusti 1988 i Uppsala, var en svensk pedagog, historiker och kommunalpolitiker.

Herbert Lundh var amanuens vid Uppsala universitetsbibliotek 1926–1929 och var därefter verksam som ämneslärare vid Lundellska läroverket tills han 1932 blev rektor för samma skola, ett ämbete han innehade till 1967. Han var samtidigt politiskt aktiv som ledamot av domkyrkorådet i Uppsala 1944–1961 och ledamot av Uppsala stadsfullmäktige 1943–1960. Han var även riksdagsman en kort period, som ledamot av andra kammaren 1942–1944. Han publicerade ett flertal böcker om Uppsalas historia.

Herbert Lundh är begravd på Uppsala gamla kyrkogård.

Referenser

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för högern
Svenska moderater
Politiker från Stockholm
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1901
Avlidna 1988
Män
Vladimir Pokhilko

Vladimir Pokhilko, född 1954 död 1998, var en rysk/sovjetisk akademiker och entreprenör som specialiserade sig på människa-datorinteraktion. Tillsammans med Aleksej Pazjitnov så spelade han en aktiv roll i utvecklingen och marknadsföringen av spelet Tetris. Efter ekonomiska bakslag för hans mjukvaruföretag, AmimaTek, så mördade han sin fru Elena Fedotova (38 år) och deras son Peter (12) och begick sedan självmord. Strax före sin död så skrev Pokhilko ett brev, möjligen ett självmordsbrev, där det står:

"Jag har blivit uppäten levande. Vladimir. Kom bara ihåg att jag existerar. Djävulen."

Källor 

Avlidna 1998
Födda 1954
Män
Personer inom Rysslands näringsliv under 1900-talet
ATC-kod R06: Antihistaminer för systemiskt bruk



R06A Antihistaminer för systemiskt bruk

R06AA Aminoalkyletrar
R06AA01 Bromdifenhydramin
R06AA02 Dimenhydrinat
R06AA04 Klemastin
R06AA06 Klorfenoxamin
R06AA07 Difenylpyralin
R06AA08 Karbinoxamin
R06AA09 Doxylamin
R06AA52 Difenhydramin, kombinationer
R06AA54 Klemastin, kombinationer
R06AA56 Klorfenoxamin, kombinationer
R06AA57 Difenylpyralin, kombinationer

R06AB Alkylaminer, substituerade
R06AB01 Bromfeniramin
R06AB02 Dexklorfeniramin
R06AB03 Dimetinden
R06AB04 Klorfeniramin
R06AB05 Feniramin
R06AB06 Dexbromfeniramin
R06AB07 Talastin
R06AB51 Bromfeniramin, kombinationer
R06AB52 Dexklorfeniramin, kombinationer
R06AB54 Klorfeniramin, kombinationer
R06AB56 Dexbromfeniramin, kombinationer

R06AC Etylen och propylenderivat
R06AC01 Mepyramin
R06AC02 Histapyrrodin
R06AC03 Kloropyramin
R06AC04 Tripelenamin
R06AC05 Metapyrilen
R06AC06 Tonzylamin
R06AC52 Histapyrrodin, kombinationer
R06AC53 Kloropyramin, kombinationer

R06AD Fentiazinderivat
R06AD01 Alimemazin
R06AD02 Prometazin
R06AD03 Tietylperazin
R06AD04 Metdilazin
R06AD05 Hydroxietylprometazin
R06AD06 Tiazinam
R06AD07 Mekitazin
R06AD08 Oxomemazin
R06AD09 Isotipendyl
R06AD52 Prometazin, kombinationer
R06AD55 Hydroxietylprometazin, kombinationer

R06AE Piperazinderivat
R06AE01 Buklizin
R06AE03 Cyklizin
R06AE04 Klorcyklizin
R06AE05 Meklozin
R06AE06 Oxatomid
R06AE07 Cetirizin
R06AE08 Levocetirizin
R06AE09 Levocetirizin
R06AE51 Buklizin, kombinationer
R06AE53 Cyklizin, kombinationer
R06AE55 Meklozin, kombinationer

R06AK Kombinationer av antihistaminer
Inga undergrupper.

R06AX Övriga antihistaminer för systemiskt bruk
R06AX01 Bamipin
R06AX02 Cyproheptadin
R06AX03 Tenalidin
R06AX04 Fenindamin
R06AX05 Antazolin
R06AX07 Triprolidin
R06AX08 Pyrrobutamin
R06AX09 Azatadin
R06AX11 Astemizol
R06AX12 Terfenadin
R06AX13 Loratadin
R06AX15 Mebhydrolin
R06AX16 Deptropin
R06AX17 Ketotifen
R06AX18 Akrivastin
R06AX19 Azelastine
R06AX21 Tritoqualine
R06AX22 Ebastin
R06AX23 Pimetixen
R06AX24 Epinastin
R06AX25 Mizolastin
R06AX26 Fexofenadin
R06AX27 Desloratadin
R06AX28 Rupatadin
R06AX53 Tenalidin, kombinationer
R06AX58 Pyrrobutamin, kombinationer

R
Antihistaminer
Ljudmila Rogatjova

Ljudmila Vasiljevna Rogatjova (), född den 30 oktober 1966 i Lad Balka, är en rysk före detta friidrottare som tävlade i medeldistanslöpning. Under början av sin karriär representerade hon Sovjetunionen.

Rogatjovas stora genombrott kom under 1991 då hon vann guld på 1 500 meter vid inomhus-VM i Sevilla. Senare samma år blev hon bronsmedaljör vid VM i Tokyo på samma distans.

Hon deltog även vid Olympiska sommarspelen 1992 där hon blev silvermedaljör efter Hassiba Boulmerka. 

Efter framgången vid OS blev hon även europamästerare 1994 på 1 500 meter och bronsmedaljör på 800 meter. Hon var även i två VM-finaler på 1 500 meter, vid VM 1993 och 1995 men slutade på trettonde plats respektive nia. Hennes sista stora mästerskap var Olympiska sommarspelen 2000 där hon blev utslagen i semifinalen på 1 500 meter.

Personliga rekord 

 800 meter - 1.56,82
 1 500 meter - 3.56,91

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1966
Kvinnor
Sovjetiska medeldistanslöpare
Ryska medeldistanslöpare
Förenade lagets olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1992
Europamästare i medeldistanslöpning
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från Förenade laget
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Ryssland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Ryssland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Levande personer
Personer från Stavropol kraj
Huvudspår

Huvudspår är för järnvägar enligt Transportstyrelsens föreskrift JTF ett spår avsett för tågfärd eller spärrfärd.

På en driftplats (station) delas huvudspår in i:

normalhuvudspår, som är det huvudspår som från driftplatsgränsen leder genom växlar i normalläge. På obevakad driftplats är normalhuvudspåret det huvudspår som används när driftplatsen är obevakad.
avvikande huvudspår är ett annat spår än normalhuvudspår.

Där ett sidospår ansluter till ett huvudspår har man numera ofta en skyddsväxel som leder ut till ett säkerhetsspår för att hindra att vagnar rullar ut på huvudspåret. Detta kallas ett sidoskydd.

Tågspår
Tågspår var ett begrepp i de gamla järnvägssäkerhetsbestämmelserna Säo för spår där tåg kan framföras, till skillnad från sidospår där endast växling kan förekomma.

I och med införandet av de nya bestämmelserna JTF den 31/5 2009 har begreppet ersatts med termen huvudspår.

Se även
Säkerhetssystem
Järnvägsspår

Järnväg i Sverige