kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Johan Schön

Johan Schön, född 1753 i Stockholm, död 8 april 1805 i Stockholm, var en svensk förmögen brukspatron och grosshandlare verksam i Stockholm.

Biografi 

Schön var son till den tyskfödde affärsmannen Johan Martin Schön (1721–1781) och Hedvig Strömberg (1725–1807), dotter till fabrikören Jöns Michaëlsson Strömberg. 
Hans hustru var Elisabeth Palm, som var dotter till Cornelius Asmund Palm.

Politiskt stod Schön i opposition mot Gustav III, något som var mycket ovanligt för Skeppsbroadeln. Vid sin död vid 52 års ålder hade han en förmögenhet som omfattade egendomar, flera andelar i järnbruk, manufakturer, stångjärnshammare, masugnar och aktier i både Ost- och Västindiska kompaniet. Firma Schön & Co fördes vidare under hans son och sonson, och huset vid Skeppsbron 28 såldes först 1917 efter 149 års innehav i familjen.

Schön var ordensbroder i Par Bricole.

Schön & Co
Handelshuset Schön & Co grundades av Johan Schöns far, Johan Martin Schön, som förvärvade två fastigheter vid Skeppsbron år 1768. Han lät bygga nuvarande Skeppsbron 28, "Schönska huset" där handelshuset Schön & Co huserade. Efter att Johan Martin Schön avlidit övertog Johan Schön fastigheten och handelshuset. Under hans tid blev familjeföretaget ett av Stockholms förnämsta handelshus. 

Schön & Co var under åren 1777-1813 förlagsgivare och kommissionär åt järnbruken Seglingsberg, Ramnäs, Gryth, Bakhult och Larsbo/Saxhammar. Sedermera blev man år 1788 förlagsgivare åt friherren Johan Abraham Hamilton som var verksam vid Boo och Gryth. År 1790 blev Schön likaledes förlagsgivare till Johan Jacob De Geer af Finspång. Schön övertog bruket Seglingsberg, där han och hans familj bodde under en tid.

Familj 
Johan Schön gifte sig med Elisabeth Palm (1756–1786), och fick med henne fyra barn:  Hedvig Elisabet Schön (1777–1833), gift med kaptenen Lars Gustaf Tersmeden; 
Maria Charlotta Schön (1778–1827), gift med ryttmästaren Gustaf Vilhelm Ingelotz; Gustava Adelaide Schön (1779–1857), gift med talmannen och statsrådet Hans Niclas Schwan; Johan Schön (1781–1849), grosshandlare, gift med Christina Eleonora Bratt (1785–1826).

Referenser

Noter

Tryckta källor 

Släkten Hebbe
Födda 1753
Avlidna 1805
Män

Personer inom Sveriges näringsliv under 1700-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Personer från Stockholm
Skeppsbroadel
Personer under gustavianska tiden
Personer under frihetstiden
Svenska företagsledare
Svenska brukspatroner under 1700-talet
Johan
Forward (ishockey)

Forward är anfallspositionen inom ishockeyn och det finns tre typer av forwards:
 Vänsterforward (VF) är en anfallsspelare med utgångspunkt till vänster om centern/centerforwarden i anfallsriktningen.
 Center/Centerforward (C) är en anfallsspelare med utgångspunkt mellan de båda yttrarna; vänsterforwarden och högerforwarden.
 Högerforward (HF) är en anfallsspelare med utgångspunkt till höger om centern/centerforwarden i anfallsriktningen.

Referenser

Noter

Spelarpositioner inom ishockey
Tom G.A. Hardt

Denna sida handlar om teologen Tom G.A. Hardt, som inte skall förväxlas med sinologen Tom Hart.

Tom Gunnar Arvid Hardt, född 19 juli 1934 i Oskars församling, Stockholm,  död 28 juni 1998 på Öddö i Tjärnö socken i Bohuslän (skriven i Kungsholms församling i Stockholm, var en svensk teolog. 

Efter studentexamen vid Östra real i Stockholm 1953 blev Hardt fil. kand. vid Stockholms högskola 1956 och teol. kand. vid Uppsala universitet. År 1971 blev han teologie doktor på en avhandling om Luthers nattvardsteologi, Venerabilis et adorabilis eucharistia, som blev mycket uppmärksammad och översattes till tyska. En populär sammanfattning utkom i boken Om altarets sakrament (1973, 2 uppl 2009), som snabbt översattes till tyska och finska och Hardt vann internationellt erkännande som expert på Luthers teologi.  

År 1961 utträdde Tom Hardt ur Svenska kyrkan och bildade tillsammans med några likasinnade det fristående samfundet Evangelisk-lutherska kyrkan i Sverige, i vilken han samtidigt prästvigdes. Han var därefter och till sin död kyrkoherde i S:t Martins församling i Stockholm. Han kom tidigt i kontakt med den kände tyske teologen Hermann Sasse och stod i likhet med denne främmande för all allmänprotestantism och såg i den lutherska sakramentsläran med dess realism en sanning som han inte fann förhandlingsbar. För en bredare allmänhet blev han känd när hans församling vann ett mål vid Europadomstolen mot den svenska regeringen rörande föräldrarätten och konfessionell religionsundervisning för församlingens barn. Ärendet har han beskrivit i boken S:t Martin och draken. Han översatte mycket litteratur till svenska från andra språk, och en del av hans egen produktion har översatts till andra språk. Hans bibliografi omfattar cirka 400 poster.

Källor och litteratur

F. Sidenvall, "Tom G A Hardt", Svenska dagbladet 14/7 1998.

S. Rydh "Några tankar kring Tom Hardts teologi", 2011.

Noter

Svenska teologer under 1900-talet
Svenska präster under 1900-talet
Män
Födda 1934
Avlidna 1998
Präster från Stockholm
Harel Skaat

Harel Skaat (הראל סקעת), född 8 augusti 1981, är en israelisk sångare och låtskrivare.

Skaat blev först känd när han år 2004 var med och kom 2:a i "Kokhav Nolad" ("A star is born"), som är en israelisk musiktalangtävling.

Eurovision Song Contest 2010 

Skaat representerade sitt hemland Israel i Eurovision Song Contest 2010 med låten "Milim".

"Milim" är en mycket känslosam låt. Svårsjungen och dramatisk.

Skaat tog sig till final efter att ha gått vidare i den andra semifinalen den 27 maj 2010. Inför finalen den 29 maj 2010 var Skaat en av storfavoriterna till segern, men föll. Skaat slutade på 14:e plats (av 25) med totalt 71 poäng i finalen.

Diskografi

Album 

2006 - Harel Skaat
2009 - Dmuyot

Singlar 

2002 - "Ein Od Si'kui"
2006 - "Ve'at"
2006 - "Kama Od Efshar"
2006 - "Mashehu Mimeni"
2006 - "Kol Hatziporim"
2007 - "Im Hu Yelech"
2009 - "Muvan Li Achshav"
2009 - "Boi Ha Yom"
2009 - "Sof"
2009 - "Od Yair Alay"
2010 - "Milim"
2011 - "Od Tihye Li Ahava"

Födda 1981
Israeliska sångare
Artister som representerat Israel i Eurovision Song Contest
Män
Levande personer
Deltagare i Eurovision Song Contest 2010
Frankrike i olympiska vinterspelen 1924

Frankrike deltog i olympiska vinterspelen 1924. Frankrikes trupp bestod av 43 idrottare varav 41 var män och 2 var kvinnor. Den äldsta idrottaren i Frankrikes trupp var Philippe Payot (30 år, 37 dagar) och den yngsta var Charles Lavaivre (18 år, 348 dagar).

Medaljer

Brons
Konståkning
Par: Andrée Joly och Pierre Brunet 
Curling
Herrar: Georges André, Armand Bénédic, Pierre Canivet och Fernand Cournollet 
Militärpatrull
Stafett herrar: André Vandelle, Camille Mandrillon, Georges Berthet och Maurice Mandrillon

Trupp
Bob
Henri Aldebert 
Antony Berg 
Jean de Suarez d'Aulan 
Gabriel Izard 
Jacques Jany 
Émile Legrand 
Fernand Legrand 
Georges André (Deltog även i curling)
Längdskidåkning
André Blusset     
Denis Couttet 
André Médy 
André Perrin 
Édouard Pouteil-Noble 
André Vandelle (Deltog även i nordisk kombination och backhoppning)
Martial Payot (Deltog även i nordisk kombination och backhoppning)
Gilbert Ravanel (Deltog även i militärpatrull, nordisk kombination och backhoppning)
Nordisk kombination
André Vandelle (Deltog även i längdskidåkning och backhoppning)
Martial Payot (Deltog även i längdskidåkning och backhoppning)
Gilbert Ravanel (Deltog även i militärpatrull, längdskidåkning och backhoppning)
Curling
Georges André (Deltog även i bob)
Armand Bénédic  
Pierre Canivet  
Fernand Cournollet 
Konståkning 
Pierre Brunet  
Andrée Joly  
André Malinet 
Charles Sabouret 
Simone Sabouret 
Ishockey
André Charlet      
Pierre Charpentier 
Jacques Chaudron 
Raoul Couvert 
Alfred de Rauch 
Maurice del Valle 
Charles Lavaivre 
Jean-Joseph Monnard 
Calixte Payot 
Philippe Payot 
Albert Hassler (Deltog även i skridsko) 
Léonhard Quaglia (Deltog även i skridsko)   
Militärpatrull
Georges Berthet  
Camille Mandrillon 
Maurice Mandrillon 
André Vandelle (Deltog även i nordisk kombination, längdskidåkning och backhoppning)
Backhoppning
Kléber Balmat 
Louis Albert 
Martial Payot (Deltog även i längdskidåkning och nordisk kombination)
Gilbert Ravanel (Deltog även i längdskidåkning och nordisk kombination)
Skridsko
Albert Hassler (Deltog även i ishockey) 
Léonhard Quaglia (Deltog även i ishockey)   
George de Wilde 
André Gegout

Källor
SR/Olympic Sports

1924 i Frankrike
Nationer i olympiska vinterspelen 1924
1924
Cyclarhis

Cyclarhis är ett släkte som består av två tättingar som lever i tropiska Central- och Sydamerika. Släktet utgör en del av familjen vireor. De är kompakta fåglar med en krökt törnskateliknande näbb. De lever i makligt tempo men är väldigt högljudda. De är svåra att se då de ofta befinner sig högt uppe i trädkronorna där de äter insekter och spindlar. Boet är skålformat och placeras högt upp i ett träd.

Arter
Rostbrynad vireo  (Cyclarhis gujanensis) 
Svartnäbbad vireo (Cyclarhis nigrirostris)

Källor
, där följande källor anges:

Externa länkar

 
Fågelsläkten
Vireor
GAS-klubben

GAS-klubben var mellan 2000 och 2010 Galenskaparna och After Shaves officiella fanklubb. Namnet GAS är en samlad förkortning av gruppens namn. Den drevs som ideell förening av Tomas Webster och Thomas Johnsson, två hängivna GAS-fans. Fanklubben startade offentligt i samband med premiären av föreställningen Allt Möjligt på Lorensbergsteatern, den 22 september 2000, och hade ca 400 medlemmar. Klubben drevs inte av Galenskaparna och After Shave själva men man hade ett mycket bra samarbete med Claes Eriksson och Kulturtuben (GAS produktionsbolag), och de övriga GAS-medlemmarna, och är "officiellt erkänd". Man gav bland annat ut medlemstidningen "Nåt Nytt" med senaste nyheter om gruppen och deras produktioner, samt hade sin egen mejlinglista med senaste nytt. Som medlem i klubben kunde man bland annat få rabatter på biljettpris till gruppens föreställningar och på diverse andra produkter som bok- och DVD-utgåvor rörande gruppen, och dessutom chans att vinna exklusiva priser och köpa olika unika upptryckta fan-merchandise kring gruppen med mera.

Externa länkar
GAS-klubbens webbplats

Fanklubbar i Sverige
Organisationer bildade 2000
Galenskaparna och After Shave
Wilfrid Laurier University

Wilfrid Laurier University är ett universitet i Waterloo i Ontario i Kanada. Campus finns även i Brantford och Kitchener. Wilfrid Laurier University är namngivet efter Wilfrid Laurier, Kanadas sjunde premiärminister.

Universitetet grundades 1911 som Evangelical Lutheran Seminary of Canada. År 1925 bytte det namn till Waterloo College of Arts 1925 för att 1960 återigen byta namn till Waterloo Lutheran University innan det 1973 antog sitt nuvarande namn Wilfrid Laurier University.
Universitet och högskolor i Ontario
Utbildningsinstitutioner bildade 1911
Byggnader och anläggningar i Ontario
Juoksengi kyrka

Juoksengi kyrka är en kyrkobyggnad som hör till Övertorneå församling i Luleå stift. Kyrkan ligger i samhället Juoksengi tre kilometer norr om polcirkeln. Några hundra meter åt öster ligger Torne älv och gränsen till Finland. Kyrkan är en stiftelsekyrka som ägs och förvaltas av byborna. Församlingen ger årligen bidrag till stiftelsen och delar av kyrkans drift sker genom gratis utförda arbeten.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan som invigdes 1963 är uppförd efter ritningar av arkitekt Jan Thurfjell i Luleå. Byggnadsmaterialet är tegel och trä. Gavlarna är murade i rött tegel, medan långväggarna är vita. Kyrkan har ett brant sadeltak belagt med eternit. De ihopbyggda församlingslokalerna har platta tak belagda med papp. Kyrkorummet har rektangulär plan och ett brant takfall som är klätt med vitlaserad träpanel och bärs upp av limträbalkar. Långväggarna täcks av vitlaserad panel, medan gavelväggarna är vitputsade. Kyrkorummets golv är belagt med trä och har bänkar i öppna kvarter. Altarväggen pryds av tre vertikala fönster i färgat glas.

Historik
Förslaget att bygga en kyrka i Juoksengi väcktes vid biskop Bengt Jonzons visitation 1943. En insamling startades och 1951 bildades stiftelsen Juoksengi kapell. Kyrkan började uppföras 1962 och vid jul samma år hölls den första julottan i den ännu ej färdigbyggda kyrkan. 2 februari 1963 på Kyndelsmässodagens kväll invigdes kyrkan av biskop Ivar Hylander. År 1983 byggdes kyrkan ut med församlingssal, kök och andra biutrymmen. Utbyggnaden invigdes 18 februari 1984.

Inventarier
1969 fick stiftelsen överta en orgel som varit placerad i Övertorneå kyrka. Orgeln är tillverkad av Grönlunds orgelbyggeri och har en manual med pedal.

Klockstapel
1971 uppfördes en klockstapel efter Thurfjells ritning och ersatte en tidigare stapel ritad av Erland Aasa. 31 oktober samma år invigdes klockstapeln av domprost Olaus Brännström. Stapeln drabbades dock av rötskador och ersattes 1994 av en likadan.

Referenser

Tryckta källor
 Våra kyrkor, sidan 656, Klarkullens förlag, Västervik, 1990,

Webbkällor
 
 Övertorneå församlings webbplats

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Luleå stift
Kyrkobyggnader i Övertorneå kommun
Kyrkobyggnader invigda 1963
1963 i Sverige
Bäckedals folkhögskola

Bäckedals folkhögskola är en folkhögskola i centrala Sveg i Härjedalen. Den invigdes 1954 då skolbyggnaderna ritade av arkitekten Stig Annerfelt stod färdiga. 

Folkhögskolan är profilerad inom olika forntida hantverkstekniker. Skolan erbjuder flera längre utbildningar med inriktning på hantverk, bland annat textil, garvning och smide. Det finns också en allmän linje (upp till tre år) för de som vill komplettera på grundskole- eller gymnasienivå. Huvudman för skolan är Region Jämtland Härjedalen.

Kursutbud

Långa kurser 
 Allmän linje,
 MNT- Människa Natur och Teknik,
 Hållbar kunskap
 Forntida smide- och metallhantverk,
 Skinn - garvning och sömnad och
 Textil & kläder.

Korta kurser 
 Brons- och mässingsgjutning,
 Från myrmalm till stål i smedjan,
 Hattkurs,
 Glasfusing för nybörjare
 Tova tunt och sånt som håller runt
 Keramik - svart- och rakubränning,
 Förgyllning
 Musikveckan på Bäckedal,
 Nybörjarkurs i smide,
 Nässelkurs,
 Skinngarvning ,
 Vikingatida silversmide - fördjupningskurs,
 Örter, salvor och annat ur naturen I,
 Örter, salvor och annat ur naturen II och
 Tema Björken - olika teman varje år! 2012: Björken, att tälja en tanke.

Distanskurser 
 Psykologi A och
 Psykologi B - fördjupningskurs.

Referenser

Noter

Externa länkar
Bäckedals folkhögskolas webbplats

Svenska folkhögskolor knutna till kommuner och landsting
Utbildning i Sveg
Region Jämtland Härjedalen
Östergötlands runinskrifter NOR1994;27

Östergötlands runinskrifter NOR1994;27 är en runsten i Skärkinds socken i Norrköpings kommun. Stenen står nära länsväg 210 vid Lunnebjörke, cirka en och en halv kilometer norr om Skärkind. Dess höjd är 2,65 meter och materialet är granit. Runstenen hittades 1993, vid en arkeologisk utgrävning. Därefter har den rests 40 meter väster om fyndplatsen, som bedöms vara sekundär. Kraftiga vittringsskador bidrar till att inskriften bitvis är svårläst.

Östergötlands runinskrifter NOR1994;27 dateras till 1000-talet. Eftersom den stilmässigt förs till kategorin Rak är den då mest sannolikt tillkommen under seklets början.

Translitterering
I translittererad form lyder inskriften:

uistain rsti—a þ-s- : aftiR biurn : bruþur : sin

Översättning
Översatt till våra dagars svenska blir det ristade meddelandet:

"Visten reste denna sten (?) efter Björn, sin broder."

Noter

Östergötlands runinskrifter
Ecurie Maarsbergen

Ecurie Maarsbergen var ett nederländskt privat formel 1-stall som tävlade i slutet av 1950-talet och början av 1960-talet. Det var adelsmannen och racerföraren Carel Godin de Beauforts privata stall.

F1-säsonger

Noter

Källor

Privata formel 1-stall
Hylophilus

Hylophilus är ett släkte fåglar inom den amerikanska familjen vireor (Vireonidae)

Arter i taxonomisk ordning
Listan nedan med åtta arter följer Clements et al:
 Caatingavireo (Hylophilus amaurocephalus)
 Rostkronad vireo (Hylophilus poicilotis)
 Olivgrön vireo (Hylophilus olivaceus)
 Gråhuvad vireo (Hylophilus pectoralis)
 Buskvireo (Hylophilus flavipes)
 Hylophilus [f.] viridiflavus – urskiljs som egen art av Birdlife International
 Hylophilus [f.] insularis – urskiljs som egen art av Birdlife International
 Gråbröstad vireo (Hylophilus semicinereus)
 Brunhuvad vireo (Hylophilus brunneiceps)
 Citronbröstad vireo (Hylophilus thoracicus)
 Hylophilus [t.] griseiventris – urskiljs som egen art av Birdlife International

Tidigare inkluderades släktena Tunchiornis och Pachysylvia liksom tepuivireon (Vireo sclateri) i 
Hylophilus. Genetiska studier visar dock att de inte står varandra närmast.

Referenser

Noter

Externa länkar

Hylophilus
Johannes Bugenhagen

Johannes Bugenhagen, kallad Pomeranus, född den 24 juni 1485 i Wollin, död den 20 april 1558 i Wittenberg, var en tysk teolog och en av Luthers främsta medarbetare. 

Bugenhagen involverades i reformationen via humanismen, som han hade anammat redan under sin studietid i Greifswald. Han verkade sedan i humanismens anda från 1504 vid stadsskolan i Treptow och från 1517 vid klosterskolan i Beluck. Som humanist strävade han mot vad han identifierade som sin tids kyrkliga missbruk. Från början ansåg han Luthers ståndpunkt vara alltför radikal, men lät sig efterhand övertygas. 1521 begav han sig till Wittenberg och stod sedan trofast vid Luthers sida såsom en av dennes mest förtrogna vänner. Det var Bugenhagen, som 1525 förrättade Luthers vigsel och 1546 höll han liktalet över honom. Från 1523 var han kyrkoherde i Wittenberg, och från 1535 var han även fast lärare vid universitetet. 

Johannes Bugenhagen kallades vid åtskilliga tillfällen till andra orter, för att där leda det nya kyrkoväsendets organisation. Han är ensam eller huvudsaklig författare till en lång rad kyrkoordningar: Braunschweig 1528, Hamburg 1529, Lübeck 1531, Pommern 1534, Holstein 1542, Braunschweig-Wolfenbüttel 1543. Särskilt betydelsefull var hans vistelse i Danmark 1537-1539, som skedde på kallelse av Kristian III. Där reviderade han den av Tausen utarbetade kyrkoordningen, och arbetade dessutom kraftfullt med bland annat omorganisationen av Köpenhamns universitet. 

Mot slutet av sitt liv blev Bugenhagen utsatt för de strängaste lutheranernas misstankar och anklagelser. Detta föranleddes av några medgivanden, som han förmåtts till av hertig Morits. Bugenhagens främsta styrka låg på det praktiska området. Hans kyrkoordningar satte i högst väsentlig grad sin prägel på den nordtyska lutherdomen. De är genomgående starkt konservativa, men inte utan pragmatiska inslag. Bugenhagen deltog också i de teologiska striderna och var en av de flitigaste medarbetarna vid det stora bibelöversättningsverket.

Källor

Reformatorer
Bibelöversättare
Lutherska teologer
Tyska professorer i teologi
Personer verksamma vid Wittenbergs universitet
Tyska präster under 1500-talet
Personer från Pommern
Födda 1485
Avlidna 1558
Män
Ugglan
Alumner från Greifswalds universitet
Jordhuggormar

Jordhuggormar (Atractaspis) är ett släkte giftormar som hittas i Afrika och begränsad utbredning i Israel och på Arabiska halvön. Släktet innehåller cirka 20 arter. Jordhuggormar har speciella utfällbara främre huggtänder som är unika för familjen, bara en huggtand används när ormen hugger. Denna sticker ut från sidan av munnen och huggs i sidled och bakåt i bytet eller offret. Det är ofta personer blir huggna när de försöker ta ormen bakom huvudet. Alla jordhuggormar har en lätt nedåt pekande och spetsig nos. Ormen kallas också för "side-stabber".

Arter 
Arter enligt The Reptile Database:
 Atractaspis andersonii
 Smal stilettorm (Atractaspis aterrima)
 Battersbys stilettorm (Atractaspis battersbyi)
 Bibrons stilettorm (Atractaspis bibronii)
 Centralafrikansk stilettorm (Atractaspis boulengeri)
 Atractaspis branchi
 Svart stilettorm (Atractaspis coalescens)
 Kongos stilettorm (Atractaspis congica)
 Fet stilettorm (Atractaspis corpulenta)
 Dahomeys stilettorm (Atractaspis dahomeyensis)
 Atractaspis duerdeni (Engelska: Duerden's burrowing asp)
 Atractaspis engaddensis
 Atractaspis engdahli (Engelska: Engdahl's burrowing asp)
 Atractaspis fallax
 Variabel stilettorm  (Atractaspis irregularis)
 Ogadenstilettorm (Atractaspis leucomelas)
 Atractaspis magrettii
 Atractaspis microlepidota (Engelska: Small-scaled burrowing asp)
 Atractaspis micropholis
 Atractaspis phillipsi
 Atractaspis reticulata (Engelska: Reticulate burrowing asp)
 Somalistilettorm (Atractaspis scorteccii)
 Atractaspis watsoni

Referenser 
Artikeln är, helt eller delvis, en översättning från http://en.wikipedia.org/wiki/Atractaspis en annan språkversion av Wikipedia.

Noter

Externa länkar 
 Film som visar hur ormen hugger sitt byte, youtube.com

Stilettormar
Skeppsbron 46

Skeppsbron 46 är en byggnad i kvarteret Cadmus vid Skeppsbron i Stockholm.

Historik

Huset uppfördes 1648 för bagaråldermannen Wickman Corneliusson och är det enda på Skeppsbron som har kvar en fritrappa. Byggnaden ägdes i slutet av 1600-talet av rådman Jonas Hansson Merling (död 1697) och såldes 1742 till Nils Schönborg. Han var delägare i tobaksspinneriet Schönborg & Almquist som troligen låg i huset. Från den tiden existerar en ombyggnadsritning. Enligt boken Boken om Gamla stan är "rådman Merlings 1600-talshus hårt ombyggt". Mot Skeppsbron fick huset en låg, numera riven, envåningsutbyggnad på ömse sidor av entréporten som innehöll butiker. 

Byggnaden särskiljs lätt i skeppsbroraden genom sin starkt bakåtlutande fasad, trots att det är grundförstärkt. Det kan bero på att de bakre delarna av huset har sjunkit, medan fasaden är grundlagd på fastare grund eller på medeltida kajrester. Husets fönster mot Skeppsbron har undan för undan anpassats, dessa står i lod och bildar så trapetsformiga fönsternischer. 

Nutidens hus har fyra våningar med inredd vindsvåning och fem fönsteraxlar mot Skeppsbron. Bottenvåningens fasad är uppdelad i en hög stensockel och en rusticerad, putsad del med mindre fönster vilket var brukligt för 1600-talets packhus. I de övre våningsplanen har fönstren smyckats med kornischer. Fasaden upprustades 2011.

I husets hörn Södra Dryckesgränd / Skeppsbron ligger Stockholms enda korgmakarfirma, Larsson Korgmakare. Där arbetar tredje och fjärde generationen korgmakare. I byggnaden finns även bostäder, tidigare (före 1930-talet) hade Sjöhistoriska museet sina lokaler här.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Skeppsbron
Tablå

Tablå, av lat. tabula ("bord", "skiva", "tavla"), kan vara en systematisk sammanställning av information. Tablå är även en försvenskning av det franska ordet tableau (tavla) och syftar då på en framställning i bildform eller en del av ett skådespel. Tableau vivant är en "levande bild"; en grupp personer arrangerade för att återge ett känt konstverk eller en historisk händelse.

Se även
TV-tablå
tabell
Scen (sekvens)
Akt (teater)
 Tableau vivant

Källor
Nationalencyklopedin

Information
Teater
Konst
Kungl. Maj:ts Liv- och Hustrupper

Kungl. Maj:ts Liv- och Hustrupper var de trupper i svenska armén som hade till uppgift att utgöra hedersvakt hos Konungen.

Bakgrund
Denna uppgift innehades fram till 1790 av Konungens livgarde, det som senare blev Svea livgarde. I och med uppsättandet av Svenska gardesregementet tillkom flera nya gardesregementen. I senare tid ingick Svea livgarde, Göta livgarde, Livgardet till häst, Livregementets dragoner, Livregementets husarer, Livregementets grenadjärer samt Livgrenadjärregementet i Liv- och Hustrupperna.

I Sverige var Konungen chef och befälhavare för Liv- och Hustrupperna fram till 1975. Detta gjorde att översten och befälhavaren vid respektive regemente fram till 1975 kallades för sekundchef. Det hette att "Vid de svenska gardesregementena samt Livregementets kårer, vilkas chef konungen själv är, kallas den under honom kommenderande befälhavaren sekundchef."

Genom 1974 års regeringsform som trädde i kraft 1 januari 1975 fråntogs Konungen rollen som högste befälhavare för krigsmakten som stadgades i 1809 års regeringsform. Den förändringen kom även att påverka rollen som regementschef över gardesförbanden: Konungen blev därefter istället hederschef över gardesförbanden. 

Carl XVI Gustaf är alltjämt hederschef för de två kvarstående gardesförbanden, Livgardet och Livregementets husarer.

Se även
Hustrupper
Livgarde
Rangregemente

Referenser

Noter

Sveriges militärhistoria
Kungliga hovstaterna