kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ernst Pfuhl

Ernst Pfuhl, född den 17 november 1876 i Charlottenburg, död den 7 augusti 1940 i Basel, var en tysk klassisk arkeolog, son till Johannes Pfuhl.

Pfuhl blev 1896 student vid Berlins universität. Redan efter fyra år avslutande han studierna med sin promotion. Hans dissertation behandlade De Atheniensium pompis sacris. Till hans lärare hörde Reinhard Kekulé von Stradonitz, August Kalkmann, Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff och Hermann Diels. Efter studierna fick han ett resestipendium från Deutsches Archäologisches Institut. I Rom knöt han vänskapsband med Richard Delbrueck, båda sysselsatte sig vid denna tid med den hellenistiska konsten.

Forskningarna resulterade i tvåbandsverket Ostgriechische Grabreliefs, som dock utgavs först 1977 och 1979 av Hans Möbius. Även med Paul Jacobsthal var han nära vän. Han kom också att ägna sig åt arkeologi på fältet. Friedrich Hiller von Gärtringen, utgrävaren av Thera, överlät åt Pfuhl utgrävningen av nekropolen. Efter Samosutgrävningen, som leddes av Johannes Boehlau, var det den andra stora vetenskapliga utgrävningen av en arkaisk nekropol.

Efter att ha habiliterat sig vid universitetet i Göttingen, där bland  hans kolleger kan nämnas Friedrich Leo, Eduard Schwartz, Karl Dilthey och Jakob Wackernagel, blev han 1909 professor vid universitetet i Basel. Till hans lärjungar hörde Peter P. Kahane, Valentin Müller, Hans Jucker och Herbert A. Cahn. Efter hans död övertogs undervisningen i Basel av Karl Schefold, som sedan blev hans efterträdare som ordinarie professor.

Källor

Noter

Tyska arkeologer
Klassiska arkeologer
Personer verksamma vid Göttingens universitet
Personer verksamma vid Basels universitet
Personer i Tyskland under 1900-talet
Personer från Berlin
Födda 1876
Avlidna 1940
Män
Delbrück

Delbrück kan syfta på.

Personer
Delbrück eller Delbrueck, Delbruck, Von Delbrück är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

 Berthold Delbrück (1842–1922), tysk språkforskare och indogermanist
 Clemens von Delbrück (1856–1921), tysk politiker
 Ernst Delbrück (1858–1933), tysk matematiker och statistiker
 Hans Delbrück (1848–1929), tysk historiker
 
 Richard Delbrück (1874–1957), tysk arkeolog
 Rudolph von Delbrück (1817–1903), tysk politiker

Geografi
Delbrück, Nordrhein-Westfalen – en kommun i Tyskland

Lågtyska efternamn
Tyska efternamn
Hjalmar von Feilitzen

Carl Axel Hjalmar von Feilitzen, född 1870, död 1928, var en svensk jordbrukskemist, son till Carl von Feilitzen och bror till Gottfrid von Feilitzen.

von Feilitzen blev agronom vid Alnarp 1872, var kemist i Göteborg 1893–1894, studerade botanik, geologi och jordbrukskemi i Göttingen 1894–1897 och blev filosofie doktor där 1897.

Åren 1898–1901 var han förste assistent vid Svenska mosskulturföreningen, dess föreståndare 1902–1920 samt sekreterare och redaktör för dess tidskrift 1907–1920.

Hjalmar von Feilitzen är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor

Noter

Tryckta källor 
Svensk uppslagsbok. Malmö 1932

Svenska agronomer
Svenska lantbrukskemister
Hjalmar
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1870
Avlidna 1928
Män
Svensk uppslagsbok
Max Delbrück

Max Delbrück kan syfta på:

* Max Delbrück (1850–1919), tysk kemist
 Max Delbrück (1906–1981), tysk biofysiker
Gottfrid von Feilitzen

Frans August Gottfrid von Feilitzen, född 17 juli 1872, död 5 juli 1962 i Stockholm, var en svensk ingenjör och sprängämnestekniker.

Feilitzen genomgick Fackskolan för kemi och kemisk teknologi vid Tekniska högskolan 1892–1895, var assistent hos Alfred Nobel vid Björkborns laboratorium i Bofors 1895–1896, fabriksingenjörn vid AB Bofors Nobelkrut 1897–1904 och fabriksföreståndare vid Nitroglycerin AB:s sprängämnesfabrik vid Vinterviken 1905–1906. Feilitzen blev 1910 statens inspektör för explosiva varor och utnämndes 1919 till statens sprängämnesinspektör vid den då nyinrättade sprängämnesinstitutionen inom Kommerskollegium.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932

Svenska ingenjörer under 1900-talet
Gottfrid
Födda 1872
Avlidna 1962
Män
Max Delbrück (kemist)

Max Emil Julius Delbrück, född den 16 juni 1850 i Bergen på Rügen, död den 4 maj 1919 i Berlin, var en tysk lantbrukskemist, bror till Hans och Ernst Delbrück, och farbror till nobelpristagaren Max Delbrück.

Delbrück blev filosofie doktor 1872, var assistent vid Berliner Gewerbeakademie 1872-1873 och vid försöksanstalten i Halle 1873-1874, fick 1874 av Verein der Spiritusfabrikanten i uppdrag att organisera deras försöksanstalt i Berlin, som under hans ledning utvecklades till den i förbindelse med lantbrukshögskolan där stående stora forsknings- och läroanstalten Institut fur Gährungsgewerbe. 

Delbrück blev 1881 lärare och 1882 professor vid nämnda högskola och var 1898-1899 dess rektor. Han intog en ledande ställning inom forskningen på jäsningsvetenskapens område och hade stort inflytande på jäsningsteknikens utveckling. Han utarbetade under krigsavspärrningen en metod för massframställning av jäst till utfodringsändamål och medverkade även vid potatistorkningsindustrins utveckling. Han var ledamot av Lantbruksakademien (1909).

Bland hans skrifter märks Handbuch der Spiritusfabrikation (tillsammans med Max Maercker; 9:e upplagan 1908), Hefe, Gärung und Fäulnis (tillsammans med Adam Schrohe; 1904), System der natürlichen Hefereinzucht (jämte Franz Schoenfeld; 1895). Delbrück redigerade "Zeitschrift für Spiritusindustrie".

Källor 

 

Tyska lantbrukskemister
Tyska professorer
Rektorer vid universitet och högskolor
Ledamöter av Lantbruksakademien
Kemister under 1800-talet
Kemister under 1900-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Tyska forskare under 1900-talet
Personer från Rügen
Födda 1850
Avlidna 1919
Män
Ugglan
Alumner från Greifswalds universitet
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Richard Delbrueck

Richard Delbrueck (eller Delbrück), född den 14 juli 1875 i Jena, död den 22 augusti 1957 i Bonn, var en tysk klassisk arkeolog. 

Efter sin promotion 1899 hos Georg Loeschcke vid universitetet i Bonn erhöll Delbrueck ett resestipendium från Deutsches Archäologisches Institut. Han habiliterade sig 1903 och blev 1909 professor. Från 1911 till 1915 ledde Delbrueck det arkeologiska institutets avdelning i Rom. 

Efter att det stängdes på grund av Italiens inträde i Första Världskriget var han verksam som referent inom den preussiska statsapparaten. År 1922 övertog han en lärostol för klassisk arkeologi vid universitetet i Gießen, 1928 vid universitetet i Bonn. År 1940 blev han på politiska grunder emeritus. Delbruecks forskningsgområden var till att börja med romersk arkitekturhistoria och porträttet, senare framför allt konsten under senantiken.

Bibliografi 
 Antike Porträts, Bonn 1912
 Bildnisse römischer Kaiser, Berlin 1914
 Die Consulardiptychen und verwandte Denkmäler (Studien zur spätantiken Kunstgeschichte 2), Berlin 1929
 Antike Porphyrwerke, Berlin/Leipzig 1932 (Studien zur spätantiken Kunstgeschichte 6)
 Spätantike Kaiserporträts. Von Constantinus Magnus bis zum Ende des Westreichs, Berlin/Leipzig 1933 (Studien zur spätantiken Kunstgeschichte 8); oförändrat fotografiskt nytryck 1978, 
Probleme der Lipsanothek in Brescia, Bonn 1952 (Theophaneia 7)

Källor 
 

Tyska arkeologer
Klassiska arkeologer
Personer verksamma vid Bonns universitet
Personer verksamma vid universitetet i Gießen
Personer i Tyskland under 1900-talet
Personer från Jena
Födda 1875
Avlidna 1957
Män
Georg Loeschcke

Georg Loeschcke, född den 28 juni 1852 i Penig i Sachsen, död den 26 november 1915 i Baden-Baden, var en tysk klassisk arkeolog. Han var far till Gerhard och Siegfried Loeschcke samt i andra äktenskapet (kort före sin död) gift med sin lärjunge Charlotte Fränkel.

Loeschcke studerade till att börja med filologi och historia i Leipzig. Han fortsatte sedan med arkeologi för Johannes Overbeck. En av hans studiekamrater var Adolf Furtwängler, med vilken han knöt vänskapsband. År 1873 flyttade han över till universitetet i Bonn och studerade där framför allt för historikern Arnold Schaefer och arkeologen Reinhard Kekulé von Stradonitz. 

År 1875 promoverades han med ett arbete om attiska inskrifter (De titulis aliquot Atticis quaestiones historicae, Bonn 1876). År 1877 fick Loeschcke ett resestipendium från Deutsches Archäologisches Institut för att forska om antika vaser. Han  reste därefter först till Italien och året efter tillsammans med Furtwängler till Grekland. 

År 1879 blev Loeschcke professor i klassisk filologi och arkeologi i Dorpat, där han jämte sin lärarverksamhet genomförde forskningar kring Baltikums förhistoria. År 1889 kallades han till universitetet i Freiburg, men innan han hade tillträtt blev han av Friedrich Althoff kallad till Kekulés efterträdare i Bonn. 

År 1912 flyttade Loeschcke över till Berlins universitet, åter som efterträdare till Kekulé. Redan 1915 insjuknade han dock och fick sin lärjunge Margarete Bieber som vikarie. Under en vistelse i Baden-Baden dog han av ett slaganfall. 

Sedan 1913 var Loeschcke ledamot av Preussiska vetenskapsakademien. Bland hans lärjungar kan nämnas Hans Dragendorff, Georg Karo, Richard Delbrueck, Carl Watzinger, August Frickenhaus och Paul Jacobsthal.

Bibliografi 
 Mykenische Thongefäße, 1879 (tillsammans med Adolf Furtwängler)
 Mykenische Vasen, 1886 ( tillsammans med Adolf Furtwängler)

Källor 

 

Tyska arkeologer
Klassiska arkeologer
Personer verksamma vid Tartu universitet
Personer verksamma vid Freiburgs universitet
Personer verksamma vid Bonns universitet
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Arkeologer under 1800-talet
Arkeologer under 1900-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Tyska forskare under 1900-talet
Personer från Penig
Födda 1852
Avlidna 1915
Män
Patrik Andersson (golfare)

Patrik Andersson, född 1975 i Göteborg, är en svensk golfspelare. Han tävlar inom specialgrenen longdrive. 2007 blev Andersson europamästare i sin gren.

Noter

Externa länkar
Officiell site

Svenska golfspelare
Män
Födda 1975
Levande personer
Idrottare från Göteborg
Gunnar Knudsen (filolog)

Gunnar Knudsen född 23 mars 1886 i Landsgrav vid Slagelse, död 15 september 1952, var en dansk filolog.

Knudsen blev 1905 student vid Sorø akademi och avlade 1913 magisterkonferens i danska, latin och engelska. Samma år blev han medhjälpare, 1914 sekreterare och 1917 kontorschef i Stedenavnutvalget. Från 1914 var han redaktionssekreterare och från 1916 till sin död redaktör för "Danske Studier", i vilken hans första egna artikel från 1914 behandlade sydsjälländskt namnskick kring år 1600 och kom att följas av en mängd artiklar av namnhistoriskt innehåll. Från 1919 var han redaktionssekreterare och från 1921 redaktör för fjärde upplagan av Jens Peter Traps "Danmark".

Knudsen var bland annat hedersledamot av English Place-Name Society (1923) och arbetande ledamot av Kungliga Gustav Adolfs Akademien för svensk folkkultur i Uppsala (1933), i vars årsbok "Saga och sed" han publicerade flera artiklar. Han var också ledamot av internationella kommittén för namnforskning i Leuven (1949) och av Fryske Akademy i Leeuwarden (1950).

Invald som arbetande ledamot (utländsk) i Kungl. Gustav Adolfs akademien för svensk folkkultur år 1933.

Källor
 Svend  Aakjær: Gunnar Knudsen

Danska filologer
Födda 1886
Avlidna 1952
Män
Gunnar Knudsen

Gunnar Knudsen kan avse flera personer däribland:

Gunnar Knudsen (filolog)
Gunnar Knudsen (politiker)
Emma Acs

Emma Acs, född 1991, är en dansk rocksångerska.

Diskografi
Champagne LP/CD/DD (2011, A:larm Music)
Fever DD-singel (2011, A:larm Music)
We Make Sense, 7"-singel (2010)

Danska sångare
Danska pop- och rocksångare
Födda 1991
Levande personer
Kvinnor
Paul Feine

Paul Feine, född 1859, död 1933, var en tysk teolog.

Feine var från 1910 professor i Nya Testamentets exegetik i Halle. Hans läroböcker i Nya Testamentets inledning och bibelteologi, Theologie des Neuen Testaments (1910, 4:e upplagan 1913) och Einleitung in das Neue Testament (1913, 5:e upplagan 1930) fick en ofantlig spridning. Vetenskapligt företrädde han en smidig men mindre vederhäftig apologetik gentemot den kritiska bibelforskningen. Hans främsta verk är Der Apostel Paulus (1927).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932

Tyska teologer
Tyska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Halle
Födda 1859
Avlidna 1933
Män
Berthold Feiwel

Berthold Feiwel, född 15 augusti 1875, död 29 december 1937, var en judisk-sionistisk politiker av österrikisk börd.

Feiwel var från 1901 en av sionismens ledande män, redaktör, grundare och utgivare av ett flertal tidningar, tidskrifter, bokförlag med mera med sionistisk syftning. 1919-26 var han direktör för den sionistiska organisationen Keren Hajessod, från 1929 för det sionistiska bankinstitutet The jewish colonial trust i London.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932

Personligheter inom judendomen
Födda 1875
Avlidna 1937
Män
Svensk uppslagsbok
Stöldkonst

Stöldkonst, även NS-stöldkonst eller nazistulen konst, (tyska  Raubkunst eller NS-Raubkunst) är en specifik benämning för konstverk och kulturskatter som stals eller beslagtogs i Nazityskland och dess ockuperade områden. Det var lagliga stölder och konfiskeringar utförda av statliga företrädare under perioden 1933–1945. Stöldernas inrikespolitiska och ideologiskt förankrade legitimitet skiljer dem från alla historiska och samtida konststölder såväl i Tyskland som internationellt. Själva ordet stöldkonst är en direkt översättning av tyskans Raubkunst. Detta har skapats för att särskilja brottet från övrig konststöld. Brottsoffren var huvudsakligen individer ur rikets egna judiska befolkning.

Omfattning 
Omfattningen uppskattas till 600 000 konstverk, som stals mellan 1933 och 1945: 200 000 i Tyskland och Österrike, 100 000 i övriga Västeuropa och 300 000 i Östeuropa. Det antal som inte återlämnats till sina rättmätiga ägare och som ännu går att identifiera, spridda över hela världen i såväl offentliga samlingar som privat ägo, uppskattas till 10 000.

Restitution 
Efter andra världskriget har man arbetat med att återlämna – restituera – föremålen till deras tidigare ägare, men många fall är ännu ouppklarade. Så sent som 1 mars 2022 gick Franz Marcs oljemålning Die Füchse (1913) under klubban på Christie's, sedan en 90-årig arvinge till den rättmätige ägaren Kurt Grawi (1887–1944) valt att sälja målningen. Efter domslut i januari 2022 hade den då restituerats från Museum Kunstpalast i Düsseldorf där den varit sedan 1962 efter att ha skänkts dit av affärsmannen Helmut Horton. Ett annat sentida svenskt exempel på restitution är konstverket Blumengarten av Emil Nolde. Via Schweiz såldes detta till Moderna Museet 1967 och återlämnades till sin rättmätige ägare, familjen Deutsch, år 2009.

Källor 
 Hannes Hartung: Kunstraub in Krieg und Verfolgung. Die Restitution der Beute- und Raubkunst im Kollisions- und Völkerrecht. (Züricde Gruyter, Berlin 2005) (Doktorsavhandling, 2004).

Noter

Externa länkar 
 Böcker i ämnet Raubkunst på svenska bibliotek. (libris.kb.se)

Konstens historia
Brott
Nazityskland
Krigsförbrytelser under andra världskriget
Géza Fejérváry

Géza Fejérváry, baron de Komlós-Keresztes, född 15 mars 1833, död 25 april 1914, var en ungersk militär och politiker.

Fejérváry var ursprungligen österrikisk officer. Som statssekreterare i försvarsdepartementet 1872-1884 och försvarsminister 1884-1903 organiserade Fejérváry det ungerska lantvärnet, den så kallade "honvédarmén". 1905-1906 var han chef för en oparlamentarisk regering, som effektivt befrämjade uppgörelse i språkstriden.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932

Österrikiska militärer
Ungerns ministrar
Ungerns premiärministrar
Födda 1833
Avlidna 1914
Män
Personer från Böhmen
Svensk uppslagsbok
Ljungs socken

Ljungs socken kan avse:
Ljungs socken, Bohuslän – en socken i Bohuslän ingick i Inlands Fräkne härad
Ljungs socken, Östergötland – en socken i Östergötland ingick i Gullbergs härad
Nickel (olika betydelser)

Nickel kan avse

 Nickel – ett metalliskt grundämne
 Nickel (USA) – ett mynt i USA
 Nickel (Kanada) – ett mynt i Canada

Personer
 Nickel Ashmeade (1990–), en jamaicansk friidrottare
 Rafael Nickel (1958–), en västtysk fäktare
 Nickel Creek, en bluegrassgrupp från USA.

Se även
 Nickel Creek
 Nickel Lake
Nikel – stad i Ryssland
Nickelback – kanadensiskt rockband
Ernst Delbrück

Ernst Delbrück, född den 4 juni 1858 i Bergen auf Rügen, död 1933, var en tysk matematiker, bror till Max och Hans Delbrück, och farbror till nobelpristagaren Max Delbrück.

Ernst Delbrück redigerade årgångarna 1885–1886 av Europäischer Geschichtskalender (en årsbok grundad av Heinrich Schulthess), som därefter övertogs av brodern Hans. Ernst Delbrück var 1887–1889 professor vid en rättshögskola i Tokyo, 1891–1904 ämbetsman i Tyska patentverket, 1904–1912 föredragande råd i riksinrikesministeriet och blev 1912 president i tyska statistikstyrelsen.

Källor

Noter

Tyska matematiker under 1800-talet
Tyska matematiker under 1900-talet
Tyska statistiker
Tyska ämbetsmän
Japanska professorer
Personer från Rügen
Födda 1858
Avlidna 1933
Män
Ingemar Ahlén

Torsten Ingemar Ahlén, född 29 juli 1936 i Kristinehamn, död 6 februari 2021 i Göteborg, var en svensk ekolog och professor vid Sveriges lantbruksuniversitet (SLU). 

Ahlén blev filosofie licentiat vid Lunds universitet 1962, disputerade 1965 och blev docent samma år. Han blev 1968 professor i vertebratekologi vid Skogshögskolan som sedan 1977 blev Sveriges lantbruksuniversitet. Han var en pionjär när det gällde att artbestämma fladdermöss baserat på mönstret på de ultraljud som de använder för att orientera sig.

Tillsammans med Torleif Ingelög och Bengt Ehnström tog Ahlén i början av 1980-talet initiativ till ”Databanken för hotade arter” som 1990 fick permanent status som en enhet gemensam för Sveriges lantbruksuniversitet och Naturvårdsverket och namnet ändrades till Artdatabanken.

Ahlén var ledamot av Kungliga Skogs- och Lantbruksakademien (KSLA) sedan 1982. Han är begravd på Sövde kyrkogård.

Källor 

 Torsten Ingemar Ahlén på Gravar.se
Fotnoter

Svenska professorer i vertebratekologi
Personer verksamma vid Sveriges lantbruksuniversitet
Ledamöter av Kungliga skogs- och lantbruksakademien
Personer från Kristinehamn
Födda 1936
Avlidna 2021
Män
Tawakkul Karman

Tawakkul Karman (), född 7 februari 1979 i Taiz, är en jemenitisk journalist och fredsaktivist. Tillsammans med Ellen Johnson Sirleaf och Leymah Gbowee blev hon 2011 års mottagare av Nobels fredspris med motiveringen "for their non-violent struggle for the safety of women and for women’s rights to full participation in peace-building work" ("för deras ickevåldskamp för kvinnors säkerhet och deras rätt till fullt deltagande i fredsbyggande arbete"). Karman var 2011 den yngsta personen att ha tilldelats priset (idag är hon den tredje yngsta efter Malala Yousafzai och Nadia Murad) och hon är även den första samt hittills enda arabiska kvinnan.

Tawakkul Karman är medlem av islamistpartiet Al-Islah i Jemen. Hon är en av Jemens mest kända aktivister och har utsatts för mordhot och har gripits flera  gånger.

2011 kom hon på första plats på Foreign Policys lista över de 100 främsta "globala hjärnorna".

Kvinnliga journalister utan kedjor 
Tawakkul Karman startade 2005 gruppen Kvinnliga journalister utan kedjor. Nätverket har som mål att främja yttrandefrihet och demokratiska rättigheter.

Protester 2011 
Under protesterna i Jemen 2011 ledde Tawakkul Karman en regimkritisk demonstration i Sanaa i protest mot Ali Abdullah Saleh och krävde hans avgång. Hon arresterades och efter gripandet av Karman anslöt sig även omkring 200 journalister till studentdemonstrationerna i Sanaa, och krävde att Karman och andra som gripits omedelbart släpps fria.

Källor

Externa länkar 

 

Levande personer
Kvinnor
Mottagare av Nobels fredspris
Födda 1979
Jemeniter
Råda socken

Råda socken kan avse:
Råda socken, Askims härad, Västergötland
Råda socken, Kållands härad, Västergötland
Norra Råda socken, Älvdals härad, Värmland
Södra Råda socken, Visnums härad, Värmland
Henrik Ussing

Henrik Ussing, född 23 juni 1877 i Erritsø vid Fredericia, död 2 maj 1946, var en dansk folkminnesforskare. 

Ussing anställdes 1905 som adjunkt vid Sorø akademi och tog 1910 doktorsgraden på avhandlingen Det indbyrdes forhold mellem heltekvadene i den ældre Edda. År 1915 utgav han i föreningen Danmarks Folkeminders skrifter Minder fra Erritsø, en värdefull skildring av sin hemtrakt på grundval av sin fars och andra gamla Erritsøbors berättelser. 

År 1918 blev han efter Axel Olriks död ordförande i Danmarks Folkeminder och utgav under de följande åren en rad utmärkta själländska folklivsskildringar utarbetade i samarbete mellan honom och tre själländska folkminnesmeddelare, den gamle gårdmannen Ingvor Ingvorsen i Ulstrup vid Haslev (Ingvor Ingvorsen's Fortællinger om gammelt sjællandsk bondeliv, 1920), husmanshustrun Karoline Graves från Hallebyore vid Tissø (Ved Halleby Aa, 1921) och gårdmansdottern Marie Christophersen från Højelse vid Køge (Fra Hedeboegnen, 1923). Härtill sluter sig en utmärkt skildring av ön Als gammaldanska kultur (Det gamle Als, 1926). 

Ussing intresserade sig som folkminnesforskare mer för folkliv och folktro än för folkdiktning; sin helhetssyn på den gammaldanska folkkulturen nedlade han i sin lärorika framställning Aarets og livets højtider (1925). Han strävade efter att så långt som möjligt se med den danske bondens egna ögon, nästan utan hänsyn till tidigare folktroforskares teorier och synsätt. Han gjorde sig även gällande som ortnamns- och folkmålsforskare, särskilt genom artiklar i tidskriften "Danske Studier", bland annat Stednavne i Erritsø sogn (1905), Om sproget i St. St. Blichers noveller (1912), Om Bebyggelserne og stednavnene paa -thorp (1917) och Danske stednavnes retskrivning (1923).

Källor

Danska folklorister
Födda 1877
Avlidna 1946
Män
Personer från Jylland
Salmonsens
Johann Stamitz

Johann Stamitz, ursprungligen Jan Václav Antonín Stamic, född 19 juni 1717 i Deutschbrod, Böhmen, död 27 mars 1757 i Mannheim, Pfalz, var en tjeckisk violinist och kompositör. 

Asteroiden 7623 Stamitz är uppkallad efter honom.

Biografi
Han var far till kompositörerna Anton Stamitz och Carl Stamitz. Hans musik speglar övergången från barockmusiken till wienklassicismen. Stamitz tillbringade ett år på universitetet i Prag innan han bestämde sig för att satsa på en karriär som violinvirtuos. Hans förehavanden från det han lämnade universitetet 1735 tills han blev anställd vid hovet i Mannheim 1741 eller 1742 är inte kända. I januari 1742 uppträdde han vid hovet under festligheterna då kurfursten Karl Theodor av Bayern gifte sig med Elisabet Augusta av Sulzbach. Sommaren 1754 åkte Stamitz på en årslång resa till Paris, förmodligen på inbjudan av den musikaliske beskyddaren Alexandre Le Riche de la Poupelinière som han bodde hos. Hans första framträdande skedde på en Concert spirituel den 8 september 1754. Stamitz succé var så pass stor att han kunde låta trycka sina Orkester Trios, Op.1. Stamitz återvände förmodligen till Mannheim hösten 1755 där han dog mindre än två år senare, endast 39 år gammal. Johann Stamitz räknas som grundare av Mannheimskolan.

Verk (Urval)
 Konsert i B-dur för klarinett, stråkorkester och två horn ad lib
 Konsert i D-dur för trumpet och orkester
 Konsert i C-dur  för oboe, stråkar och basso contiuno
 Konsert i C-dur för flöjt, stråkar och cembalo
 Konsert i D-dur för flöjt och orkester
 Konsert i G-dur för flöjt och stråkar
 Konsert i C-dur för violin och orkester
 58 Symfonier
 6 Orkester Trios, Op.1
 6 Sonater för violin och cembalo
 6 Sonater för violin och bas
 6 Trios för två violiner och bas
 Missa Solemnis för soli, kör och orkester
 Litaniae Lauretanae för soli, kör och orkester

Referenser
 Johann Stamitz
 Eugene K Wolf. The symphonies of Johann Stamitz:A Study in the Formation of the Classic Style.Bohn, Scheltema & Holkema, 1981.
 Craig Wright, Brynn Simms.Music in Western Civilization:Volume B-The Baroque and Classical Eras.Thompson Schirmer, 2006.

Noter 

Män
Födda 1717
Avlidna 1757
Tjeckiska kompositörer
Tjeckiska violinister
Tjeckiska klassiska kompositörer
Tjeckiska musiker under 1700-talet
Mannheimskolan