kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Thorvald Mejdell

Thorvald Mejdell, född 21 september 1824 i Ringsaker, Hedemarkens amt, död 28 oktober 1908, var en norsk skogsman. Han var brorson till Jacob Gerhard Meydell och bror till Nicolai Mejdell.

Mejdell var 1857-1874 forstmästare i Hedemarken och hans verksamhet på denna post blev av grundläggande betydelse. Viktigast bland hans skogsavhandlingar är Om foranstaltninger til en mere huusholderisk behandling af Norges skove (1858).

Källor

Norska jägmästare
Personer i Norge under 1800-talet
Personer från Ringsakers kommun
Födda 1824
Avlidna 1908
Män
Ugglan
Lulinha

Luiz Marcelo Morais dos Reis, mer känd som Lulinha, född 10 april 1990, är en brasiliansk fotbollsspelare som spelar för Pafos.

Under 2007-2008 spelade Lulinha i Brasiliens landslag för 17-åringar. Han spelade i 10 matcher och gjorde 15 mål.

Källor

Brasilianska fotbollsspelare
Fotbollsspelare i Sport Club Corinthians Paulista
Spelare i Estoril Praia
Spelare i SC Olhanense
Spelare i EC Bahia
Spelare i Ceará SC
Spelare i Criciúma EC
Fotbollsspelare i Botafogo FR
Spelare i Pohang Steelers
Spelare i Sharjah FC
Spelare i Campeonato Brasileiro Série A
Spelare i Primeira Liga
Spelare i Cyperns förstadivision i fotboll
Födda 1990
Levande personer
Män
Kosovo KS20

Kosovo KS20 var namnet på den 20:e Svenska Kontingenten i Kosovo; en fredsbevarande enhet som Sverige skickade till Kosovo inom ramen för KFOR. Kontingenten var aktiv från oktober 2009 till den 5 april 2010. Den största delen av personalen var grupperad vid Camp Victoria, i Hajvalia utanför Pristina.

Förbandsdelar
Kontingentschef:  Torkel Nordwall
B-Coy (mekaniserat skyttekompani): Christer Mårtensson
NSE: Magnus Svensson

Tryckta källor

Ej längre existerande svenska militära förband i internationell tjänst
Svenska militära enheter bildade 2009
Svenska militära enheter upplösta 2010
Nicolai Mejdell

Christian Henrik Nicolai Mejdell, född 21 april 1822 i Vang, Hedemarkens amt, död 17 februari 1899, var en norsk mineralog. Han var brorson till Jacob Gerhard Meydell, bror till Thorvald Mejdell och far till Glør Thorvald Mejdell.

Meidell var från 1865 bergmästare i östra sunnanfjällska distriktet. Han skrev bland annat avhandlingar om de silverförande gångarnas bildningssätt i Kongsbergsgruvorna (i "Nyt magazin for naturvidenskap", VII-IX, 1853 ff.) samt framlade sin livsåskådning i En Bog (1864) samt i To Afhandlinger. I. Friheden. II Sandheden (1892).

Källor

Norska bergmästare
Norska mineraloger
Geologer under 1800-talet
Norska forskare under 1800-talet
Personer från Vangs kommun
Födda 1822
Avlidna 1899
Män
Ugglan
Kosovo KS21

Kosovo KS21 var den 21:a Svenska Kontingenten i Kosovo; en fredsbevarande enhet som Sverige skickat till Kosovo inom ramen för KFOR. Kontingenten kom i aktiv tjänst den 5 april 2010, då den officiellt avlöste KS20 och kom att vara aktiv fram till och med oktober 2010. Den största delen av personalen var grupperad vid Camp Victoria, i Hajvalia utanför Pristina. Detta var den sista kontingenten i Kosovo som hade ett mekaniserat skyttekompani.

Förbandsdelar
Kontingentschef: Övlt Lena Persson Herlitz
B-Coy (mekaniserat skyttekompani): 
Chef Mj A. Willix 
Stf Chef Kn S. Källman
TC Kn M. Sundbom
QM Fk E. Wilhelmsson
NSE: Mj A. Hedin

Referenser
Noter

Tryckta källor

Externa länkar
Officiella webbsida

Ej längre existerande svenska militära förband i internationell tjänst
Svenska militära enheter bildade 2010
Svenska militära enheter upplösta 2010
Hälla, Leksands kommun

Hälla, är en by i tre kilometer söder om Leksandsnoret i Leksands socken, Rönnäs fjärding mellan byarna Ullvi och Romma.
Genom byn rinner Rombäcken, som namnet till trots inte passerar byn Romma.

Mycket tyder på att byn existerat ända sedan vikingatiden. I byn finns rikligt med lämningar från primitiv järnhantering. Byn omtalas första gången 1386 ('hellom'). I skattelängden 1539 finns 5 skattebönder uppräknade. 1571 upptas i Älvsborgs lösen 7 hushåll. Mantalslängden 1668 upptar 8 hushåll. I 1663-64 års fäbod och kvarninentering omtalas att Uthi Rombäcken 6 st Qwarnar som Tybble, Vllewij, Roma och Bergh bruka. 1766 års mantalslängd omtalar hela 25 hushåll i byn.
Hälla hade stor del av sina marker i fäbodarna. 15 % av åkern, 42 % av ängsmarken och 43 % av byns hagmarker fanns i fäbodarna.

Vid storskiftet fanns 30 gårdar i byn, grupperade i fyra byklasar. Vid samma tid fanns 15 skvaltkvarnar i Rombäcken ovanför landsvägen, och 9 nedanför. Idag finns två av dessa skvaltkvarnar kvar. En annan av Hällas kvarnar köptes 1906 av Jones Mats och flyttades till hans hembygdsgård i Lisselby, och finns nu på Leksands hembygdsgård.

Vid Österängsbäckens utlopp i älven fanns enligt storskifteskartan en lastageplast. På udden här intill fanns 4 kyrkbåtshus, och här hade förutom Hälla även Romma, Kilen och Almberg sina kyrkbåtar.

Arthur Hazelius besökte Hälla den 2 augusti 1858. Han hade lejt en roddbåt i Ål, och fortsatte med Hällas kyrkfolk i kyrkbåten till Leksands kyrka. Han har senare beskrivit vilket djupt intryck upplevelsen av de ålderdomliga båtarna och kyrkdräkterna gjort på honom. Då han 1872 återkom till Leksand beskrev han hur kyrkbåtsrodden till hans förfäran var på tillbakagång.

Gustaf Ankarcrona lät uppföra en färgeristuga i Hälla, för färgning av traditionella färger till Leksandsdräkten. Troligen var det Ankarcronas samarbete med Stenback-kvinnorna i Hälla som gjorde att färgeriet förlades hit.

Byn är klassificerad som ett Riksintresse för kulturmiljövård.

Källor 
 Andersson, Roland; Byar och Fäbodar i Leksands kommun - Kulturhistorisk analys, Falun, 1983

Orter i Leksands kommun
Riksintressen för kulturmiljövården i Dalarnas län
Bombus vandykei

Bombus vandykei (saknar svenskt namn) är en insekt i överfamiljen bin (Apoidea) och släktet humlor (Bombus) som finns i Nordamerika.

Utseende 
Arten har gul päls på huvudet och främre delen av mellankroppen (hanarna är nästan helt gula på mellankroppen, utom ett mörkare fält mellan vingfästena). Bakkroppen hos honorna är svart med en gul rand på tredje segmentet framifrån; hanarna är gula på de fyra främsta bakkroppssegmenten. Arten har medellång tunga.

Ekologi 
Bombus vandykei börjar flyga efter nektar och pollen tidigt i mars, då de första arbetarna kommer fram (hanarna först i början av maj). Flygperioden upphör i september för arbetare och hanar, drottningarna slutar först tidigt i november. Djuren dör därefter, utom de nya drottningarna som övervintrar för att bilda nya kolonier tidigt nästa år. Arten samlar näring från ett stort antal blommande växter, främst från familjerna korgblommiga, strävbladiga och kransblommiga växter, ärtväxter, stenbräckeväxter samt flenörtsväxter.

Utbredning 
Bombus vandykei är mindre vanligt förekommande i västra USA:s kuststater från Washington till Kalifornien.

Källor 

Humlor
Bombus
Karl Reinhold Dahlqvist

Karl Reinhold Dahlqvist, född 15 april 1900 i Stockholm, död 12 mars 1971, var en svensk bildkonstnär och skulptör.

Dahlqvist arbetade först som litograf vid Centraltryckeriet och som tecknare vid hovjuvelerare Bolins ateljé i Stockholm innan han bestämde sig för att bli konstnär. Han studerade för Carl Wilhelmson 1919 och vid Konsthögskolan 1921-1926. Efter en studieresa till Italien 1922 debuterade han på Liljevalchs konsthall 1923. Han genomförde sin första separatutställning på Färg och Form 1941. Han medverkade i utställningar med Sveriges allmänna konstförening.

Han tilldelades en Kanslermedalj 1925 och Ester Lindahls stipendium 1941-1942.
Bland hans offentliga arbeten märks en frisen Jairi dotter i Uppståndelsekapellet på skogskyrkogården i Enskede, alseccomålningar i Skepparslövs kyrka och en alseccomålning i Snårestads kyrka samt oljemålningen Växthusinteriör med barn på Solna läroverks lunchrum. 

Hans konst består av skulpturer, friser och målade porträtt, interiörer, blommor och landskapsbilder från bland annat Stockholm, Skåne, Öland och Hälsingland.

Dahlqvist är representerad vid Statens historiska museum med ett Möjalandskap, och på Södersjukhuset med målningen Nätbindande fiskare på Vädö samt med målningen Björkömomumentet vid Moderna museet.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del II sid 23-2. Allhems Förlag, Malmö.
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 107,

Noter

Externa länkar
Karl Reinhold Dahlqvist i konstnärslexikonett Amanda

Män
Födda 1900
Avlidna 1971
Svenska skulptörer under 1900-talet
Svenska målare under 1900-talet
Representerade vid Moderna museet
Aaron Taylor-Johnson

Aaron Taylor-Johnson, ursprungligen Johnson, född 13 juni 1990 i High Wycombe, är en brittisk skådespelare.

Aaron Taylor-Johnson har bland annat medverkat i filmerna Bekännelser om killar, kyssar och katter och Kick-Ass. Han spelade även i Thief Lord, där han har huvudrollen som Prosper. En av hans mest uppmärksammade roller är i filmen Nowhere Boy från 2010 där han spelar John Lennon. Filmen handlar om Lennons uppväxt och tiden innan Beatles hade bildats och berömmelsen var ett faktum. Vid Golden Globe-galan 2017 vann han pris för sin roll i Nocturnal Animals.

Privatliv
Han är gift med regissören Sam Taylor-Wood och tillsammans har de döttrarna Wylda Rae, född 2010, och Romy Hero, född 2012. Paret träffades under inspelningen av Nowhere Boy där Sam Taylor-Wood var regissör. I samband med giftermålet i juni 2012 tog båda sig efternamnet Taylor-Johnson.

Filmografi (i urval) 

 (cameo)

Källor

Externa länkar 

Brittiska skådespelare under 2000-talet
Födda 1990
Levande personer
Män
Personer från High Wycombe
Lars Mauritz Törngren

Lars Mauritz Törngren, född 4 februari 1839 i Trosby, Östergötlands län, död 24 april 1912 i Stockholm, var en kapten i svenska flottan och senare gymnastikinstruktör. Han är för eftervärlden mest känd som gymnast och författare av idrottsinstruktionsböcker. I boken Fria lekar utgav han 1879 den första uppsättningen regler för svensk fotboll (en tidig blandning mellan fotboll och rugby).

Biografi
Törngren föddes i Trosby i Tjällmo församling (nuvarande Motala kommun) som son till överstelöjtnanten Lars Mathias Törngren och friherrinnan Hillevi Sofia Posse af Säby. Efter att han vid 20 års ålder avlagt sjöofficersexamen vid krigsakademien och blivit sekundlöjtnant, deltog han i flera långväga sjöexpeditioner samt befordrades 1866 till löjtnant och 1875 till kapten. Efter tvåårig elevkurs vid Gymnastiska centralinstitutet anställdes han 1864 som biträdande och kort därefter som extra lärare vid samma institut. 1873 blev han så lärare vid dess pedagogiska avdelning och 1882, samma år som han slutligen tog avsked från flottan, efterträdde han Hjalmar Ling, Pehr Henrik Ling son, som professor och överlärare. Han hade denna anställning till hösten 1909. Från 1887, då han tog vid efter Gustaf Nyblæus, till 1907 var han även föreståndare för Gymnastiska centralinstitutet.

1870 gifte han sig med Elisabeth Noer (1842-1929), dotter till grosshandlaren i Stockholm Eric Noer (1808-1894) och Maria Helena Möncher. Han var far till Thorsten W. Törngren, Erik Törngren, Conrad Törngren och Gösta Törngren. De är alla begravda på Solna kyrkogård.

Bibliografi
Fria lekar: anvisning till skolans tjenst. (1879; andra upplagan 1880)
De vanligaste felen under fäktöfningar samt något om fäktningens betydelse. (1891)
En samling gymnastiska ställningar och rörelser. (1893)
Lärobok i gymnastik för folkskollärare- och folkskollärarinneseminarier. (utgiven i tre upplagor till 1912)

Källor

 Lars Mauritz Törngren på Gravar.se

Noter

Externa länkar

Svenska författare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Personer från Tjällmo socken
Gravsatta på Solna kyrkogård
Födda 1839
Avlidna 1912
Män
Romma

Romma är en by vid Österdalälven tre kilometer söder om Leksandsnoret i Leksands socken, Rönnäs fjärding mellan byarna Hälla och Berg. Byn ligger på norra (östra) sidan av älven.

Bynamnet nämns första gången 1497. I skattelängden 1539 upptas tre skattebönder. I Älvsborgs lösen nämns 6 hushåll, däribland några av socknens rikaste. Rommabonden Bengt Andersson överträffas endast av kyrkoherden Engelbertus Olai, som för övrigt var en av stiftets rikaste präster. Enligt mantalslängden 1668 fanns 11 hushåll i byn, Holstensson karta från samma år anger dock endast 7 gårdstecken i Romma. I 1766 års mantalslängd anges hela 22 hushåll i Romma. 1830 fanns det däremot endast 21. 1896 uppges i mantalslängden antalet hushåll var 32.
På 1920-talet anger Karl-Erik Forsslund att byn har 26 gårdar, i regel med grå uthus. Han nämner också att stugorna emellanåt är gråa, vilket är sällsynt i grannbyarna.

Byn är klassificerad som ett Riksintresse för kulturmiljövård.

Källor
 Andersson, Roland; Byar och Fäbodar i Leksands kommun - Kulturhistorisk analys, Falun, 1983

Orter i Leksands kommun
Riksintressen för kulturmiljövården i Dalarnas län
Linnea Dale

Linnea Dale (född 22 april 1991 i Tinn Austbygd, Telemark fylke) är en norsk sångerska. Hon debuterade i den norska TV-tävlingen Idol 2007.

Linnea Dale medverkade i norska Idol 2007, där hon kom på sjunde plats. Dale medverkar på tre låtar på Donkeyboys album Caught In a Life. Den 5 februari 2010 uppträdde hon tillsammans med Donkeyboy i Skavlan i SVT.

2014 tävlade hon i Norsk Melodi Grand Prix med låten "High Hopes" där hon slutade på andra plats efter Carl Espen med "Silent Storm". "High Hopes" valdes dock av de norska tävlingsfansen att representera landet i den internationella fan-baserade OGAE Second Chance Contest 2014.

Diskografi

Album 
 Lemoyne Street (2012)
 Good Goodbyes (2014)
 Wait For The Morning (2018)

EP 
Children of the Sun (2012)

Singlar 
"And Then the Sun Comes Up" (2012)
"A Room in a City" (2013)
"High Hopes" (2014)

Medverkar på (urval) 
"Sometimes" (2009) (singel med Donkeyboy)
"Ambitions" (2009) (singel med Donkeyboy)
Caught in a Life (2009) (album med Donkeyboy)
Fjellblomen (2011) (album med Reidar Svare och Svermere)
The Oslo Bowl (2013) (album med Bigbang)
I Didn't Know (2015) (album med Suprastate)
Pop Noir (2017) (album med Øystein Greni)

Referenser

Externa länkar

Linnea Dale på Rockipedia

Födda 1991
Levande personer

Norska sångare
Kvinnor
Emil Bærentzen

Emilius Ditlev Bærentzen, född den 30 oktober 1799 i Köpenhamn, död där en 14 februari 1868, var en dansk porträttmålare och litograf.

Bærentzen utvecklade stor produktivitet som porträttör – man har räknat till över 2000 nummer – och fick som ledare av en litografisk anstalt (1837–1845) en stor betydelse för det konstnärliga stentycket i Danmark.

Bærentzen är representerad vid Louvren i Paris.

Källor
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Noter

Externa länkar 
 
 

Danska porträttmålare
Danska grafiker
Grafiker under 1800-talet
Danska konstnärer under 1800-talet
Konstnärer från Köpenhamn
Födda 1799
Avlidna 1868
Män
Svensk uppslagsbok
M23

M23 kan avse:

 M23 – en öppen stjärnhop, se Messier 23
 M23 (spårvagn) – en spårvagnstyp i Göteborg
 M23 (motorväg) – en motorväg i Storbritannien
 HMS M23 – en minsvepare
 m23 software distribution system – en program för administratörer
 M23 (rebeller) – en gerillagrupp i Kongo-Kinshasa|Kongo
Ole Bærøe

Ole Bærøe, född 29 januari 1877 och död 22 mars 1943, var en norsk lantbrukspedagog och politiker.

Efter genomgången lantbruksskola och lantbrukshögskola arbetade bland annat som godsförvaltare fram till 1917, och var därefter verksam som lärare och föreståndare vid olika lantbruksskolor. Bærøe var redaktör vid den norska pressbyrån 1911-14 och lantbruksminister i Ivar Lykkes ministär 1926-28.

Källor
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Födda 1877
Avlidna 1943
Män
Norges statsråd
Deinotherium

Deinotherium var en gigantisk förhistorisk släkting till dagens elefanter som levde under mellersta miocen och fram till början av pleistocen. Den liknade troligtvis den moderna elefanten, förutom att dess snabel var kortare, och att betarna, som var fästa vid underkäken, var nedåtböjda. Deinotherium var ett av de största landlevande däggdjuren någonsin och hanarna blev vanligen mellan 3,5 och 4,5 meter höga, och vägde uppskattningsvis mellan fem och tio ton.

Referenser 

Elefantdjur
Förhistoriska däggdjur
Proboscidea
Gunnar L. Johansson

Gunnar Leonard Johansson, född 15 februari 1928 i Eskilstuna, död 21 juni 2023 i Älvsborgs distrikt i Göteborg, var en svensk ingenjör och företagsledare.

Johansson blev 1955 civilingenjör vid Kungliga Tekniska högskolan. Han kom tidigt till AB Volvo och satt med i koncernledningen från 1972. Han utsågs till VD för Volvo Flygmotor AB 1978, och var verksam som verkställande direktör för AB Volvo 1987–1990. Vid samma tidpunkt var PG Gyllenhammar styrelseordförande 1983–1993, efter att ha varit VD 1971–1983.

År 1980 invaldes Johansson i Ingenjörsvetenskapsakademien. När Institutet för Kvalitetsutveckling (SIQ) bildades blev Johansson 1989 dess första styrelseordförande. 1998 promoverades han till hedersdoktor vid Chalmers tekniska högskola.

Noter

Svenska företagsledare
Personer med anknytning till Volvo
Hedersdoktorer vid Chalmers tekniska högskola
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Ingenjörer från Eskilstuna
Födda 1928
Avlidna 2023
Män
Sala silverbergslag

Sala silverbergslag, efter 1855 Sala bergslag, var ett bergslag vid Sala silvergruva. Bergslaget utgjorde ett eget bergmästardöme, Första bergmästardömet.

Sala silvergruva fick med bergsordningen den 8 augusti 1512 sin första jurisdiktion, och därmed kan Sala bergslag sägas ha bildats. Namnet till trots utvanns inta bara silver ur gruvan utan även zink och bly. Fram till en bit in på 1600-talet sköttes bergsbruket av bergslaget som utgjordes främst av tyska bergsmän, medan arbetet i gruvorna sköttes av ditkallade krigsfångar och andra som begav sig dit frivilligt för att arbeta. Fram till Sala stad grundades den 15 april 1624 lydde dock bergslaget också under Stora Kopparbergsordningen, som delvis var skriven på tyska, och de båda bergslagen var därmed möjligen att betrakta som ett bergslag. Kronan ägde alla fyndigheter i landet, och ansvarig var den aktör som stod för transporten av malmen. Länge var det bergslaget i Sala som hade denna transport.

1653 övertog Sala stad gruvtransporten, och staden övertog därmed ansvaret för gruvan. En period på 1600-talet fick bergslaget åter ansvaret, men det återgick till staden på 1680-talet.

Från att Bergskollegium bildades var det staten som tillsatte ämbetsmännen i bergslagen. Sala silvergruva blev ett eget bergmästardöme 1630, och kallades Första bergmästardömet, och hade därmed en egen bergmästare. Statligt tillsatta var bland aanat bergmästaren och geschwornern som dömde i bergstingsrätten, och inspektorerna och hade statlig tillsyn. Såsom Första bergmästardöme och producent av ädelmetaller hade Sala silverbegslag hög status. Bergmästaren kom därför att kallas bergshauptman från mitten av 1700-talet. Den förste bergmästaren var Georg Grissbach, och i successionen finns bland andra Christer Lilliecrona, Johan Funck, friherre Gustaf Funck och Jakob Henrik af Forselles.

Kronan överlämnade sitt ägarskap i Sala silvergruva den 9 september 1741 till bergslaget och Sala stad. 1855 bytte bergslagen namn till Sala bergslag.

Källor 
 Rickard Vesterberg, Med ord, hand Jern och hecktelse. Brott och straff i Sala silverbergslag https://web.archive.org/web/20050107043320/http://www.pers.katedral.se/~persrvg/Brott%20och%20straff.htm
 http://www.bergsstaten.se/bergsstat/historik_tabeller.htm

Bergslag i Sverige
Grissbach

Grissbach är en utslocknad svensk adelsätt.

Släkten inkom till Sverige från Andersberg i Braunschweig med Georg Grissbach (1587-1651) på 1620-talet. Enligt Gabriel Anreps ättartavlor var dennes morfar överbergmästare Mattias Brechtel vid St Andersberg. Georg Grissbach blev i Sverige överbergmästare över alla silver-, koppar- och blyberg i Sverige, och adlades 1641 med bibehållet namn. Ätten introducerades året därefter på nummer 297. Grissbach lät uppföra Salnecke slott.

Georg Grissbach var gift två gånger, men fick bara barn i första äktenskapet. Den första hustrun, Anna Sibylla Schmith, var dotter till Otto Henrich Conradsson Schmith som Gustav II Adolf inskrivit till Garpenbergs kopparverk och hans hustru Anna Stiegeln. Dottern Catharina blev stammoder till adelsätten von Weidenhaijn, sonen Georg var löjtnant och stupade ogift i strid, Christina blev stammoder för den friherreliga ätten Lybecker, och Beata stammoder till adelsätten Neümeyer.

Ätten fortlevde med två söner, kaptenen Zacharias Grissbach och majoren Otto Grissbach. Den förre av dessa fick en son, Georg Zacharias som stupade vid slaget vid Poltava, och denne fick med sina två hustrur döttrar varmed han slöt sin gren på svärdssidan 1709.

Otto Grissbach ärvde Salnecke efter sin far. Hans hustru var Sofia Sabel vars mor var en Patkul. De fick två söner. Ätten slocknade på svärdssidan med deras sonson Gustaf Fredric Grissbach år 1734.

Stamfadern för den svenska ätten kom till Sverige för att bygga upp den svenska gruvindustrin, men ättlingar på svärdssidan till honom var uteslutande verksamma inom militären. Flera stupade i fält, förutom ovan nämnda även kapten Johan Otto och fänrik Bengt som stupade i Poltava, major Georg Fredrik som stupade 1703 vid Aplatow i Polen, och kapten Patrik Grissbach som tillfångatogs i Poltava och avled i rysk krigsfångeskap.

Källor 
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor, volym 2

Svenska adelsätter
Robert Devereux, 3:e earl av Essex

Robert Devereux, 3:e earl av Essex, född den 11 januari 1591, död den 14 september 1646, var en engelsk adelsman och militär, son till Robert Devereux, 2:e earl av Essex och dennes hustru Frances Walsingham.

Essex kom för faderns skull i stor gunst hos Jakob I, som 1606 för gossen arrangerade ett giftermål med en rik arvtagerska, Frances Howard. Efter en
skandalös skilsmässoprocess blev detta äktenskap emellertid 1613 förklarat ogiltigt, varpå hustrun äktade Jakobs skotske gunstling Robert Carr. Essex deltog 1620-21 i den engelska hjälpsändningen till kurfursten av Pfalz och var 1625 viceamiral för en flotta, som gjorde ett misslyckat försök att intaga Cádiz. 

Han ogillade Karl I:s politik mot parlamentet, men sökte i det längsta visa kungen lojal hörsamhet. I "långa parlamentet" trädde han i förbindelse med den puritanska oppositionens ledare och inkallades, då Karl 1641 för en tid slog in på en försonligare politik, i rådet samt utnämndes till lordkammarherre och fick ett högt militärbefäl. 

Sommaren 1642 trädde han emellertid, tillbakastött genom kungens opålitlighet, helt över på parlamentets sida och övertog i september samma år högsta befälet över dess armé. Som parlamentets fältherre visade han sig väl personligen tapper och pålitlig, men ägde blott föga militär erfarenhet och ingen förmåga till egna initiativ samt lyckades ej göra sig åtlydd av sina underbefälhavare. 

Redan 1642 vann han emellertid en framgång vid Edgehill, intog 1643 Reading och undsatte Gloucester, men lyckades sedan endast med nöd slå sig igenom vid Newbury (20 september samma år) och företog 1644 ett strategiskt oklokt tåg till Cornwall, som slöt (1 september) med kapitulationen vid Lostwithiel. Essex undkom själv men nedlade kort därefter, missnöjd med Cromwells planer, sitt befäl.

Källor

Födda 1591
Avlidna 1646
Män
Engelska amiraler
Engelska generaler
Engelsk adel
Personer i engelska inbördeskriget