kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Funbo socken

Funbo socken i Uppland ingick i Rasbo härad, uppgick 1967 i Uppsala stad och området ingår sedan 1971 i Uppsala kommun och motsvarar från 2016 Funbo distrikt.

Socknens areal är 59,97 kvadratkilometer varav 56,59 land. År 2000 fanns här 1 633 invånare.  Tätorten Gunsta samt villaområdet Funbo med sockenkyrkan Funbo kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Funbo socken har medeltida ursprung omtalas första gången 1288 ('ecclesie Fundbohæreth', 1316 'in parocha Funbohæreð'). Funbo kyrka är troligen uppförd under slutet av 1100-talet. 

Före 5 februari 1932 var namnet Fundbo socken.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Funbo församling och för de borgerliga frågorna bildades Funbo landskommun. Landskommunen uppgick 1952 i Vaksala landskommun som 1967 uppgick i Uppsala stad som 1971 ombildades till Uppsala kommun. Församlingen uppgick 2010 i Danmark-Funbo församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Funbo, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Rasbo härad. De indelta soldaterna tillhörde Upplands regemente, Rasbo och Uppsala kompanier och Livregementets dragonkår, Livskvadronen och Norra Upplands skvadron.

Geografi
Funbo socken ligger öster om Uppsala kring Funboån, Funbosjön och sjön Trehörningen. Socknen är i sydväst en slättbygd på Uppsalaslätten och i övrigt en småkuperad skogsbygd.

Socknen genomkorsas av länsväg 282 samt Uppsala-Länna Järnväg.

I Gunsta finns en kriminalvårdsanstalt, Åbyanstalten, och en ungdomsvårdsskola. I Marielund ligger stiftsgården Breidagård

Hallkveds herrgård
Hallkveds herrgård omtalas redan 1288. Den ligger cirka 1 kilometer nordost om Funbo, invid Funbosjön.

Huvudbyggnaden är byggd i två våningar. Gården har två flyglar, vardera med en våning. De är byggda av reveterat timmer. Taken är brutna. I huvudsak har gården uppförts under 1700-talets slut, men i huvudbyggnaden ingår äldre delar.

Halmbyboda herrgård
Huvudbyggnaden är utförd i nyrenässans av exklusiv typ. Den byggdes på 1880-talet. Då bodde Ernst Westerlund (Enköpingsdoktorn) på gården. Greve Leo Tolstoy den yngre (son till författaren Leo Tolstoy) gift med Westerlunds dotter Dora drev senare Halmbyboda.

Marielunds herrgård
Herrgården hette förut Lund. Den blev frälsegods 1411. Huvudbyggnaden är byggd av sten och har två våningar. Ett trapptorn finns. Det byggdes 1631.

Fornlämningar
Från bronsåldern finns spridda stensättningar och skärvstenshögar. Från järnåldern finns cirka 35 gravfält och åtta fornborgar. Tolv runstenar har påträffats.

Namnet
Namnet skrevs på 1000-talet med runor funum och 1288 Fundbohæreth. Namnet är ett bygdenamn som i den ursprungliga efterleden innehåller härad, 'bygd'. Förleden är ursprungligen ett sjö eller ånamn med betydelsen ' den sumpiga'.

Se även
Funbo församling

Referenser

Vidare läsning
Sveriges bebyggelse: statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Uppsala län, del 4 Hermes 1949 libris

Externa länkar

Socknar i Rasbo härad

Indelningar i Uppsala kommun
Balingsta socken

Balingsta socken i Uppland ingick i Hagunda härad, uppgick 1967 i Uppsala stad och området ingår sedan 1971 i Uppsala kommun och motsvarar från 2016 Balingsta distrikt.

Socknens areal är 21,46 kvadratkilometer varav 21,40 land. År 2000 fanns här 400 invånare.  Wiks slott samt kyrkbyn Balingsta med sockenkyrkan Balingsta kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Balingsta socken omtalas i skriftliga handlingar 1292 ('ecclesie Baldingstad'). Den nuvarande kyrkans äldsta delver är uppförda omkring 1200 eller något senare.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Balingsta församling och för de borgerliga frågorna bildades Balingsta landskommun. Landskommunen uppgick 1952 i Södra Hagunda landskommun som 1967 uppgick i Uppsala stad som 1971 ombildades till Uppsala kommun. 

1 januari 2016 inrättades distriktet Balingsta, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Hagunda härad. De indelta soldaterna tillhörde Upplands regemente, Hagunda kompani.

Geografi
Balingsta socken ligger sydväst om Uppsala, norr om Lårstaviken med Sävaån i väster. Socknen är en svagt kuperad slättbygd.

Fornlämningar
Från bronsåldern finns spridda gravrösen och skålgropsförekomster. Från järnåldern finns några gravfält. Tolv runristningar har påträffats.

Namnet
Namnet skrevs 1292 Baldingstadh och kommer från kyrkbyn. Efterleden är sta(d), 'ställe'. Förleden har antagits innehålla manbinamnet Baldunger.

Se även
Balingsta församling

Referenser

Vidare läsning
Sveriges bebyggelse: statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Uppsala län, del 4 Hermes 1949 libris

Externa länkar

Socknar i Hagunda härad

Indelningar i Uppsala kommun
Hagby socken

Hagby socken kan syfta på:

Hagby socken, Småland – en socken i Småland ingick i Södra Möre härad
Hagby socken, Uppland – en socken i Uppland ingick i Hagunda härad
Ramsta socken

Ramsta socken i Uppland ingick i Hagunda härad, uppgick 1967 i Uppsala stad och området ingår sedan 1971 i Uppsala kommun och motsvarar från 2016 Ramsta distrikt.

Socknens areal är 21,01 kvadratkilometer varav 21,00 land. År 2000 fanns här 590 invånare.  Orten Navestabro samt tätorten och kyrkbyn Ramstalund med sockenkyrkan Ramsta kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Ramsta socken omtalas i skriftliga handlingar första gången 1282 ('in Ramstæ').

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Ramsta församling och för de borgerliga frågorna bildades Ramsta landskommun. Landskommunen uppgick 1952 i Södra Hagunda landskommun som 1967 uppgick i Uppsala stad som 1971 ombildades till Uppsala kommun. 

1 januari 2016 inrättades distriktet Ramsta, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000. 

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Hagunda härad. De indelta soldaterna tillhörde Upplands regemente, Upsala och Hagunda kompanier och Livregementets dragonkår, Uppsala skvadron.

Geografi
Ramsta socken ligger sydväst om Uppsala. Socknen är en slättbygd med småbergiga skogsmarker.

Fornlämningar
Från stenåldern finns en hällkista. Från bronsåldern finns spridda gravrösen, skärvstenshögar och en hällristning vid Kibrunna. Från järnåldern finns tio gravfält. En runristning har påträffats, liksom ett svärd från bronsåldern.

Namnet
Namnet skrevs 1282 Ramstæ kommer från en nu försvunnen by eller gård. Efterleden är sta(d), 'ställe' och förleden ravn, 'korp' som antingen kan syfta på fågeln eller troligare ett mansnamn.

Se även
Ramsta församling

Referenser

Vidare läsning
Sveriges bebyggelse: statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Uppsala län, del 4 Hermes 1949 libris

Externa länkar

Om Ramsta socken på Upplandia.se

Socknar i Hagunda härad

Indelningar i Uppsala kommun
John Dill

Sir John Greer Dill, född 25 december 1881 i Lurgan, County Armagh, Nordirland, död 4 november 1944 i Washington, D.C., USA, var en brittisk fältmarskalk verksam under andra världskriget. Chef för brittiska imperiets generalstab från maj 1940 till december 1941.

När andra världskriget bröt ut kommenderade ha brittiska I armékåren i Frankrike, men kallades hem i april 1940, innan slaget om Frankrike började, för att bli ställföreträdande generalstabschef. När Winston Churchill blev premiärminister efterträdde Dill Ironside som chef för imperiets generalstab, (CIGS). Dill var en försiktig general och hade svårt att samarbeta med den idérike Churchill. De stora brittiska motgångarna i Frankrike, Singapore, Nordafrika och Grekland överansträngde Dill. Han utsågs till fältmarskalk i november 1941. I december var hans krafter tömda och han ersattes av general Alan Brooke. Samtidigt gick USA med i kriget. Dill reste över med Churchill till Washington, D.C. för att bestämma inriktning och strategi för krigföringen. Dill blev kvar som brittisk representant i Combined Chiefs of Staff, det anglo-amerikanskt militärorgan som samordnade krigföringen. Detta uppdrag skötte han utmärkt och vann de amerikanska generalernas respekt. När Dill dog 1944 begravdes han på Arlingtonkyrkogården som tecken på den stora uppskattning han rönt.                              

Födda 1881
Avlidna 1944
Brittiska fältmarskalkar
Personer i Storbritannien under andra världskriget
Män
Personer från Lurgan
Gravsatta på Arlingtonkyrkogården
Mottagare av Polonia Restituta
Officerare av Hederslegionen
Högfors, Norbergs kommun

Högfors bruk var ett järnbruk i Karbennings socken i Norbergs kommun i Västmanland, omkring sju kilometer söder om Norberg. Driften upphörde 1953 och området räknas idag till Sveriges yngsta järnbruksruiner. Bruksområdet är en del av Ekomuseum Bergslagen.

Historik

Namnet Högfors är gammalt och har troligen sitt ursprung i att Norbergsån här bildar höga fall, vars vattenkraft sedan medeltiden utnyttjats för järnframställning. År 1464 omnämns Högfors första gången i skriftliga handlingar. Då var det riddaren och häradshövdingen Svarte Sigge Jönsson som ägde hyttan. En smältugn omtalas i Högfors även 1539 och 1545 anlades en stångjärnshammare som var en av Sveriges största. Både Gustav Vasa och Karl IX var delägare. På 1700-talet övertogs bruket av brukspatroner, bland dem släkten Brahe, Banér och de la Gardie. Under 1800-talets andra hälft ombildas verksamheten till aktiebolag.

De sista masugnarna byggdes 1915-16 och lades ned 1953. Som mest var omkring 250 personer sysselsatta vid bruket. Kvar idag finns en ruin av masugnen med två höga tegelpipor av rött tegel sammanhållna av kraftiga järnband och järnbeslag samt slaggstensmurarna efter fabriksbyggnaden. I ån syns de stöd som bar upp tuben som ledde vattnet till vattenhjulen. Två fundament för sintringsverket finns kvar mellan hyttan och herrgården. Framför herrgården märks tre slaggstenspelare, de är en rest av den bana som förde malmen fram till sintringsverket intill hyttan. Andra spår av tidigare verksamhet finns i form av ett stall från 1809 samt kolhuset, som ligger mellan landsvägen och herrgården. Från kolhuset gick en järnväg som transporterade träkol till masugnen.

Bilder

Se även
 Hytta
 Masugn
 Lista över järnbruk i Sverige
 Vi ärvde deras drömmar

Källor
Kulturminnen, utgiven av Västmanlands läns tidning och Västmanlands läns museum 1982, sidan 24, 
 Ekomuseum Bergslagen: Högfors bruk.
 Informationstavla på platsen
 Hugo Hamilton,  Dagböcker, 1–2.
 Florrie Hamilton, "Biblioteket på Högfors". Bokvännen 1955, s. 78–81.

Noter

Externa länkar 

Orter i Norbergs kommun
Industriminnen i Västmanland
Ekomuseum Bergslagen
Get Up and Jump

"Get Up and Jump" är en låt av Red Hot Chili Peppers från deras debutalbum The Red Hot Chili Peppers som släpptes 1984. Det är den fjärde låten på albumet och den släpptes som singel. Det är den andra låt som Red Hot Chili Peppers skrev. Låtens titel passar då den är mycket snabb och livlig. Denna låt spelades innan Red Hot Chili Peppers fick ett skivkontrakt och kallade sig då för "Tony Flow and the Miraculously Majestic Masters of Mayhem". Basgången till denna låt är en av de svårare då den har högt tempo.

Låtlista 

12"-singel (1984)
 "Get Up and Jump (Album)"
 "Baby Appeal (Album)"

Referenser 
''Artikeln är, helt eller delvis, en översättning av motsvarande arikel på en:wikipedia.

Musiksinglar 1984
Låtar av Red Hot Chili Peppers
Kangerlussuaq flygplats

Kangerlussuaq flygplats (, ) , är en flygplats belägen i Kangerlussuaq på Grönland. Flygplatsen är den enda civila flygplatsen stor nog att klara av de största flygplanen, och den utgör sålunda navet i Air Greenlands trafiknät. Kangerlussuaq har dagliga flygningar till Köpenhamn. Flygplatsen byggdes under andra världskriget av USA:s militär men är sedan 1992 en civil flygplats.

De flesta passagerare byter plan. Det bor bara cirka 500 invånare här, och flygplatsen är huvudarbetsgivare.

Det finns diskussion om att bygga en stor landningsbana vid huvudstaden Nuuk istället för den korta som finns, dit majoriteten av passagerarna ska, och lägga ned Kangerlussuaq flygplats, men det är en stor kostnad och vädret är blåsigare och dimmigare där, vilket ökar risken för inställda flyg.

Flygbolag och destinationer

Referenser

Externa länkar

Flygplatser på Grönland
Narsarsuaq flygplats

Narsarsuaq flygplats ()  är en flygplats belägen vid samhället Narsarsuaq på Grönland. Det är den ena av de två flygplatser på Grönland som hanterar civila jetplan. Övriga tar bara små propellerplan i och med korta banor. Samhället är mycket litet (mindre än 200 invånare), och de flesta resenärer flyger vidare med helikopter.

Flygbolag och destinationer
 Air Greenland: Kangerlussuaq, Nuuk, Paamiut, Köpenhamn (sommar)
 Air Greenland med helikopter: Alluitsup Paa, Kangilinnguit, Nanortalik, Narsaq och Qaqortoq
 Air Iceland: Reykjavik (sommar)

Historia
1941 byggde USA en flygbas vid Narsarsuaq kallad Bluie West One. Tusentals plan tankade här väg från flygplanfabriker i Nordamerika till krigszonen i Europa. Flygbasen användes också av plan som jagade tyska ubåtar. Upp till 4000 personer var stationerade på flygbasen under kriget. Civil flygtrafik började 1949. 1988 övergick flygplatsen i civil grönländsk ägo.

Liksom Kangerlussuaq flygplats är Narsarsuaq flygplats placerad av USA på en undanskymd plats, delvis för att minska intresset för flygbaserna hos allmänheten, vilket idag gör att anslutningsflyg (för Narsarsuaq med helikopter) behövs till orterna i regionen.

Externa länkar

 Narsarsuaq flygplats

Flygplatser på Grönland
Kulusuk flygplats

Kulusuk flygplats () , är en flygplats belägen vid orten Kulusuk på Grönland. Flygplatsen ligger på ön Kulusuk 34 meter över havet; den har en gruslandningsbana som är 1 199 meter lång och 30 meter bred. Flygplatsen betjänar också den betydligt större orten Tasiilaq, dit man dock behöver en transfer med helikopter. Flygplatsen byggdes 1956 av USA:s försvar.

Flygbolag och destinationer

Olyckor och incidenter
Den 2 juli 1972 havererade en Douglas C-47 från Rousseau Aviation vid flygplatsen.

Referenser

Externa länkar 
 

Flygplatser på Grönland
Sermersooq
Nuuk flygplats

Nuuk flygplats (; )  är belägen fyra kilometer nordöst om Nuuk på Grönland. Flygplatsen trafikeras av Air Greenland med De Havilland Canada DHC-7 Dash 7 flygplan och Sikorsky S-61 helikopter. 

Nuuk flygplats byggdes 1979. Innan dess fanns ingen flygplats i närheten och ingen väg till någon. Helikopter och båt var då enda transportmedlet till Grönlands huvudstad. En viktig faktor för beslutet att bygga flygplatsen var ett haveri där en helikopter störtade 1973 och alla 15 ombord omkom.

Flygplatsen nyttjas främst av inrikestrafik, men är en av Grönlands sex internationella flygplatser, tack vare förbindelse med Reykjaviks båda flygplatser på Island, och en sommarförbindelse med Iqaluit i Kanada.
Flygplatsen har en bana med 950 m längd, vilket är ganska kort. Bara vissa typer av propellerplan med begränsad last och bränslemängd kan använda flygplatsen. Passagerare till Danmark får byta på Kangerlussuaq flygplats eller på Island.

Det har länge diskuterats att bygga en lång landningsbana vid Nuuk, dit eller därifrån majoriteten av passagerarna inom och till/från Grönland ska, och lägga ned Kangerlussuaq flygplats, men det är en stor kostnad och vädret är blåsigare och dimmigare i Nuuk än Kangerlussuaq, vilket ökar risken för inställda flyg.
Det har tagits beslut om att förlänga banan i Nuuk till 2 200 m. Arbetet med detta startade i november 2019. Det förväntas bli klart 2023.

Flygbolag och destinationer

Källor

Externa länkar 

Mittarfeqarfiit - Grønlands Lufthavne (danska)

Flygplatser på Grönland
Flygplatsen
Flygplatser invigda 1979
John Vereker, 6:e viscount Gort

John Standish Surtees Prendergast Vereker, 6:e viscount Gort, född 10 juli 1886 i Westminster i London, död 31 mars 1946 i Southwark i London, var en brittisk fältmarskalk.

Han var befälhavare för brittiska expeditionskåren BEF under slaget om Frankrike i andra världskriget 1940. Gort lyckades rädda merparten av hären genom evakueringen vid Dunkerque. Nästan all utrustning gick dock förlorad. Han slutade kriget som befälhavare i Brittiska Palestinamandatet och Transjordanien. Under ett möte i november 1945 med fältmarskalkarna Alan Brooke och Bernard Montgomery kollapsade Gort och flögs till London där diagnosen var cancer.

Brittiska fältmarskalkar
Personer i Storbritannien under andra världskriget
Födda 1886
Avlidna 1946
Män
Individuella programmet

Individuella programmet (IV) var ett gymnasieprogram inom den svenska gymnasieskolan för elever som inte uppfyllde betygskraven för de nationella gymnasieprogrammen. Det individuella programmet skulle förbereda eleven för övergång till ett nationellt program utifrån elevens behov och förutsättningar. Då 2011 års gymnasiereform, Gy 2011, trädde i kraft ersattes det individuella programmet med fem så kallade introduktionsprogram. 

Enligt en variant av det individuella programmet kallad PRIV (programinriktad individuellt program) läste eleven ett nationellt program trots att han eller hon saknade godkänt i något av kärnämnena (matematik, svenska och engelska). 

För elever (oftast äldre) som nyligen anlänt till Sverige och behövde stärka sina kunskaper i svenska språket och om Sverige inför gymnasiet var IVIK, introduktionsutbildning för nyanlända elever inom ramen för gymnasieskolans individuella program, ett alternativ.

Olika kommuner hade olika lösningar för IV, IVIK och PRIV. Detta medförde att kvalitén varierade mellan olika kommuner.

Källor 

Gymnasieutbildning i Sverige
Kosmologi (olika betydelser)

Kosmologi kan syfta på: 
Från det grekiska κοσμολογία (kosmologia, κόσμος (kosmos) ordning + λογια (logia) diskurs)

 Kosmologi – det vetenskapliga studiet inom astronomin och fysiken av universums uppkomst och utveckling och dess storskaliga struktur

Filosofisk kosmologi 
 Etnoastronomi –  studier av myter och tidig vetenskap i olika kulturer
 Försokratisk filosofi – samlingsnamnet på de första kända filosoferna som verkade före Sokrates som ställde frågor om världen

Religiös kosmologi 
 Martinus kosmologi – en lära om världsalltet som helhet

Närbesläktade begrepp 
 Kosmogoni – en teori eller en berättelse om världsalltets ursprung
 Skapelseberättelse – en berättelse om alltings uppkomst, inklusive skapelsen av vår egen värld (vårt eget universum) och av livet inklusive människan
 Kreationism – uppfattningen att världen och allt levande helt eller delvis har tillkommit genom avsiktlig gudomlig skapelse och en övernaturligt styrd process
Intelligent design – uppfattningen att livet på jorden är alltför komplext för att ha kunnat uppstå och utvecklas uteslutande genom slumpmässiga variationer och naturligt urval
KAIF

KAIF kan avse: 

Kungliga Arméintendenturförvaltningen.
Kolbäcks AIF.
Västvinddriften

Västvinddriften eller Antarktiska cirkumpolarströmmen är en kraftig havsström som drar österut runt hela Antarktis på ca 45-55 grader sydlig bredd. Vädret på dessa breddgrader hör till världshavens hårdaste, både på grund av strömmarna och de rasande vindarna och ovädren, som inte hindras av några landområden eller större öar. 
Strömmen bildar en ungefärlig gräns mellan de tre stora oceanerna och Södra Ishavet. Oceanografer brukar mer precist sätta den gränsen vid den s.k. antarktiska konvergensen (den södra polarfronten), den rörliga zonen där kallt, näringsrikt antarktiskt vatten möter det varmare vattnet från oceanerna och börjar sjunka ner mot djuphavet. Denna konvergenszon ligger mitt i västvinddriften på ca 55 grader sydlig bredd och den är också, grovt räknat, gräns för det område där antarktiska isberg brukar uppträda.

Närmare den antarktiska kontinenten finns även en östgående havsström, Östvinddriften. Kontinentens utformning gör emellertid att denna havsström inte är fullständigt cirkumpolär.

Se även
Antarktis
Klimat
Arktiska konvergensen

Källor 
 Nationalencyklopedin, band 1, sid. 415.

Havsströmmar
Oceanografi
Antarktiska oceanen
Skånings härad

Skåning var ett härad i Västergötland vars område numera utgör en del av Lidköpings, Vara och Skara kommuner. Häradets areal var 505,75 kvadratkilometer varav 501,04 land.  Tingsställe fanns från 1640 i Vånga (Stora Wånga), senare i Skara 1824-1837 och 1841-1874. 1874 flyttade tingsstället till Entorp i Synnerby socken för att från 1886 åter vara i Skara.

Geografi
Området upptas till stor del av den bördiga Varaslätten, och genomflyts av åarna Flian, Lannaån och Lidan, varav den sistnämnda utgjorde häradets västra gräns. Staden Skara utgjorde en enklav i häradets östra del.

År 1880 hade det starkt jordbrukspräglade Skåning närmare 18 000 invånare.  Under de hundra efterföljande åren mer än halverades folktalet.  Tätorter är Kvänum, Ardala, Jung och Saleby, men den stora majoriteten av traktens invånare bor på ren landsbygd.

Administrativ historik
I mitten av 1400-talet utvidgades Skånings härad, genom införlivning av Als härad, som då upphörde. I slutet av 1600-talet minskades det, då socknarna Sävare, Lindärva och Hasslösa överfördes till det då nyinrättade Kinnefjärdings härad.

Socknar
I Lidköpings kommun 
Saleby
Härjevad
Trässberg
I Vara kommun 
Jung
Fyrunga
Öttum
Norra Vånga
Edsvära
Kvänum
I Skara kommun 
Vinköl
Marum
Synnerby
Skallmeja
Västra Gerum
Skånings-Åsaka
Händene
Härlunda
Skara socken 

Skara stad hade egen jurisdiktion (rådhusrätt) till 1944 då den uppgick i häradets jurisdiktion.

Län, fögderier, domsagor, tingslag, tingsrätter och stift
Häradet hörde mellan 1634 och 1998 till Skaraborgs län, därefter till Västra Götalands län.  Församlingarna i häradet tillhörde Skara stift.
 
Häradets socknar hörde till följande fögderier:
1686-1990 Skara fögderi 
1967-1990 Lidköpings fögderi för socknarna i Lidköpings kommunHäradets socknar tillhörde följande domsagor, tingslag och tingsrätter:
1680–1904 Skånings tingslag i
1680–1777 Kinnefjärdings, Kinne, Kållands, Åse, Viste och Skånings häraders domsaga
1778–1809 Kinnefjärdings, Kinne och Skånings häraders domsaga
1810–1863  Kinnefjärdings, Kinne, Skånings och Laske häraders domsaga
1864–1904 Skånings, Valle och Vilske domsaga 
1905–1943 Skånings och Valle tingslag i Skånings, Valle och Vilske domsaga
1944–1947 Skara, Skånings och Valle tingslag i Skarabygdens domsaga
1948–1970 Skarabygdens domsagas tingslag i Skarabygdens domsaga

1971–2009 Lidköpings tingsrätt och dess domsaga
2009– Skaraborgs tingsrätt och dess domsaga

Källor

Noter

Tryckta källor
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Lidköpings tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)Nordisk familjebok, uppl 2, band 25, 1917''

Webbkällor

Nationella arkivdatabasen för uppgifter om fögderier, domsagor, tingslag och tingsrätter

Härader i Västergötland
Härader i Skaraborgs län

Västergötlands historia