kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Guld och gröna skogar

Guld och gröna skogar är ett studioalbum från 1983 av det svenska dansbandet Curt Haagers.

Låtlista
Guld och gröna skogar
Dolce vita (på engelska)
Septemberkväll
C'est si bon
Så'nt rår inte åren på
Linnéa
Emanuelle adjö (Manuel Goodbye)
Fri som en vind (Free Like a Bird)
Clap Clap Sound
Tiotusen röda rosor
Adios amor (på svenska)
Amore scusami
Tack för alla åren
Jag har älskat dig så länge jag kan minnas (Jeg har elsket dig)
Kommer du till sommaren

Externa länkar
Information i Svensk mediedatabas

Album av Curt Haagers
Album utgivna på Mariann Grammofon
Musikalbum 1983
Svenskspråkiga musikalbum
Albumettor i Sverige
Anton Florian av Liechtenstein

Anton Florian av Liechtenstein (), född 28 maj 1656 i Wilfersdorf i Österrike, död 11 oktober 1721 i Wien i Österrike, var en furste från huset Liechtenstein som Hartmann III:s fjortonde barn.

Biografi 

Under det spanska tronföljdskriget reste han till Spanien, där han var chefsintendent och premiärminister åt ärkehertig Karl. Anton Florian återvände till Wien för Karls kröning som kejsare. Han var kejserlig chefsintendent och ordförande för sekreta utskottet tills han dog.

År 1719 skapade Karl VI det nya furstendömet Liechtenstein från områdena Schellenberg och Vaduz, som redan tillhörde Liechtenstein-familjen. Detta gjordes för att Anton Florian skulle tas in i den tyska riksdagen, som krävde att alla medlemmar hade land som var direkt underordnat direkt kejsaren själv (i motsats till land som styrdes under den högre adeln). Sålunda blev Anton Florian den förste fursten av Liechtenstein. Det och Luxemburg är de enda staterna från Tysk-romerska riket som fortfarande existerar. 

Han blev den 591:a riddaren av Gyllene skinnets orden i Österrike.

Familj 

Han gifte sig den 15 oktober 1679 i Graupen med grevinna Eleonore Barbara av Thun och Hohenstein och tillsammans fick de elva barn, varav de flesta dog i tidig barndom:

 Frans Augustin (1680–1681)
 Eleonore (1681–1682)
 Antonia Maria Eleonore (12 januari 1683 – 19 december 1715)
 Karl Josef Florian (född och död 1685)
 Anton Ignaz Josef (1689–1690)
 Josef Johan Adam (27 maj 1690 – 17 december 1732), furste av Liechtenstein
 Innozenz Frans Anton (1693–1707)
 Maria Karoline Anna (23 augusti 1694 – 16 april 1735)
 Karl Josef (1697–1704)
 Anna Maria (11 september 1699 – 20 januari 1753), furstinna av Liechtenstein
 Maria Eleonore (1703 – 18 juli 1757), gift med Fredrik August av Harrach-Rohrau

Anfäder

Referenser 

 
 
 

Födda 1656
Avlidna 1721
Män
Liechtensteins regenter
Personer i Liechtenstein under 1700-talet
Huset Liechtenstein
Curt Haagers 13

Curt Haagers 13, även kallat Något jag önskat, är ett studioalbum från 1997 av det svenska dansbandet Curt Haagers. En del låtar är på engelska.

Låtlista
Skriv ett brev - (text och musik av Patrik Ahlm och Maritha Höglund)
Något jag önskat - (text och musik av Bert Månsson)
Fina Stina - (text och musik av Rune Wallebom)
När jag blundar - (text och musik av Peter Bergqvist och Hans Backström)
Ett litet bord för två - (text och musik av Mikael Wendt och Christer Lundh)
Regniga natt - (text och musik av Harald Pettersén och Thor Norås)
Du tog mitt hjärta - (text och musik av Peter Bergqvist och Hans Backström)
Tweedle Dee - (text och musik av Winfield Scott och Lasse Sahlin)
Everybody Loves Somebody - (text och musik av Ken Lane och Irving Taylor)
Kommer hem - (text och musik av Jörgen Andersson och Lennart Dahlberg)
My Bonnie - (traditionell)
En sommardröm i vitt - (text och musik av Rolf Arland och Bengt Sten)
Sanna mina ord - (text och musik av Thomas G:son)
När vindarna vänder om - (text och musik av Tommy Gunnarsson och Elisabeth Lord)

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Information i Svensk mediedatabas

Album av Curt Haagers
Album utgivna på Mariann Grammofon
Musikalbum 1997
Flerspråkiga musikalbum
Soleado

"Soleado" är en melodi komponerad av "Zacar", pseudonym för den italienske tonsättaren Ciro Dammicco, och baserad på hans tidigare komposition "Le rose blu" från 1972. Den första inspelningen gjordes 1974 som vokalis av Daniel Sentacruz Ensemble, där Dammicco var medlem.

Melodin har textsatts på flera språk med helt olika innehåll i texten. Michael Holm gjorde 1974 en tysk version med titeln Tränen Lügen Nicht. Som julsången When a Child is Born med sång av Johnny Mathis blev låten 1976 en hit i Storbritannien. Moacir Franco har gjort en spansk version som heter Soleado (med sång). På tjeckiska spelade Karel Gott in en version med temat kärlek.

Soleado har spelats in av ett stort antal artister, som Mireille Mathieu, Percy Faith, Paul Mauriat, Fausto Papetti. Gigi D'Agostino har även gjort en trance-remix av melodin.

1970-talets sånger
Italienskspråkiga sånger
Pavel Aleksandrovitj av Ryssland

Storfurst Pavel Aleksandrovitj av Ryssland (Paul Alexandrovitj), född 3 oktober 1860, död 30 januari 1919 i Petrograd (avrättad). Han var son till Alexander II av Ryssland och prinsessan Maria av Hessen und bei Rhein.

Gift 1:a gången 1889 med prinsessan Alexandra av Grekland och Danmark, 1870–1891. De blev morföräldrar till Lennart Bernadotte på Mainau.

Barn:
 Storfurstinnan Maria Pavlovna av Ryssland (1890–1958), gift med 1908–1914 prins Wilhelm av Sverige
 Storfurst Dimitrij Pavlovitj av Ryssland (1891–1942), gift med Audrey Emery (skilda)

Efter första gemålens död lämnade han barnen i broderns Sergejs vård och var länge bosatt i Paris. Gift där 2:a gången med den frånskilda Olga Karnovitj (1866–1929), upphöjd till grevinna von Hohenfelsen 1902 och prinsessa Paley 1915.

Han återvände med familjen till Ryssland och S:t Petersburg i samband med krigsutbrottet 1914.

Barn:
 Vladimir Paley (1897–1918) (skjuten)
 Irina Paley (1903–1990) gift med 1) storfurst Feodor av Ryssland (skilda 1936), 2) Hubert de Montbrison
 Natalia Paley (1905–1981) gift med 1) Lucien Lelong (skilda 1937), 2) John Chapman Wilson

Källor
 Maria Pavlovna, "Boken om mitt liv", Stockholm 1930

Noter

Ryska storfurstar
Romanov
Personer som blivit avrättade av Sovjetunionen
Mottagare av Sankt Andreas orden
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Personer från Sankt Petersburg
Födda 1860
Avlidna 1919
Män
Alexandra av Grekland och Danmark

Denna artikel behandlar storfurstinnan av Ryssland. För titulärdrottningen av Jugoslavien, se Alexandra av Jugoslavien.

Prinsessan Alexandra av Grekland och Danmark, eller Alexandra Georgijevna, storfurstinna av Ryssland, född 30 augusti 1870 på Korfu i Grekland, död 24 september 1891 (i barnsäng) nära Moskva. Dotter till kung Georg I av Grekland och storfurstinnan Olga Konstantinovna av Ryssland. Allmänt kallad "Grekinnan Alix" eller "Aline".

Biografi

Gift 1889 med Alexander II av Rysslands son storfurst Pavel Aleksandrovitj. Paret blev morföräldrar till greve Lennart Bernadotte på Mainau.

Barn:
 Maria Pavlovna av Ryssland (1890–1958), gift med 1) prins Wilhelm av Sverige (skilda 1914), 2) furst Sergej Putiatin (1893–1966) (skilda 1924)
 Storfurst Dimitrij Pavlovitj av Ryssland (1891–1942), gift med Audrey Emery (skilda 1937)

Alexandra beskrivs som mjuk och älskvärd och allmänt omtyckt. Hon hade lärt känna Pavel och blivit förälskad i honom under hans besök i Grekland, där han ofta vistades på grund av sina lungproblem, och under hennes familjs semesterbesök i Ryssland.

Hon avled under sin sista graviditet efter att ha fallit då hon hoppade i en roddbåt, vilket satte igång förlossningen, förorsakade en koma och ledde till hennes död sex dagar senare i en ålder av tjugoett år och tjugofem dagar.

Alexandra-sjukhuset i Aten fick sitt namn efter henne, liksom Alexandra-gatan i Aten.

Referenser

Externa länkar 

Födda 1870
Avlidna 1891
Huset Glücksburg
Grekiska prinsessor
Ryska storfurstinnor
Kvinnor
Romanov
Personer som dött i barnsäng
Carl Johan Lohman

Carl Johan Lohman, född 10 februari 1694 i Stockholm, död 4 februari 1759 i Tierp, var en svensk skald, präst, kyrkoherde och riksdagsman.

Biografi
Lohman far, Johan Lohman, var en från Tyskland invandrad skräddare. Efter studier i Uppsala 1710-1716 prästvigdes han 1717. Han följde som  armépräst med på Karl XII:s norska fälttåg 1718 och höll första söndagen i adventet vid Fredrikshald den sista predikan kungen skulle komma att höra. Efter denna sista predikan utsåg kungen, som skulle komma att dö på kvällen samma dag, Lohman till hovpredikant. 

Lohman följde sedan kungens lik och den besegrade armén tillbaka till Stockholm där han verkade som notarie vid hovkonsistoriet och regementspräst för livdrabanterna, för att 1731 utses tills kyrkoherde och senare samma år till kontraktsprost i Tierp. Han blev år 1751 riksdagsman och teologie doktor.

Tillsammans med sin fru Rebecka Fahlberg, en köpmansdotter som han gift sig med 1718, fick han 12 barn.

Lohman skrev främst tillfällighetsdikt till bröllop och begravningar, men de samlades aldrig i bokform under hans livstid. Tomas Tranströmer, som forskat något om författaren och gett ut ett dikturval, håller honom som "den suveränaste poetiska artisten mellan Stiernhielm och Kellgren" 1819 års psalmbok innehöll två psalmer av Lohman, nr 81 och 91. Milde människornas vän (1819 nr 81) är en översättning från den tyske psalmförfattaren Benjamin Schmolck. Denna psalm fanns med i förslaget till ny psalmbok, men togs inte med i 1937 års psalmbok. Den andra psalmen, Ditt huvud, Jesu, böjes, är en översättning från Paul Gerhardts psalmtext, som senare bearbetades av Samuel Ödmann, med nr 91 i 1819 års psalmbok; den fick däremot behålla sin plats och numrering, men Lohmans namn togs bort vid publiceringen i 1937 års psalmbok.

  Oss aftonrodnan om vår levnads-kväll påminner.
           Den svarta jorden är det som vi skola bli.
           I skuggan kunna vi oss själv som skuggor si.
      Vårt dagatal så fort som själva strömmen rinner.
      Vart skepp oss lär, hur vi till dödens öar segla.
      Vid varje spegel vi, själv glas, i glas oss spegla."

Bibliografi

Källor

Externa länkar 
  
Samlade vitterhetsarbeten af svenska författare från Stjernhjelm till Dalin  - NITTONDE DELEN. JOHAN GÖSTAF HALLMAN, GUSTAF PALMFELT OCH CARL JOHAN LOHMAN - Projekt Runeberg

Vidare läsning

’Far fort, wår Unders-kung til thet Tig Herren drifwer’: Undermän, hjältar och Sveriges fall i Lohmans och Freses tillfällesdikter 

Prästeståndets riksdagsledamöter
Svenska psalmförfattare
Svenska barockpoeter
Svenskspråkiga poeter
Svenska präster under 1700-talet
Svenska författare under 1700-talet
Födda 1694
Avlidna 1759
Män
Politiker från Stockholm
Författare från Stockholm
Präster från Stockholm
Poeter efter nationalitet
Fröken Liwin

Fröken Liwin är en roman av Marika Stiernstedt. När boken kom ut 1925 väckte den mycket stor uppmärksamhet och blev en av hennes största försäljningsframgångar i såväl Sverige som utomlands.

Handling

Fröken Liwin är en ung kvinna ur den övre medelklassen som råkar i olycka (blir gravid). Innan detta syns flyttar hon från sin småstad i landsorten till Stockholm under förevändning att gå en utbildning. Hon inackorderar sig hos en barnmorska och visar sig inte ute förrän hon är förlöst. Det hatade barnet hämtas av en änglamakerska, och hon är äntligen befriad. Tvärt emot vad hon föreställt sig börjar nu en svår tid; barnet kommer ständigt att vara närvarande i hennes tankar. Hon plågas svårt och utsätter sin omgivning för nyckfulla humörsvängningar. Efter 15 år beslutar hon sig för att försöka hitta barnet, som visar sig vara vid liv och är fosterbarn i en familj. Med moderns rätt fordrar hon tillbaka barnet. Men barnet har rotat sig hos sin fosterfamilj och kan inte finna sig tillrätta hos Fröken Liwin. En tid efter att barnet återvänt till sina fosterföräldrar blir Fröken Liwin dödligt sjuk och kallar till sig sin dotter som sitter hos henne tills hon är död. När man sedan öppnar hennes testamente har hon föranstaltat att det som tidigare varit hemligt ska offentliggöras. I alla Stockholms största tidningar ska hennes dödsannons införas och avslutas med orden; Efterlämnande oändligt älskad dotter. Marika Stiernstedt fördömer ett samhälle som behandlar sina kvinnor på detta sätt.

Boken gjorde mycket starkt intryck på sina samtida läsare. Många har sedan misstänkt att berättelsen vilar på Marika Stiernstedts egna erfarenheter.  I förordet till den nya upplagen  1947 avfärdar hon detta. Hon skriver:  "Hur många har inte frågat mig: -Denna fröken Liwin, till henne måste ni väl fått uppslag från någon människa ni mött? Men romanen har i verkligheten tillkommit på helt annat sätt. Genom svenska pressen gick något år eller ett par innan jag skrev Fröken Liwin, historien om ett flickebarn, ännu skolåldern, som vuxit upp i ett fosterhem. En vacker dag dyker barnets rätta mor upp från Amerika, gift och ganska bärgad, och fordrar att få igen sin dotter, vilket hon under fjorton år föga eller inte alls frågat efter. Fosterföräldrarna som älskade flickan ville inte skiljas från henne och höll på sin moraliska rätt att få behålla henne. Jag minns inte mer hur det hela slutade, men fallet diskuterades åtskilligt - och se där hade jag mitt uppslag! Det var alltså Matti (flickan i boken) och inte hennes mor som förde in mig på de funderingar, ur vilka romanen småningom utvecklade sig och fick form och för mig levande realitet."

Skönlitteratur 1925
Giovanni Tonucci

Giovanni Tonucci, född 4 december 1941 i Fano (PU), Italien, är en katolsk präst, titulärärkebiskop av Torcello.

Ärkebiskop Tonucci utnämndes den 16 oktober 2004 till nuntie (påvligt sändebud) för Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge. Han lämnade denna post den 18 oktober 2007.

Bibliografi
 Giovanni Tonucci, "God's letter to me – 101 questions and answers on the Bible".
 Giovanni Tonucci; Roberto Ansuini, "Don Paolo". Text av Paolo Tonucci [et al.], Fondazione Cassa di Risparmio di Fano, Grapho 5, 2004.
 Giovanni Tonucci, "Visioni di un pellegrino. Le foto di Mzee Mwenda". Gegliedert italienisch/englische, Velar, 2006. .
 Giovanni Tonucci; Massimo Ciavaglia, "El Vangel cum l'ha scrit San Marc". (dialekt av Fano), Ven. Confraternitas Sanctae Mariae Suffragii, Fano, 2007.

Se även
 Apostolisk nuntie
 Apostoliska nuntiaturen

Externa länkar

 Catholic Hierarchy – Giovanni Tonucci

Födda 1941
Romersk-katolska ärkebiskopar
Heliga stolens diplomater
Personligheter inom romersk-katolska kyrkan i Sverige
Män
Levande personer
Personer från Fano
Alumner från Påvliga diplomatiska akademin
Anita Roddick

Anita Lucia Roddick, DBE, född Perella 23 oktober 1942 i Littlehampton, West Sussex, död 10 september 2007 i Chichester, West Sussex, var en brittisk entreprenör och grundare av kosmetikakedjan Body Shop.

Hon var gift och hade två barn.

Källor

Externa länkar
 Officiell webbplats

Kvinnor
Personer inom Storbritanniens näringsliv under 1900-talet
Födda 1942
Avlidna 2007
Marskalk av Italien

Marskalk av Italien (italienska: Maresciallo d'Italia) var en tjänstegrad i den italienska armén 1924 - 1946.

Historisk översikt
Graden infördes av fascistregeringen för att hylla överbefälhavarna från första världskriget, Cadona och Diaz, och var den högsta graden i armén till 1938 då Mussolini tilldelade sig själv och kung Viktor Emanuel II graden Förste marskalk av Imperiet (it. Primo Maresciallo dell'Impero). För flottan hette motsvarande grad Storamiral (it. Grande Ammiraglio) och för flygvapnet  flygmarskalk (it. Maresciallo dell'Aria. Alla dessa tjänstegrader avskaffades när Italien blev republik 1946.

Marskalkar av Italien
(datum för utnämnande inom parentes)

Första världskriget
Luigi Cadorna (4 november 1924) 
Armando Diaz (4 november 1924) 
Emmanuel Filiberto av Aosta (25 juni 1926) 
Pietro Badoglio (25 juni 1926) 
Enrico Caviglia (25 juni 1926) 
Gaetano Giardino (25 juni 1926) 
Guglielmo Pecori Giraldi (25 juni 1926)

Abessinienkriget
Emilio De Bono (16 november 1935) 
Rodolfo Graziani (9 maj 1936) 

Andra världskriget
Ugo Cavallero (1 juli 1942) 
Ettore Bastico (12 augusti 1942) 
Umberto II (29 oktober 1942) 
Giovanni Messe (12 maj 1943)

Storamiral
Paolo Thaon di Revel (4 november 1924)

Flygmarskalk
Italo Balbo (13 augusti 1933)

Referenser

Se även
Militära grader i Italien under andra världskriget
Kulturell friställning

Kulturell friställning är ett begrepp gällande att människor inte föds till ett färdigt kulturellt mönster utan att de själva kan påverka sin framtid. Den kulturell friställningen har ökat under senare tid, något som skapar möjligheter att frigöra sig men även kan leda till otrygghet. Detta påverkar bland annat utbildningen.

Se även
Ideologisk makt

Källor 
 "Utgå från elevernas kultur" - Pedagogiska magasinet 2004-05-19

Sociologi
Kulturvetenskap
Thomas Wågström

Thomas Wågström, född 1955, är en svensk fotograf bosatt i Stockholm. 

Wågström arbetar med egna projekt och gör fotoböcker och utställningar. Wågströms bok Boxare utsågs 2004 vid Hasselblad Center till en av de 32 mest betydelsefulla svenska fotoböckerna. Han fick 2010 i uppdrag av Nationalmuseum att ta årets hedersporträtt på Ingvar Kamprad. Han erhöll 2015 särskild författarpenning från Författarfonden.

Bibliografi
På insidan av allvaret : ett tillstånd, Legus förlag, 1994, 
Boxare, Raster förlag, 2000, 
Slaget noll / The Zero Moment, Journal, 2006,  
Observationer, Raster förlag, 2009,  
Allt som är i Himmelen, Bokförlaget Max Ström, 2012, 
Alt som er i Himmelen, Pelikanen forlag, 2012, 
Nackar, Bokförlaget Max Ström, 2014, 
Necks, Bokförlaget Max Ström, 2014, 
Nakker, Pelikanen forlag, 2014, 
Svart, T 55, 2015,

Priser och stipendier
ICP Annual Infinity Awards, 1995 (nominerad)
Bästa Fotobok, 1996 och 2001 (nominerad)
Svensk Bokkonst 1995, 2006, 2009
Författarfonden 1996, 2001, 2007-08, 2010-14, 2015
Konstnärsnämnden 1984, 1990, 2012
Arbetets Museums Dokumentärfotopris 2010

Externa länkar
Officiell webbplats

Födda 1955
Svenska fotografer
Män
Levande personer
Ärtemarks kyrka

Ärtemarks kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Ärtemarks församling i Karlstads stift. Kyrkan ligger på en hög udde omgiven på tre sidor av sjön Ärtingen i Bengtsfors kommun.

Kyrkobyggnaden
Kyrkans äldsta delar tror man är från 1200-talet. Lignell berättar att det genom ett kungligt brev 1640 anslogs 4 tunnor spannmål till reparation av kyrkan efter att den blivit skadad av en orkan. År 1728 byggdes kyrkan ut åt öster då nuvarande tresidiga kor och en sakristia tillkom. Troligen byggdes då ett vapenhus i väster, vilket revs när tornet byggdes 1893. En reparation genomfördes 1937. Vid kyrkan finns en minnessten över John Brynteson, "guldkungen", som föddes i Ärtemark.

Byggnaden är uppförd i gråsten täckt av vit spritputs. Sadeltaket över långhus och sakristia är täckt med skiffer. Kortaket är valmat och tornet kröns av en koppartäckt spira. Exteriören har nygotiska stildrag. Ingångar finns genom tornets vapenhus och en dörr in till sakristian från öster. 

Interiören har vitputsade väggar och takets trätunnvalv är ljust målat. På långsidornas finns stora rundbågiga fönster.

Inventarier

 Dopfunten i täljsten är 70 cm hög och dateras till omkring år 1200. Den har ornamentik utförd av den norske så kallade Tunemästaren och anses vara Dalslands kanske mest genomarbetade och vackra dopfunt. Längs cuppans övre rand finns en flärbård och därunder i ett mittfält böljande rankor. Därunder en bandornamentik och nedtill skraffering. Skaftet har en kraftig repstav på mitten. Foten har överst två ritsar och där under en skraffering som avbryts av ett ullsaxliknande mönster. Uttömningshål finns i funtens mitt. Den har varit spräckt men är lagad. 
 Altaret har sedan 1987 ett fundament av betong med två markerade kors på sidorna. Altarhällen, troligen i kalksten, är av äldre datum.
 Altaruppsatsen är utförd 1739 av Nils Falk och färgsatt 1740 av Hans Georg Schüffner.
 Altarringen är troligen från 1893, men delades 1987 på mitten och fick infällda hjul.
 I koret finns två sjuarmade ljusstakar som är kopior av ljusstakarna i Skara domkyrka.
 Predikstolen i provinsiell barock är utförd 1767 av Isak Schullström och korg och baldakin är mönstermålade i rött och blått.

Orgel
1893 byggde E A Setterquist & Son, Örebro en orgel. Den flyttades och delvis uppsatt i Orsbyns Missionshus, Ärtemark.
Fasaden till orgeln på läktaren i väster, i nyklassicistisk stil och gråmålad med förgyllningar, härstammar från 1893 års orgel. Det äldre verket avyttrades 1937 och istället tillkom ett nytt tillverkat av A. Magnusson Orgelbyggeri AB, Göteborg. Orgeln har fria och fasta kombinationer samt registersvällare. Den är pneumatisk och har rooseweltlådor. Tonomfånget är 56/30. 

En genomgripande ombyggnad utfördes 2006 av Lindegren Orgelbyggeri AB. Då kombinerades ett nytt digitalt spelbord av märket Allén (48 stämmor, 2 tremulanter) med den befintliga piporgelns 12 stämmor och orgeln fick tre manualer och pedal.

Referenser

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Bengtsfors kommun
Kyrkobyggnader i Karlstads stift
Edens fenval

Edens fenval (Balaenoptera edeni) är en art i familjen fenvalar. Det fastställdes först 1993 efter genetiska undersökningar att djuret utgör en egen art. Tidigare antogs att valen var en underart till Brydes fenval.

Edens fenval förekommer i tropiska och subtropiska havsregioner, den lever i östra Indiska oceanen och i västra Stilla havet främst vid Filippinerna och Indonesien. Till utseendet liknar den Brydes fenval men blir med en längd av 7 till 10 meter betydligt mindre. Därför kallas den på engelska även "Pygmy Bryde's Whale".

På grund av att alla undersökningar härstammar från döda individer är nästan ingenting känt om valens levnadssätt. Det antas att den har liknande vanor som Brydes fenval som lever i mindre grupper och äter fiskar. Angående populationen och hot finns inga uppgifter.

Källor 

Fenvalar
Balaenoptera

Balaenoptera är ett släkte i familjen fenvalar (Balaenopteridae). Det andra släktet i familjen är Megaptera, som bara består av arten knölval.

Utseende 

Liksom knölvalen har arterna 10 till 100 långsträckta hudveck på undersidan som går från munnen till naveln och som underlättar munnens öppnande. Varje hudveck är 2,5 till 5 cm djup. Dessa valar har, i jämförelse med rätvalar, en mera långsträckt bål, en spetsigare bröstfena, kortare och mindre rörliga barder samt en mindre och mjukare tunga. I jämförelse med knölvalen har de tydligt mindre bukfenor. Ryggfenan påminner mer om en skära i formen jämförd med knölvalens trekantiga ryggfena. Med blåvalen innefattar släktet den största djurarten som förekommer och som förekom på jorden.

Arter 
Wilson & Reeder (2005) listar 6 arter i släktet. Balaenoptera omurai som beskrevs 2004 var inte än med i listan men den godkänns av IUCN.
 Vikval (Balaenoptera acutorostrata)
 Antarktisk vikval (B. bonarensis)
 Sejval (B. borealis)
 Edens fenval (B. edeni) och Brydes fenval (B. brydei), sammanfattas ofta till en art
 Blåval (B. musculus)
 B. omurai
 Sillval (B. physalus)

Källor

Noter 

Fenvalar
Balaenopteridae