kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nordöstra provinsen, Kenya

Nordöstra provinsen (engelska North Eastern Province, swahili Mkoa wa Kaskazini-Mashariki, somaliska Gobolka Waqooyi Bari) är en av Kenyas åtta provinser. Befolkningen beräknades till 1 410 342 invånare år 2008, och provinsen täcker en yta på 126 902 kvadratkilometer. Den administrativa huvudorten är Garissa. Men större städer är även Wajir, Mandera och även Dadaab.

Historia
Shiftakriget (1963 till 1967) var ett försök av etniska somalier i provinsen att ansluta till Somalia, i bildandet av ett storsomalia. Det slutade med vapenvila.

Demografi
Folket här är mestadels somalier med minioriteter av Oromo och Kikuyu.

Källor

Externa länkar 

Kenyas provinser
Nyanzaprovinsen

Nyanzaprovinsen är en av Kenyas åtta provinser. År 2008 beräknades befolkningen till 5 094 251 invånare, och ytan uppgår till 16 162 kvadratkilometer. Huvudorten är Kisumu. Andra viktigare städer är Homa Bay, Bondo, Kisii, Migori och Siaya.

Nyanzaprovinsen är uppdelad i ett tiotal distrikt.

I valet 2007 röstade invånarna i det luodominerade norra Nyanza huvudsakligen på Raila Odinga, oppositionsledare, medan rösterna i södra Kisii var jämnt fördelade mellan honom och sittande president Mwai Kibaki.

Barack Obama, Sr. är född i Kendu Bay i Nyanza, och ligger begravd i Nyang'oma Kogelo.

Nationalparken Ruma nationalpark ligger i provinsen.

Källor

Externa länkar 

Kenyas provinser
Rift Valley-provinsen

Rift Valley-provinsen är en av Kenyas åtta provinser. Befolkningen beräknades till 8 755 986 invånare år 2008, och ytan uppgår till 173 854 kvadratkilometer. Huvudort är Nakuru. Provinsens geografi domineras av det östafrikanska gravsänkesystemet (Great Rift Valley).

Nationalparker i provinsen är Amboseli nationalpark, Hell's Gate nationalpark, Nakurusjöns nationalpark och Saiwa Swamps nationalpark.

Källor

Externa länkar 

Kenyas provinser
Västprovinsen, Kenya

Västprovinsen (engelska Western Province, swahili Mkoa wa Magharibi) är en av Kenyas åtta provinser. Befolkningen beräknades till 4 348 746 invånare år 2008, och ytan uppgår till 8 361 kvadratkilometer. Den administrativa huvudorten är Kakamega. Andra städer är bland annat Buchinga.

Nationalpark i provinsen är Mount Elgon nationalpark.

Referenser

Externa länkar 

Kenyas provinser
Östprovinsen, Kenya

Östprovinsen (engelska Eastern Province, swahili Mkoa wa Mashariki) är en av Kenyas åtta provinser. Befolkningen beräknades till 5 456 190 invånare år 2008, och ytan uppgår till 159 891 kvadratkilometer. Den administrativa huvudorten är Embu. 

Nationalparker i provinsen är Meru nationalpark, Mount Kenya nationalpark och skogsreservat, Sibiloi nationalpark samt delar av Tsavo East nationalpark och Tsavo West nationalpark.

Källor

Externa länkar 

Kenyas provinser
James Bruce

James Bruce kan syfta på bland andra:

James Bruce (1730–1794), skotsk upptäcktsresande.
James Bruce, 8:e earl av Elgin, (1811–1863) guvernör över Kanada.
Kenyas geografi

Kenyas geografi är varierande. Kenya, som ligger i östra Afrika, har en yta på 582 650 km², varav 13 400 km² är vatten. I norr gränsar landet till Somalia (682 km), Etiopien (830 km) och Sudan (232 km), i väster mot Uganda (933 km) och i söder till Tanzania (769 km). Kenya har fått sitt namn efter den utslocknade vulkanen Mount Kenya, som är landets högsta berg (5 199 meter). Landet har kust mot Indiska oceanen (536 km), stora slättland samt högland. Centrala och västra Kenya karakteriseras av Östafrikanska gravsänkesystemet. 
 
Landskapet är omväxlande. Afrikas stora dalsänka, det Östafrikanska gravsänkesystemet, skär genom landet i nordsydlig riktning. Längs sänkan ligger flera sjöar och slocknade vulkaner. Från kusten vid Indiska oceanen i öster stiger landet till en högplatå, de så kallade Vita högländerna, som blev centrum för plantagejordbruken under kolonialperioden. Huvudstaden Nairobi ligger mellan den tempererade högplatån och de sydliga savannerna. 

I väster finns ännu en högplatå som planar ut mot Victoriasjön. Där odlas te och kaffe. En del tropisk regnskog återfinns. De låglänta områdena vid Victoriasjön drabbas emellanåt av översvämningar under regnperioderna. I norr är det stäpp och halvöken. Nederbörden är låg och torkan utgör ett ständigt hot mot nomadbefolkningens boskap. Turkanasjön vid gränsen till Etiopien dominerar landskapet. Den 25 mil långa sjön är hemvist för nilkrokodiler och fåglar. På savannen som fortsätter in i norra Tanzania finns några av de berömda nationalparkerna: Masai Mara, Amboseli, Tsavo East nationalpark och Tsavo West nationalpark. 

Kakamegaskogen i västra Kenya är en kvarleva av den östafrikanska regnskogen. Mauskogen är betydligt större och utgör det största skogsområdet i Östafrika. 

De största floderna är Galanafloden och Tanafloden.

Klimatet varierar från tropiskt vid kusten till torrt i inlandet. Ibland förekommer längre torrperioder, med återkommande torka i de norra och östra regionerna. Under regntiden kan översvämningar inträffa.

Bland naturtillgångar märks guld, kalksten, natriumkarbonat, fluorit, rubin, granat och vattenkraft.

Några av Kenyas miljöproblem är vattenföroreningar från stads- och industriavfall samt ökad användning av bekämpningsmedel och gödsel, tjuvjakt på de vilda djuren, avskogning med åtföljande jorderosion samt ökenspridning.

Landanvändning
 Brukbar jord: 7 procent
 Permanent jordbruk: 1 procent
 Permanenta betesmarker: 37 procent
 Skog och skogsland: 30 procent
 Övrigt: 25 procent (uppskattning från 1993)
 Konstbevattnat land: 660 km² (uppskattning från 1993)
Jason Becker

Jason Becker, född 22 juli 1969 i Richmond, Kalifornien, är en amerikansk gitarrist och kompositör. Han spelade med Marty Friedman i metalgruppen Cacophony, vilket resulterade i skivorna Speed Metal Symphony och Go Off!. Som soloartist spelade han sedan in Perpetual Burn innan han som 20-åring rekryterades till David Lee Roths band som efterträdare till Steve Vai. Under inspelningen av albumet A Little Ain't Enough uppträdde tecken som sedan skulle diagnostiseras som ALS. Han kunde endast med svårighet fullfölja skivinspelningen och fick avstå den följande turnén. Becker har sedan dess mot alla odds levt med sjukdomen. Han fortsätter att komponera musik med hjälp av sin pappa. Beckers liv efter insjuknandet kan ses i mer detalj i dokumentärfilmen Jason Becker: Not Dead Yet.

Diskografi
Solo
 Perpetual Burn (1988)
 Perspective (1996)
 The Raspberry Jams (1999)
 The Blackberry Jams (2003)
 Collection (2008)
 Boy Meets Guitar, Vol. 1 of the Youngster Tapes (2012)
Cacophony
 Speed Metal Symphony (1987)
 Go Off! (1988)
David Lee Roth
 A Little Ain't Enough (1991)

Amerikanska metalgitarrister
Personer från Richmond, Kalifornien
Födda 1969
Levande personer
Män
Nathan Odenvik

Nathan Odenvik, född 30 maj 1892 i Öckerö, död 7 augusti 1964 i Ljungarum, var en svensk folkskollärare, skriftställare och pingstvän. Han utgav ett stort antal böcker om bland annat pietismen.

Bibliografi i urval 
 Elias Wolker: Sveriges förste frikyrkopredikant: ett blad ur svenska pietismens historia (1933)
 Daniel Anander: svenska pietismens föregångare (1935)
 Gråkoltarna: en bild från den pietistiska väckelsen i Sverige under 1700-talet (1936)
 Carl Michael von Strokirch och Sveriges första friförsamling: grundad i Stockholm 1734 (1938)
 Lars Ulstadius: en pietismens banerförare i fångenskap för sin tro – och några av hans medkämpar (1940)
 Eric Tolstadius: svenska pietismens centralgestalt under 1700-talet (1942)
 Ett historiskt bönemöte: konventikeln i Sickla den 24–25 aug. 1723 (1943)
 Sven Rosén: en trosfrihetens martyr i Sverige under 1700-talet (1944)
 August Hermann Francke (1945)
 Sven Roséns dagbok: 1730–1731: utgiven och kommenterad av Nathan Odenvik (1948)
 Vita jungfrun, en svensk martyr under 1800-talet: Helena Sofia Ekbloms liv och verksamhet, med bilaga: Helena Ekbloms uppenbarelser, återgivna från originaltrycket (1949)
 Radikalpietisterna Leopold och Stendahl (1950)
 Katolicismen (1954)
 Dopet i historisk belysning (1955)
 Lars Linderot: stormklockan i helgedomen (1958)
 Katolska profiler (1961)

Se även
 Pietism
 Radikalpietism

Referenser

Noter

Källor 
Sveriges dödbok 1947–2006, (Cd-Rom), Sveriges Släktforskarförbund

Externa länkar
 Katolicismen av Nathan Odenvik

Personligheter inom pietismen
Svensk frikyrkorörelses historia
Svenska lärare under 1900-talet
Svenska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Personer från Öckerö socken
Födda 1892
Avlidna 1964
Män
Gil Álvarez de Albornoz

Gil Álvarez de Albornoz, född 1310 i Cuenca, Spanien, död 23 augusti 1367 på slottet Bonriposo i närheten av Viterbo, Italien, var en spansk kardinal och kyrkoledare. Han var ärkebiskop av Toledo mellan 1338 och 1350.

Påve Clemens VI utsåg 1350 Albornoz till kardinalpräst av San Clemente.

Källor

Externa länkar 
 

Spanska kardinaler
Ärkebiskopar av Toledo
Födda 1310
Avlidna 1367
Män
Allen Dulles

Allen Welsh Dulles, född 7 april 1893 i Watertown, New York, död 29 januari 1969 i Washington, D.C., var en amerikansk jurist och underrättelsechef. Mellan 1953 och 1961 var han chef för CIA. 1963 utsågs han till ledamot av Warrenkommissionen som fick i uppdrag att utvärdera bevismaterialet rörande mordet på John F. Kennedy. Han var yngre bror till den republikanske utrikesministern John Foster Dulles.

Referenser

Noter

Amerikanska jurister
Personer vid CIA
Personer från Watertown, New York
Födda 1893
Avlidna 1969
Män
Bergenstråhle

Bergenstråhle, även Bergenstråle, är en svensk månghövdad ätt som blev adlig 1719 och introducerad 1720 på Sveriges riddarhus som nummer 1 696. Släkten innefattar genom giftermål två befryndande släktgrenar: en från Småland, som förut hette Wetterberg och en annan från Östergötland, som förut hette Rudman, Rydelius och Ryderus.

Vapenbeskrivning
En skiöld af guld, hvaröfver går en röd bande, mit uppå zijrad med et gyllände grijphufvud, öfver banden sees et blått martis tecken och under densamma et blåt berg. Ofvanpå skiölden står en öpen tornerhielm, utur hvilken upskiuta tre gyllende stråhlar emellan tvenne utslagne vingar, hvaraf den högre är blå och den vänstra af röd färg. Crantzen och löfvärket är af guld, blåt och rödt, aldeles som det här åfvan stående med sine egentelige färgor afmålade vapen sådant utvissar.

(Sköldebrevsavskrifter 7: 124. RHA.)

Personer med efternamnet Bergenstråhle
 Carl Bergenstråhle (1909–1977), diplomat och jurist
 Claes Gabriel Bergenstråhle (1787–1864), överste
 Edvard Bergenstråhle (1864–1954), kammarherre
 Eric Bergenstråhle (1889–1942), bankman
 Fredrik Bergenstråhle (1926–2005), diplomat
 Gabriel Bergenstråhle (1665–1729), brukspatron
 Georg Bergenstråhle (1872–1943), överste
 Gillis Bergenstråhle (1855–1919), överste
 Gustaf Bergenstråhle (1771–1829), general
 Gösta Bergenstråhle, flera personer
 Gösta Bergenstråhle (1841–1910), general
 Gösta Bergenstråhle (1891–1978), överste
 Joachim Bergenstråhle (född 1958), manusförfattare, regissör och lektor
 Johan Bergenstråhle, förgreningssida
 Johan Bergenstråhle (fältherre) (1756–1840), general
 Johan Bergenstråhle (regissör) (1935–1995)
 Johanna Bergenstråhle (född 1972), filmproducent
 Marie-Louise De Geer Bergenstråhle (född 1944), konstnär, filmare och teaterchef, se Marie-Louise Ekman
 Wilhelm Bergenstråhle, förgreningssida
 Wilhelm Bergenstråhle (militär) (1856–1913), överste
 Wilhelm Bergenstråhle (ämbetsman) (1871–1949), byråchef

Externa länkar
 Adl. ätten Bergenstråhle, N:o 1696, Sveriges Ridderskaps och Adels kalender (1923)
 
Svenska adelsätter
Finländska adelsätter
Svenska friherrliga ätter
Vassijaure (sjö)

För järnvägshållplatsen med samma namn, se Vassijaure.

Vassijaure, nordsamiska Vássejávri, är en alpin insjö som ligger mellan orterna Riksgränsen och Vassijaure  i Kiruna kommun i Lappland som ingår i . Sjön har en area på  kvadratkilometer och ligger  meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Njuoraätno vars vatten småningom hamnar i Torneträsk. Den blir vanligen isfri i mitten av juni och fryser åter i oktober eller november. I sjön finns sik, röding, laxöring, lake och elritsa.

Delavrinningsområde 
Vassijaure ingår i delavrinningsområde (759586-159725) som SMHI kallar för Utloppet av Vassijaure. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Räknas de 4 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean  kvadratkilometer. Njuoraätno som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter  kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av kalfjäll (74 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent.

Se även 
 Lista över insjöar i Kiruna kommun

Källor

Externa länkar 
 
 
 

Insjöar i Torneälvens avrinningsområde
Insjöar i Lappland
Insjöar i Kiruna kommun
Insjöar i Sverige om minst fem kvadratkilometer
Kaliforniatumlare

Kaliforniatumlare (Phocoena sinus, engelska vaquita och spanska vaquita marina eller chochito) är en ovanlig art av tumlare som är endemisk i norra delen av Californiaviken. Den är akut utrotningshotad, och försök görs för att säkra artens överlevnad.

Biologi
Kaliforniatumlaren är en av de minsta valarna med en längd upp till 1,50 meter och vikt runt 50 kilogram. Den har stora svarta ögonringar och läppar. Dess kropp är grå till mörkgrå med ljus mage. Ryggfenan sitter mitt på ryggen och är större än hos andra tumlare.

Kaliforniatumlaren tycker om grunda vatten och man ser den mycket sällan på vatten som är djupare än 30 meter. Den kan överleva på så grunda vatten att ryggen är ovanför vattenytan. Det finns mycket få observationer av tumlaren i vilt tillstånd men den verkar framleva sin existens i maklig takt. Den tycker inte om båtar och undviker dem så mycket de kan.

Tumlaren livnär sig huvudsakligen på fisk men fångar också bläckfisk.

Hot
Trots att Kaliforniatumlaren aldrig har blivit aktivt jagad minskar dess antal stadigt, med cirka 40 procent om året. Detta beror främst på att den fastnar vid fiske med drivgarn, där fiskarna egentligen är ute efter kalifornisk vekfisk. Andra hot är inavel och minskat färskvattenflöde från Coloradofloden.

Vid en räkning 1997 noterades 567 kaliforniatumlare. År 2015 var antalet ner i endast 59, och nedgången har därefter fortsatt. Forskare uppskattade att det i juni 2017 endast fanns 30 kaliforniatumlare kvar (ett halvår tidigare antogs de vara knappt 40 individer). I augusti 2019 uppskattades populationen till omkring 10 individer och miljöorganisationer uppmanade till handelsbojkott av Mexiko. Den riskerar att vara utrotad 2018 alternativt 2022, vilket gör Kaliforniatumlaren till den mest hotade arten av marina däggdjur.

En internationell räddningsaktion med hjälp militärt tränade delfiner från USA har inletts för att försöka rädda arten. Det handlar om att delfinerna, som vanligtvis nyttjas för att upptäcka minor, hjälper till att hitta de små tumlarna. Därefter fångas de små valarna in för skyddad placering i flytande fållor i Californiaviken, så att de slipper bli offer för fiskenät. Förhoppningen är sedan att tumlarna under kontrollerade och övervakade former ska kunna föröka sig.

Referenser

Noter

Tumlare
Nordöstprovinsen

Nordöstprovinsen kan syfta på:
Nordöstprovinsen, Sri Lanka
Nordöstra provinsen, Kenya
Svart tumlare

Svart tumlare (Phocoena spinipinnis) som är endemisk till Sydamerikas kust. Deras utbredningsområde sträcker sig ifrån Peru i Stilla havet till Brasilien (delstaten Santa Catarina) i Atlanten. Fastän den har beskrivits som en kust-delfin har man sett den 5 mil utanför kusten och i en del sötvattensfloder.

Utseende 
Den svarta tumlaren är inte svart utan mörkgrå. De blir svarta först några minuter efter att de dött. Deras magar är ljust färgade. En vuxen individ blir omkring 150 centimeter lång och den väger runt 75 kilogram. De största exemplaren når en längd av 200 centimeter (hanne) och en vikt av 105 kilogram (hona). Dess ryggfena är ovanlig, den är mer formad som en triangel och pekar bakåt istället för uppåt och den sitter längre bak på ryggen än hos andra tumlare.

Ekologi 
Det är svårt att observera den svarta tumlaren för den är ett skyggt djur som inte visar mycket av kroppen när den kommer upp för att andas. Och den tycker inte om båtar utan simmar snabbt iväg.

Men det verkar som tumlaren lever i små grupper av två till åtta exemplar eller ensam och den äter fisk, bland annat ansjovis, arter av släktet Merluccius och makrill. Födan kompletteras med andra små fiskar, bläckfiskar och kräftdjur. Ibland bildar flera grupper en större klunga med 50 till 70 individer och den största observerade hjorden hade 150 medlemmar.

Efter 11 till 12 månader dräktighet föds en unge som i genomsnitt är 86 centimeter lång.

Svart tumlare drabbas av flera olika parasiter som rundmaskar av släktena Stenurus, Halocercus och Pseudalius, plattmasken Nasitrema globicephalae samt kräftdjuret Xenobalanus globicipitis.

Hot och bevarandestatus 
Farorna för den svarta tumlaren är som för resten av tumlarna med fiskenät, jakt och gifter. Men den svarta tumlaren har också El Nino att brottas med. El Nino gör att ekosystemet slås ut och att fisken den behöver för att överleva antingen dör eller lämnar området. 

Den svarta tumlarens kött används i Sydamerika som mat för människor eller för att uppföda krabbor. Den hamnar dessutom ofta av misstag i fiskenät. Hur dessa hot påverkar beståndet är oklart. IUCN listar arten därför som nära hotad (NT).

Källor 

 Fritt översatt i från den engelska Wikipedian.

Noter 

Tumlare
Däggdjur i neotropiska regionen
Skredsviks landskommun

Skredsviks landskommun var en tidigare kommun i dåvarande Göteborgs och Bohus län.

Administrativ historik
I samband med att 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft den 1 januari 1863 inrättades i Sverige cirka 2400 landskommuner. I Skredsviks socken i Lane härad i Bohuslän inrättades då denna kommun. Vid  kommunreformen 1952 bildade den storkommun tillsammans med de tidigare kommunerna Herrestad och Högås.

1971 blev området en del av Uddevalla kommun. 
Kommunkoden 1952–70 var 1424

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde kommunen Skredsviks församling. Den 1 januari 1952 tillkom Herrestads församling och Högås församling.

Geografi
Skredsviks landskommun omfattade den 1 januari 1952 en areal av 199,94 km², varav 195,48 km² land.

Tätorter i kommunen 1960
I Skredsviks landskommun fanns tätorten Kissleberg, som hade 991 invånare den 1 november 1960. Tätortsgraden i kommunen var då 24,9 procent.

Politik

Mandatfördelning i valen 1938–1966

Källor

Indelningar i Uddevalla kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Sveriges kommuner 1952-1970
Tidigare kommuner i Göteborgs och Bohus län
Bäve socken

Bäve socken i Bohuslän, ingick i Lane härad, uppgick 1945 i Uddevalla stad och området är sedan 1971 en del av Uddevalla kommun, från 2016 inom Uddevalla distrikt och Bäve distrikt.

Socknens areal var 58,32 kvadratkilometer, varav land 56,92.  År 1945 fanns här 1 515 invånare- Den tidigare stationen Ängebacken ligger i socknen, medan sockenkyrkan som delades med Uddevalla stad låg i staden utanför socknen.

Administrativ historik
Bäve socken har medeltida ursprung. Uddevalla stad och Uddevalla församling bröts ut före år 1500. Därefter fortlevde Bäve som egen socken, men delade kyrka med Uddevalla.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Bäve församling och för de borgerliga frågorna bildades Bäve landskommun. Landskommunen inkorporerades 1945 i Uddevalla stad som 1971 ombildades till Uddevalla kommun. Församlingen införlivades 1945 i Uddevalla församling. En ny församling med namnet Bäve, men med avsevärt förändrade gränser, utbröts därur 1974. 

1 januari 2016 inrättades distrikten Uddevalla och Bäve, med samma omfattning som motsvarande församlingar hade 1999/2000 och fick 1974, och vari detta sockenområde ingår.

Socknen har tillhört samma fögderier och domsagor som Lane härad.

Geografi och natur
Bäve socken omfattade ett större område öster om Uddevalla och ett mindre nordväst om staden och genomflytes av Bäveån. Socknens är bergig.

I socknen finns tre kommunala naturreservat, Bäveån nedre, Ramseröd och Kuröds skalbankar. Största insjö är Grind som delas med Lane-Ryrs socken.

Sätesgårdar var Brattås herrgård, Samneröds herrgård och Kasens herrgård.

I Raknebo fanns förr ett gästgiveri.

Fornlämningar
Från järnåldern finns gravar.

Befolkningsutveckling
Befolkningen ökade från 1074 1810 till 1 890 1870 varpå den minskade till 1 430 1940 varefter socknen uppgick i Uddevalla stad 1945.

Namnet
Namnet skrevs 1388 Bäfuia och kommer från Bäveån som innehåller Bäva, 'bäva, darra' syftande på forsarna i ån.

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar

Bäfve och Ryrs socknar i Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige i 7 band, Stockholm 1856-1870

Indelningar i Uddevalla kommun
Socknar i Lane härad
Hammarskog

Hammarskog är en herrgård i Dalby socken i Uppsala kommun, belägen vid en vik av Ekoln i Uppland.

Historik

Gårdens namn fram till 1600-talet var Hammarby. Uppsala domkyrkas byggnadsfond ägde 1344 ett markland i Hammarskog. 

1376-85 skrev sig Klara Ray (kluven sköld med två balkar i västra fältet) till Hammarby, som då fungerade som frälsegård för henne. Hennes son Nils Petersson (vingat svärd) som var häradhövding i Hagunda härad skrev sig hit 1376-90, och han överlåter 1399 Hammarby till Katarina Eriksdotter, som kallar Nils sin bror och var gift med Erik Nilsson (Väsbyätten). Erik Nilsson var häradshövding i Hagunda och har troligen tidvis nyttjat Hammarby som sätesgård. 1424 daterar han ett brev på Hammarby. Erik Nilssons dotter Anna och hennes make Gregers Bengtsson (Bjälboättens oäkta gren) har åtminstone tidvis bott på Hammarby mellan 1447 och 1470.

Greger Bengtsson beklagade sig 1470 över att Ulf Stock, Olof Varg och andra anhängare till Erik Karlsson (Vasa) pulutrat hans gård Hammarby och stulit mat och bryggpannor från gården. Under 1500-talet fanns här troligen igen frälsegård, 1486-1572 anges Hammarby bestå av tre frälsegårdar.

År 1562 nämnes riksmarskalken Gabriel Kristiernsson Oxenstierna, friherre till Mörby, såsom Hammarskogs ägare. Hans son, riksrådet Krister Gabrielsson Oxenstierna, friherre till Steninge, byggde Hammarskog till sätesgård. Efter honom ägdes det av hans svåger riksrådet Jöran Knutsson Posse. Efter hans flykt till drogs Hammarskog in till kronan. Det återlämnades dock senare till hans son Knut Jöransson Posse, gift med Lennart Torstensons syster.

Byggnad
Dagens herrgårdsbyggnad stod färdig 1655 och var ursprungligen ett slottsliknande hus innan en eldsvåda i slutet av 1700-talet förstörde de översta våningarna. Då inte pengarna räckte till att bygga upp huset i sin helhet, revs de nedbrunna övre våningsplanen och taket flyttades ner.

I herrgårdsbyggnaden finns idag kafé och restaurang och utgör en del av Hammarskogs naturreservat, som har ett stort antal stigar i ett naturskönt område mellan Dalbyviken och Näsdalen.

Se även
Hammarskogs naturreservat

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar

 Hammarskogs herrgård
 Midsommarfirandet i Hammarskog 2010

Herrgårdar i Uppland
Byggnader och anläggningar i Uppsala kommun
Byggnader avbildade i Suecian