kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Louise Stolberg

Frederikke Louise Stolberg (1761–1768 Gramm), född 1746, död 1824, var en dansk grevinna, salongsvärd, dramatiker och brevskrivare. Hon anses ha utövat politiskt inflytande över makthavare i Danmark och Tyskland och medverkade vid den danska statskuppen 1784.

Biografi
Hon var dotter till danska riksrådet Christian Ditlev Reventlow (1710–1775) och Johanne Frederikke von Bothmer (1718–54). År 1761 gifte hon sig med hovjägmästaren Christian Frederik von Gramm (1737–1768). Hon deltog i hovlivet från 1763 och blev 1766 en favorit hos drottning Caroline Matilda. Under en tid var både hon och hennes make inflytelserika personer vid hovet på grund av sin ställning hos drottningen. Gramm uppges ha haft en talang för ryktesspridning, och fungerade som en kanal mellan drottningen och hovets damer: hon ska ha omväxlande talat om för drottningen var damerna sade om henne, och därefter tvärtom, och behöll länge en ställning som spion med båda parters förtroende innan metoden blottlades. Hennes första äktenskap var olyckligt, men hon fick beröm för att hon troget skötte maken, då han dog i en syfilis han också smittat henne med. Maken dog 1768, och då hon återkom till hovet efter sorgeåret hamnade hon snart i konflikt med drottningen på grund av sin konflikt med de tre hovdamerna Elisabet von Eyben, Anna Sofie Bülow och Christine Sophie von Gähler, som hon förtalade, och för att hon vägrade att delta i drottningens försök att förvisa Conrad Holck. Hon lämnade hovet 1771. 

Efter att ha ägnat sig åt studier gifte hon sig sedan för andra gången av kärlek 1777 med greve Christian zu Stolberg-Stolberg (1748–1821). Paret bosatte sig i Tremsbüttel i Holsten, där maken var amtman och där de bodde fram till 1797; äktenskapet var barnlöst men mycket lyckligt, och hennes salong i Tremsbüttel blev under namnet “det grønne tempel” ett centrum för det dansk-tyska kulturlivet. Hon brevväxlade med Goethe samt de flesta i den samtida danska litterära och politiska världen. Hon författade 1782 dramat Emil, en fortsättning på romanen av Rosseau. Hon var rådgivare till sina politikerbröder Christian Ditlev Frederik Reventlow och Johan Ludvig Reventlow och medverkade i förberedelserna för statskuppen 1784, som förde det bernstorff-reventlow-schimmelmannska partiet till makten. Hon hälsade franska revolutionen med bifall samtidigt som omgivningen blev ett centrum för franska emigranter; vid Napoleonkrigen 1807–14 blev hon dock konservativ och hamnade i konflikt med danska regeringen och förespråkade holstensk separatism. 

Hennes brev finns bevarade och uppfattas som en viktig källa till det danska hovet under Caroline Matildas tid.

Källor 
 http://www.kvinfo.dk/side/597/bio/1325/origin/170/
 August Fjelstrup: Damerne ved Karoline Mathildes Hof, 1909.

Noter

Födda 1746
Avlidna 1824
Danska författare under 1800-talet
Danska grevinnor
Salongsvärdar
Kvinnor
Danska författare under 1700-talet
Brevskrivare under 1700-talet
Förstakammarvalet i Sverige 1966

Förstakammarvalet i Sverige 1966 var ett val i Sverige till Sveriges riksdags första kammare. Valet hölls i den sjätte valkretsgruppen i september månad 1966.

Tre valkretsar utgjorde den sjätte valkretsgruppen: Kronobergs och Hallands läns valkrets, Göteborgs stads valkrets och Örebro läns valkrets. Ledamöterna utsågs av valmän från det landsting som valkretsarna motsvarade. För de städer som inte ingick i landsting var valmännen stadsfullmäktige. Ordinarie val till den sjätte valkretsgruppen hade senast ägt rum 1958.

De valda ledamöterna valdes på ett åttaårigt mandat, till och med 31 december 1974. I praktiken utlöpte samtliga mandat i första kammaren den 31 december 1970, då enkammarriksdagen infördes från och med den 1 januari 1971. Val till den nya enkammarriksdagen hölls i september 1970.

Valmän

Mandatfördelning 
Den nya mandatfördelningen som gällde vid riksdagen 1967 innebar att Socialdemokraterna behöll egen majoritet.

Invalda riksdagsledamöter
Kronobergs och Hallands läns valkrets: 
Ebbe Ohlsson, h
Axel Kristiansson, c
Torsten Mattsson, c
Erik Petersson, fp 
Eric Mossberger, s
Fritz Persson, s
Krister Wickman, s

Göteborgs stads valkrets:
Paul Brundin, h
Erik Boheman, fp
Gudmund Ernulf, fp
Ingrid Segerstedt Wiberg, fp
Sven Aspling, s
Kaj Björk, s
Torsten Hansson, s
Lisa Mattson, s

Örebro läns valkrets:
Thorbjörn Fälldin, c 
Per Ahlmark, fp 
Åke Larsson, s
Karl Pettersson, s
Fridolf Wirmark, s

Källor 
 Statistiska centralbyrån: Riksdagsmannavalen 1965-1968, del 2

1966 i Sverige
Sverige
1966
Louis Boulanger

Louis Boulanger, född 11 mars 1806 och död 7 mars 1867, var en fransk konstnär.

Boulanger framträdde redan med sin debut 1827 i det främsta ledet av den unga romantiska skolan. Han verkade som porträtt-, genre- och historiemålare samt även som litograf. Från 1860 var Boulanger ledare för akademin i Dijon.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.

Noter

Franska konstnärer
Födda 1806
Avlidna 1867
Män
Svensk uppslagsbok
Marie Wulf

Marie Wulf, född 1685, död 1738, var en dansk församlingsledare (pietist).

Dotter till skoleholder och slotsdegn Hans Mortensen och Marine Hansdatter, gift senast 1714 med tømrermester Mathias Wulf (1690-1728). Hon flyttade till Köpenhamn som hushållare åt brodern Conrad, som var skrivare vid hovet. Syskonen var båda anhängare av pietismen, som kommit till Danmark från gränsen till Tyskland där de växt upp, och som vid denna tid förföljdes i Danmark. Under pesten 1711 översatte hon “af Kjærlighed til Gud og mine danske Venner” Christian Scrivers Seelen-Schatz från tyskan: "Gyldene Bøn-Klenodie eller Udtog af alle Bønner og Sukke, som i hans Seelen-Schatz her og der findes. Overs. af MM." Hennes make blev ruinerad då greve Christian Ditlev Reventlow inte ville betala räkningen. Då Köpenhamn brann 1728, tog hon emot många hemlösa i sitt hus, och började sedan hålla predikningar för dem. Hon lyckades vinna rättsprocessen mot Reventlow 1729-31. Hon var mormor till Johannes Ewald.

Hon höll predikningar på värdshuset Den gyldne Oxe, som allmänt blev kallad Den hellige Oxe, medan hennes svärson Enevold Ewald predikade i Vajsenhuskirken. År 1731 mötte hon Herrnhutarnas grundare, N.L. von Zinzendorf, blev herrnhut och utsågs till ledare för kvinnoavdelningen av församlingen. 1732 förbjöds privata bibelmöten, men hon fortsatte då att predika utan bibel. 1733 bildade kungen på begäran av kyrkan en kommission för att undersöka klagomålen mot pietisterna, särskilt Wulf och Ewald. Hon frikändes, men värdshuset sade upp avtalet och det finns ingen information om huruvida hon fortsatte sina predikningar i någon annan lokal.

Litteratur 
 Ebbe Kløvedal Reich: Kun et gæstekammer, 1999. 
 Marie Hvidt: Det gyldne Klenodie, 1995. 
 Louis Bobé: Johs. Ewald, 1943. Sønderjydske Aarbøger 3.rk., 1933. 
 Kirkehistoriske Samlinger 5.rk.V, 1909-11.
 Dansk Biografisk Leksikon.

Källor 
 http://www.kvinfo.dk/side/597/bio/1695/origin/170/

Födda 1685
Avlidna 1738
Personer i Danmark under 1700-talet
Kvinnor
Tokaidolinjen

Tokaidolinjen är en av de viktigaste huvudtåglinjerna i Japan, även om dess betydelse kraftigt har minskat sedan 1960-talet då den mestadels parallella, snabbare, Shinkansenlinjen (Tokaido Shinkansen) stod färdig. Linjen är dock fortfarande ett viktigt godsstråk, då inga godstransporter sker på Shinkansenlinjerna. Tokaidolinjen förbinder Tokyo med bland annat Nagoya, Kyoto, Osaka och Kobe. Dess fullständiga längd är 589,5 km och hela linjen är dubbelspårig, förutom runt Tokyo, där linjen har fyra spår.

Trafik 
Sedan trafiken på Tokaido Shinkansen startade till OS i Tokyo 1964, har antalet direkta expresståg på Tokaidolinjen gradvis minskat. Idag utgörs det enda direkta tåget av ett ensamt nattåg i vardera riktning. Linjen är dock viktig för godstrafiken, liksom den är en mycket viktig del av lokaltrafiken runt Tokyo. Dessutom trafikeras linjen av ett flertal expresståg som sedan viker av på andra linjer, både dag- och nattåg.

Tekniska data 

 Spårvidd: 1067 mm smalspår
 Max hastighet: 130 km/h
 Antal stationer: 166

Källor 
 Engelskspråkiga Wikipedia: http://en.wikipedia.org/wiki/T%C5%8Dkaid%C5%8D_Main_Line

Järnvägslinjer i Japan
Järnvägslinjer öppnade 1872
WP:Projekt Japan
Anders Svendsen

Anders Svendsen, född 26 november 1843 på Stenmarksgården vid Ringsted, död 1 november 1912, var en dansk agronom.

Svendsen gick först i folkskolan och kom, 18 år gammal, till Hindholm højskole och 1867 på Landbohøjskolen, där han 1869 tog lantbruksexamen. Han var därefter lärare vid lantbruksavdelningen på Hindholm, varefter han i september 1871 blev föreståndare för Tune skole vid Taastrup, som samtidigt ombildades från högskola till lantbruksskola. Han förestod skolan till 1 oktober 1896, då han av hälsoskäl tvingades dra sig tillbaka. Under dessa 25 år besökte över 3000 unga män och kvinnor skolan i Tune, som under Svendsens ledning och med Christen Christensen som fast lärare fick stort inflytande.

I början av 1870-talet blev Svendsen även bland annat även lantmannaföreningsordförande och amtsrådsmedlem. Han utvecklade efterhand en tämligen betydande litterär verksamhet. Han utgav således skrifter som Mælkeriregnskab, Fodringsregnskab och Vejledning til fodermidlernes anvendelse til malkekvæg samt skrev ett stort antal artiklar i fackpressen, särskilt i "Vort landbrug". Hans två huvudarbeten är Fodringslæren (1886; femte upplagan 1898) och Kvægavl og kvægopdræt (1893; ny upplaga 1899).

Källor

Noter

Danska agronomer
Danska skolledare
Födda 1843
Avlidna 1912
Män
Tåg i Japan

Järnvägar i Japan är en diversitet av olika system med olika aktörer, tekniska lösningar och samarbeten mellan aktörer som resulterat i olika sammanbyggda delsystem. Det finns två huvudsakliga spårvidder: det vanligaste (20 264 km) är smalspår 1067 mm och 3204 km är höghastighetsbana med normalspår 1435 mm. Totalt omfattas 516 linjer med 9277 stationer (jan 2008).
Det finns ett dominerande smalspårsnät som drivs av företagsgruppen Japan Railways. Det är ett tidigare statligt system som framför allt byggdes upp av den tidigare statliga järnvägen, senare bolagisersat till Japanese National Railways (JNR), till stor del genom att köpa upp många privata järnvägsanläggningar. Även Shinkansen började byggas av JNR. Sedan 1987 är uppdelat i en mängd bolag i Japan Railways (JR), som driver trafik på de flesta av de linjerna och utvecklar det vidare. I storstadsområdena finns privata järnvägar med främst pendeltågstrafik som ofta är sammankopplade med städernas tunnelbanenät så att pendeltåg och tunnelbanetåg trafikerar samma linjer. En annan kategori av mindre järnvägsbolag har bildats på flera håll när JR lägger ner linjer, till exempel smalspårslinjer som löper parallellt med nyöppnade Shinkansenlinjer och bedöms olönsamma. De har då i flera fall bildats lokala bolag som tagit över infrastrukturen och trafiken genom ett eller två separata bolag.

Shinkansen 
 Den större spårvidden används för höghastighetsbanorna, Shinkansen. Dessa används enbart för persontrafik. Förutom höghastigetsbanorna har två tidigare smalspåriga linjer konverterats till normalspår så att de kan trafikeras av shinkansentåg dock inte i snabbtågshastighet. Avgångarna marknadsförs under olika namn beroende på hur många stationer de stannar vid. Hastigheten beror på vilken linje tåget kör på, men som högst 320 km/h.

Smalspåriga banor 

På den mindre spårvidden framförs olika typer av tåg:
Lokala pendeltåg som stannar på alla stationer och hållplatser. Främst runt större orter, men också mellan stambanestationer och små orter.
Rapid, något snabbare än pendeltåg, gör uppehåll på cirka hälften av stationerna.
Express, gör endast uppehåll på större stationer. Kör normalt sett korta till medellånga sträckor. Kan jämföras med de svenska regionaltågen.
Limited Express är den snabbaste typen av tåg, som endast gör uppehåll i de större städerna. Kör normalt sett på medellånga till långa sträckor. Kan vara både dag- och nattåg. Dagtågen kör oftast på de sträckor som saknar täckning av Shinkansen-linjerna. Nattågen går oftast mellan de större städerna. Högsta hastighet är 130 km/h, förutom på den nybyggda Narita-linjen, där de når 160 km/h.

Källor 

Järnväg i Japan
Japan
WP:Projekt Japan
Gustave Boulanger

Gustave Clarence Rodolphe Boulanger, född 24 april 1824, död 22 september 1888, var en fransk konstnär. Han var känd för sina klassiska och orientalistiska motiv.

Boulanger var lärjunge till Paul Delaroche och erhöll 1849 Rompriset. Han framställde mest scener från antiken. Till några av sina färgstarkare bilder inspirerades han av folklivet i Algeriet.

Boulanger finns representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum.

Galleri

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.

Noter

Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Franska historiemålare
Personer i Frankrike under 1800-talet
Födda 1824
Avlidna 1888
Män
Svensk uppslagsbok
Harry Schwarz

Harry Heinz Schwarz, född 13 maj 1924 i Köln, Tyskland, död 24 februari 2010 i Johannesburg, Sydafrika var en tyskfödd sydafrikansk advokat, diplomat och politiker (Demokratiska partiet/progressiv, tidigare United Party), sitt lands ambassadör till USA från 1991 till 1995 och långvarig apartheidmotståndare, bland annat inom Sydafrikas parlament 1974 till 1991. Han har ofta härlett sin kamp mot diskriminering och fattigdom till sin tid som egendomslös immigrant samt från barndomen som jude i ett Tyskland under allt större tryck från nazismens inflytande.

Heinz Schwarz föddes i en judisk familj i Weimarrepubliken. Familjen kom 1934 till via Genua till Kapstaden som flyktingar undan nazisternas förföljelser. 1942 anmälde sig den 17-årige Schwarz som frivillig i andra världskriget och lade i processen till namnet "Harry" för att undvika pinsamheter vid eventuella konfrontationer med tyska soldater. Som pilot för flygvapnet deltog han i strider i Nordafrika och Italien.

Efter krigsslutet studerade Schwarz juridik vid Witwatersrand och grundlade en livslång vänskap med Nelson Mandela (ANC) och Joe Slovo (kommunistpartiet). Driven av motstånd till boernationalismen och den eskalerande rasåtskillnadspolitiken valdes han för oppositionspartiet United Party till Johannesburgs fullmäktige 1951, till Transvaals provinsråd 1958 och blev 1963 regional oppositionsledare. 1964 försvarade han den vite Jimmy Kantor i den ökända Rivoniarättegången, där Mandela och flera andra ANC-anhängare dömdes till livstids fängelse för sina roller i en rad planerade sabotage mot den sydafrikanska regimen.

1972 blev Schwarz ordförande för United Party i Transvaal, nominerades till i parlamentets underhus för Johannesburgförorten Yeoville och besegrade i valet 1974 sin företrädare, boern Marais Steyn, som gått över till Nationalistpartiet. Djupt kritisk till UP:s återhållsamma och kluvna profil i kampen mot rasåtskillnad övergick Schwarz 1975 till det av honom bildade Reformpartiet, samma år sammanslaget med Helen Suzmans allt starkare progressiva parti till Progressiva Reformpartiet. Under namnet Progressiva Federala Partiet, PFP - med, liksom namnet, löften om en federal maktdelning med rösträtt och deltagande för alla sydafrikaner - erövrade Suzman och Schwarz rollen som officiellt oppositionsparti i 1977 års val. Schwarz blev därmed skuggfinansminister, en post han behöll till 1987, då det radikala Konservativa partiet blev näst störst efter nationalisterna.

1991 lämnade Schwarz sin parlamentspost efter sjutton år då han utsetts till Sydafrikas ambassadör till USA av president F W de Klerk, en post han behöll sedan Mandela efterträtt de Klerk 1994. Han var även ambassadör till Barbados från 1993, men lämnade sina uppdrag 1995 för att istället leda en välgörenhetsfond för fattiga. 2000 avslutade Schwarz sitt politiska arbete sedan DP, PFP:s efterträdare sammanslagits med Marthinus van Schalkwyks Nya Nationalistparti till Democratic Alliance.

Han fortsatte sitt juridiska och ideella arbete till sin död i februari 2010 efter en kort tids sjukdom.

Födda 1924
Avlidna 2010
Sydafrikanska politiker under 1900-talet
Män
George Godwin

George Godwin, född 1815, död 1888, var en engelsk arkitekt och författare.

Han var vice president för Royal Institute of British Architects och från 1844 huvudredaktör för den betydelsefulla tidskriften The Builder. Bland hans byggnadsverk kan nämnas kyrkorna S:t Juda och S:t Lucas i South Kensington. Han skrev bland annat Essay on concrete (1835), The churches of London (1839), History in ruins (1853) och London shadows (1854) samt lämnade bidrag till The Builder, Civil engineer and architects' journal och Art journal.

Källor 

Födda 1815
Avlidna 1888
Engelska arkitekter
Män
Ledamöter av Royal Society
When a Man Loves a Woman

When a Man Loves a Woman är en amerikansk dramafilm från 1994, i regi av Luis Mandoki.

Handling 

Piloten Michael Green (Andy García) träffar Alice (Meg Ryan) på en bar och ber henne om en tjänst, att hämta ut hans kläder från kemtvätten då han på grund av en flygning inte hinner hämta kläderna själv. De fortsätter att träffas och bildar familj, men Alice har i hemlighet alkoholproblem som hon döljer för Michael.

Rollista i urval 
 Meg Ryan – Alice Green
 Andy García – Michael Green
 Lauren Tom – Amy
 Philip Seymour Hoffman – Gary
 Tina Majorino – Jess Green
 Mae Whitman – Casey Green
 Ellen Burstyn – Emily

Om filmen 
Filmen är baserad på tio sidor anteckningar skrivna av Orson Welles och ursprungligen var det tänkt att filmen skulle få titeln Significant Other.

Mottagande 
Filmen kritiseras ofta eftersom Michael inte upptäcker Alices alkoholproblem tidigare i filmen, men denna kritik är en aning missriktad av den anledningen att Michael reser mycket i sitt arbete och att alkoholister oftast är skickliga på att dölja sitt missbruk.

Referenser

Externa länkar 

 

Filmer 1994
Filmer från Touchstone Pictures
Amerikanska romantiska dramafilmer
Filmer om alkoholism
Magnus Rösman

Magnus Rösman, född den 18 november 1970 i Göteborg, är en svensk filmregissör.

Rösman regisserade tv-serien Häxdansen som sändes på SVT våren 2008 och som nominerades till Kristallen för Bästa Drama samma år. Han har också regisserat novellfilmen Headhunter (2004) inom SVT:s och Svenska Filminstitutets novellfilmssatsning.

Rösman arbetar med reklamfilm i Sverige och utomlands. I Sverige har han bland annat regisserat reklamfilmerna för Ica om Stig och de anställda i butiken.

Rösman började sin karriär som musikvideoregissör och har gjort musikvideor åt bland andra The Ark (It Takes a Fool to Remain Sane, One of us is gonna die young, Worrying kind), Håkan Hellström (Ramlar, Den fulaste flickan i världen, Nu kan du få mig så lätt), Weeping Willows (Touch me), Turbonegro (Fuck the world) och Lisa Miskovsky (Driving one of your cars).

Källor 
 http://www.magnusrosman.com/ - Personlig webbsida
 https://web.archive.org/web/20100711083533/http://www.resume.se/nyheter/2009/12/07/ica-regissoren-till-crispi/ Resume.se - Icaregissören till Crispi
 
 http://www.svd.se/kulturnoje/nyheter/haxkonster-pa-planen_983111.svd Svd.se - Häxkonster på planen
 http://www.dn.se/kultur-noje/film-tv/pa-mannens-planhalva-1.667485 - På männens planhalva
 http://dagensindustri.se//Functions/ReadArticle.aspx?DIArtId=%C2%A4%C5%93%E2%80%93%28A%C5%92%C3%8E81%C3%BC%C3%85v%C3%B4%C3%A2%C3%9BX%C3%BFA%C3%A5C%C2%B69 - Nystart för mannen bakom Icareklamen

Födda 1970
Män
Levande personer
Svenska filmregissörer
Regissörer från Göteborg
Svenska regissörer under 2000-talet
City of Ember

City of Ember är en film (genre: science fiction-fantasy) baserad på romanen av Jeanne DuPrau. Den regisserades av Gil Kenan efter ett manus av Caroline Thompson.

Externa länkar 
 Fox Walden site for Press 
 Production notes

Källor 

Filmer 2008
Amerikanska science fiction-filmer
Dystopisk film
Amerikanska filmer baserade på romaner
Amerikanska fantasyfilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer från Walden Media
Antoine Boulay de la Meurthe

Antoine Jacques Claude Joseph Boulay de la Meurthe, född 19 februari 1761, död 4 februari 1840, var en fransk politiker. Han var far till Henri och François Joseph Boulay de la Meurthe samt morfar till Alphonse Chodron de Courcel.

Boulay de la Meurthe ägnade sig först åt advokatverksamhet, men tog som frivillig 1792 värvning i franska armén och avancerade till kapten. År V (1797) invaldes han i de femhundrades råd, där han inom kort kom att spela en av de mest framträdande rollerna som ledare för kammarens moderata majoritetsparti. Han var anhängare till statskuppen 18 fructidor, varigenom rojalisterna utrensades. När direktoriets ställning undergrävts, var det han, som framtvingade de mest impopulära direktorerna Philippe-Antoine Merlin de Douai och Louis Marie de La Révellière-Lépeauxs avgång. Senare lierade han sig med bland andra Napoleon Bonaparte och Emmanuel Joseph Sieyès till att helt omkullkasta den bestående författningen, tog del i statskuppen 18 brumaire och blev under konsulatet och kejsardömet en av Bonapartes dugligaste ämbetsmän. Bland annat var han ordförande för statsrådets sektion för lagfrågor. Sina senare år tillbringade han borta från all offentlig verksamhet.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.

Franska politiker
Födda 1761
Avlidna 1840
Män
Svensk uppslagsbok
Henri Boulay de la Meurthe

Henri Georges Boulay de la Meurthe, född den 15 juli 1797 i Nancy, död den 24 november 1858 i Paris, var en fransk greve och politiker. Han var son till Antoine Boulay de la Meurthe.

Boulay de la Meurthe deltog i julirevolutionen 1830, och var medlem av deputeradekammaren 1837-39 och 1842-48, där han anslöt sig till bonapartisterna, och framförde flera förslag om upphävande av huset Bonapartes landsförvisning. År 1848 blev han medlem i nationalförsamlingen och 1849 dess vicepresident. Han understödde Napoleon III:s statskupp december 1851, varefter han tog säte i senaten. Boulay de la Meurte ivrade för de lägre klassernas höjande och ett förbättrat allmänt undervisningsväsen.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.

Franska grevar
Franska politiker under 1800-talet
Födda 1797
Avlidna 1858
Män
Svensk uppslagsbok
Dornier 228

Dornier 228 är ett tvåmotorigt propellerflygplan med STOL-egenskaper som tillverkas av bland andra Hindustan Aeronautics Limited i Indien på licens, och också av RUAG i Schweiz.

Externa länkar 

Passagerarflygplan
Tyska militärflygplan under kalla kriget
Italienska militärflygplan under kalla kriget
Flygplan tillverkade av Dornier
Ann-Britt Åsebol

Ann-Britt Sofia Åsebol, född 8 mars 1947 i Matteus församling i Stockholm, är en svensk politiker (moderat) och riksdagsledamot från Falun.

Åsebol har tidigare haft posten som oppositionsråd i Dalarnas läns landsting och varit engagerad inom kyrkopolitiken, som ordförande för Falu kyrkliga samfällighet. Hon har även varit rektor för Falu frigymnasium. År 2010 valdes Ann-Britt Åsebol in som ledamot i Sveriges riksdag för Moderata samlingspartiet i representation för Dalarnas län, efter att i riksdagsvalet 2010 (för vilket hon enligt egen uppgift bedrev en personvalskampanj) ha stått som andranamn på partiets riksdagsvalsedel i Dalarna. Åsebol fick 1855 personröster i riksdagsvalet 2010, vilket innebar 4,12 procent av personrösterna i Dalarnas län. Sina tre viktigaste frågor angav hon för SvT:s/SR:s webbplats valpejl.se vara företagarfrågor (vilket hon även tagit upp en intervju), arbetslinjen och seniorfrågor. Åsebol har tre barn.

Referenser

Externa länkar 

Ann-Britt Åsebol, egen webbsida på Moderaternas webbplats
Ann-Britt Åsebol, information på valpejl.se.

Ledamöter av Sveriges riksdag för Moderaterna
Svenska politiker under 2000-talet
Födda 1947
Levande personer
Kvinnor