kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
2666

2666 är en apokalyptisk roman från 2004 skriven av Roberto Bolaño. Den blev författarens sista roman och utgavs postumt, ett år efter hans död. Författaren hade ursprungligen tänkt sig att bokens fem delar skulle släppas som separata romaner, för att säkra sina barns ekomomiska framtid. Efter Bolaños död valde dock hans efterlevande i samråd med bland andra bokens förläggare, att publicera romanen i sin helhet.

Stora delar av handlingen utspelar sig i den fiktiva staden Santa Teresa, som har jämförts med verklighetens Ciudad Juárez. Bokens första del följer en grupp litteraturvetare som söker efter den gåtfulle tyske författaren Benno von Archimboldi. I bokens andra del har den chilenske professorn Óscar Amalfitano flyttat till Santa Teresa med sin dotter för att undervisa vid stadens universitet. Den tredje delen följer den amerikanske journalisten Quincy Williams resa till staden och i den fjärde följer stadens poliskår och dess ofta resultatlösa utredningar kring den epidemi med kvinnomord som drabbat staden. Bokens sista del är en biografi över Archimboldis liv och återberättar även hans systers försökt att få ut sin son ur Santa Teresas centralfängelse. Motivet med de mördade mexikanska kvinnorna dyker upp i bokens samtliga delar och har tolkats som berättelsens röda tråd.

2666 utgavs för första gången i svensk översättning, av Lena E. Heyman, 2010. Denna översättning belönades med priset för Årets översättning 2010.

Utmärkelser 

 2004 - Barcelonas litterära pris
 2005 - Salombópriset
 2009 - National Book Critics Circle Award för bästa fiktion.

Referenser 

Skönlitteratur 2004
Spanskspråkig skönlitteratur
Postuma verk
Tillämpad psykologi

Tillämpad psykologi är en del inom psykologin som handlar om tillämpandet av psykologiska begrepp och idéer på andra områden. Man brukar dela upp tillämpad psykologi i flera underavdelningar. Exempel på dessa är:
 Arbetspsykologi
Barnhälsovårdspsykologi
Coachningpsykologi
Ekonomisk psykologi
Funktionsvariationernas(hindrens) psykologi
Hälsopsykologi
Klinisk psykologi (inklusive barnpsykologi)
Militärpsykologi
Miljöpsykologi
Musik-, konst- och litteraturpsykologi
 Pedagogisk psykologi
Psykologisk rådgivning
Psykoterapi
Rehabiliteringspsykologi
Reklampsykologi
Religionspsykologi
Rättspsykologi
Skolpsykologi
 Sportpsykologi
 Vittnespsykologi

Referenser 
 Nationalencyklopedin
 John Arnold, Work psychology: Understanding human behaviour in the workplace, 2010.
Henry Egedius, Psykologilexikon, Natur & Kultur, sökord psykologins grenar, senast läst 24 januari 2019
Arbetspsykologi

Arbetspsykologi är ett område inom tillämpad psykologi som studerar människan i arbetslivet och hur man kan tillämpa psykologiska kunskaper inom arbetslivet.

Arbetspsykologin lånar många idéer och information från andra områden inom psykologin. Arbetspsykologi hanterar områden som jobbanalys, urval och personalrekrytering, prestationsvärdering, psykometri, träning och utbildning, teambuilding, och flera andra områden.

Referenser
 Nationalencyklopedin
 Engelskspråkiga Wikipedia
 John Arnold, Work psychology: Understanding human behaviour in the workplace, 2010

Se även
 Fred E. Fiedler
 Grupptänkande
 Gruppolarisering
 Psykologiska kontraktet
Dynudden

Dynudden är ett område i Motala. Det ligger vid Vättern, söder om Motalaviken, omkring 2,5 km från centrala Motala. Området består dels av villor byggda efter millennieskiftet och dels av viss äldre bebyggelse av permanent- och fritidsboenden. Många tomter är strandtomter.

Motala
Flintholms station

Flintholms station är en av Köpenhamns viktigaste bytesstationer för den spårbundna kollektivtrafiken i Hovedstadsregionen. Stationen ligger omkring fyra kilometer fågelvägen västnordväst om Københavns hovedbanegård i stadsdelen Flintholm i Frederiksberg, nära Vanløse. Ingen av dess tre perronger ligger i tunnel.

Här möts tre linjer: två S-tågsbanor (Ringbanen och Frederikssundbanen) samt Köpenhamns metro i två plan, eller kanske snarare "två och ett halvt" plan. S-tågsperrongerna korsar varandra i två plan, medan metroperrongen ligger något lägre än den övre S-tågsperrongen med omkring 45 graders vinkel mellan, sett ovanifrån. Det finns gångar, hissar och trappor mellan var och en av de tre perrongerna. 

Efter Nørreport station och Köpenhamns centralstation (Hovedbanegården) är Flintholm den största stationen för byte av linjer i Köpenhamnsområdet.

Stationen invigdes den 24 januari 2004 för S-tågen, efter det att metrotrafiken hade påbörjats redan i november 2002. Åren närmast före den officiella invigningen av hela stationen fanns en tillfällig station längs Ringbanen som hette C.F. Richs vej, omkring 200 meter norrut. 

Hela stationsområdet täcks av ett 5.000 m² stort glastak utan väggar, vilket hänger 22 meter över Ringbanens spår. 

Stationen har vunnit flera priser: Den danske stålpris från "Dansk Stålinstitut", diplom från The Brunel Awards, ett skönhetspris från Foreningen til Hovedstadens Forskønnelse samt European Steel Design Award.

Stationen är ritad av KHR Arkitekter.

Gamla Flintholm och godsspåren
I närheten har tidigare funnits en godsbangård med samma namn, den låg vid ett sidospår till Frederiksbergs gasverk. Under en period hette denna station Damhus. Under tiden godstrafiken fortfarande förekom gick den nuvarande Ringbanen till Vanløse station (c:a 400 meter väster om dagens Flintholm) och vände där in mot Frederiksberg så att om man åkte framlänges Hellerup - Vanløse, åkte man baklänges Vanløse - Frederiksberg. Den senare sträckan är numera en del av Metron medan den förra delen har dragits om via nuvarande Flintholm som Ringbanen. (Frederikssundbanen har inte påverkats av dessa ombyggnader). Efter 1986 upphörde godstrafiken på nuvarande Ringbanen och söder om Vanløse fanns under ett 15-tal år ett centralt beläget dubbelspår (utan elektricitet) som Köpenhamns kommun inte kunde bestämma sig för hur man skulle göra med. Först i samband med byggandet av Öresundsbron och Metron kom förlängningen av Ringbanan på tal, och därmed även bygget av (den nya) Flintholms station.

 
Järnvägsstationer i Danmark
Köpenhamns metrostationer
Transport i Köpenhamn
Järnvägsstationer invigda 2004
Byggnader och anläggningar i Frederiksberg
2004 i Danmark
Heggedal station

Heggedal Station är en järnvägsstation i Heggedal, Asker, Norge. Stationen öppnades den 1 maj 1874 och var då en del av Drammenbanen. Sedan Lieråsentunneln öppnades och Drammenbanen drogs om 1973 har Heggedal tillhört Spikkestadbanen.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Banenor.no – Heggedal stasjon

Järnvägsstationer i Norge
Järnvägsstationer invigda 1874
Transport i Viken fylke
Askers kommun, Norge
1874 i Norge
Fines herbes

Fines herbes (franska: fina örter) är en blandning av finhackade örter, vanligtvis persilja, gräslök, dragon och körvel. Även andra örter kan dock förekomma.

Kryddblandningar
Hemautomation

Hemautomation är förlängningen av "fastighetsautomation" till bostäder avsedda som privata hem. Det är automatisering av hem, hushållsarbete- eller aktivitet. Hemautomation kan inkludera centraliserad styrning av belysning, VVS (uppvärmning, ventilation och luftkonditionering), apparater och andra system, för att underlätta, förbättra bekvämlighet, energieffektivitet och säkerhet. Hemautomation för gamla och funktionshindrade kan ge ökad livskvalitet för personer som annars skulle behöva personlig assistans eller institutionsvård.

Se även 
 KNX - kommunikationsprotokoll för hem- och fastighetsautomation.
 ZigBee - är en trådlös teknik för hemautomation. Ikea och Philips använder ZigBee som infrastruktur för sina produktfamiljer Ikea Trådfri respektive Philips Hue.
 Bluetooth - är en trådlös teknik som idag även används inom hemautomation. För hemautomation används framförallt den strömsnåla varianten av Bluetooth, Bluetooth Low Energy.
 Z-Wave - är en äldre teknik för trådlös styrning och övervakning av utrustning i framförallt hem och kontor. Den blir allt mer sällsynt och har idag ersatts av Bluetooth och ZigBee.
LPD433 - en ganska gammal trådlös teknik som använder en frekvensstandard kring 433 MHz. Den börjar bli föråldrad men användas än idag (2020) inom hemautomation. Tekniken är enkel och ger god prestanda i vissa avseenden men brister i andra avseende. T.ex. kan en trådlös termometer ha hög upplösning (delar av grader) men dataströmmen är långsam och varje datapaket tar lång tid att överföra. Tekniken medger endast kommunikation åt ett håll och den medger inte svar om ett meddelande har gått fram eller ej (till skillnad från ZigBee och Z-Wave som är dubbelriktade).
 Wi-Fi - används också för hemautomation men p.g.a. den höga effektförbrukningen (ibland flera watt) så används Wi-Fi endast till komponenter som är spänningsmatade via elnätet och sällan till batteridrivna enheter.

Referenser 

Datorkommunikation
Byggteknik
Vitvaror

de:Hausautomation
Helena (sång)

Helena är en svensk sång komponerad av Ted Gärdestad med text av Kenneth Gärdestad. Den finns med på debutalbumet Undringar från 1972.

Sången skrevs som en hyllning till den svenska tennisspelaren Helena Anliot, som Ted och även hans vän och tenniskamrat Björn Borg var förälskade i.
Samtliga medlemmar i Abba samt Lena Andersson sjunger i kören.

Referenser 

Låtar av Kenneth Gärdestad
Låtar av Ted Gärdestad
Helsingborgs Dagblads kulturpris

Helsingborgs Dagblads kulturpris utdelades årligen i december åren 2004–2013 av Helsingborgs Dagblad till kulturellt verksamma personer/verksamheter med anknytning till tidningens utgivningsområde och Skåne. Priset består av 25 000/50 000 kronor, diplom och konstverket Kulturkubben av konstnären Staffan Sommelius.

Pristagare
2004: Josefine Axelsson och Jonas Högström, konstnärer.
2005: Per Nyrén, musikproducent.
2006: Margareth Anderberg-Fjellström och Ulf-Melvin Fjellström, gallerister, Tomarps kungsgård.
2007: Conny Palmkvist, författare.
2008: Andrew Manze, dirigent.
2009: Hans Polster, teaterregissör.
2010: Maria Jönsson, barnboksförfattare och tecknare (Spyflugan Astrid)
2011: Maria Kulle, skådespelare
2012: Nermina Lukač, skådespelare, Äta sova dö
2013: Thomas H Johnsson, fotograf och konstnär

Referenser

Noter

Övriga källor 
Helsingborgs Dagblad, 16 december 2010, om kulturpriset och pristagarna

Priser och utmärkelser instiftade 2004
Kulturpriser i Sverige
Kultur i Helsingborg
Snurra du min värld

Snurra du min värld är en svensk låt skriven av Ted Gärdestad (musik) och Kenneth Gärdestad (text) . Låten finns med på Ted Gärdestads debutalbum Undringar från 1972. Den finns också med på samlingsalbumet 15 klassiker från 2003 och på samlingsalbumet Sol Vind & Vatten - Det bästa från 2004.

Kenneth Gärdestad berättar:

"Ted var noga och hade en väldigt bestämd uppfattning om ordens sångbarhet. Vissa vokaler lät bättre än andra. Till den här låten bestämde han att rimmen skulle sluta på "u". Jag skrev vad han beställde men lyckades inte vid första försöket. Stikkan Anderson skällde ut oss rejält. Från den dagen tog vi musiken på allvar."

Låtar av Kenneth Gärdestad
Låtar av Ted Gärdestad
Britta Nehrman

Britta Catharina Nehrman, född 5 juni 1901 i Djursholm, död 1978, var en svensk konstnär och skulptör. 

Hon var dotter till generaldirektören Hjalmar Nehrman och Carin Törnbohm. Efter studentexamen studerade Nehrman konst privat för Sigrid Blomberg och fortsatte därefter med studier för Carl Milles vid Konsthögskolan 1920–1923 och 1930–1931. Hon vistades en stor del av 1920-talet i Paris och studerade då för Antoine Bourdelle 1923–1924 och Charles Despiau 1929. Hon vistades 1924–1925 i Florens där hon bedrev självstudier. 

Nehrman debuterade separat på Svensk-franska konstgalleriet i Stockholm 1931. Hon ställde därefter ut separat på ett flertal platser bland annat i Köpenhamn. Tillsammans med Märtha Bolin-Clason ställde hon ut i Karlstad 1939 och tillsammans med Hans Stridh i Borås 1952 samt tillsammans med Kjell Leander Engström och Tord Leander Engström i Skövde 1952. Hon medverkade i samlingsutställningar på Liljevalchs konsthall, Göteborgs konsthall och i ett flertal landsortsstäder. 

Bland hennes offentliga arbeten märks fasadskulpturen Justitia för Katrineholms tingshus, altarfigurer i trä och en dopskål i tenn för Åmåls kyrka, utsmyckningar för stadshuset i Tranås och Sahlgrenska sjukhuset samt ett flertal statyer och grupper placerade i flera svenska kommuner bland annat i Göteborg vid Skånegatan och i nöjesparken Liseberg samt Helsingborg. Hennes konst består av reliefer, friskulpturer, grupper och porträtt. 

Nehrman är representerad vid Nationalmuseum, Konstakademien, Göteborgs konstmuseum, Värmlands museum. Helsingborgs museum, Örebro läns museum och Borås konstmuseum.

Britta Nehrman är i första hand känd för mjuka intima statyer av enskilda människor eller av grupper.

Källor 
 Konstnärslexikonet Amanda
 Vem är vem? Götaland utom Skåne, Halland, Blekinge 1965
 
 Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 365, 
 Svenskt konstnärslexikon del IV sid 183, Allhems Förlag, Malmö. LIBRIS-ID:8390296

Noter

Externa länkar 
 

Svenska skulptörer under 1900-talet
Födda 1901
Avlidna 1978
Kvinnor
Personer från Djursholm

Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Joseph Böhm

Joseph Böhm kan syfta på bland andra:

* Joseph Böhm (1795-1876), österrikisk violinist
 Joseph Böhm (1831-1893), österrikisk botaniker
 Joseph Böhm (1834–1890), österrikiskfödd brittisk bildhuggare
Alfred Jaëll

Alfred Jaëll, född den 5 mars 1832 i Trieste, död den 27 februari 1882 i Paris, var en österrikisk pianist.

Jaëll, som var elev till Czerny i Wien, uppträdde i Venedig redan 1843 och synes ha förvärvat sin stora färdighet under ständigt konserterande (1868 och 1877 spelade han i Sverige). År 1866 gifte han sig med pianisten Marie Trautmann (sedermera känd om tonsättarinna och musikskriftställarinna). Jaëlls spel var inte djupt eller gripande, men ovanligt glatt, briljant och delikat. Hans kompositioner är endast konsertparafraser och salongsstycken.

Källor

Externa länkar 

 
 

Österrikiska klassiska pianister
Österrikiska klassiska kompositörer
Pianister under 1800-talet
Österrikiska musiker under 1800-talet
Personer från Trieste
Födda 1832
Avlidna 1882
Män
Ugglan
Narseh

Narseh var en persisk kung av den sassanidiska ätten. Han regerade mellan 293 och 302.

Se även 
 Iran
 Lista över persiska storkungar 

Sasanidiska dynastin
Personer i Iran under 200-talet
Män
Födda okänt år
Avlidna 300-talet
Personer i Iran under 300-talet
Czerny (olika betydelser)

Czerny  (med ett antal stavningsvarianter) betyder svart på flera slaviska språk. Det är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Adalbert Czerny (1863–1941), tysk barnläkare  
 Carl Czerny (1791–1857), österrikisk pianist, kompositör och pianopedagog
 Henry Czerny (född 1959), kanadensisk skådespelare
 Vincenz Czerny (1842–1916), österrikisk kirurg och cancerforskare

Efternamn
Ferdinand Hiller

Ferdinand Hiller, född den 24 oktober 1811 i Frankfurt a. M., död den 11 maj 1885 i Köln, var en tysk musiker. 

Hiller, som var elev till Schmitt, Vollweiler och Hummel, vistades 1828–1835 i Paris, där han umgicks med Cherubini, Rossini, Chopin, Liszt, Meyerbeer och Berlioz. Han fungerade också som lärare vid Chorons musikinstitut samt gjorde sig, på konserter med Baillot, känd som pianist och speciellt Beethovenuttolkare. 

År 1836 dirigerade han Cäcilienverein i Frankfurt. Hiller studerade 1841 i Rom hos Baini kyrkliga klassiker, ledde 1843–1844 Gewandhaus-konserterna i Leipzig samt blev 1847 stadskapellmästare i Düsseldorf och 1850 i Köln. Som dirigent, konservatoriedirektor, pianist och komponist där var han västra Tysklands mest firade musikaliska notabilitet. 

Åren 1851–1852 dirigerade han italienska operan i Paris. Han blev hedersdoktor i Bonn 1868. Hiller kan i viss mån jämföras med Spohr. De har samma strävan att upprätthålla ädel och gedigen musik gentemot den ytliga eller bisarra och är dessutom  utlöpare från ett klassiskt tidevarv mitt i ett romantiskt. Hiller är starkt påverkad av romantiken men tycks inte förstå dess modernaste reformsträvanden. 

Hans nära 200 tonsättningar röjer formsäkerhet och harmonisk elegans om än inte geni; de utgörs av operor (Der Traum in der Christnacht, 1845, Konradin, 1847 med flera), oratorier (det ofta och med framgång utförda Die Zerstörung Jerusalems, 1840, Saul, 1853), kantater (Lorelei, Prometheus, Rebekka, Richard Löwenherz med flera), motetter, körer samt en mängd kompositioner för piano, stråkinstrument och orkester. 

Hiller var dessutom en spirituell och finbildad skriftställare. Han utgav bland annat Die Musik und das Publikum (1864), Aus dem Tonleben unserer Zeit (1868–71), Ludwig van Beethoven (1871), Musikalisches und Persönliches (1876), Felix Mendelssohn-Bartholdy (1873; 2:a upplagan 1878), Künstlerleben (1880) och Erinnerungsblätter (1884). Hiller blev 1868 ledamot av Kungliga Musikaliska Akademien i Stockholm.

Källor 

 

Tyska klassiska kompositörer
Tyska operatonsättare
Tyska klassiska pianister
Tyska dirigenter
Tyska musikhistoriker
Hedersdoktorer vid Bonns universitet
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Pianister under 1800-talet
Tyska musiker under 1800-talet
Personer från Frankfurt am Main
Födda 1811
Avlidna 1885
Män
Ugglan
Alexandre-Étienne Choron

För kocken med likartat namn se Alexandre Étienne Choron

Alexandre-Étienne Choron, född den 21 oktober 1772 i Caen, död den 29 juni 1834 i Paris, var en fransk musiker.

Choron studerade på egen hand franska och tyska musikteoretiker och blev genom Benedetto Bonesi bekant med den italienska klassiken. Han fick 1795 plats vid normalskolan i Paris och sedermera vid polytekniska skolan där, var 1812–1816 korresponderande ledamot av Institutet liksom redaktör för Bulletin d'encouragement pour l'industrie nationale och dirigent vid offentliga religionsfester samt dessutom sysselsatt med omorganisation av musikinstituten (maîtrises) vid Frankrikes huvudkyrkor. Åren 1816–1817 var han direktör för stora operan och 1825–1830 kapellmästare vid Sorbonne.

Sin största betydelse ägde Choron som ivrig främjare av klassiska musikuppföringar och undervisning i körsång. År 1817 grundade han av egna medel en skola för sång och deklamation, vilken sedermera, under namn av Conservatoire de musique classique, med framgång tävlade med det offentliga konservatoriet samt vid sina konserter för första gången i Frankrike lät höra verk av J.S. Bach, Händel, Palestrina med flera, och för att anskaffa dugliga sångröster gjorde han mödosamma resor. 

En stor mängd skrifter, till största delen kompilationer, vittnar om hans flit; här kan nämnas: Les principes de composition des écoles d'Italie (1808), Dictionnaire des musiciens (1810–1811), Méthode concertante de plain-chant et de contrepoint ecclésiastique (1819) och Nouveau manuel complet de musique vocale et instrumentale (1839). Dessutom komponerade Choron kyrkomusik och romanser, bland andra den populära La sentinelle''.

Källor

Noter 

 

Franska klassiska kompositörer
Kyrkomusikkompositörer
Franska dirigenter
Franska musikteoretiker
Musikologer under 1800-talet
Franska musiker under 1800-talet
Personer från Caen
Födda 1772
Avlidna 1834
Män
Ugglan
Division II i fotboll 1975

Division II i fotboll 1975 var 1975 års säsong av Division II som bestod av två serier, med 14 lag i varje serie. Det var då Sveriges näst högsta division. Varje serievinnare gick direkt upp till Allsvenskan och de tre sämsta degraderades till Division III. Det gavs 2 poäng för vinst, 1 poäng för oavgjort och 0 poäng för förlust.

Serier

Norra 

IFK Sundsvall gick upp till Allsvenskan och IF Brommapojkarna, Falu BS och IFK Luleå flyttades ner till division III. Från Allsvenskan kom GIF Sundsvall och från division III kom Domsjö IF, Hudiksvalls ABK och Västerås SK.

Södra 

Kalmar FF gick upp till Allsvenskan och Västra Frölunda IF, Skövde AIK och Blomstermåla IK flyttades ner till division III. Från Allsvenskan kom Gais och från division III kom Motala AIF, Norrby IF och Råå IF.

Källor

Referenser 

Fotboll i Sverige 1975
1975
Fotbollssäsongen 1975
Slumpens myndling

Slumpens myndling är Stina Aronsons  andra roman, utgiven 1922 på Bonniers förlag. Boken har aldrig återutgivits och finns således endast i originalupplaga.

Referenser 

Svenskspråkig skönlitteratur
Skönlitteratur 1922
Svenska romaner
Verk av Stina Aronson
Browning M1919

Browning M1919 är en luftkyld kulspruta utvecklad av Browning Arms Company under första världskriget. Det är en vidareutveckling av den vattenkylda kulsprutan Browning M1917 och många delar är gemensamma för båda modellerna. Med moderna mått är det ett tungt och klumpigt vapen, men det är robust och pålitligt vilket är skälet till att det än idag används som beväpning på många stridsfordon, bland annat den svenska Stridsfordon 90.

Efter andra världskriget byggdes många vapen om till den nya standardkalibern .

Varianter 
Den ursprungliga M1919 hade en tung pipa för att kunna skjuta kontinuerlig eldgivning på samma sätt som vattenkylda kulsprutor.
M1919A1 hade en lättare pipa med tunnare gods för kortare eldgivning. Den konstruerades från början för att ersätta M1917 som beväpning på stridsvagnen Mark VIII.
M1919A2 var en variant utvecklad för kavalleriförband och hade kortare pipa och en lättviktstripod.
M1919A3 var M1919A2 som konverterats för fordonsmontage i samband med att de amerikanska kavalleriförbanden ersatte sina hästar med lastbilar.
M1919A4 är den vanligaste och mest kända varianten. Den har en ny mantel med runda i stället för avlånga hål och andra förenklingar som gör den billigare att producera.
M1919A5 har samma förbättringar som A4, men har ett förlängt manöverhandtag som gör den enklare att hantera när den är monterad i ett fordon.
M1919A6 var ett försök att konvertera M1919 till en lätt kulspruta. Den försågs med kolv, bipod och bärhandtag, men den var trots det ett tungt och klumpigt vapen jämfört med de tyska motsvarigheterna MG34 och MG42.
.30 cal AN/M2 var en variant tillverkad för att användas i flygplan. Både pipan och vapenlådan var tillverkade i tunnare material för att spara vikt. En rekylförstärkare gav den också en betydligt högre eldhastighet. AN/M2 finns i både vänster- och högermatade versioner och kan fjärrutlösas med en solenoidavtryckare. Den ska inte förväxlas med .50 cal AN/M2 och 20 mm AN/M2.
M37 var en variant tillverkad för att användas i stridsvagnar. Den har samma förlängda manöverhandtag som M1919A5 och saknar dessutom sikte. Den har också använts som beväpning på helikoptrar.
L3A1 och L3A2 är brittisktillverkade varianter i kaliber .303 British. A1 är avsedd för fast montage i fordon medan A2 är en infanteriversion motsvarande M1919A4.
FN30-variant tillverkad av Fabrique Nationale i Belgien i kaliber .
Ksp m/22 är en variant av AN/M2 tillverkad på licens i Sverige av Carl Gustafs stads gevärsfaktori. Sköt 6,5 × 55 mm & 8 × 63 mm.
Ksp m/39 är en variant av M1919A4 tillverkad på licens i Sverige av Carl Gustafs stads gevärsfaktori.
Ksp m/42 är en variant av M1919A6 tillverkad på licens i Sverige.

Användare

Källor

Externa länkar

Kulsprutor
Amerikansk krigsmateriel under andra världskriget
Krigsmateriel under Koreakriget
Amerikansk krigsmateriel under Vietnamkriget
Eldvapen under andra världskriget
Jag ger vika

Jag ger vika är Stina Aronsons  tredje roman, utgiven 1923 på Bonniers förlag. Boken har aldrig återutgivits och finns således endast i originalupplaga.

Referenser 

Svenskspråkig skönlitteratur
Skönlitteratur 1923
Svenska romaner
Verk av Stina Aronson