kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bronäs

Bronäs är en herrgård i Norra Härene socken i Lidköpings kommun, Västergötland.

Bronäs ligger 10 kilometer söder om Lidköping och vid Bronäsbäcken som karaktäriseras av mycket djupa och breda raviner. Huvudbyggnaden nybyggdes 1996 efter en brand.

Bronäs sätesgård är känd sedan 1506 då den var i häradshövdingen i Valle härad Lindorm Brunssons (Forstenaätten) ägo. Den äldste friliggande källaren är från 1660-talet och går under namnet "Torstensons vinkällare".

Ladugård och magasin i fyra våningar uppbyggdes efter åsknedslag på 1930-talet. År 1959 omvandlades Bronäs kvarn (Flian) till vattenkraftverk, men denna totalförstördes vid en brand 1982.

Herrgårdar i Västergötland
Byggnader och anläggningar i Lidköpings kommun
Västerviks gymnasium

Västerviks Gymnasium är en gymnasieskola i Västervik, Kalmar län med cirka 1 000 elever. Eleverna är fördelade på 11 nationella program/inriktningar. På skolan finns även 5 olika slags profiler Ishockey, Fotboll, Ridning, Simning och Teknik samt även Introduktionsprogrammen.

Skolan har sitt ursprung i Västerviks högre allmänna läroverk vars gymnasieskola 1969 flyttade in i en ny skolbyggnad på Östersjövägen.

Nationella program

Högskoleförberedande program
Samhällsvetenskapsprogrammet Ekonomiprogrammet Naturvetenskapsprogrammet Profil Teknik Teknikcollege

Yrkesförberedande program
Bygg- och anläggningsprogrammet El- och energiprogrammet Handels- och administrationsprogrammet HantverksprogrammetIndustritekniska programmetRestaurang- och livsmedelsprogrammetVård- och omsorgsprogrammet

Källor
På ruinens brant. 30 år med VisFestivalen i Västervik, Hansi Schwarz m.fl. (red.) Värnamo, 1995, , sid. 8ff.

Litteratur
Åsa Frosterud-Jägerhorn: Skolan i centrum 130 år: Västerviks läroverk - Norra högstadieskolan - Ellen Keyskolan: skolans historia 1870–2000, Västervik 2000,

Externa länkar
Västerviks gymnasium

Gymnasieskolor i Kalmar län
Byggnader och anläggningar i Västervik
Utbildning i Västervik
Béarn

Béarn (gaskonska: Bearn eller Biarn) var förr ett landskap i Frankrike, nu till största delen uppgående i departementet Pyrénées-Atlantiques. Béarn ligger vid Pyrenéerna i sydvästra Frankrike, gränsar till de baskiska områdena Navarra och Gascogne.

Etymologi
Namnet Béarn kommer från det äldre ortsnamnet Beneharnum, som var huvudstad för venarni-stammen (franska: Bénéharnais eller Venarni, på latin Beneharnensis), en ur-baskisk folkstam bland akvitanerna, som förstördes av vikingar år 840. Den moderna staden Lescar är byggd på den plats Beneharnum låg.

Historia
Under den gallisk-romerska tiden beboddes Béarn av de iberiska akvitanerna. Under folkvandringstiden blev Béarn utsatt för härjningar av vandaler, alaner och sveber samt erövrades på 500-talet av vaskonerna. Först på 900-talet framträder det såsom ett franskt vice-grevskap (vicomté de Béarn), som innehades av ättlingarna till en viss Centullus, vilken snart förvärvade sig fullständig suveränitet. 

1290 tillföll Béarn genom gifte grevarna av Foix, av vilka många väl förstod att hävda sin självständighet under krigen mellan Frankrike och England. Samtidigt ägde invånarna stora friheter, höll regelbundna ståndssammankomster samt hade rätt att kontrollera anslagens användning, att framställa besvär (cahiers de doléance) till härskaren; de ägde till och med indirekt andel i lagstiftningen. 

I slutet av 1400-talet förenades Béarn med Navarra genom vicomte Gaston XII:s giftermål med en dotter till kung Johan II av Aragonien och Navarra, varefter bägge rikena, Navarra och Béarn, tillföll huset Albret. Johanna d’Albret äktade 1548 Anton av Bourbon, hertig av Vendôme och ”förste prins av blodet”. Hon sökte genom alla medel, inte minst genom våldsamma, utrota katolicismen i Béarn. Sonen Henrik II, som 1572 efterträdde henne, återställde katolicismen där 1599, och under hans son, Ludvig XIII av Frankrike, förenades Béarn med detta rike. 

Efter att ha varit ett franskt landskap, uppgick större delen av Béarn i Basses-Pyrénées; en liten del kom att tillhöra departementet Les Landes.

Se även 
 Bearnaisesås

Källor

Externa länkar 

Frankrikes provinser
Ugglan
Albert Janse

Albert Fredrik Daniel Janse, född 3 maj 1854 i Norrköpings Sankt Olai församling, död 8 januari 1937 i Lidingö, var en svensk militär (överstelöjtnant).

Biografi 
1875 blev han underlöjtnant vid Svea artilleriregemente (A 1) och genomgick därefter Artilleri- och ingenjörsskolan. 1893 befordrades han till kapten, 1903 till major och 1907 till överstelöjtnant. 1889 hade paret Janse förvärvat Elfviks gård på Lidingö av Johan Olof Ålander. I slutet av 1907 stod han inför valet att bli befordrad till överste med placering på Norrlands artilleriregemente (A 4) i Östersund eller att kunna bo kvar på Elfviks gård. Han valde Elfvik och begärde avsked ur armén med avsikten att i stället dra igång lantbruket på Elfvik som legat i träda under många år. Stora investeringar gjordes i gården och många nya byggnader tillkom. Familjen Janses stora insatser på Elfviks gård under en tidsperiod av nästan 50 år kom att bli avgörande för gårdens fortlevnad som gods med ett aktivt lantbruk ända in i våra dagar.

Albert Janse hade också kommunala uppdrag och var en följd av år ordförande i Lidingös kommunalnämnd och satt 17 år i landstingets styrelse.

1932 donerade familjen Janse Fågelöudde omfattande ett 35 000 m2 stort strandområde till Lidingö stad med avsikt att utnyttjas för friluftsbad och för att barn skulle få simundervisning. Janse skänkte också en tomt vid Långnäs på Elfvik för att en skola skulle byggas i samband med att skolväsendet på Lidingö utvecklades. Skolbyggnaden som uppfördes fanns kvar fram till 1973 då huset revs.

Familj 
Janse gifte sig 1881 med Caroline Elisabeth (född Swartz, 6 november 1856). De fick sex barn, fem flickor och en pojke: Ester (född 1882), Elisabeth (född 1883), Alma (född 1884), Märta (född 1886), Carin (född 1890) och Pehr (född 1893). Albert Janse är begravd på Lidingö kyrkogård.

Referenser 
 Lidingö hembygdsförenings skriftserie - Gårdar på Lidingö, Nr. 2, Elfviks Gård - dess historia och människor, 2006.

Fotnoter 

Män
Födda 1854
Avlidna 1937
Svenska militärer under 1800-talet
Svenska militärer under 1900-talet
Överstar i svenska armén
Personer i Lidingös historia
Militärer från Norrköping
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Beltane

Beltane (iriska: Lá Bealtaine; skotsk gaeliska: Là Bealltainn) var en av kelternas största årsfester. Den var en fruktbarhetsfest som utspelades kring första maj och som innefattade stora eldar och möjligen även sexritualer. Festerna var särskilt till guden Belenus ära.

Se även
 Valborgsmässoafton

Högtider inom hedendom
Högtider inom nyhedendom
Keltisk kultur
Nordmakedoniens riksvapen

Nordmakedoniens riksvapen är Nordmakedoniens officiella riksvapen. Riksvapnet består av två girlander av vete, tobaksblad och vallmoknoppar som binds samman med ett band som är dekorerat med motiv av en traditionell makedonsk folkdräkt. I mitten syns en sjö, ett berg och en stigande sol. Alla dessa symboler sägs enligt makedonierna symbolisera "vårt lands rikedomar, vår kamp och vår frihet". Vapnet är snarare att beteckna som ett emblem då det i likhet med andra kommunistiska emblem saknar flera grundläggande heraldiska beståndsdelar. Hela emblemets komposition bygger på Jugoslaviens statsvapen och följer samma mönster.

Emblemet konstruerades vid andra världskrigets slut och antogs den 27 juli 1946 för delrepubliken Makedonien inom federationen Jugoslavien och saknar historiska rötter av traditionella vapensköldar eller makedonska traditioner. När delrepubliken Makedonien förklarade sig självständigt från Jugoslavien 1991 fortsatte det gamla emblemet att vara officiellt för den nybildade staten.

Berget som finns i emblemets mitt symboliserar inget enskilt berg, som i till exempel Sloveniens riksvapen, utan hela Nordmakedonien som är ett bergigt land.

Försök har gjorts för att skaffa ett nytt riksvapen åt republiken då man anser den nuvarande förlegad, bland annat på grund av kommuniststjärnan. 1992 lades ett förslag fram om att man skulle anta det gamla emblemet som den makedonska revolutions organisationen VMRO använt under 1800-talet. Detta riksvapen består av ett gyllende, bekrönat, tvåsvansat lejon på en blodröd sköld. Riksvapnet antogs inte, främst av följande anledningar:
liknande emblem används redan av flera politiska partier.
den albanska minoriteten ansåg att den endast symboliserar etniska makedonier.
vapnet liknar allt för mycket Bulgariens riksvapen.

År 2009 togs kommuniststjärnan bort från emblemet, dock återstår resten av emblemet.

Tidigare riksvapen

Externa länkar 
Aleksandar Matkovski, The Coat of Arms of Macedonia,Macedonian Heraldry Society, Skopje 1990, english summary

Riksvapen i Europa
Heraldiska vapen med solar
Heraldiska vapen med berg
Nordmakedoniens nationalsymboler
Heraldiska vapen med vatten
Marmorerad darrocka

Marmorerad darrocka (Torpedo marmorata) är en fiskart tillhörande familjen darrockor. Den lever i kustvatten ifrån Storbritannien ner till Afrikas sydspets, i Medelhavet samt (sällsynt) i Indiska oceanen. Den har fångats i nordiska vatten ett par gånger. 

Den marmorerade darrockan har stora elektriska organ, vilka sitter mellan huvudet och bröstfenorna. Rockan kan alstra urladdningar såväl reflexmässigt som viljemässigt, dessa består av en serie snabba stötar, omkring 150 st/sekund. Stötarna kan uppgå till 220 volt (7-10 ampere), vilket är kraftigt nog att slå omkull en människa vid beröring med fisken. Stötarna som avges är dock vanligtvis svagare än 220 volt. Rockan använder elektriciteten som försvar, och för att bedöva större bytesdjur. Efter en serie urladdningar försvagas "batterierna", och det tar sedan en tid innan de är återuppladdade.

Fisken är inte speciellt aktiv, utan lever mestadels nedgrävd i sanden. Den lever på fiskar, musslor, kräftdjur och andra bottenvarelser. 

Fisken är platt och nästan cirkelformad, med en kort stjärt vilken i spetsen breder ut sig till en fena. Huden är slät, oftast brun på ovansidan, marmorerad med ljusbruna fläckar. Undersidan är vit med bruna kanter. Längd omkring 50–60 centimeter (kan uppgå till 1 m, bredden likaså). Vikt cirka 3 kg. Den marmorerade darrockan föder levande ungar.

Externa länkar 
 Bilder på Marmorerad darrocka

Rockor
Ryan Tedder

Ryan Benjamin Tedder, född 26 juni 1979 i Tulsa, Oklahoma, är en amerikansk musiker och sångare. Han spelar bland annat gitarr och piano. Han är frontman i OneRepublic. 
Ryan Tedder är grammynominerad för sin producering och sångskrivartalang. Han blev uppmärksammad efter att ha medverkat i en talangtävling på MTV när han var 21 år gammal. 
RnB & hiphop-producenten Timbaland tog honom under sina vingar och 2007 släppte hans band sitt första album; Dreaming Out Loud.

Diskografi

Som bidragande artist (singlar)
2010 – "Good in Goodbye" (Wynter Gordon med Ryan Tedder)
2010 – "She Tried" (Bubba Sparxxx med Ryan Tedder)
2011 – "Rocketeer" (Far East Movement med Ryan Tedder)
2011 – "Calling (Lose My Mind)" (Sebastian Ingrosso och Alesso med Ryan Tedder)
2011 – "Save Some" (Glacier Hiking med Ryan Tedder)
2011 – "The Fighter" (Gym Class Heroes med Ryan Tedder)
2016 – "The Missing" (Cassius med Ryan Tedder och Jaw)
2018 – "One Day" (Logic med Ryan Tedder)

Gästuppträdande
2006 – "Switch On", "The Way I Feel" och "Not Over" (Paul Oakenfold med Ryan Tedder på albumet A Lively Mind)
2007 – "Thrill Is Gone" (Baby Bash med Ryan Tedder på albumet Cyclone)
2011 – "Is This All" (Vanness Wu med Ryan Tedder på albumet C'est La "V")
2012 – "Never Let You Go" (B.o.B med Ryan Tedder på albumet Strange Clouds)
2012 – "Lost at Sea" (Zedd med Ryan Tedder på albumet Clarity)
2014 – "S.T.O.P." (David Guetta med Ryan Tedder på albumet Listen)
2015 – "Scars" (Alesso med Ryan Tedder på albumet Forever)

Låtskrivare och producent
Ryan Tedder har skrivit och producerat singlar med artister som: U2, Adele, Beyoncé, Maroon 5, Demi Lovato, Ariana Grande, Kelly Clarkson, Jennifer Lopez, Westlife, Hilary Duff, Ed Sheeran, Big Time Rush, Camila Cabello, Taylor Swift, Leona Lewis, Zedd, Shawn Mendes, Foster the People, Logic, Hailee Steinfeld, MØ, Birdy, Alsou, Carrie Underwood, Jennifer Hudson, Alexandra Burke, Backstreet Boys, David Cook, Jordin Sparks, A.J. McLean, Chris Cornell, Ashley Tisdale, Ludacris, Gavin DeGraw, James Blunt, James Morrison, Timbaland, Bubba Sparxxx, Dima Bilan, Shayne Ward, Esmée Denters, Clay Aiken, Tatu, Ashanti, Natasha Bedingfield, Whitney Houston, Charice, Sugababes, Daughtry, Mario, Tamar Kaprelian, Tiësto och Paul McCartney.

Referenser

Externa länkar

Födda 1979
Amerikanska musiker
Amerikanska sångare
Män
Personer från Tulsa
Levande personer
Svartfläckig glanssmygare

Svartfläckig glanssmygare, Carterocephalus silvicola, är en fjärilsart i familjen tjockhuvuden. Vingspannet varierar mellan 23 och 26 millimeter, på olika individer.

Beskrivning

Hanen är på framvingarnas ovansida mörkgul med mörkbruna fläckar. Bakvingarna är ofta mer bruna eller gulbruna med mörkgula fläckar. Vingarnas ytterkanter och bakkanter är mörkbruna. Honans utseende skiljer sig från hanens genom mycket bredare bruna kanter på framvingarna och bakvingarna är mörkare bruna. Honan av svartfläckig glanssmygare är mycket lik både honan och hanen av gulfläckig glanssmygare. På undersidan är svartfläckig glanssmygare ljust gulbrun med stora gula fläckar. Larven är ljusbeige och blir upp till 25 millimeter lång.

Värdväxter, det vill säga de växter som larven äter av och lever på, är olika gräs, till exempel hässlebrodd, brunrör och arter i kamäxingssläktet.

Flygtiden, den period när fjärilen är fullvuxen, imago, infaller från maj till juli.

Utbredning
Den svartfläckiga glanssmygarens utbredningsområde sträcker sig från norra Europa och vidare österut genom Sibirien till Amurområdet, Kamtjatka och Japan. I Sverige förekommer den framför allt i Mellansverige, men har sedan början av 1900-talet utvidgat området så att det i början av 2000-talet sträcker sig från norra Västergötland och norra Östergötland i söder till Jämtland och Norrbotten i norr.

Källor

Externa länkar

Tjockhuvuden
Whale Rider

Whale Rider är en nyzeeländsk film från 2002 av Niki Caro baserad på Witi Ihimaeras roman med samma namn.

Handling 
Whale Rider handlar om en uråldrig maorisk kult på Nya Zeeland. Den börjar med att hövdingens sonhustru föder tvillingar och dör. Tvillingarna är en pojke och en flicka, men pojken är dödfödd. Flickan får namnet Paikea, vilket hövdingen – hennes farfar – uppfattar som hädiskt eftersom Paikea är deras mytologiske förfader som kom ridande på en val.

Stammen/kulten behöver en ny hövding, men ingen av de pojkar som hövdingen lär upp klarar det slutliga provet. Flickan Paikea känner sig kallad, men enligt traditionen måste hövdingen vara av manligt kön. Först efter dramatiska händelser blir hövdingen beredd att ändra traditionen så att hans sondotter Paikea kan efterträda honom som hövding.

Rollista (urval) 
 Keisha Castle-Hughes – Paikea Apirana
 Rawiri Paratene – Koro Apirana
 Vicky Haughton – Nanny Flowers
 Cliff Curtis – Porourangi
 Grant Roa – Rawiri

Externa länkar 
 

Filmer 2002
Engelskspråkiga filmer
Filmer om valar
Nya Zeeland på film
Nyzeeländska dramafilmer
Tyska dramafilmer
Brent Kutzle

Brent Michael Kutzle, född 13 september 1985 i Fountain Valley, Kalifornien, är en amerikansk basist i poprockbandet OneRepublic.

Födda 1985
Amerikanska rockbasister
Män
Levande personer
Personer från Fountain Valley
Philip Steadman

Philip Steadman är en engelsk arkitekt. Han är bland annat känd för sin bok Vermeer's Camera, som utkom 2001, som behandlar hans teori att konstnären Johannes Vermeer använde sig av en camera obscura.

Författaren har kommit fram till att åtminstone tio av Vermeers interiörer avbildar samma rum, fastän ifrån lite olika vinklar, och genom att jämföra de olika bilderna så har han kunnit rekonstruera rummet.

Huset finns ej kvar, det är rivet. Men emellertid så känner man till måtten på en del föremål, till exempel tryck som hängde på väggarna och en stol som finns bevarade.

Ljuset kom in genom fönster på ena långsidan, den vänstra väggen räknat från betraktaren.

Man kände ej till längden på rummet eftersom den bakre väggen aldrig var med på någon bild, men de andra proportionerna räknade Philip Steadman ut.

Beträffande de avbildade trycken, det var fråga om kartor, så har man jämfört dem med exemplar av samma karta som fortfarande existerar, och de visade sig vara helt exakt avbildade, precis som på ett fotografi. Philip Steadman ansåg att det var omöjligt att Vermeer kunde ha målat av kartan så exakt på fri hand.

Sedan fick han syn på en grå rektangel i en spegel på en av tavlorna och han drog slutsaten att det var en bit av den bortre väggen som syntes i spegeln.

Philip Steadman är duktig i perspektivritning och han räknade genast ut den dimension som fattades på hans rekonstruktion.

Han har också räknat ut hur många golvplattor det måste vara, även dem som inte syns på bilden. Tydligen går måtten på golvplattorna precis jämnt upp i måtten på golvet.

Allt det här gör att han anser att han har fått stöd för att Vermeer skulle ha använt en anordning med en konkav lins som projicerade en bild på duken. Detta arrangemang måste ha befunnit sig i den bortre änden av rummet, som inte finns med på någon av tavlorna.

Philip Steadman har även byggt en liten modell av rummet i skala 1:6, och till och med tillverkat möbler och några små dockor.

Se även
David Hockney

Externa länkar 
Vermeers Camera - Uncovering the truth behind the masterpieces (Philip Steadmans webbplats)

Optik
Brittiska arkitekter
Män
Lalo Schifrin

Lalo Schifrin, eg. Boris Claudio Schifrin, född 21 juni 1932 i Buenos Aires, är en argentinsk pianist, kompositör och dirigent. 

Schifrin föddes i en judisk familj i Buenos Aires och hans far var violinist. Schifrin lärde sig tidigt att spela piano. Han studerade sociologi och juridik vid Universidad de Buenos Aires innan han fick stipendium att studera musik vid Conservatoire de Paris. När han återvände till Argentina bildade han en orkester som medverkade i TV. 

1956 träffade han Dizzy Gillespie och komponerade för dennes band. De båda träffades igen 1960 i New York och Schifrin fick engagemang som pianist i Gillespies kvintett. Schifrin fick kontrakt med MGM som gav honom i uppdrag att komponera musik till filmen Rhino!. Därefter flyttade han till Hollywood och har komponerat musik till ett stort antal TV-serier och filmer. Bland hans mest kända verk är ledmotivet till På farligt uppdrag (Mission: Impossible). 

Han har nominerats till sex Oscar och fyra Grammy Awards.

Filmografi (urval)

, avsnitt The Killer 

1966-1973 - På farligt uppdrag (TV-serie)

Referenser

Externa länkar

Argentinska musiker
Argentinska filmmusikkompositörer
Födda 1932
Män
Levande personer
Personer från Buenos Aires
Rytmus musikgymnasium

Rytmus musikergymnasium  är en grupp svenska friskolor, som ger gymnasieutbildning enligt det estetiska programmet med inriktning mot musik.
Den äldsta skolan, den i Stockholm, grundades 1993. Skolor finns 2023 dessutom etablerade i Borlänge, Göteborg, Malmö och Örebro.

Rytmus grundades av Per Olof Sjöström, Johan Sjölin och Gunnar Wenneborg, alla tre både musiker och musiklärare, och har koppling till musikbranschen genom att många av lärarna även är yrkesverksamma musiker och producenter. Musikundervisningen är inriktad på den afroamerikanska musiktraditionen, det vill säga jazz, blues, rock, soul och så vidare. Medieundervisningen utgår från arbetsmetoder som idag tillämpas inom till exempel reklam- och produktionsbyråer.

Alla elever läser det nationella estetiska programmet. Inom programmet finns olika grenar: Instrument/sång, Musikproduktion, Singer/Songwriter, Vocal Group samt Medieproduktion. Antagning sker genom att slutbetyget från åk 9 vägs ihop med ett antagningsprov.

Tidigare elever (urval) 

 Tusse Chiza
 Kim Cesarion
 Urban Cone
 Sarah Dawn Finer
 Molly Hammar
 Erik Hassle
 Nina Hjelmkvist
 Linda Holmgren
 Wiktoria Johansson
 Cornelia Jakobs
 Andreas Kleerup
 Clara Klingenström
 Tia Lily
 Tove Lo
 Sara Lövestam
 Mabel
 Amanda Mair
 Mohombi Moupondo
 Paul Rey
 Icona Pop
 Adam Pålsson
 Eddie Razaz
 Robyn
 Frida Sandén
 Mimmi Sandén
 Molly Sandén
 Isa Tengblad
 Christian Walz
 Linnéa Wikblad
 Frida Öhrn

Källor

Externa länkar 

Gymnasieskolor i Stockholm
Gymnasieskolor i Örebro
Gymnasieskolor i Göteborg
Gymnasieskolor i Borlänge
Gymnasieskolor i Malmö
Gymnasieskolor i Umeå
Musikutbildning i Sverige
Musikutbildning i Stockholm
Roger Bonham Smith

Roger Bonham Smith, född 12 juli 1925 i Columbus, Ohio, död 29 november 2007 i Detroit, Michigan, var en amerikansk företagsledare som tjänstgjorde som General Motors styrelseordförande och verkställande direktör, CEO, 1981–1990.

I samband med omstruktureringar av General Motors i slutet av 1980-talet lade man under Smiths tid som högste chef ned flera produktionsenheter i USA, bland annat i Flint, Michigan. Filmaren Michael Moore gjorde 1989 en dokumentärfilm om nedläggningens inverkan på sin hemstad Flint. Filmen bär titeln Roger och jag (Roger and Me) efter Roger Smith.

Källor 
 

Personer inom USA:s näringsliv
Personer verksamma inom bilindustrin
Födda 1925
Avlidna 2007
Män
Personer från Columbus, Ohio
Raggopuntia

Raggopuntia (Opuntia leucotricha) är en suckulent växt inom släktet opuntior (Opuntia) och familjen kaktusväxter. Arten förekommer naturligt i centrala Mexiko. Raggopuntia är förhållandevis vanlig som krukväxt i Sverige.

Raggopuntia blir ett välförgrenat litet träd med stor krona, 3-5 meter högt. Stammarna är täckta med vita borst, till 8 cm långa. Grensegmenten är avlånga till runda, ludna, 15-30 cm långa. Areolerna är talrika, till 1 cm ifrån varandra. Glochiderna sitter på den övre delen av areolen och är gula. Taggarna sitter på den undre delen av areolen, de är vanligen 13 stycken, böjliga, vita och en är mycket längre än de andra, till 3 cm långa. Blommorna är gula, 4-5 cm i diameter. Frukten är ett klotformigt bär, vitt till purpur, 4-6 cm långt.

Källor
Opuntipedia

Kaktusväxter
Ra Växtindex
Växter i Mexiko
Javatiger

Javatigern, eller javanesisk tiger, (Panthera tigris sondaica) var en underart till tigern och levde på ön Java. Den räknas sedan 1970-talet som utrotad men kan ha funnits kvar till 1990-talet.

Kännetecken 
I jämförelse med många andra underarter till tigern var javatigern relativt liten, den var dock större än balitigern. Precis som hos andra tigerunderarter så var hanarna större än honorna. En hane vägde mellan 100 och 140 kg och en hona mellan 75 och 115 kg. Deras mönster bestod av smala långa streck som satt närmare varandra än på många andra underarter. Även deras nosar var långa och smala vilket fick dem att se väldigt smidiga och skärpta ut.

Livsstil 
Javatigern livnärde sig framförallt på stora djur såsom rådjur och vildsvin men även kunde ibland även ta mindre djur som fåglar. Ingenting är känt om deras förväntade livslängd eller dräktighet i det vilda, eftersom ett stort antal av javatigrarna levde i fångenskap. 

Ännu i slutet av 1800-talet levde tigrarna på de bebodda delarna av Java men befolkningen såg dem som ett skadedjur och det dröjde inte länge förrän tigrarna hade trängts undan till de obebodda skogsområdena på ön. Javatigrarna levde i höga berg där de jagade och hade lätt för att skydda sina ungar. Dessa områden gjordes sedan till reservat och det var även här man såg de sista javatigrarna.

Referenser 

Tigrar
Purpuropuntia

Purpuropuntia (Opuntia macrocentra) är en suckulent växt inom släktet opuntior (Opuntia) och familjen kaktusväxter. Arten förekommer naturligt i sydcentrala USA och till nordöstra Mexiko.

Odling
Arten anses inte vara härdig på friland i Sverige, utan att den enbart skulle kunna klara sig i ett ouppvärmt växthus. Den finns dock på friland i östra Skånes sandmarker.

Synonymer
Opuntia violacea Engelmann ex B. D. Jackson
Opuntia violacea var. castetteri L. D. Benson
Opuntia violacea var. macrocentra (Engelmann) L. D. Benson 

Kaktusväxter
Pu Växtindex
Växter i Arizona
Växter i New Mexico
Växter i Texas
Växter i Mexiko