kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Blåryggig klorofonia

Blåryggig klorofonia (Chlorophonia cyanea) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Den förekommer i skogsområden i Sydamerika. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Blåryggig klorofonia är en liten och knubbig fågel med kraftig näbb. Hanen är mestadels limegrön med kontrasterande gul buk, tunt blått band i nacken och blå övergump. Vissa bestånd har helblå ovansida. Honan liknar hanen, men mattare i färgerna, med grönare buk. Lätena består av en eller två sorgsamma visslingar.

Utbredning och systematik 
Blåryggig klorofonia förekommer i Sydamerika i tre skilda områden: Anderna från Venezuela till Bolivia, i tepuier i Guyanaregionen samt i Paraguay, sydöstra Brasilien och nordöstra Argentina. Den delas in i sju underarter med följande utbredning:
 Chlorophonia cyanea psittacina – Sierra Nevada de Santa Marta (nordöstra Colombia)
 Chlorophonia cyanea intensa – västra Andernas västsluttning i Colombia (Caldas och Valle del Cauca)
 Chlorophonia cyanea longipennis – Anderna i östra Colombia till västra Venezuela, östra Peru och västra Bolivia
 Chlorophonia cyanea frontalis – bergstrakter i norra Venezuela (Falcón och Lara till Miranda)
 Chlorophonia cyanea minuscula – kustbergen i nordöstra Venezuela
 Chlorophonia cyanea roraimae – södra Venezuela Guyana och nordvästligaste Brasilien
 Chlorophonia cyanea cyanea – Paraguay, sydöstra Brasilien (södra Bahia) och nordöstra Argentina (Misiones)

Familjetillhörighet 
Tidigare behandlades släktena Euphonia och Chlorophonia som tangaror, men DNA-studier visar att de tillhör familjen finkar, där de tillsammans är systergrupp till alla övriga finkar bortsett från släktet Fringilla.

Levnadssätt 
Blåryggig klorofonia ses vanligen i par eller småflockar, ofta nära ett fruktbärande träd. Den födosöker på alla nivåer, men vanligast i trädkronorna.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i neotropiska regionen
Gulhalsad klorofonia

Gulhalsad klorofonia (Chlorophonia flavirostris) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Gulhalsad klorofonia är en liten färgglad fink. Hanen är mestadels limegrön med lysande gult på buken och i ett halsband runt nacken. Både näbb och ben är laxfärgade, ögat ljust och på halssidan syns kastanjebruna teckningar. Honan är mer färglös, men är ändå mestadels grön med gul buk. Lätet är ett sorgsamt och ljust "teew".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i regnskog i östra Panama (Darien), sydvästra Colombia och nordvästra Ecuador. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Familjetillhörighet 
Tidigare behandlades släktena Euphonia och Chlorophonia som tangaror, men DNA-studier visar att de tillhör familjen finkar, där de tillsammans är systergrupp till alla övriga finkar bortsett från släktet Fringilla.

Levnadssätt 
Gulhalsad klorofonia hittas i ett begränsat område med fuktiga förberg och subtropisk zon. Den ses i par eller flockar, ofta högt upp i trädtaket, där den smälter in i lövverket med sin gröna fjäderdräkt. Fågeln kan uppvisa oregelbundna säsongsmässiga rörelser, vilket gör att den i ett och samma område kan vara vanlig för att sedan försvinna under flera månader.

Status och hot 
Arten har ett litet utbredningsområde och tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i neotropiska regionen
Blåkronad klorofonia

Blåkronad klorofonia (Chlorophonia occipitalis) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Den förekommer i bergsskogar i Centralamerika. Arten tros minska i antal, men beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende 
Blåkronad klorofonia är en liten och satt smaragdgrön fink. Buken är lysande gul, näbben knubbig och på hjässan en blå fläck som dock kan vara svår att få syn på i fält.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergsskogar från sydöstra Mexiko (Veracruz) till Nicaragua. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Familjetillhörighet 
Tidigare behandlades släktena Euphonia och Chlorophonia som tangaror, men DNA-studier visar att de tillhör familjen finkar, där de tillsammans är systergrupp till alla övriga finkar bortsett från släktet Fringilla.

Levnadssätt 
Blåkronad klorofonia hittas i fuktiga städsegröna bergsskogar. Den ses vanligen i par eller smågrupper som samlas vid fruktbärande träd och buskar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen 50 000 till en halv miljon vuxna individer.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i neotropiska regionen
Brunbukig klorofonia

Brunbukig klorofonia (Chlorophonia pyrrhophrys) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Brunbukig klorofonia är en liten och knubbig fågel med kraftig näbb. Hanen har slående fjäderdräkt med kastanjebrun buk, gula kroppssidor, grönt på bröstet och ansiktet samt blå hjässa. Honan är mestadels grön med blå hjässa och rostfärgat ögonbryn. Lätena är fräsande, rätt olika de flesta klorofoniorna.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Anderna från Colombia till västra Venezuela och östra Peru (Huánuco). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Familjetillhörighet 
Tidigare behandlades släktena Euphonia och Chlorophonia som tangaror, men DNA-studier visar att de tillhör familjen finkar, där de tillsammans är systergrupp till alla övriga finkar bortsett från släktet Fringilla.

Levnadssätt 
Brunbukig klorofonia är en ovanlig fågel i molnskog. Den ses vanligen i par, oftast i trädtaket, men tillfälligt på lägre höjd när den födosöker i ett fruktbärande träd.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i neotropiska regionen
Ula-ai-hawane

Ula-ai-hawane (Ciridops anna) är en utdöd fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Den förekom tidigare i Hawaii. Fågeln är nu försvunnen, senast rapporterad 1937. IUCN kategoriserar arten som utdöd.

Familjetillhörighet 
Arten tillhör en grupp med fåglar som kallas hawaiifinkar. Länge behandlades de som en egen familj. Genetiska studier visar dock att de trots ibland mycket avvikande utseende är en del av familjen finkar, närmast släkt med rosenfinkarna. Arternas ibland avvikande morfologi är en anpassning till olika ekologiska nischer i Hawaiiöarna, där andra småfåglar i stort sett saknas helt.

Noter

Externa länkar

Finkar
Fåglar i oceaniska regionen
Ciridops

Ciridops är ett fågelsläkte i familjen finkar inom ordningen tättingar. Släktet omfattar två arter som tidigare förekom i Hawaiiöarna men som båda är utdöda, den ena sedan länge:
 Ula-ai-hawane (Ciridops anna) – utdöd sedan 1892
 Kauaipalmfink (Ciridops tenax) – endast känd från fossil, dog ut under holocen

Referenser

Externa länkar

Finkar
Fågelsläkten
Svartmamo

Svartmamo (Drepanis funerea) är en utdöd fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Den förekom tidigare på ön Molokai i Hawaiiöarna. Den är försvunnen och rapporterades senast 1907. IUCN kategoriserar arten som utdöd.

Familjetillhörighet 
Arten tillhör en grupp med fåglar som kallas hawaiifinkar. Länge behandlades de som en egen familj. Genetiska studier visar dock att de trots ibland mycket avvikande utseende är en del av familjen finkar, närmast släkt med rosenfinkarna. Arternas ibland avvikande morfologi är en anpassning till olika ekologiska nischer i Hawaiiöarna, där andra småfåglar i stort sett saknas helt.

Noter

Externa länkar

Finkar
Fåglar i oceaniska regionen
Hawaiimamo

Hawaiimamo (Drepanis pacifica) är en utdöd fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Den förekom tidigare på ön Hawaii i Hawaiiöarna. Den är försvunnen och rapporterades senast 1898. IUCN kategoriserar arten som utdöd.

Familjetillhörighet 
Arten tillhör en grupp med fåglar som kallas hawaiifinkar. Länge behandlades de som en egen familj. Genetiska studier visar dock att de trots ibland mycket avvikande utseende är en del av familjen finkar, närmast släkt med rosenfinkarna. Arternas ibland avvikande morfologi är en anpassning till olika ekologiska nischer i Hawaiiöarna, där andra småfåglar i stort sett saknas helt.

Noter

Externa länkar

Finkar
Fåglar i oceaniska regionen
Mindre maskstenknäck

Mindre maskstenknäck (Eophona migratoria) är en östasiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Den häckar i sydöstra Ryssland, Kina och Korea. Vintertid flyttar den till sydligare delar av Kina, Japan och Taiwan. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Kännetecken

Utseende 
Mindre maskstenknäck är en medelstor (15-18 cm), stornäbbad fink med lång och kluven stjärt. Hanen har gråbrun kropp, svartspetsad gul näbb, blåsvart huva liksom blåsvarta vingar med vita teckningar på vingspetsar och handpennetäckare. Honan är mattare än hanen, saknar den svarta huvan och har mindre vitt på vingen.

Läte 
Sången består av olika drillar och visslingar. Lätet är ett högljutt "tek-tek".

Utbredning och systematik 
Mindre maskstenknäck delas in i två underarter med följande utbredning:
 Eophona migratoria migratoria – förekommer i östra Sibirien och ryska Fjärran östern (östra Transbajkal, centrala Amurland och södra Ussuriland), nordöstra Kina (Inre Mongoliet och Heilongjiang) samt Korea; flyttar vintertid till södra Japan (södra Honshu och Kyushu), östra Kina (Guangxi österut till Fujian) och Taiwan, sällsynt längre söderut
 Eophona migratoria sowerbyi – centrala och östcentrala Kina (västra Sichuan och Hubei österut till Shanghai); flyttar till Yunnan

Tillfälligt har den påträffats i norra Myanmar, nordöstra Thailand, norra Laos och östra Tonkin i Vietnam. Arten har observerats i Sverige, men det har bedömts osannolikt att den nått landet på naturlig väg.

Levnadssätt 
Mindre maskstenknäck förekommer i öppna skogslandskap (mestadels ekskog), ungskog, buskmarker, odlingsbygd, parker och trädgårdar. Den lever av frön från olika träd och buskar, men även frukt, bär och insekter. Fågeln häckar mellan maj och juli.

Släktskap 
Mindre maskstenknäck delar släktet Eophona med större maskstenknäck (Eophona personata). DNA-studier visar att de tillsammans bildar en grupp med den europeiska stenknäcken (Coccothraustes coccothraustes).

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig, fåtalig eller oregelbunden.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Större maskstenknäck

Större maskstenknäck (Eophona personata) är en östasiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar, en av de största arterna i familjen. Den förekommer dels i nordöstra Kina, vintertid sällsynt även in i Nordkorea, dels i Japan. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Kännetecken

Utseende 
Större maskstenknäck är en av de största finkarna, där hanen kan bli 18-23 centimeter lång. Karakteristiskt är den rätt spetsiga, lysande gula näbben. Främre delen av huvudet är svart, med kontrasterande gråvita halssidor. Undersidan är mer mattgrå, ryggen gråbrun och flankerna ingefärsbruna i anstrykning. Stjärten är svart, liksom vingarna förutom en liten fläck på inre täckarna och ett vitt band på mitten av handpennorna. Ungfåglarna är i allmänhet gråare och saknar det svarta på huvudet.

Fåglar i Kina (magnirostris, se nedan) är något större än japanska fåglar. De är också något blekare i fjädertdräkten och har mindre vitt på handpennorna..

Läten 
Större maskstenknäck låter höra ett kort men hårt "tak tak" i flykten. Sången består av en serie med fyra flöjtigt visslande toner.

Utbredning och systematik 
Större maskstenknäck delas in i två underarter, nominatformen häckande i Japan från Hokkaido till Kyushu och magnirostris i östra Manchuriet i nordöstra Kina (Shandong). Den kinesiska underarten flyttar vintertid till Hebei och Beijing, ibland sällsynt söderut mot Nordkorea, medan nominatformen är stannfågel men rör sig vida kring i jakt på föda. Arten har observerats i Sverige, men det har bedömts osannolikt att den nått landet på naturlig väg.

Släktskap 
Större maskstenknäck delar släktet Eophona med mindre maskstenknäck (Eophona migratoria). DNA-studier visar att de tillsammans bildar en grupp med den europeiska stenknäcken (Coccothraustes coccothraustes).

Levnadssätt 
Den större maskstenknäcken förekommer i löv- eller blandskog, oftare i dalar än högre upp på sluttningar. Den ses även i ek- och björklundar, trädgårdar och tätbevuxna parker. Fågeln uppträder vanligtvis i par eller små flockar och håller sig ofta rätt anspråkslöst undandskymt i trädkronorna. Vintertid lever den huvudsakligen av cederfrukter, men även björkfrön och bär. Sommartid är de mestadels insektsätare och intar bland annat fjärilslarver och skalbaggar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig eller lokalt vanlig, i vissa områden till och med mycket vanlig.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Buskeufonia

Buskeufonia (Euphonia affinis) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Den förekommer i Centralamerika från Mexiko till Costa Rica. Arten minskar i antal, men beståndet anses vara livskraftigt.

Kännetecken

Utseende 
Buskeufonian är en liten en fink mörka ben och ögon och tunnare näbb än andra eufonior. Hanen är lysande gul under och svart ovan med en liten gul fläck på främre delen av hjässan. Undergumpen är vit. Honan har grått huvud, sotgrön ovansida, beigegrå undersida och vit buk och undergump.

Läten 
Buskeufonian är en ljudlig art med läten som i engelsk litteratur återges som ljusa "dwee dwee dwee", sorgsamma "syeeu syeeu" och kvittriga "slip slip" i flykten. Sången är en varierande ramsa innehållande "si chi-chi-chi-si" och en fyllig, kvittrande serie.

Utbredning och systematik 
Buskeufonia delas idag vanligen in i två underarter med följande utbredning:
 Euphonia affinis olmecorum – förekommer i södra Mexiko (Oaxaca och Chiapas)
 Euphonia affinis affinis – förekommer från tropiska östra Mexiko (Tamaulipas) till nordvästra Costa Rica

Västmexikansk eufonia (E. godmani) inkluderades fram tills nyligen i buskeufonuan, och vissa gör det fortfarande. Numera urskiljs den dock vanligen som egen art, baserat på studier som visar på skillnader i utseende, läte och genetik.

Familjetillhörighet 
Tidigare behandlades släktena Euphonia och Chlorophonia som tangaror, men DNA-studier visar att de tillhör familjen finkar, där de tillsammans är systergrupp till alla övriga finkar bortsett från släktet Fringilla.

Levnadssätt 
Buskeufonian hittas i ungskog, jordbruksområden, trädgårdar och andra områden påverkade av människan. Den hittas ofta nära gulpannad eufonia, men även i andra artblandade flockar på jakt efter frukt, framför allt mistelbär.

Häckning 
Det klotformade boet med sidoingång placeras i snårig vegetation eller andra skyddade områden. Däri lägger den två till fem vitaktiga ägg med bruna fläckar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen en halv till fem miljoner vuxna individer. IUCN inkluderar dock västmexikansk eufonia i bedömningen.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i neotropiska regionen
Brunkronad eufonia

Brunkronad eufonia (Euphonia anneae) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Den förekommer i skogar från Costa Rica till Colombia. Arten minskar i antal, men beståndet anses ändå vara livksraftigt.

Utseende 
Brunkronad eufonia är en liten och kompakt fink med kort stjärt och kraftig men kort näbb. Den är mestadels gul under och mörkt blåsvart ovan. Hos hanen är hjässan helt rostorange och strupen mörk. Honan har mer begränsat med orange på pannan. Buken är gråaktig, inte oliv- eller brunfärgad som hos andra eufonior.

Utbredning och systematik 
Brunkronad eufonia förekommer från Costa Rica i Centralamerika söderut in i Sydamerika i nordvästra Colombia. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Euphonia anneae anneae – förekommer i sluttningar mot Karibien i Costa Rica och västligaste Panama
 Euphonia anneae rufivertex – förekommer från tropiska västra Panama (Veraguas) till nordvästra Colombia (Chocó)

Familjetillhörighet 
Tidigare behandlades släktena Euphonia och Chlorophonia som tangaror, men DNA-studier visar att de tillhör familjen finkar, där de tillsammans är systergrupp till alla övriga finkar bortsett från släktet Fringilla.

Levnadssätt 
Brunkronad eufonia hittas i skogar och skogsbryn. Den ses i par eller smågrupper, ofta i artblandade flockar tillsammans med skogssångare och tangaror.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen 50 000 till en halv miljon vuxna individer.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Anne Eliza Elliott, född Henderson, hustru till amerikanske ornitologen Daniel Elliott.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i neotropiska regionen
Blåsvart eufonia

Blåsvart eufonia (Euphonia cayennensis) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Blåsvart eufonia är en liten tangaraliknande fink. Hanen verkar vanligen helt svart. På bröstsidorna har den guldfärgade fjädertofsar, men dessa kan vara mycket svår att se i fält. Honan är grön ovan med ordentligt grått under. Den liknar hona vittyglad eufonia, men är prydligare tecknad och har grått, ej gult, på undre stjärttäckare. Vanligaste lästet är ett högljutt och raspigt tjattrande.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i tropiska sydöstra Venezuela, Guyana och östra Amazonområdet i Brasilien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Familjetillhörighet 
Tidigare behandlades släktena Euphonia och Chlorophonia som tangaror, men DNA-studier visar att de tillhör familjen finkar, där de tillsammans är systergrupp till alla övriga finkar bortsett från släktet Fringilla.

Levnadssätt 
Blåsvart eufonia hittas i trädtaket i regnskog. Den lever av frukt och ansluter ofta till kringvandrande artblandade flockar.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i neotropiska regionen
Stornäbbad eufonia

Stornäbbad eufonia (Euphonia chalybea) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Stornäbbad eufonia är en mycket liten fågel med kraftig nänn och kort stjärt. Hanen är mestadels glansigt och mörkt grönblå med ett gult band på pannan och helgul undersida. Honan är olivgrön ova och grå på huvudsidorna och centralt på undersidan, medan flankerna är gula. Sången består av en snabb serie gnissliga toner.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i låglänta områden i östra Paraguay, sydöstra Brasilien och nordöstra Argentina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Familjetillhörighet 
Tidigare behandlades släktena Euphonia och Chlorophonia som tangaror, men DNA-studier visar att de tillhör familjen finkar, där de tillsammans är systergrupp till alla övriga finkar bortsett från släktet Fringilla.

Levnadssätt 
Stornäbbad eufonia hittas i fuktiga skogar och skogsbryn. Den ses i trädtaket där den ofta ingår som en del av kringvandrande artblandade flockar.

Status 
Arten har ett relativt litet utbredningsområde och tros minska i antal till följd av habitatförlust. IUCN kategoriserar den som nära hotad.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i neotropiska regionen
Purpurstrupig eufonia

Purpurstrupig eufonia (Euphonia chlorotica) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Purpurstrupig eufonia är en liten fågel med kraftig näbb och kort stjärt. Hanen är praktfull med glansigt blåsvart på huvud och strupe, lysande gult på panna och buk samt vitt på undergumpen. Honan är olivgrön ovan med antingen gulaktig eller vit buk med gult på sidan. Vanligaste lätet är ett "teee-deee".

Utbredning och systematik 
Purpurstrupig eufonia förekommer övervägande i östra Sydamerika. Den delas in i fem underarter med följande utbredning:
 Euphonia chlorotica chlorotica – tropiska Guyana till nordöstra Brasilien
 Euphonia chlorotica cynophora – tropiska nordöstra Colombia till södra Venezuela och nordligaste Brasilien
 Euphonia chlorotica serrirostris – sydöstra Bolivia till östra Paraguay, Uruguay, sydöstra Brasilien och norra Argentina
 Euphonia chlorotica taczanowskii – östra Peru och norra Bolivia
 Euphonia chlorotica amazonica – Amazonområdet i Brasilien

Familjetillhörighet 
Tidigare behandlades släktena Euphonia och Chlorophonia som tangaror, men DNA-studier visar att de tillhör familjen finkar, där de tillsammans är systergrupp till alla övriga finkar bortsett från släktet Fringilla.

Levnadssätt 
Purpurstrupig eufonia hittas i olika miljöer, alltifrån fuktiga skogar till mangroveträsk, jordbruksmarker och trädgårdar. Den ses ofta i kringvandrande artblandade flockar.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

BIlder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i neotropiska regionen