kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
León (provins)

León är en provins i nordvästra Spanien och ligger i den nordvästra delen av den autonoma regionen Kastilien och Leon. 

Provinsens huvudstad är León.

León har en yta av 15 581 km² och den totala folkmängden uppgår till 500 200 (2008).

Städer 
 Astorga

Externa länkar 

 

 
Spaniens provinser
Honda Indy 300 1999

Honda Indy 300 1999 var ett race som var den nittonde deltävlingen i CART World Series 1999. Racet kördes den 17 oktober på Surfers Paradise Street Circuit i Surfers Paradise i Gold Coast, Australien. Dario Franchitti tog maximala 22 poäng, genom att första ta pole position, sedan leda flest varv i racet, för att till slut ta hem segern i Australien för andra året i rad. Triumfen gav Franchitti fördel i mästerskapet inför avslutningen på Fontana, sedan tidigare mästerskapsledaren Juan Pablo Montoya för tredje gången kraschade bort sig från ett stadslopp. Max Papis och Adrián Fernández blev tvåa respektive trea i tävlingen.

Slutresultat

1999 i Australien
Surfers Paradise
1999
Ronnie Whelan

Ronald Andrew "Ronnie" Whelan, född 25 september 1961 i Dublin, är en irländsk före detta professionell fotbollsspelare (mittfältare) och tränare som mellan 1979 och 1994 spelade 362 ligamatcher och vann sex ligatitlar med Liverpool FC. Mellan 1981 och 1995 spelade han 53 landskamper för det irländska landslaget och deltog i två VM-turneringar (VM 1990 och VM 1994) och en EM-turnering (EM 1988).

Whelan köptes till Liverpool av Bob Paisley som artonåring i oktober 1979 och kom att spela i klubben till 1994. Under sina 15 år i klubben spelade han totalt 443 matcher, gjorde 73 mål och vann sex ligatitlar, tre FA-cuptitlar, en Europacuptitel och tre ligacuptitlar. Whelan lämnade Liverpool för Southend United 1994 och spelade där till 1996 då han slutade som spelare. När Liverpools officiella hemsida med hjälp av klubbens supportrar 2006 sammanställde listan "100 Players Who Shook The Kop", en lista över de 100 spelare som gjort störst avtryck på supportrarna, hamnade Whelan på plats 30.

Efter spelarkarriären var han tränare i bland annat Southend United, Olympiakos Nicosia och Apollon Limassol. Hans senaste tränarjobb, i Apollon Limassol, avslutade han 2002.

Referenser

Födda 1961
Irländska fotbollsspelare
Irländska fotbollstränare
Irländska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Home Farm FC
Spelare i Liverpool FC
Spelare i Southend United FC
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 1988
Spelare i VM i fotboll 1990
Spelare i VM i fotboll 1994
Tränare i Southend United FC
Tränare i Panionios FC
Tränare i Olympiakos Nicosia
Tränare i Apollon Limassol
Män
Levande personer
Personer från Dublin
Spelare i English Football League
Spelare i Premier League
Paktia (provins)

Paktia (pashto: پکتيا , persiska: پکتيا) är en av Afghanistans 34 provinser, (wilayat). Den ligger i den östra delen av landet och har en yta på 6 432 km². Dess huvudort är Gardez. Provinsen beräknades år 2022 ha cirka  invånare. Befolkningen består till största delen av pashtuner samt en tadzjikisk minoritet.

Paktia gränsar till de afghanska provinserna Logar i norr, Khost sydöst, Paktika i söder och Ghazni i väster, och till Pakistan i öster.

Administrativ indelning
Provinsen är indelad i 15 distrikt.
 Ahmadabad
 Chamkani
 Dand Patan
 Garda Siray
 Gardez
 Jaji
 Jani Khel
 Laja Ahmad Khel
 Laja Mangel
 Mirzaka
 Rohani Baba
 Sayed Karam
 Shwak
 Zadran
 Zurmat

Referenser

Externa länkar 

Afghanistans provinser
Marlboro 500 1999

Marlboro 500 1999 var ett race som var den tjugonde och avslutande omgången av CART World Series 1999. Tävlingen kördes den 31 oktober på California Speedway.

Tävlingen
Säsongen fick ett traumatiskt slut, då Greg Moore, en av serien mest populära och kända förare, dödskraschade på det tionde varvet. Han hade missat kvalet, efter att ha ådragit sig en skada efter att ha kraschat med en snöskoter i hemlandet Kanada, men insisterade på att starta racet. Han flög fram i början, och kom ända upp till mittfältet efter bara fem minuters körning. Han gick upp på ovansidan av banans banking, men det blev för trångt med fyra bilar i bredd, och Moore flög rakt över banan ned i muren på insidan. Smällen var så hård att bilen brast itu, och gick i flera delar. Med bättre säkerhet och en starkare mur hade förmodligen överlevnadscellen hållit, och utgången hade kunnat bli bättre. Som det var avled Moore i stort sett omedelbart av skadorna på inre organ, samt huvudskadorna han ådrog sig. 

I skuggan av detta säkrade Juan Pablo Montoya titeln, då han kom i mål som fyra. Adrián Fernández vann, men deklarerade vinsten som "meningslös" på den efterföljande presskonferensen. Dario Franchitti förlorade mästerskapstiteln på mindre delsegrar än Montoya, men det var inte det han i första hand tänkte på. Han sa i TV efteråt att "idag har jag förlorat min bästa vän. Inget annat betyder något idag".

Slutresultat

1999 i USA
Fontana
1999
Karl Ormsson (Gumsehuvud)

Karl Ormsson (Gumsehuvud) till Bjurum, död något av åren 1443–1446, var ett svenskt riksråd.

Biografi
Karl Ormsson var son till Orm Folkesson som var anhängare till Albrekt av Mecklenburg. Han vann insteg inom högadeln genom giftermål med Nils Erengislessons systerdotter Märta Gregersdotter. Han deltog vid riksmöten 1429, 1430, 1433 och 1434 men kan beläggas som riksråd först vid mötet i Arboga januari 1435.

Tillsammans med biskoparna Knut och Tomas, riddarna Nils Gustafsson (Rossviksätten), Gotskalk Bengtsson (Ulf), Nils Erengislesson och Bengt Stensson (Natt och Dag), väpnarna Nils Jönsson, Karl Gädda, Matts Ödgislesson Lillie och Johan Karlsson (Färla) var Karl Ormsson  var ett av de svenska riksråd som år 1434 vid ett möte i Vadstena undertecknade en misstroendeklaration mot kung Erik där riksråden avsade sig sin tro och huld till kungen och förklarade honom för rikets fiende. I egenskap av riksråd undertecknade han rådets brev till Tyska orden den 9 juni 1435.

Han fick Västerås slott i förläning med underliggande län, blev riddare vid Kristofers kröning 1441 i Uppsala domkyrka. I sitt första giftermål var han far till drottning Katarina, Karl Knutssons andra gemål.

Referenser 

 Äldre svenska frälsesläkter, band I (1957-1989)

Noter 

Män
Födda 1300-talet
Avlidna 1440-talet
Svenska riksråd
Svenska riddare
Personer i Sverige under 1400-talet
Carl Berner

Carl Christian Berner, född den 20 november 1841 i Kristiania (nuvarande Oslo), död den 27 maj 1918, var en norsk politiker. Han var kusin till Hagbard Emanuel, Axel Olaf och Søren Hjalmar Normann Berner samt far till arkitekterna Jørgen och Carl Berner. 

Berner blev 1859 student, studerade reala ämnen och blev efter tioårig verksamhet vid de största privatläroverken i Kristiania 1874 direktör för den nyupprättade tekniska skolan i Bergen. Han var medlem av nästan alla storting från 1886, till 1903 som representant för Bergen, därefter som representant för Sarpsborg. Från den 6 maj 1891 till den 2 maj 1893 var han medlem av Steens första ministär och kom alltså inte i fråga till val 1891 för perioden 1892–94. 

Berner har sedan 1896 tillhört stortingets presidentkollegium, största delen av denna tid som stortingspresident, och både vänner och motståndare var eniga om att ge honom i denna egenskap allt erkännande för hans sällsynta takt, klarhet och raskhet i ledningen. Rikt begåvad som talare och debattör samt i besittning av omfattande och mångsidiga kunskaper, i synnerhet på det tekniska området, ansågs Berner under sin livstid tillhöra de främste stortingsmän, som Norges konstitutionella historia hade att uppvisa. Som oppositionens ledare under stortingsperioden 1889-91 framlade han den 21 februari 1891 förslaget till den efter honom uppkallade dagordningen, som medförde ministären Stangs avgång. 

Berner har ett par gånger senare haft i uppdrag att bilda eller rekonstruera vänsterministären, utan att detta lyckats honom. Från 1900 hade Berner ställningen som stämpelpappersförvaltare och valdes hösten 1901 till fullmäktig i Nobelstiftelsen. Han var en av dem som kraftigast arbetade för unionens upplösning. Han var 1905 ordförande i den för konsulatfrågan tillsatta "specialkommittén" och ledde som president (sedan 1903) de stortingsförhandlingar, som kulminerade i beslutet om kungens avsättning den 7 juni. 

Han var delegerad vid förhandlingarna i Karlstad augusti-september samma år och ordförande i den deputation, som vid danska hovet i november samma år framförde underrättelsen om norska kungavalets utgång. Han återvaldes till stortingsman 1906, men avsade sig återval 1909.

Källor

Noter

Tryckta källor
 
 

Stortingspresidenter
Norges kyrko- och undervisningsministrar
Norska politiker under 1800-talet
Norska partiledare
Politiker från Venstre (Norge)
Politiker från Oslo
Födda 1841
Avlidna 1918
Män
Ugglan
Alumner från universitetet i Oslo
Sten Florin

Sten Arvid Florin, född 12 januari 1905 i Stockholm, död 17 juli 1987, var en svensk geolog; gift med Maj-Britt Florin.

Florin blev filosofie licentiat 1937, filosofie doktor och docent i geologi vid Stockholms högskola 1948. Han blev vid Uppsala universitet docent i kvartärgeologi 1950, t.f. laborator samma år och var laborator 1952–1970. Han var amanuens vid Stockholms högskolas geografiska institution 1927–1930, vid nämnda högskolas geologiska institution 1933–1938, extra geolog vid Sveriges geologiska undersökning (SGU) 1940, 1941 och 1950, utförde fältundersökningar och museiarbeten för Riksantikvarieämbetet och Statens historiska museum 1936–1938, 1943–1945, geotekniska fältundersökningar 1942, 1946–1948, undersökning över Södermanlands naturgeografiska och bebyggelsehistoriska utveckling efter istiden (tillsammans med Maj-Britt Florin) 1933–1939. Makarna Florin är begravda på Lidingö kyrkogård.

Bibliografi 
De baltiska strandbildningarnaa och stenåldersboplatsen vid Dammstugan nära Katrineholm (akademisk avhandling, 1948)
Vråkulturen (1958)
De första skogarna och det äldsta åkerbruket (1961)
Land och vatten i forntiden (1962)
Skuttungesjön (1963)

Källor 

 Sten Arvid Florin på Gravar.se

Svenska geologer under 1900-talet
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Forskare från Stockholm
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Födda 1905
Avlidna 1987
Män
Trimetylamin

Trimetylamin är den enklaste tertiära aminen och har formeln (CH3)3N. Den är ett exempel på en s k ammoniakbas.

Egenskaper
Trimetylamin är en färglös, brandfarlig gas med stark fiskliknande lukt vid mindre koncentrationer och mer ammoniakliknande vid högre koncentration. Den saluförs oftast komprimerad till vätska på gasflaska eller löst i vatten.

Ämnet bildas vid förruttnelse av organiskt material som döda växter och djur. Lukten förknippas ofta med ruttnande fisk, vissa infektioner och dålig andedräkt. Det bildas när kroppen bryter ner kolin eller karnitin. Människor som lider av trimetylaminuri kan inte bryta ner trimetylamin, vilket gör att ämnet utsöndras via illaluktande svett, urin och saliv.

Trimetylamin är basiskt och kan lätt fånga en proton och bilda en positivt laddad Trimethylammonium-jon.

Framställning
En katalytisk reaktion mellan ammoniak (NH3) och metanol (CH3OH).

Reaktionen ger också de andra metylaminerna metylamin (CH3NH2) och dimetylamin ((CH3)2NH).

Andra ammoniakbaser
1. Adolphe Wurtz metod, 1849 

C2H5NCO + 2KOH = K2CO3 + C2H5NH2

2. August Wilhelm von Hofmanns metod 1850 

C2H5J + NH3 = C2H5NH2 + HJ

3. Nikolaj Zinins metod 1842 

C6H5NO2 + 6H = 2H2O + C6H5NH2

Källor

Användning
Trimetylamin används för framställning av bland annat kolin, tetramethylammoniumhydroxid och phytohormon.

Se även
Metylamin
Dimetylamin
Trietylamin

Externa länkar

Aminer
Illaluktande föreningar
Boge kyrka

Boge kyrka är en kyrkobyggnad på Gotland som tillhör Othem-Boge församling i Visby stift. Kyrkan ligger tillsammans med ett par gårdar på slätten invid Bogevik nära Slite samhälle.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan är uppförd av putsad kalksten och består av ett rakt avslutat avlångt kor med brant takfall, ett kvadratiskt långhus, vars flacka takfall nätt och jämnt når över korets taknock, samt ett slutet torn i väster. Tornspiran inrymmer även klockvåningen som öppnar sig med ljudgluggar skyddade av ett skärmtak. En kraftig strävpelare stöttar långhusets sydvästra hörn. Sydfasaden har två ingångar, en långhusportal med krönande gavelfält, vilken utgör huvudingång, och en korportal. En nu igensatt portal har funnits på långhusets norra sida. En sakristia är vidbyggd invid korets norra sida. I det inre täcks koret av ett valv, långhuset av fyra valv kring en mittkolonn och ringkammaren av ett valv. Sakristian har tunnvalv. Genom den vida triumfbågen bildar det breda koret och det kvadratiska långhuset ett sammanhängande kyrkorum.

Historia
Koret, som har en ursprunglig trefönstergrupp i öster, och sakristian uppfördes vid 1200-talets mitt invid ett äldre långhus, vars gavel delvis har bevarats i den nuvarande triumfbågsväggen. Vid 1200-talets senare del uppfördes långhuset intill den äldre kyrkans västtorn. Detta torn rasade 1858 och rev med sig långhusvalven. Strax därpå uppmurades strävpelaren. Ett nytt torn i det gamlas ställe började uppföras från grunden 1867 och stod helt färdigt 1892. Den stora sydportalen med naturalistisk växtdekor tillfogades vid mitten av 1300-talet. Inredningen härrör i sin helhet från 1700-talet. De medeltida kalkmålningarna utgörs av en ursprunglig ornamental dekor i koret och figurativa målningar från 1400-talet i långhuset.

Kyrkan restaurerades 1925 av arkitekt Anders Roland, varvid långhusvalven återställdes. Valv- och väggmålningar togs fram 1958 och då konserverades även en del inventatarier.

Inventarier
 Dopfunten av kalksten är från omkring 1250.

 Predikstolen är från 1737.
 Altaruppsatsen i sandsten är från omkring 1750.

Orgel
1942 byggde E. A. Setterquist & Son Eftr., Örebro, en orgel med 11 stämmor fördelad på två manualer och pedal.
 Orgelverket byggdes 1988 av Septima Orgel AB i Umeå och har digital överföring. Orgeln finns bakom en fasad från 1942 års orgel. Orgeln är elektrisk och alla stämmor kan disponeras fritt på två manualer och pedal. Dessutom Dulcian 4' i pedalen och selektiv Subbas 16' i manual I.

Bildgalleri

Referenser

Externa länkar
 
 guteinfo: Boge kyrka
 på Gotland
 Orgelanders
 Webseite der Othem-Boge församling
  (Fritt material varifrån denna artikel delvis är hämtad)
 Galleri stavar 

Kyrkobyggnader i Visby stift
Kyrkobyggnader i Gotlands kommun
Kyrkobyggnader invigda under 1200-talet
Alfredo Kraus

Alfredo Kraus Trujillo, född 24 september 1927 i Las Palmas, Gran Canaria, död 10 september 1999 i Madrid, var en spansk operasångare (tenor). Han var far till sångerskan Patricia Kraus.

Karriär 
Kraus debuterade i Kairo 1956 som Hertigen i Rigoletto. Två år senare sjöng han mot Maria Callas i Lissabon. Inom de två följande åren debuterade han på Covent Garden-operan i London och på La Scala. 1966 debuterade Kraus på Metropolitan. Kraus lyckades hålla sin röst i unikt fint skick. Vid 71 års ålder gav han sin sista konsert.

Galleri

Externa länkar 

Födda 1927
Avlidna 1999
Spanska operasångare
Män
Mottagare av prinsen respektive prinsessan av Asturiens pris
Spanska sångare under 1900-talet
Operasångare under 1900-talet
Søren Hjalmar Normann Berner

Søren Hjalmar Normann Berner, född den 1 december 1850 på Hadsels prästgård i Nordland, död  den 2 juni 1923 i Oslo, var en norsk läkare, kusin till Hagbard Emanuel, Carl Christian Berner och Axel Olaf Berner.

Berner blev 1868 student, 1875 medicine kandidat, 1880 stadsläkare i Kristiania, 1887 sekreterare i
sundhetskommissionen och 1891 sundhetsinspektör. Han har skrivit en biologisk studie, Om kjønsdannelsens aarsager (1883), samt en mängd avhandlingar i "Norsk magazin for lægevidenskaben", "Nordiskt medicinskt arkiv" och "Tidsskrift for den norske lægeforening". 

Av synnerlig betydelse för Kristianias hygieniska historia samt belysningen av de olika folkklassernas livsvillkor är hans många avhandlingar, redogörelser och rapporter rörande hans å ämbetets vägnar anställda undersökningar, alla tryckta i "Aktstykker vedkommende Kristiania kommune".

Källor

 

Norska läkare
Födda 1850
Avlidna 1923
Män
Personer från Hadsels kommun
Filip av Schwaben

Filip av Schwaben, död 1208, var en tysk kung, son till Fredrik I Barbarossa och hans hustru Beatrix av Burgund.

Efter broderns, Henrik VI:s, död 1197 sökte han i konkurrens med det Welfska partiets kandidat Otto IV, son till Henrik Lejonet, att vinna kronan. Filip kröntes 1198, men fick sedan under ett antal år kämpa hårt med ständiga uppror från Ottos sida, till dess att han dog 1208, mördad av Otto VIII av Wittelsbach. 

Otto VIII av Wittelsbach, var en tysk krigare av huset Wittelsbach, brorson till Otto I, hertig av Bayern. Han mördade 1208 i Bamberg Filip av Schwaben. Otto VIII av Wittelsbach förklarades fredlös och dräptes året därpå av riksmarskalken von Pappenheim.

Källor 
Svensk uppslagsbok, Lund 1932

Huset Hohenstaufen
Tysklands regenter
Födda 1100-talet
Avlidna 1208
Män
Maj-Britt Florin

Maj-Britt Florin, född Fjæstad den 15 maj 1905 i Lidingö, död den 26 mars 1993, var en svensk geolog; gift med Sten Florin.

Florin avlade filosofisk ämbetsexamen vid Stockholms högskola 1934, blev filosofie licentiat vid Lunds universitet 1949 och filosofie doktor vid Uppsala universitet 1957. Hon blev docent i botanisk kvartärgeologi i Uppsala 1958. Hon författade skrifter inom kvartärbotanikens område. Makarna Florin är begravda på Lidingö kyrkogård.

Källor

 Maj-Britt Florin på Gravar.se

Noter

Svenska geologer under 1900-talet
Svenska innehavare av professors namn
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Personer från Lidingö
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Födda 1905
Avlidna 1993
Kvinnor
Pinocchio och nattens furste

Pinocchio och nattens furste () är en amerikansk tecknad långfilm från 1987, skapad av och distribuerad av New World Pictures.

Den utgavs även i Sverige på köpvideo år 1993 som Pinocchio: Äventyret fortsätter.

Handling 
Pinocchio har varit en riktig pojke i ett helt år, och han får nya vänner och nya fiender. Som tur är, är den goda fen nära honom när han råkar i knipa. Samtidigt finns det ett tivoli med marionettdockor, vilken den elake Puppetino kontrollerar. Hans herre är Nattens furste, vilken består av eld och mörker.

Rollista

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

Amerikanska animerade fantasyfilmer
Animerade filmer 1987
Amerikanska uppföljarfilmer
Nattens furste
Amerikanska filmer 1987
Konrad av Marburg

Konrad från Marburg, död 1233, var en tysk katolsk präst och adelsman som var Elisabeth av Thüringens biktfar.

Konrad från Marburg blev 1227 av påven Gregorius IX till inkvisitor i Tyskland med förnyat uppdrag 1232, och anklagade och avrättade en rad tyska furstar som kättare. 1233 mördades han av medlemmar ur tyska adeln som fått nog av hans framfart. Han helgonförklarades kort efteråt av påven. Som Elisabeth av Thüringens själasörjare krävde han sträng askes av henne.

Källor 
 

Avlidna 1233
Män
Tyska helgon
Tyska romersk-katolska präster
Födda okänt år
Svensk uppslagsbok
Personer i Tyskland under 1200-talet
Snövit och de sju dvärginnorna

Snövit och de sju dvärginnorna (, även Snow White: Happily Ever After, Snow White: The Adventure Continues och Snow White and the Seven Dwarfelles) är en amerikansk tecknad film från 1989  regisserad av John Howley och producerad av Filmation.

Filmen är löst baserad på den klassiska sagan om Snövit och släpptes samma sommar som Walt Disneys långfilm med det snarlika namnet "Snövit och de sju dvärgarna" hade nypremiär på biografer.

Den utgavs även i Sverige på köpvideo som Snövit: Äventyret fortsätter.

Handling 
Lord Maliss, den elaka drottningens bror, vill hämnas på Snövit efter det som har hänt med hans syster. Han tillfångatar prinsen. Snövit kommer till de sju dvärgarnas hus och märker att de sju dvärginnorna, dvärgarnas kusiner, har fått flyttat in efter att dvärgarna öppnat en ny gruva någon annanstans. Tillsammans med sina nya vänner, försöker hon rädda sin prins och sitt eget liv från Lord Maliss.

Medverkande

Engelska röster 
 Irene Cara – Snow White (Snövit)
 Malcolm McDowell – Lord Maliss
 Phyllis Diller – Mother Nature (Moder Natur)
 Michael Horton – The Prince (Prinsen)
 Dom DeLuise – The Looking Glass (Spegeln)
 Carol Channing – Muddy (Gyttjis)
 Zsa Zsa Gábor – Blossom (Blommis)
 Linda Gary – Critterina (Krittrina?) / Marina
 Sally Kellerman – Sunburn (Solsting)
 Tracey Ullman – Moonbeam (Månstråle) / Thunderella (Åskungen)
 Jonathan Harris – Sunflower (Solrosen)
 Frank Welker – Batso the Bat (Fladdermusen) / The Shadow-Man (Skuggmannen)
 Eddie Asner – Scowl the Owl (Ugglan)

Okrediterade  
 Michael Bell – Goons (busar)
 Harry Shearer – Goons (busar)

Svenska röster 
 Nina Gunke – Snövit / Blommis
 Kenneth Milldoff – Spegeln / Ugglan / Gyttjis
 Håkan Mohede – Lord Maliss / Prinsen / Solsting

Se även 
 Snövit och de sju dvärgarna

Källor

Noter

Allmänna källor 
 Snövit och de sju dvärginnorna på Internet Movie Database

Amerikanska filmer 1989
Amerikanska animerade fantasyfilmer
Amerikanska fantasyfilmer
Animerade filmer 1989
Bröderna Grimm-filmatiseringar
Animerade musikalfilmer
Animerade filmer med ugglor
Frimurarelogen, Örebro

Frimurarelogen kallas i dagligt tal det ordenshus som ligger på Frimurareholmen i Örebro. Själva holmen ligger i Svartån mitt i centrala Örebro, och kallades förr Sahlefeltska holmen eller Blekholmen. Det förstnämnda namnet kommer sig av att krigsrådet Sahlefelt ägde holmen omkring år 1800, och namnet Blekholmen kommer sig av att man förr brukade lägga ut vävar här för blekning. Fastighetsbolaget som svarar för byggnadens förvaltning har namnet Byggnads AB Engelbrekt, som är det näst äldsta aktiebolaget i Sverige, som har verksamhet.  

År 1883 förvärvade Svenska Frimurare Orden holmen, och redan 1884 kunde det nybyggda ordenshuset invigas. Huset ritades av slottsarkitekten Hjalmar Sandels och vad exteriören beträffar är den ganska oförändrat. Åren 1943 gjordes en del tillbyggnader på fastigheten. Samtidigt gjordes en genomgripande ombyggnad av restauranglokalerna och ekonomibyggnaderna. Huset utgör ett vackert blickfång invid Örebro Teater och Hotel Borgen.

Byggnaden innehåller idag dansrestaurang och nattklubb (populärt kallad "Frimis"), festvåning och lokaler för frimurarnas verksamhet. Flera andra logesällskap hyr in sig i frimurarnas lokaler, till exempel W:6.

Referenser

Tryckta källor
Örebro som det var förr. En krönika i 170 bilder. Sällskapet Gamla Örebro, Örebro 1963.
Svenska Län: Örebro läns förvaltning och bebyggelse I. Bokförlaget Svenska Län AB Göteborg 1950.

Externa länkar

Frimis webbplats
Svenska Frimurare Ordens officiella webbplats

Byggnader och anläggningar i Örebro
Svenska Frimurare Orden
Arkitekturåret 1884
Centrum, Örebro