kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Roger Albrecht

Roger Philipp Albrecht, född 13 juni 1968, är en svensk företagare. Albrecht är bördig från Visby på Gotland och bodde under skolåren i Klintehamn. Bor numera i Visby.

Han arbetade under åren 1996 - 1999 med Visby Gästhamn. Erhöll 1999 Guldstjärna av Svenska Turistföreningen för en av Sveriges bäst skötta gästhamnar.
Under åren 2000 - 2006 arbetade han som bland annat som VD på Gotlandsflyg där han var en av grundarna.

Noter

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 2000-talet
Personer från Visby
Födda 1968
Levande personer
Män
Ramona Neubert

Ramona Neubert, född 26 juli 1958 Pirna, Sachsen, Östtyskland är en östtysk före detta friidrottare (mångkampare).

Neubert slog igenom vid EM 1978 då hon slutade på sjätte plats i femkamp, vilken också var disciplinen man tävlade i vid de olympiska spelen OS 1980 i Moskva där hon slutade fyra. Första mästerskapsmedaljen kom 1982 i EM då hon vann sjukampen på 6 622 poäng. Neubert vann även det första världsmästerskapet i sjukamp i Helsingfors på 6 714 poäng. 

Hennes personliga rekord i sjukamp är från en tävling i Moskva 1983 då hon noterade 6 935 poäng.

Externa länkar

Ramona Neubert IAAF profil

Födda 1958
Östtyska mångkampare
Världsmästare i sjukamp
Europamästare i sjukamp
Kvinnor
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1980 från Östtyskland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1980
Knut Vikrot

Knut Olov Vikrot, född den 27 augusti 1897 i Liared, Skaraborgs län, Västergötland (senare Västra Götalands län), död den 22 maj 1958 i Lund, Malmöhus län, var en svensk röstpedagog och  lärare i talteknik och liturgisk läsning vid Lunds universitet.

Vikrot har gett ut boken "Rösten. Dess skolning och vård".

Svenska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Svenska lärare under 1900-talet
Svenska författare under 1900-talet
Författare från Västergötland
Personer från Liareds socken
Födda 1897
Avlidna 1958
Män
Schweiziska superligan

Schweiziska superligan är den högsta divisionen i schweiziska fotbollsligan för herrar. Den har spelats i nuvarande format sedan säsongen 2003/2004.

Namn

Lag 2019/2020

Titlar per klubb

Se även
Schweiziska mästare i fotboll

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Schweiziska herrmästare i fotboll på RSSSF
Ernst Jakob Keijser

Ernst Jakob Keijser (uttalas ), född 25 januari 1846 i Stockholm, död 26 mars 1905, var en svensk teolog och kyrkoman, biskop i Skara 1895-1905, bror till Gustaf Jakob Keijser. 

Keijser blev student i Uppsala 1863, filosofie kandidat 1868, filosofie doktor 1869 och kollega vid Katarina läroverk i Stockholm 1872. Han avlade en teologie kandidatexamen 1876 och prästvigdes samma år, kallades 1877 till docent i praktisk teologi vid Uppsala universitet och blev 1878 e. o. hovpredikant. 1879-80 förestod han professuren i dogmatik och moralteologi och tillträdde 1880 Örebro, Ånsta och Längbro pastorat, till vars kyrkoherde han utnämnts 1878. 

1885 erhöll han domprostbefattningen i Strängnäs, uppfördes 1889 i första förslagsrummet till biskop i Strängnäs och utnämndes 1895 till biskop i Skara. Keiser var prästerligt ombud för Strängnäs stift vid 1888 och 1893 års kyrkomöten och promoverades till teologie doktor vid jubelfesten i Uppsala 1893. 

Keiser hade starkt konservativ och högkyrklig läggning och hans yttre uppträdande föreföll högdraget och prelatensiskt. Han försvarade framför allt konfirmationen mot alla moderniseringsförsök, vilka enligt hans uppfattning bara skulle försvaga dess folkuppfostrande karaktär. Utom smärre predikningar, tal, uppsatser och recensioner i olika tidskrifter utgav Keijser delar av Sofokles’ "Konung Oidipus" (1869).

Bibliografi
Om den praktiska teologiens betydelse (1876)
Om sambandet mellan kyrkan i närvarande tid och kommande tider (i Handlaungar rörande prästmötet i Skara 1896)
I kyrkliga frågor (1905)
Skoltal (1906)

Se även 
Lista över biskopar i Skara stift

Källor
 Oloph Bexell. "Biskoparna i Skara och rörelser i tiden 1875-1935". Skara stift 1000 år. Red. av Johnny Hagberg, Skara 2014.
 Henrika Scheffer, Biskop Ernst Jakob Keijser. En herde- och kyrkobild, 1925.

Biskopar i Skara stift
Domprostar i Strängnäs
Personer i Svenska kyrkan
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Svenska teologer under 1800-talet
Män
Födda 1846
Avlidna 1905
Alumner från Uppsala universitet
Ugglan
Präster från Stockholm
Howden Ganley

James Howden Ganley, född 24 december 1941 i Hamilton, är en nyzeeländsk racerförare.

Racingkarriär 
Ganleys racingintresse började när han som 14-åring var i Ardmore och tittade på Nya Zeelands Grand Prix 1955. Han utbildade sig till mekaniker och flyttade sedan till England. Där hittade han snabbt arbete som gav honom den inkomst han behövde för kunna betala för att köra racing. Men inte förrän 1967 började han tävla på allvar efter att ha skrapat ihop pengar till en Brabham formel 3-bil. Säsongen  gjorde han debut i formel 1 för BRM i Italien, där han slutade femma. Ganley kom sedan fyra i USA vilket han sedan upprepade i . 

Säsongen  körde han för Williams och kom då som bäst sexa i Kanada. Säsongen  körde han ett par lopp för March och Maki. Under träningen inför Tysklands Grand Prix 1974 på Nürburgring fick han fel på upphängningen och kraschade våldsamt vid Hatzenbach. Ganley ådrog sig svåra fotskador och eftersom Makin inte var tillförlitlig slutade han som racerförare. 

Han lämnade dock inte racingen utan ingick partnerskap med sin tidigare stallkamrat Tim Schenken och startade formelbiltillverkaren Tiga Race Cars, vilken han dock lämnade 1987. Ganley bor numera i USA.

F1-karriär 

|}

Noter

Källor 

Födda 1941
Nyzeeländska racerförare
Nyzeeländska Formel 1-förare
BRM-förare
Williams F1-förare
Män
Levande personer
Cirkelfetblad

Cirkelfetblad (Hylotelephium anacampseros) är en växtart i familjen fetbladsväxter från Europa. Tidigare räknades arten till släktet fetknoppssläktet (Sedum).

Synonymer
Anacampseros anacampseros (L.) Graebn.
Anacampseros sempervirens Haworth
Sedum anacampseros L.
Sedum rotundifolium Lam.

Externa länkar
Den virtuella floran

Fetbladsväxter
Ci Växtindex
Talteknik

Talteknik kallas läran om talorganens användning på ett ändamålsenligt sätt. Den syftar bland annat till att utveckla andning och artikulation och är av betydelse för skådespelare, sångare, talare med flera.

Knut Vikrot (1897-1958) var namnet på en framstående, svensk talpedagog. Hans bok ”Rösten. Dess skolning och vård” är ett standardverk inom detta område.

Ett övningsexempel ur boken: "Den där drömmande dalslänningen, den duger då drägligt till dundrande demagog, däremot dåligt till dådkraftig dräng, durkdriven dubbelpianist eller donjuanisk delfindomptör".

Rösten
Fågelmåleri

Fågelmåleri är konstnärligt måleri av fåglar. Flera kulturer har en stark tradition av att skildra fåglar utifrån ett konstnärligt perspektiv.

Fågelmåleri som konstart har sin grund i ett måleri som skulle avbilda och dokumentera naturen och då i synnerhet fågelarter. Under 1800-talet blev Bröderna von Wright från Finland kända för sina skildringar av naturen. Magnus von Wrights Svenska Foglar, som han skrev assisterad av sin bror Wilhelm, kan anses som en av milstolparna till den moderna skildringen av fåglar i Europa. Verket blev färdigt 1838 och innehåller 178 handkolorerade litografier. 

Bruno Liljefors, är kanske den som mest har influerat 1900-talets naturskildrare i Sverige. Hans sätt att skildra fåglarna i sin naturliga miljö, med inslag av impressionistiska penseldrag, har med åren blivit stilbildande inom naturmåleriet. Flera av hans verk skildrar fåglar i teknikerna olja och akvarell. Under senare delen av 1900-talet har skildringen av fåglar med ett konstnärligt uttryck blivit allt mer förekommande. 

Lars Jonsson är en av de mest kända som genom sitt konstnärliga arbete, dels bevarat traditionen med att ge ut illustrerade fågelböcker, med att utveckla måleriet till en konstart. Hans akvareller och oljor finns numera att beskåda i museum Lars Jonsson. Verk från nu verksamma konstnärer visar på att fågelmåleriet har blivit en egen genre inom konstmåleriet. 

Några av dessa som spränger gränserna för det tydligt synbara och det mer uppfattade värdena finns konstnärerna, Johannes Nevala och Dirk Moerbeek.

Tekniker
De vanligaste teknikerna som används är akvarell-, akryl- och oljemålning. Grafiska tekniker som förekommer är litografi och olika djuptryckstekniker, såsom koppartryck. Med den moderna digitala tekniken har det blivit vanligare med "Giclee fine art", en form av bläckutskrift, vid framställandet av tryck.

Externa länkar

Målarkonst
Polis i Grekland

Greklands polisväsen, Ελληνική Αστυνομία "Elliniki Astynomia", ΕΛ.ΑΣ, grundades 1984 genom sammanslagningen av stadspolisen och gendarmeriet. De har 50 000 anställda.

Tjänstegrader och gradbeteckningar

Greklands samhälle
Polis
Tjänstegrader inom polisen
Tiziano Ferro

Tiziano Ferro är en italiensk artist född den 21 februari 1980 i Latina, Italien. Hans mest omtalade låt är Perdono som släpptes 2001 och blev en stor hit 2002.

Källor 

Italienska sångare
Födda 1980
Män
Levande personer
Personer från Latina
Etno

Etno eller etnopop är en musikgenre som framför allt finns i norra Europa i till exempel Irland, Storbritannien och Skandinavien. Den omfattar alla typer av populärmusik som tar inspiration från icke-västerländska eller forntida kulturer i sitt musikaliska och visuella uttryck. Indianska, keltiska, fornnordiska, germanska och arktiska kulturer utgör ofta inspiration för etnopopartister. Musiken är i irländarnas och britternas fall oftast gamla folkvisor. I Skandinavien är etno mest förknippad med antingen den lokala folkmusiken eller samerna och deras karaktäristiska musikklanger. Texten är ofta skriven på lokala språk, men kan också vara på engelska. 

Musiken hade stor popularitet på 1990-talet mest genom Riverdance. Även i Eurovision Song Contest var etnomusiken populär under den perioden. I Sverige började etnopopen slå igenom under mitten av 1990-talet, med Nordmans framgångar. Under 2000-talets första decennium var etnopopen populär i Melodifestivalen.

Artister 

I Sverige förknippas genren, förutom Nordman, med artister som Garmarna, Roger Pontare, Sarek, Fjeld och Timoteij.

Se även
 Världsmusik
 Etnologi
 Folkmusik
 Folkrock

Källor

Folkmusik
Populärmusik
Stanley Park Stadium

Stanley Park Stadium var den tillfälliga titeln för den nya fotbollsarena som planerades i Stanley Park i Liverpool i England. Stadion godkändes först för byggning i februari 2003, med en kapacitet för omkring 60 000 åskådare. Senare utvecklingar gjorde dock att stadions design skulle ändras för att få plats för mer än 78 000 åskådare. Liverpool FC:s ägare beslutade senare att arenan inte skulle byggas utan att klubbens gamla arena Anfield skulle renoveras i stället.

Första planerna 
Planerna lades fram av Liverpool FC för att byta ut deras existerande stadion Anfield, och bekräftades i maj 2002. På den tiden föreslogs kapaciteten vara 55 000 åskådare, men ändrades senare till 61 000. Den ursprungliga idén var på en stadion med plats för 70 000 åskådare som skulle kosta runt 200 miljoner pund och vara färdig till säsongen 2004/05.

Några försök av de lokala myndigheterna för att få en bandelning med de lokala rivalerna Everton fanns. Detta avvisades dock till slut. En bandelning var inte populärt av något av lagens fans. Namnet "Stanley Park Stadium" föreslogs för att uppnå en delning.

Planerna, från början godkända i februari 2005, togs upp till stadsrådet i Liverpool en andra gång tolv månader därefter, för försäkra sig om att stadion höll sig inom de nya reguleringsplanerna. Det bekräftades den 11 april 2006 att planen fortsatte utan kommentarer. Den 8 september 2006 fick Liverpool FC grönt ljus från stadsrådet för att en utveckling av stadion till 60 000 platser, och fick ett 999 år långt kontrakt på området.

Ändringar 
Efter att George N. Gillett Jr. och Tom Hicks tog över Liverpool FC den 6 februari 2007 kom beskedet att stadion skulle vara påbörjat "ganska snart" med en kostnad av 215 miljoner pund för den första fasen. När Gillett tillfrågades om han funderade över att sälja namnrättigheterna till stadion, svarade han "If the naming rights are worth one great player a year in transfer spending, we will certainly look at that as a serious option.".

Design och utveckling av stadion genomfördes under våren 2007, och byggnationen skulle påbörjas i juli 2007, vilket senare sköts upp.

Den 14 mars 2007 rapporterades möjligheterna för en ökad kapacitet till 80 000 åskådare, något som skulle göra stadion större än Wembley Stadium och Old Trafford. Detta nekades av Ricky Parry.

Referenser

Noter

Webbkällor 

Liverpool FC
Gull-Pian

Gull-Pian är en svensk barnfilm från 1988, med manus av Astrid Lindgren och regi av Staffan Götestam. Filmen bygger på novellen med samma namn från Lindgrens novellsamling Kajsa Kavat.

Handling 

Filmen handlar om en flicka som heter Eva som bor hos sina mostrar och sin kusin Berit, eftersom Evas mamma ligger på sjukhus med lungsot. Eva har en docka, som heter Fia-Lisa, även kallad Gull-Pian. Hon älskar den, men Berit säger att det är en lortdocka, och mobbar Eva, genom att ta dockan och slänga iväg den all världens väg. Evas pappa åker båt i Västindien men Berit tror att båten sjunker och sårar Eva genom att säga att pappan kanske drunknar. Eva blir mycket orättvist behandlad, hon måste hämta kofta åt kusinen och torka disk, samt få order om att inte gråta när hon tappar en bricka som går sönder.

När Eva talar om för mostrarna att Berit håller henne under vattnet får hon veta att det är fult att skvallra, men den enda som är snäll mot henne är den lokala handlaren Eriksson. Han tycker synd om Eva som måste handla potatismjöl i ruskvädret. Han bjuder på en karamell och medan han torkar av henne det värsta av vattnet, tröstar han henne och talar om att hennes mamma kommer att bli frisk från sin sjukdom. Eva blir gladare och bär med sig den snälle mannens ord.

Rollista 
 Zara Zetterqvist - Eva
 Hanna Alström - Berit
 Ewa Roos - moster Greta
 Cecilia Haglund - moster Ester
 Mats Bergman - handlare Eriksson

Referenser

Externa länkar 

 

Filmer 1988
Svenska barnfilmer
Svenska Astrid Lindgren-filmatiseringar
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1980-talsfilmer
Stadsparken, Luleå

Stadsparken är en park i centrala Luleå, Norrbottens län.

Parken har flera gånger varit med i tävlingen Sveriges vackraste park, och vann 2004 en speciell utmärkelse i denna tävling för bästa vinterpark. Under vinterhalvåret så byter isskulpturerna ut varandra, bland annat så finns det varje år ett djur av is med rutschkana. Till påsken brukar det även smyckas ut påskkycklingar eller dylikt. Parken ligger i anslutning till Luleå domkyrka.

Snödjur i Stadsparken

1986–1987: Tupp
1987–1988: Katt
1988–1989: Säl
1989–1990: Berguv
1990–1991: Domherre
1991–1992: Talgoxar
1992–1993: Ekorre
1993–1994: Större hackspett
1994–1995: Räv
1995–1996: Björn
1996–1997: Varg
1997–1998: Älg
1998–1999: Lodjur
1999–2000: Hare
2000–2001: Örn
2001–2002: Fjällräv
2002–2003: Tjäder
2003–2004: Hermelin
2004–2005: Järv
2005–2006: Lavskrika
2006–2007: Ren
2007–2008: Lax
2008–2009: Lämmel
2009–2010: Utter
2010–2011: Gris
2011–2012: Groda
2012–2013: Vitryggig hackspett
2014: Igelkott (blev klar först januari 2014)
2015: Bäver (blev klar först januari 2015)

Luleås geografi
Luleå
Gallisk-keltiska folk

Gallisk-keltiska folkstammar är de keltiska stammar, som vid tiden för vår tideräkning bodde i Gallien eller nära angränsande områden som Belgica, Poslätten eller på de brittiska öarna. Vid denna tid hade även vissa germanska stammar överskridit den romerska gränsen vid Rhen och mer eller mindre assimilerats av den romerska kulturen. Se även lista över keltiska stammar!

Galler keltiska folkstammar i Gallien: Se även Gallien

Liksom i Germanien fanns det i Gallien en mängd stammar vid tiden för vår tideräkning, många nämnda i samband med Julius Caesars erövring av Gallien år 58-51 f.Kr., varav här följer några av de största:

Arverner eller arvaner, lat. arverni i nuvarande Auvergne.Var det folk som startade upproret mot romarna efter en tvist mot häduerna, när de bad germanerna om hjälp. Efter att sverbernas hövding Ariovistus år 70 f.Kr. hjälpt dem med detta så stannade hans armé kvar i Gallien, vilket gjorde att Caesar startade sitt erövringskrig. Deras huvudort Gergovia vid floden Dorogne blev aldrig besegrat av romarna trots deras belägring år 52 f.Kr. Gallernas hövding Vercingetorix tillhörde arvernernas stam. 

Allobroger, lat. allobroges i nuvarande Dauphine i franska Alperna.Vocontier, lat. voconti,
 
Rutener, lat. ruteni,' Volker, lat. volcae, 
var folk som bodde längs Medelhavskusten i den romerska provinsen Narbonensis.Akvitanier, lat. aquitani,var förmodligen ett gemensamt namn på de folk som bodde norr om Pyrenéerna, bland annat: Auscier, lat. ausci,
 Tarbeller, lat. tarbelli,Lemoviker , lat. lemovices,
 Santoner, lat. santoni och
 Pictoner, lat. pictones var folk som bodde längs Biscayabukten.Häduer, lat. Haedui,
 Lingoner, lat. lingones,
 Senoner, lat. senones och Cubier, lat. cubi 

var några av de folkstammar som bebodde centrala Gallien. Häduerna var ett av de folk som kämpade om herraväldet i Gallien mot arvenierna, vilka till slut besegrade dem med hjälp av germanerna under sveberhövdingen Ariovistus.Veneter, lat. veneti och Aulerier, lat. aulerci 
var de största stammarna längs Engelska kanalen, där den lilla stammen
 Pariser, lat. parisii bodde i området runt staden Lutetia vid Seine.Menapier , lat. menapii,
 Eburoner, lat. eburones,
 Nervier , lat. nervii och Remer, lat. remi 
var några av de folkstammar som bodde i den romerska provinsen Belgica liksom de germanska stammarna usipeter och tenkterer.Treverer, lat. treveri,
 Leuker, lat. leuci och inte minst Sekvaner''', sequani 
bodde väster om Rhen och fick därmed tidigt kontakt med germanerna. Efter att Ariovistus hjälpt till att besegra häduerna, så bosatte de sig i sekvanernas land sydväst om Rhen. Sekvanerna stred senare mot burgunderna, men kunde inte hindra dem från att slå sig ner i deras land.

Keltiska stammar
Vance Breese

Vance Breese född 20 april 1904 i Keystone, Washington, död 1973 var en amerikansk flygare och flygfabriksgrundare.
 
Breese grundade 1926 företaget Breese Aircraft Company, där han var verkställande direktör 1927-1934. Företagets största framgång var monoflygplanet Breese 5 som såldes i sju exemplar. Två av flygplanen Pabco Pacific Flyer och Aloha deltog i 1927 års Dole air race, från Oakland till Hawaii. Flygplanet Aloha lyckades komma in på andra plats i tävlingen med Breese som pilot.

Breese deltog själv i ett flertal tävlingar 1926 ställde han upp i National Air Tour med ett Ryan M-1 monoflygplan. Tävlingen startade 7 augusti 1926 och avslutades 21 augusti i Dearborn Michigan, under tävlingen landade man i fjorton olika städer. Han slutade åtta i deltävlingen om Ford Touring Trophy efter att ha legat etta från tävlingens start till den 19 augusti då man landade i Cleveland Ohio.

Tillsammans med Gerard "Jerry" Vultee startade han Airplane Development Corporation 1932. Företaget köptes senare upp av Errett Lobban (E.L.) Cord och blev ett dotterbolag i hans företagsgrupp. 

Under 1933-34 flyttade han till Kalifornien där han anställdes av Northrop Corporation som testpilot. Han demonstrationsflög Northrop Navy fighter, och utförde flygtester för Fokker. 1937 anställdes han av Bennett Aircraft Corp. som verkställande direktör och testpilot. 

Breese kom senare att arbeta som testpilot vid Lockheed, där han ansvarade för flygutprovningen av Lockheed P-38 Lightning. Han var även den pilot som flög prototypflygplanet NA-73X första gången 26 oktober 1940.

Amerikanska flygare
Födda 1904
Avlidna 1973
Män
Lockheed Corporation
Edward Sarul

Edward Sarul, född 16 november 1958, är en polsk före detta friidrottare (kulstötning).

Saruls främsta merit var vinsten i kula vid de första världsmästerskapen 1983 i Helsingfors då han noterade 21,39 och slog den östtyske giganten Ulf Timmermann.

Källor 
Fakta på IAAF:s webbplats

Noter

Födda 1958
Polska kulstötare
Världsmästare i kulstötning
Män
Levande personer
Carl Ulner (statsråd)

Carl Hans Ulner, född 24 november 1796 i Karlskrona, död 9 september 1859 i Stockholm var en svensk konteramiral och sjöförsvarsminister.

Bakgrund 
Ulners föräldrar var majoren vid örlogsflottan Carl Ulner och Gustafva Holst. Han blev tidigt faderlös då kutterbriggen Husaren, där hans far var fartygschef, under en storm i Kattegatt 1801 sjönk med man och allt. Han inskrevs som skeppsgosse vid örlogsflottan, gjorde under 1808 års krig som extra kadett sin första sjöexpedition, antogs följande år till kadett vid krigsakademien och utnämndes 1812 till sekundlöjtnant vid örlogsflottan. Tjänstgörande 1814 i den mot Norge utrustade blockad-eskadern, deltog han i blockaden av de norska hamnarna och blev prismästare för tre galeaser, som han införde till Strömstad. Vid landstigningen på Kragerø och stormningen av ett där uppfört batteri utmärkte han sig så, att han, endast arton år gammal, tillerkändes utmärkelsen För tapperhet till sjöss. 

År 1815 deltog han i en sjöexpedition till Västindien och under de därpå följande tjugo åren var han oavbrutet i aktiv sjötjänst samt tjänstgjorde 1825 som förste styrman på skeppet Tapperheten under en expedition till Amerika. Under tiden hade han 1818 blivit löjtnant, 1824 premiärlöjtnant, 1833 kapten, 1841 kommendörkapten, 1844 till förordnad varvschef och 1849 varvschef i Karlskrona. Efter utnämningen till kommendörkapten beordrades Ulner att som chef för en eskader, ombord på fregatten Josephine, avgå som kunglig majestäts ombud att underhandla med sultan Abd ar-Rahman i Marocko för avslutande av ny traktat. Detta värv lyckades också, och genom traktaten av den 5 april 1845 befriades Sverige och Norge från den förödmjukande tribut, som förut erlagts till kejsaren i Marocko för fredande av svenska handelsfartyg från sjöröveri. Genom Ulners bemedling erhöll även Danmark samma förmån. 

Den 5 januari 1852 utnämndes han till statsråd och chef för sjöförsvarsdepartementet samt utnämndes därefter även till konteramiral. Under 1856–1858 års riksdag framlades av honom en ny byggnadsplan för flottan, som ständerna dock fann ta för lång tid och därför betydligt nedsatte de extra anslagen för planens förverkligande. Missnöjet häröver i förening med tilltagande sjuklighet föranledde Ulner att den 30 december 1857 ta avsked från alla sina tjänstebefattningar.  Sedan 1827 var han ledamot av Örlogsmannasällskapet i Karlskrona (hedersledamot 1852) och sedan 1851 ledamot av Krigsvetenskapsakademien. Ulner är begravd på Galärvarvskyrkogården i Stockholm.

Källor

Noter 

Sveriges sjöministrar
Svenska militärer under 1800-talet
Svenska amiraler
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
För tapperhet till sjöss (guldmedalj)
Födda 1796
Avlidna 1859
Gravsatta på Galärvarvskyrkogården
Män
SBH
Ledamöter av Kungliga Örlogsmannasällskapet
Hedersledamöter av Örlogsmannasällskapet
Militärer från Karlskrona