kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bergsøe

Bergsøe är ett danskt efternamn, som burits av bland andra:

Adolph Frederik Bergsøe (1806–1854), dansk statistiker
Paul Bergsøe (1872–1963), dansk civilingenjör och företagsledare
Vilhelm Bergsøe (1835–1911), dansk zoolog och skönlitterär författare

Danska efternamn
Soluna Samay

Soluna Samay, född 27 augusti 1990 i Guatemala City, är en dansk-guatemalansk sångerska.

Biografi 
Soluna föddes i Guatemala där hon dessutom växte upp. Hennes far är tysk medan hennes mor är schweizisk. "Sol" betyder sol på spanska och "Luna" betyder måne på spanska. När Soluna var 10 år, år 2000, flyttade familjen till Danmark där de bodde på ön Bornholm. De köpte ett litet hus på landet som de renoverade. Idag bor Soluna dock i huvudstaden Köpenhamn. Hon talar fem språk flytande, däribland engelska, danska, spanska och tyska. Hon kan spela trummor, elbas och kontrabas. Hon skriver även låtar själv.

Hon började sjunga när hon var sex år gammal då hon hjälpte sin far som tjänade sina pengar genom att spela musik på gatan. Under hela sin uppväxt framträdde hon inför folk i några av världens största städer med gatan som scen. Hennes far lärde henne spela trummor, bas och gitarr och innan hon var 10 år gammal skrev hon sina första sånger själv. Sedan dess har hon spelat ute både själv och tillsammans med sin far.

Karriär 
Samay började sin musikkarriär i duon Gee Gee & Soluna, tillsammans med sin far Gerd George Kettel (född 1959) som också går under artistnamnet Gee Gee Kettel. Tillsammans har de släppt ett par album. Hon släppte en solosingel redan 2003 även om hennes solokarriär inte började på allvar förrän 2011.

Hon släppte sitt debut-soloalbum Sing Out Loud den 23 september 2011. Albumet producerades av Jesper Mejlvang och Michael Friis.

Eurovision 

Hon representerade Danmark i Eurovision Song Contest 2012 med låten "Should've Known Better" efter sin seger i Dansk Melodi Grand Prix 2012. Hon deltog i den första semifinalen den 22 maj. Där tog hon sig vidare till finalen som hölls den 26 maj. Med sig på scenen hade hon sitt band som består av musiker från olika nationaliteter. Hon hamnade på 23:e plats av 26 tävlande och fick 21 poäng.

Remée och Chief 1 som skrivit låten "Should've Known Better" hittade Soluna genom internet då de sökte efter en solosångerska för att framföra deras bidrag till Dansk Melodi Grand Prix 2012.

Den 26 januari 2013 framträdde hon med sin nya singel "Humble" i Dansk Melodi Grand Prix 2013, ett år efter att hon själv vunnit tävlingen.

Diskografi

Album 

2011 – Sing Out Loud

Singlar 

2003 – "I Wish I Was a Seagull" 
2011 – "Two Seconds Ago"
2011 – "Should've Known Better"
2012 – "Come Again (The Quetzal)"
2012 – "Humble"

Gee Gee & Soluna album 

2001 – The Beat Goes On
2004 – Thinking Of You
2006 – Movin' On
2007 – Lucky Seven
2008 – Just Passing Through
2009 – Streetwise
2011 – The Best & the Rest

Referenser 
Officiell Biografi (engelska)

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 Officiell Youtube
 Officiell Facebook
 Officiell Myspace
 Deltagarprofil på eurovision.tv

Födda 1990
Kvinnor
Levande personer
Artister som representerat Danmark i Eurovision Song Contest
Danska sångare
Guatemalanska sångare
Deltagare i Eurovision Song Contest 2012
Personer från Guatemala City
Frankenthalmanufakturen

Frankenthalmanufakturen var en tysk porslinsfabrik i Frankenthal, verksam 1755-1800.

Fabriken grundades 1755 av Paul Hannong, som hade fått privilegium av Karl Theodor, kurfurste av Bayern. Den leddes av Hannings son Charles-François och efter dennes död den yngre brodern Joseph Adam. Perioden 1755-61, då Johann W. Lanz var modellmästare, var fabrikens guldålder. Samtidigt med honom arbetade 1758-1764 Johann Friedrich Lück vid Frankenthal. 1762 köpte kurfursten Karl Theodor fabriken, som han 1795 utarrenderade till bröderna van Recum. Den lades ner 1800.

Källor 
 Durdík, Jan (red.), Den stora antikvitetsboken, Folket i bild, Stockholm, 1971

Porslinsmärken
Min kära är en ros

Min kära är en ros är en svensk film från 1963 i regi av Hasse Ekman. Filmen är baserad på Bo Skölds pjäs med samma namn från 1962. I huvudrollerna ses Gunnar Björnstrand, Gunnel Lindblom och Alf Kjellin.

Om filmen 
Filmen premiärvisades 26 december 1963 på bland annat biografen Sture i Stockholm. Filmfotograf var Gunnar Fischer.

Rollista (i urval) 
Gunnar Björnstrand - Georg Ehnström, fil. dr
Gunnel Lindblom - Nini Ahlgren
Alf Kjellin - P.G. Nilsson, fabrikör
Åke Grönberg - Edling, byggmästare
Sif Ruud - fröken Tullberg
Fam Ekman - Clary, fröken Tullbergs dotter
Kent Andersson - Sven, ledaren för gänget
Ingvar Hirdwall - Pajen, yngling i gänget 
Olle Björling - yngling i gänget

Externa länkar 

Svenska filmer 1963
Filmer i regi av Hasse Ekman
Svenskspråkiga filmer
Svenska filmer baserade på pjäser
Svenska 1960-talsfilmer
Sing Out Loud

Sing Out Loud är debutalbumet från den danska-guatemalanska sångerskan Soluna Samay. Det släpptes den 23 september 2011 och är producerat av Jesper Mejlvang och Michael Friis. Albumet innehåller fjorton låtar.

Låtlista 
 Two Seconds Ago - 3:37
 Insanity - 4:09
 My Own Medicine - 2:27
 Everything You Do - 3:43
 Pipe Dream - 3:58
 World In Colors - 3:44
 Mama - 4:09
 Like A Rose - 5:21
 Sing Out Loud - 4:01
 Number 24 - 3:35
 Do You Understand Me Now - 3:22
 All This Time - 3:41
 Winter Song - 3:59
 See You In June - 4:20

Musikvideor 
 "Two Seconds Ago" (Officiell singel)
 "My Own Medicine"
 "Everything You Do"

Referenser 

Debutalbum 2011
Danska musikalbum
Margaret Rogers

Margaret 'Maggie' Rogers (1874–1953) var tjänsteflicka i Vita huset och arbetade där i 30 år (1909–1939), under de amerikanska presidenterna Taft, Wilson, Harding, Coolidge, Hoover, och delar av Franklin D. Roosevelts regeringstid, och arbetade sig slutligen upp till huvudhembiträde.

Hennes anställningsår uppmärksammades senare även i boken My Thirty Years Backstairs at the White House av hennes dotter, Lillian Rogers Parks, som arbetade som sömmerska, också i Vita huset. Boken gjordes senare till miniserie av Ed Friendly Productions.

Emmett Rogers, Jr., Margarets son, arbetade inom den amerikanska militären, men råkade ut för en gasattack i första världskriget och drog sig tillbaka till Arizona av hälsoskäl.

Se även
Eugene Allen

Referenser

Hembiträden
Personal i Vita huset
Kvinnor
Födda 1874
Avlidna 1953
Personer i USA under 1900-talet
Gustaf Fincke

Gustaf Fincke, född omkring 1510, död omkring 1566, var en svensk ämbetsman och diplomat. Han var far till Gödik Fincke och bror till Jöran Fincke.

Fincke var son till Gödike Fincke och Margareta Gustavsdotter (Slatte). Han förordnades av Gustav Vasa till slottsloven på Stockholms slott, varifrån han förflyttades som hövitsman till Nyslott 1547. Under Nyslott lydde Savolax län, där Fincke var ivrigt verksam för landets uppodling. 1559, då hertig Johan för kronprins Eriks räkning företog den kända friarambassaden till drottning Elisabeth i England, utnämndes Gustaf Fincke till befallningsman över Finland, och slogs för sina förtjänster till riddare vid Erik XIV:s kröning 1561. Efter att samma år utnämnts till ståthållare i Reval, utnämndes han för andra gången till guvernör över Finland 1562 och sändes 1563 med några andra svenska adelsmän till Moskva, för att försöka avvärja ett hotande krig med Ryssland. 1566 kallades han till ståthållare över Finland, Österbotten och Åland, och avled troligen kort därefter.

Källor

Män
Födda 1500-talet
Avlidna 1560-talet
Svenska ämbetsmän under 1500-talet
Svenska diplomater under 1500-talet
Per Fjellström

Per Ericsson Fjellström, född 2 augusti 1719 i Stockholm, död där 24 mars 1790, var en svensk porträttmålare.

Han var son till kronobefallningsmannen på Gotland Eric Fjellström och Catharina Herråker och från 1764 gift med Catharina Charlotta von Brobergen.

Fjellström var senast från 1740 elev hos Olof Arenius. År 1759 befann han sig i Paris för studier för Alexander Roslin men återvände därefter till Stockholm som elev till Arenius. Hans äldsta kända porträtt är daterat 1743 och Fjellström var verksam åtminstone in på 1770-talet. 1773-1775 var han kamrerare vid Kungliga Operans klädesmagasin. Bland hans elever märks Nils Schillmark.

Han var under en period verksam i Österbotten och utförde där för Gamlakarleby kyrka ett porträtt av prosten Anders Chydenius 1766 och för Pyhäjoki kyrka porträttet av prosten Nils Mathesius och hans maka. Bland porträtten utförda i Sverige märks ett av Carl Hårleman. Fjellström är representerad vid Statens porträttsamling på Gripsholm med egna oríginalporträtt och kopior av andra målares porträtt.

Källor
Svenskt konstnärslexikon del II sid 203, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

 

Svenska porträttmålare
Svenska målare under 1700-talet
Födda 1719
Avlidna 1790
Män
Lillian Rogers Parks

Lillian Rogers Parks, född 1 februari 1897, död 6 november 1997, var en amerikansk tjänsteflicka och sömmerska som arbetade i Vita huset.

Tillsammans med journalisten Frances Spatz Leighton, medförfattare till flera böcker om Vita huset, publicerade Parks My Thirty Years Backstairs at the White House. Boken behandlar en över 60 år lång period i hushållspersonalens liv i Vita huset. Den behandlar bland annat Parks upplevelser som sömmerska, och hennes mor, Margaret 'Maggie' Rogers, som arbetade som tjänsteflicka där i 30 år. Många av de gåvor hon fick (vilket avslöjades i boken) av amerikanska presidenter blev senare betydande artefakter och samlarföremål i samband med amerikansk presidenthistoria, vilket slutligen resulterade i Raleigh DeGeer Amyx-samlingen.  Hon publicerade 1981 också The Roosevelts: a Family in Turmoil tillsammans med Frances Spatz Leighton.

Publikationer
1961: My Thirty Years Backstairs at the White House. New York: Fleet (med F. S. Leighton)
1969: It Was Fun Working at the White House. New York: Fleet (med F. S. Leighton)
1981: The Roosevelts: a Family in Turmoil. Englewood Cliffs: Prentice-Hall  (med F. S. Leighton)

Källor

Fotnoter

Amerikaner
Hembiträden
Amerikanska fackboksförfattare
Engelskspråkiga fackboksförfattare
Kvinnor
Födda 1897
Avlidna 1997
Personal i Vita huset
Personer i USA under 1900-talet
Hundraåringar
Ferdinand Flach

Ulrik Ferdinand Flach, född 29 mars 1820 i Sandhems socken, död 26 december 1891 i Stockholm, var en svensk skolman och läroboksförfattare.

Ulrik Ferdinand Flach var son till brukspatronen Hans Philip Flach och hans hustru Mathilda Magdalena Oijens. Efter läroverksstudier i Skara blev Flach student i Uppsala 1838 och filosofie magister där 1845. År 1849 utnämndes han till kollega vid Skara läroverk, blev lektor där 1849, en tjänst han innehade till 1885. Flach skrev ett flertal läroböcker i tyska, som länge användes allmänt vid läroverken. Han var riddare av Nordstjärneorden.

Källor

 Ätten Flach i Adelsvapen, tab. 14 https://www.adelsvapen.com/genealogi/Flach_nr_1606

Svenska läroboksförfattare
Svensk obetitlad adel
Svenska lärare under 1800-talet
Personer från Sandhems socken
Födda 1820
Avlidna 1891
Män
SBH
Riddare av Nordstjärneorden
Sheikh Ghalib

Sheikh Ghalib, född 1757, död 1799, var en turkisk poet.

Ghalib var en av de mest kända poeterna av den så kallade "gamla skolan". Hans huvudverk är ett allegoriskt epos över "Skönhet och kärlek". För övrigt är Ghalib känd som författare av ett stort antal lyriska dikter. Ghalibs alster i motsats till samtida diktares originella och inte i nämnvärd grad påverkade från arabiskt eller persiskt håll.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932

Turkiska poeter
Födda 1757
Avlidna 1799
Män
Mary Costa

Mary Costa, född 5 april 1930 i Knoxville, Tennessee, är en amerikansk skådespelare, operasångare (sopran) och Disney-legend. Hon kanske är mest känd för att ha gjort rösten åt Prinsessan Aurora i filmen Törnrosa.

Filmer
1953 – Marry Me Again (Joan)
1957 – Den stora kuppen (Kay)
1959 – Törnrosa (Prinsessan Aurora)
1972 – The Great Waltz (Jetty Treffz)
2000 – Titus Andronicus (Mourner)

Referenser

Födda 1930
Amerikanska operasångare under 1900-talet
Levande personer
Kvinnor
Personer från Knoxville
Amerikanska operasångare under 2000-talet
Carl-Henric Jaktlund

Carl-Henric Jaktlund, ursprungligen Karlsson, född 10 mars 1976 i Tibro i dåvarande Skaraborgs län, är en svensk journalist, bloggare och författare samt tidigare pastor. 

Tillsammans med artisten Michael Johnson höll han med start våren 2012 en föreställningsturné om att ta steget från barnatro till vuxentro. Föreställningen framfördes 35 gånger runt om i Sverige. 

Jaktlund arbetade mellan 2003 och 2017 på kristna dagstidningen Dagen, först som reporter och sedan som debattredaktör och ledarskribent. Han är bosatt i Falköping och är systerson till musikern och pastorn Anders Jaktlund. 

2017 avslutade han sin tjänst på Dagen för att börja som nationell ledare för Alpha Sverige som är den svenska grenen av det i England grundade Alpha som primärt är känd för Alphakursen - en grundkurs i kristen tro.

Mellan åren 2019 och 2022 var Carl-Henric, vid sidan om sin roll på Alpha Sverige, föreståndare i Pingstförsamlingen Falköping.

Bibliografi i urval
2009 – Jesus gick vidare och kyrkan står kvar (Marcus förlag)
2011 – Vägen är smal men livet är brett (Libris förlag)
2015 – Bara den vilsne kan bli funnen (Libris förlag)
2017 – Hjärtefrågor (Argument förlag)
2021 – Hjärtats Längtan (Alpha Sverige), medförfattare: Ida-Maria Brengesjö

Referenser

Externa länkar
 Carl-Henric Jaktlund i Libris.
Jaktlunds marginalanteckningar Carl-Henric Jaktlunds blogg.
Carl-Henric Jaktlund i Marcus förlag.

Svenska pastorer
Svenska journalister under 2000-talet
Svenska författare inom kristen litteratur
Svenskspråkiga författare
Författare från Västergötland
Svenska bloggare
Personer från Tibro
Födda 1976
Levande personer
Män
Filippo Maria Visconti

Filippo Maria Visconti, född 1392, död 13 augusti 1447, var hertig av Milano från 1412 till sin död. 

Vid hans far Gian Galeazzo Viscontis död fick Filippo Maria ärva Pavia och flera andra städer, även om det var brodern Gian Maria som ärvde hertigtiteln. Under Gian Marias tioåriga regeringstid var hertigdömet i upplösning, och efter en sammansvärjning tog Filippo Maria över som hertig av Milano. Filippo Maria försökte återupprätta familjens makt, och med hjälp av condottiero Carmagnola lyckades han återerövra Lombardiet. Carmagnolas framgång fick dock hertigen Visconti att känna sig hotad, och condottieron tvingades därför fly. Under exilen bildade dock Carmagnola en allians mot Visconti, som tvingades avstå Brescia och Bergamo till Venedig. Hertigen var under sina sista år i krig med sin svärson Francesco Sforza, som allierade sig med Venedig och Florens. Filippo Maria Visconti avled 1477 och blev den sista av huset Visconti som härskade över Milano.

Källor 

Hertigar av Milano
Personer under renässansen
Födda 1392
Avlidna 1447
Män
Milanos regenter
Piero di Lorenzo de' Medici

Piero di Lorenzo de' Medici, född 1472, död 1503, omtalad som il Fatuo och lo Sfortunato, alltså den ödesdrabbade eller den olycklige, var härskare över Florens från 1492 till 1494. Han var son till Lorenzo de' Medici och Clarissa Orsini och gift 1488 med Alfonsina Orsini.

Källor

Noter 

Födda 1472
Avlidna 1503
Män
Personer under renässansen
Florens regenter
Piero di Cosimo de' Medici

Piero di Cosimo de' Medici, född 1416, död 1469, var härskare över Florens från 1464 till 1469.

Källor

Noter

Externa länkar 

Födda 1416
Avlidna 1469
Män
Personer under renässansen
Florens regenter
Cosimo II de' Medici

Cosimo II de' Medici, född den 12 maj 1590, död den 28 februari 1621, var storhertig av Toscana från 1609 till 1621. Han var son till Ferdinand I de' Medici, gift med Maria Magdalena av Inre Österrike och far till Ferdinand II de' Medici.

Cosimo främjade den toskanska flottans utveckling och sände den på expeditioner både mot barbareskstaternas sjörövare och till drusernas hjälp mot osmanerna i Libanon. Han beskyddade Galileo Galilei och kallade honom 1610 från Padua till sin förste matematiker och hovfilosof.

Källor 

Toscanas regenter
Huset Medici
Födda 1590
Avlidna 1621
Män
Ugglan
Giovanni Maria Visconti

Giovanni Maria Visconti (känd som Gian Maria eller Giammaria Visconti), född 1388, död 1412, var härskare över Milano från 1402 till sin död. 

Gian Maria Visconti efterträdde sin far Gian Galeazzo som hertig av Milano när denne dog i pesten 1402, men han fick dela arvet med sina bröder Filippo Maria (som fick Pavia och flera andra städer) och Gabriele Maria (som erhöll Pisa och Cremona). Under hans tid började hertigdömet helt upplösas, och många underlydande städer gjorde sig självständiga eller övertogs av andra härskare. Gian Maria själv dödades i en sammansvärjning 1412 efter tio år på tronen, och Filippo Maria efterträdde honom.

Källor 

Födda 1388
Avlidna 1412
Män
Personer under renässansen
Milanos regenter
Gian Galeazzo Visconti

Giovanni Galeazzo Visconti (känd som Gian Galeazzo), född 1351, död 1402, var härskare över Milano från 1378 till sin död; från 1395 som hertig. 

Gian Galeazzo Visconti ärvde av sin far Galeazzo II västra Milano med stora landområden som Pavia. Genom att år 1385 tillfångata och avrätta sin farbror Bernabò blev han ensam härskare över hela det milanesiska territoriet. Med honom nådde huset Visconti höjden av sin makt, och han ökade sitt välde med städerna Verona, Vicenza, Padua, Belluno Siena, Pisa, Perugia, Assisi och Bologna. Hans mål var att skapa en stark norditaliensk territorialstat. År 1395 köpte han titeln hertig av Milano av kejsar Wenzel för 100 000 floriner. Visconti var en stor vän av konst och vetenskap. Bland annat återställde han universitetet i Piacenza, grundade en målar- och byggnadsakademi, och samlade själv ihop ett stort bibliotek. Under hans regering påbörjades även stora byggnadsverk som domkyrkan i Milano, och klostret Certosa samt bron över Ticino vid Pavia. Han var gift två gånger, först med Isabella av Frankrike, som han fick grevskapet Vertus i Champagne med. Tillsammans fick de dottern Valentina som gifte sig med hertig Ludvig av Orleans. Hans andra äktenskap var med kusinen Caterina Visconti, som han fick sönerna Gian Maria och Filippo Maria med. Han dog den 3 september 1402 i pesten, när han var nära att ta över Florens.

Källor  

Födda 1351
Avlidna 1402
Män
Personer under renässansen
Personer i Italien under 1300-talet
Milanos regenter
Teaterstudion

Teaterstudion var en teaterskola i Stockholm, grundad av teaterpedagogen Inge Wærn 1967 och vilande sedan 2007.

Teaterstudion startades och drevs av Inge Wærn 1967-84 som en fristående teaterskola, Sveriges första och då enda utbildning i så kallad "fysisk teater" i en mer "folklig" teatertradition från commedia dell'arte, gyckelspel, gatuteater, improvisationsteater och teaterteoretiker som Étienne Decroux, Antonin Artaud och Jerzy Grotowski, det vill säga en direkt, inifrån kommande, yttre fysisk gestaltning snarare än en mer intellektuell, naturalistisk teaterriktning. Dessutom lades stor vikt vid gruppdynamiken, att kunna hjälpas åt med alla slags uppgifter och roller, då utbildningen i första hand sågs som en scenskola för fria teatergrupper, som på 1960-talet alltmer började framträda och ofta sträva efter ett friare, mer fysiskt och utlevande sätt att uttrycka sig. Teaterformen är också besläktad med nycirkus och de olika delarna av undervisningen, såsom röstträning, rörelse, textbehandling, karaktärsgestaltning och akrobatik, avsågs att förenas i en sammansmält helhet, där skådespelaren blir direkt närvarande som ett med gestaltningen.

Den så kallade "Teaterstudioträningen" var en av grundpelarna i undervisningen och bygger på en samling olika röst- och rörelseserier, vilka syftar till att stimulera fantasin och nå det inre i skådespelaren; att hjälpa skådespelaren att arbeta i kontakt med sina kollegor och sin publik; att lära skådespelaren känna sin kropp som ett instrument för sin fantasi; att ge skådespelaren en fysisk fostran i en daglig träning där uttryck och närvaro är tyngdpunkten för att kunna stå fri från blockeringar och motstånd vid repetitioner och i arbetet på scenen. Metoden blir samtidigt en form av egen personlig utveckling med större självförtroende.

Efter att från början ha varit en fristående yrkesutbildning, där bland andra skådespelare som Johan Rabaeus och Lena Endre har börjat sin bana, inlemmades skolan efterhand i samverkan med studieförbund som Folkuniversitetet och Medborgarskolan och 1985 övergick Teaterstudion till att bli en integrerad del i Kulturama. Då lämnade också Inge Wærn arbetet och ledarskapet övertogs av Ulf Ekeram (1985-96) och därefter Micke Klingvall (1996-2007). Skolan producerade också elevproduktioner, gjorde internationella gästspelsturneer i Europa och samverkade ofta med internationella gästlärare och ensembler som Théâtre du Soleil i Paris, Odinteatret i Danmark, Dell’Arte Company i Kalifornien och svenska Västanå teater.

Efter 40 års verksamhet med ett stort antal elever genom åren har verksamheten sedan 2007 varit vilande i väntan på lämplig ny möjlig fortsättningsform, finansiering och organisation.

Externa länkar
Micke Klingvalls webbplats om Teaterstudion
Svenska Teaterlänken, om Teaterstudion

Teaterutbildningar i Sverige
Kultur i Stockholm
Utbildning i Stockholm
Organisationer bildade 1967
Evangeliipress

Evangeliipress är ett svenskt förlag verksamt inom den kristna genren med säte i Örebro. Förlaget är en del av Litzon Press Förlags AB som även äger Marcus förlag.

Redaktören Florentinus Hällzon, som 1921 övertagit veckotidningen Hemmets vän i Örebro, började 1923 med förlagsverksamhet under namnet Hemmets väns förlag. Förlagsnamnet ändrades 1941 till Evangeliipress. Sonen Sune Hällzon (1920–1994) har varit förlagschef.

Förlaget var framförallt verksamt under 1900-talet, men har även gett ut enstaka titlar under 2000-talet.

Källor

Externa länkar
Evangeliipress på Libris (bibliotekskatalog)

Svenska bokförlag
Kristna medier
Procoptodon

Procoptodon var ett släkte av stora kängurudjur som levde i Australien under pleistocen.

Arten Procoptodon goliah var med en höjd av cirka 2 meter lite större än den nu levande röda jättekängurun men den var med en vikt av upp till 200 kilogram betydlig tyngre. Vid bakfötterna var bara en tå (den fjärde) full utvecklad och de andra tårna fanns rudimentärt. Den enda fullständiga tån hade en bred klo som liknade en hov. De mellersta två fingrarna vid framtassarna var förlängda och utrustade med klor medan de andra fingrarna var av vanlig storlek. Huvudet kännetecknades av en kort nos och av framåt riktade ögon. Dessa djur hade små framtänder och molarer med flata knölar på toppen. Med dessa särdrag påminde arternas ansikten om de nu levande primaternas ansikten. Hos Procoptodon var armarna i förhållande till andra kroppsdelar längre än hos dagens kängurudjur.

I äldre avhandlingar nämns en höjd upp till 3 meter men den är omstridd. Troligtvis nådde arterna blad som fanns 3 meter över marken med hjälp av svansen och de långa armarna.

Kvarlevor av släktet hittades i nästan hela Australien med undantag av Northern Territory. Antagligen levde arterna i torra eller halvtorra områden.

Som föda antas blad från buskar och träd. Som hos dagens kängurudjur borde honor haft en pung (marsupium) där ungarna lever under första tiden efter födelsen. Arten Procoptodon goliah dog troligen ut för  år sedan.

Referenser 

Kängurudjur
Macropodidae