kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Abdelaziz av Marocko

Abdelaziz eller Abd al-Aziz av Marocko, född 1878, död 1943, var en marockansk sultan.

Han efterträdde 1894 sin far Mulai Hassan I. Abd al-Aziz förkärlek för européer ställde honom i motsatsförhållande till stora delar av hans folk. 1900 vållade honom Frankrikes Sudanpolitik svåra bekymmer, då kriget i Sydafrika hindrade Storbritannien från att hjälpa honom. Han blev 1908 avsatt av sin halvbror Mulai Hafid.

Referenser

Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Avlidna 1943
Födda 1878
Män
Marockanska sultaner
Svensk uppslagsbok
Personer i Marocko under 1800-talet
Personer i Marocko under 1900-talet
Broch

Broch kan avse:

Broch (byggnad), ett slags byggnad från järnåldern i Skottland.

Personer
Broch är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Hermann Broch (1886–1951), österrikisk författare
 Ida Elise Broch (född 1987), norsk skådespelare
 Jens Peter Broch (1819–1886), norsk orientalist
 Johan Jørgen Broch (1791–1860), norsk militär, publicist och politiker
 Lars Marius Bing Broch (1826–1882), norsk militär och topograf
 Lars Oftedal Broch
 Nicolai Cleve Broch (född 1975), norsk skådespelare
 Ole Jacob Broch (1818–1889), norsk matematiker, fysiker, ekonom och politiker
 Olaf Broch (1867–1961), norsk språkforskare
 Sophus Broch (1819–1905), norsk rättslärd
 Theodor Christian Broch (1796–1863), norsk general

Efternamnsförgreningssidor
Norska efternamn
Jusepe de Ribera

Jusepe de Ribera, född 12 januari 1591, död 2 september 1652 var en spansk-italiensk konstnär, även kallad La Spagnoletto.

Biografi 
Ribera föddes i närheten av Valencia, men verkade huvudsakligen i Neapel, som vid den här tiden tillhörde Spanien.

Influerad av Correggio och Caravaggio målade han religiösa motiv i en dramatisk stil med kraftiga ljus- och skuggeffekter. Riberas tavlor är oftast mycket stämningsladdade och tunga i typisk spansk renässansstil. Hans konst fick stor betydelse både för utvecklingen i Neapel och för hela det spanska 1600-talsmåleriet.

Genom en donation av August Röhss finns en av Riberas tavlor idag på Nationalmuseum i Stockholm, annars finns hans främsta verk på Pradomuseet i Madrid.

Källor
 Carl G. Laurin, Konsthistoria, Stockholm 1919

Noter

Externa länkar 
 

Italienska målare under 1600-talet
Spanska målare under 1600-talet
Födda 1591
Avlidna 1652
Män
Personer från Valencia
Marble Bar

Marble Bar är ett samhälle beläget i nordvästra Australien. Orten hade år 2006 198 invånare men i slutet av 1800-talet var folkmängden mycket större, 5 000 invånare år 1891.

Marble Bar är framförallt känt på grund av ett extremt klimat där mängder med temperaturrekord har slagits. Marble bar har bland annat världsrekordet vad gäller antalet dagar i sträck med maxtemperatur över 100 grader Fahrenheit (38 grader C), 31 oktober 1923 till 7 april 1924 noterade man hela 160 dagar i följd med så höga temperaturer.

Högsta temperatur som uppmätts i Marble Bar är 49,2 grader C och temperaturer över 45 grader C är vanliga under sommarmånaderna. Dagsmedeltemperaturen är minst 36 grader från oktober till och med april. Årets svalaste månad är juli med en dagsmedeltemperatur på 26,8 grader C. Nederbörden är i genomsnitt 362 mm/år. Värt att notera är att orten till skillnad från bland annat Death Valley i USA inte är belägen i ett område där topografin bidrar till det extremt varma vädret.

Marble Bar är även namnet på en klippformation i regionen.

Källor 
 Engelskspråkiga Wikipedia

Orter i Western Australia
Molson Indy Toronto 2002

Moslon Indy Toronto 2002 var den åttonde deltävlingen i CART World Series 2002. Racet kördes den 7 juli på Exhibition Place i Toronto, Kanada. Cristiano da Matta tog sin fjärde raka seger, och med ett misslyckat race för Bruno Junqueira, kunde da Matta dryga ut mästerskapsledningen till en marginal motsvarande två racevinster. Kenny Bräck och Christian Fittipaldi var övriga förare på prispallen.

Slutresultat

Källor

2002 i Kanada
Toronto
2002
Juan Martínez Montañés

Juan Martínez Montañés, född 16 mars 1568, död 18 juni 1649, var en spansk skulptör.

Biografi 
Juan Martínez Montañés var den förste spanske skulptör som utvecklade en självständig spansk renässanskonst. Han arbetade huvudsakligen som trädsnidare. Hans främsta arbeten finns i Sevillas kyrkor. Juan Martínez Montañés vann redan under sin samtid berömmelse i Spanien. År 1635 fick han uppdraget att skulptera förlagan till en staty av Filip IV av Spanien, vilken färdigställdes 1640.

Juan Martínez Montañés finns, förutom i Sevillas kyrkor, representerad i Madrid och andra spanska städer, samt i Kaiser Friedrich-Museum. Han var även verksam som arkitekt.

Källor
 Carl G. Laurin: Konsthistoria, Stockholm 1919

Noter

Externa länkar

 

Spanska skulptörer
Barockskulptörer
Skulptörer under 1600-talet
Spanska konstnärer under 1600-talet
Födda 1568
Avlidna 1649
Män
Molson Indy Montréal 2002

Molson Indy Montréal 2002 var ett race som var den trettonde deltävlingen i CART World Series 2002. Racet kördes den 25 augusti på Circuit Gilles Villeneuve i Montréal, Kanada. Dario Franchitti tog hem segern, före mästerskapsledaren Cristiano da Matta. Det var första gången som samma bana arrangerade både formel 1 och CART under samma år, då Kanadas Grand Prix hade arrangerats på banan i juni samma år.

Slutresultat

Källor

2002 i Kanada
Montreal
2002
Seth Erlandsson

Seth Erlandsson, född 18 augusti 1941, är en luthersk bibelforskare och författare.  

Han disputerade i exegetik 1970 på en avhandling om profeten Jesaja och har varit docent i Gamla testamentets exegetik vid Uppsala universitet.

Erlandsson har arbetat vid bibelforskningsinstitutet Stiftelsen Biblicum och var som översättare en av nyckelpersonerna bakom Svenska Folkbibelns tillkomst. Han är (2018) ledamot i styrelsen för stiftelsen Biblicum och har även varit styrelseledamot i Lutherska bekännelsekyrkan.

Bibliografi (urval)
1971 - 
1972 - 
1972 - 
1974 - 
1975 - 
1975 - 
1976 - 
1977 - 
1977 - 
1999 - 
2004 - 
2005 - 
2007 - 
2009 - 
2013 - 
2014 - 
2014 - 
2014 -

Referenser

Externa länkar 

 

Födda 1941
Personligheter inom luthersk kristendom i Sverige
Levande personer
Män
Svenska bibelforskare
Anthonis Mor van Dashorst

Anthonis Mor van Dashorst (även känd som Antonio Moro), född mellan 1516 och 1520 i Utrecht, död mellan 1576 och 1578, var en holländsk konstnär, verksam vid en rad olika hov runt om i Europa.

Biografi 
Mor befann han sig 1547 i Antwerpen, och verkade som konstnär där. Kort efteråt blev kardinalen Granvelle hans mecenat. Vid den här tiden målar han även ett porträtt av hertigen av Alba. Han fick även 1549/1550 uppdrag att måla den dåvarande spanske kronprinsen Filip, då han reste genom sitt blivande kungarike. 

1550 reste Mor till Lissabon för fortsatta uppdrag där. Han verkar en tid även ha besökt Italien och gjort kopior på Tizians arbeten. 1553 var han tillbaka i Bryssel, men lämnar snart staden för England, där han utförde flera kända porträtt av det engelska kungahuset. Han återvänder dock snart till Holland och Bryssel. Han var därefter huvudsakligen verksam i Bryssel, Antwerpen och Utrecht, så när som på en ny resa till Lissabon och spanska hovet 1559-1561 då han utförde fler tavlor av kungahuset.

Källor 
 Carl G. Laurin, Konsthistoria, Stockholm 1919
 Delvis engelska wikipedia

Externa länkar 
 
 

Nederländska porträttmålare
Nederländska målare under 1500-talet
Avlidna okänt år
Födda okänt år
Män
Kamran Jamshidi

Kamran Bahman Jamshidi (persiska: کامران بهمن جمشیدی), född 9 april 1957 i Iran, är zoroastrisk mobed och sedan 1992 talesman för den zoroastriska föreningen i Göteborg.

Biografi 
Kamran Jamshidi är son till Bahman Jamshidi och Mihandokht Azargoshasb. Han växte upp i en zoroastrisk prästfamilj i Iran och läste vid Teherans tekniska högskola. Han flyttade till Sverige efter revolutionen i Iran 1979. 

Jamshidi är Nordens första mobed och grundade 1992 Sveriges första zoroastriska förening i Göteborg. 

Jamshidi genomförde 1997 även den navjote-ritual vid vilken artisten Alexander Bard, statsvetaren Trita Parsi och ambassadören Gautam Bhattacharyya invigdes till zoroastrismen.

Kritik från zoroastriskt håll 
Jamshidi är en kontroversiell person för vissa zoroastriska församlingar, främst parsiska grupper i Indien eftersom han är positiv till konvertering, kvinnliga präster samt tillåter blandäktenskap och erkänner barn med enbart en zoroastrisk förälder som församlingsmedlemmar. Hans liberala linje har ådragit honom kritik från mer traditionella präster, i såväl Bombay som i Storbritannien. Vissa av hans ståndpunkter delas dock av medlemmar i Irans prästråd (Anjoman-e mobadān).

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats (persiska)

Män
Födda 1957
Svenska zoroastrier
Iranska ingenjörer
Levande personer
Zoroastrism i Iran
Iranska mobeder
Odensjö landskommun

Odensjö landskommun var en tidigare kommun i Kronobergs län.

Administrativ historik
Den 1 januari 1863 började kommunalförordningarna gälla och då inrättades cirka 2 500 kommuner (städer, köpingar och landskommuner), tillsammans täckande hela landets yta.

I Odensjö socken i Sunnerbo härad i Småland inrättades då denna kommun. Landskommunen uppgick 1952 i Lidhults landskommun som sedan i sin tur 1971 uppgick i Ljungby kommun.

Politik

Mandatfördelning i Odensjö landskommun 1942-1946

Referenser

Indelningar i Ljungby kommun
Tidigare kommuner i Kronobergs län
Sveriges kommuner 1863-1951
Waste Management (musikalbum)

Waste Management är det sjätte studioalbumet av den ryska musikgruppen Tatu. Det gavs ut den 15 december 2009 och innehåller 14 låtar. Albumet är den engelska versionen av det ryska albumet Vesyolye Ulybki som släpptes året innan. Ett remixalbum med titeln Waste Management Remixes släpptes också 2011.

Låtlista

Referenser 
Albuminformation på Discogs

Engelskspråkiga musikalbum
Musikalbum 2009
Album av t.A.T.u.
Britannien (namn)

Namnet Britannien kommer från det latinska namnet Britannia. Romarna använde namnet för provinsen Britannia. På svenska används namnet numera främst i sammansättningen Storbritannien, som kan avse ön Storbritannien eller (något förvirrande) landet Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland. 

På engelska har landet "United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland" den vanliga kortformen "Britain", men på svenska används normalt inte "Britannien" med denna betydelse.

Referenser 

Brittiska öarna
Randi Mossige-Norheim

Randi Mossige-Norheim, född 12 januari 1964, är en svensk journalist. Hon har sedan 1987 arbetat för Sveriges Radio som reporter i radioprogram som P1 Morgon, Efter tre, Studio Ett och Konflikt.

Mossige-Norheim har tilldelats flera priser, bland annat:
2001 – Stora journalistpriset
2005 – Ikarospriset
2007 – Jonas Weiss Memorial award.
2009 – Röda korsets journalistpris 2009
2009 – Torgny Segerstedts frihetspenna 2009
2013 – Svenska Carnegieinstitutets journalistpris för dokumentärserien Narkotikalandet, för ”en empatisk och tydlig skildring av den misär som narkotikan skapar i samhället, sedd ur olika medverkandes perspektiv”.
2014 – Röda korsets journalistpris för dokumentärserien Narkotikalandet.
2021 – Röda korsets journalistpris och Stora Journalistpriset 2021 för dokumentärserien Vipeholmsanstalten tillsammans med Magnus Arvidson och Thomas Kanger

Referenser

Noter 

Födda 1964
Svenska journalister under 1900-talet
Kvinnor
Levande personer
Vinnare av Stora journalistpriset
Svenska journalister under 2000-talet

Externa länkar
  Bild på Randi Mossige-Norheim
Gunilla Dored

Gunilla Maria Dored, född 1955 i Stockholm, är en svensk läkare och författare. 

Gunilla Maria Dored är legitimerad läkare och har specialistkompetens i allmän psykiatri. Hon har arbetat som överläkare vid flera svenska sjukhus, även universitetskliniker. Hon har arbetat flertal år i Norge, framförallt i Bergen. Även en kortare period på Jylland, Danmark. Gunilla Maria Dored har också auskulterat på engelska sjukhus, London och haft sin psykiaterexamen godkänd där. Hon har de senare åren arbetat med psykosociala jämställdhetsfrågor och empatibegreppet.

Fadern arbetade åren innan pensionering som verkställande chef vid SMS Marine Service rederi AB. Modern arbetade korta perioder i affär.

Bibliografi 

 Psykiatri för vårdtagare: ångest och depression (1993)
 Känslans coping (2006)
 Hjärnan och glädjen (2008)
 Att mötas i psykiatrisk vård (2008)

Externa länkar

Svenska psykiatrer
Födda 1955
Kvinnor
Levande personer
Läkare från Stockholm
Pál Turán

Pál (Paul) Turán, född 18 augusti 1910, död 26 september 1976, var en ungersk matematiker framförallt verksam inom talteori och känd för grundandet av matematikgrenen extremal grafteori.

Biografi
Turán föddes i Budapest 1910. Han fick en lärarexamen från Universitetet i Budapest 1933 och tog en doktorsexamen under Lipòt Fejér 1935. Mellan åren 1940 och 1944 skickades han till tvångsarbete under den tyska regimen. 

1945 blev han anställd som forskarassistent vid Universitetet i Budapest och fick en professur 1949. Han gifte sig med matematikern Vera Sós 1952 och fick två barn. 1976 dog Turán av leukemi.

Matematisk gärning
Turán arbetade framförallt inom talteori, men gav även betydande bidrag till grafteori och matematisk analys.

Talteori
1934 tog Turán fram ett nytt bevis för Hardy-Ramanujans sats som i grova drag säger att de flesta tal n har  primtalsdelare. Turáns nya bevis ses av många som början till probalistisk talteori. En generalisering av detta är Turàn-Kubilius olikhet.
Inom talteori är även Erdõs-Turans förmodan, numera bevisad som Szemerédis sats, uppkallad efter Turán.

Grafteori
Inom grafteori grundade Turàn vad som senare skulle kallas extremal grafteori, och ett av de mest kända resultaten är Turàns sats som ger en övre gräns för antalet bågar i en graf som inte innehåller någon komplett graf  för något r. För att bevisa sin sats uppfann Turàn Turángrafen. Han är även känd för Kövari-Sós-Turáns sats som ger en övre gräns för antalet bågar i en bipartit graf med vissa förbjudna delgrafer.

Potenssummametoden
Turán utvecklade potenssummametoden för att arbeta med Riemannhypotesen. Metoden handlar om att få undre begränsningar för summor av formen

varifrån termen "potenssumma" kommit.
Förutom dess användningar i analytisk talteori har den även använts i komplex analys, numerisk analys, differentialekvationer, transcendensteori och i uppskattningar av antalet nollställen av en funktion i en disk.

Se även
 Turáns olikheter

Referenser

Noter

Ungerska matematiker
Födda 1910
Avlidna 1976
Män
Personer från Budapest
Talteoretiker
Jägarna 2

Jägarna 2 är en svensk thrillerfilm som hade biopremiär i Sverige den 2 september 2011, i regi av Kjell Sundvall med Rolf Lassgård och Peter Stormare i huvudrollerna. Filmen hade smygpremiär i Överkalix den 17 augusti 2011, släpptes i resten av Norrland den 2 september och i övriga Sverige den 9 september samma år.

Handling 
Det har gått 15 år sedan Erik (Rolf Lassgård) tragiskt tvingades lämna sin polistjänst i Norrland. Ett brutalt brott i hans hembygd får honom nu motvilligt att återvända. Men det som från början såg ut som ett rutinuppdrag utvecklar sig steg för steg till en värre mardröm än Erik någonsin kunnat ana.

Om filmen 
Inspelningen av filmen började i augusti 2010. Filmen är en uppföljare till filmen Jägarna (1996). Uppföljaren har varit påtänkt sedan 2004. Inspelningarna skedde till större delen i Överkalix och Kalix. Manuset bygger till viss del på spekulationer kring mordet på Carolin Stenvall 2008.

Rollista 

 Rolf Lassgård – Erik Bäckström
 Peter Stormare – Torsten
 Annika Nordin – Karin Johansson
 Kim Tjernström – Peter
 Lo Kauppi – Johanna Lager
 Jesper Barkselius – Åström
 Eero Milonoff – Jari Lipponen
 Johan Paulsen – Mats Sundelin
 Juho Milonoff – Esa Lipponen
 Elina Knihtilä – Irina Lipponen
 Jonas Hedlund – Niklas
 Yngve Dahlberg – Eriks chef
 Ellenor Lindgren – Elin Ledin
 Tove Olsson – Pia
 Gunnar Eklund – jaktledare
 Anders Lindgren – Folke Ledin
 Olov Häggmark – Hempo
 Mikael Odhag – tekniker
 Martin Sundbom – åklagare Patrik Hallin
 Håkan Andersson – upprörd jägare
 Jarl Lindblad – Elof
 Hanna Ek – kvinna som finner Elin
 Catherine Parment – kemtvättsbiträde
 Charlotte Lindmark – receptionist

Mottagande 

Jägarna 2 sågs av 536 646 svenska biobesökare 2011 och blev därmed den mest sedda svenska filmen och den fjärde mest sedda filmen det året.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 
 Blogg från filminspelningen

Svenska filmer 2011
Svenska thrillerfilmer
Filmer i regi av Kjell Sundvall
Norrbotten på film
Stockholm på film
Svenskspråkiga filmer
Filmer från Sonet Film
Svenska uppföljarfilmer
Hans De Geer

Hans Gerard De Geer af Finspång, född 16 december 1944 i Solna församling, Stockholms län, död 10 juni 2021 i Engelbrekts församling, Stockholm, var en svensk friherre, historiker och företagsetiker.

Utbildning 
Hans De Geer tog studentexamen vid Kungsholmens läroverk och gick därefter igenom reservofficersutbildning vid Södermanlands regemente. 

De Geer inledde sin akademiska bana med humanistiska studier vid Stockholms universitet med historia som huvudämne. Doktorandutbildning påbörjades vid samma lärosäte 1969. Han disputerade 1978 med en avhandling som var del av projektet "Kris och krispolitik i Norden under mellankrigstiden", Rationaliseringsrörelsen i Sverige som behandlar mellankrigstidens idéer om socialt ansvar och effektivitet.

Akademisk karriär 
År 1982 lämnade han Stockholms universitet för Rådet för företagsledning och arbetslivsfrågor, där han var verksam till 1994, från 1991 parallellt med en befattning som adjungerad professor i företagsetik vid Handelshögskolan i Stockholm, där han startade Centrum för etik och ekonomi. De Geer var adjungerad professor i företagsetik vid Stockholm School of Economics i Riga och senior advisor och forskningsledare vid Centrum för Näringslivshistoria.

Familj 
De Geer är far till Jonas De Geer. Hans De Geer är begravd på Kvarsebo kyrkogård.

Referenser

Noter

Webbkällor
 Presentation vid Norstedts förlag
 Jan Majlard, "Företagsetiska övertramp måste få följder", SvD Publicerad: 15 februari 2004, 05.30. Senast ändrad: 25 oktober 2007

Externa länkar 
 

Svenska historiker
Svenska etiker
Personer verksamma vid Handelshögskolan i Stockholm
Alumner från Stockholms universitet
Hans De Geer
Svenska friherrar
Svenska reservofficerare
Personer från Solna
Födda 1944
Avlidna 2021
Män
Västtysklands ständiga representation i Östberlin

Förbundsrepubliken Tysklands ständiga representation (Ständige Vertretung der Bundesrepublik Deutschland) i Östberlin var Västtysklands diplomatiska beskickining i Östtyskland mellan 1974 och 1990. Den ständiga representationen upprättades som en följd av grundfördraget mellan förbundsrepubliken och Tyska demokratiska republiken 1972, och samma år upprättades Östtysklands ständiga representation i Bonn. Legationen verkade på regeringsnivå och innebar inte ett fullt diplomatiskt erkännande av Östtyskland.

Bakgrund

Syftet med grundfördraget var bland annat att de bägge tyska staterna skulle ge varandra ett visst erkännande, och traktatet medförde exempelvis att de bägge staterna kunde bli medlemmar av Förenta nationerna 1973. Erkännandet, vilket från Västtysklands sida hade gått inom ramen för en ökad öppenhet mot öst vilket brukar refereras till som Ostpolitik, innebar dock inte att någondera parten accepterade den andra statens anspråk på suveränitet. Det vill säga att även om staterna gav varandra ett slags de facto erkännande, vilket bland annat öppnade upp möjligheten för Östtyskland att etablera fulla diplomatiska förbindelser med stater i väst, så betraktade fortfarande var och  andra sidan som del av en obehörig och ännu pågående militär ockupation. Eftersom bägge staterna i formell mening såg sig själva som enda legitim regering i Tyskland, samt att de ockuperade delar som man inte själv kontrollerade fortfarande betraktades som ett inrikes territorium, var inte heller dessa beskickningar ambassader, utan ständiga representationer mellan staternas regeringar.

Ständiga sändebud 
Förbundsrepublikens ständiga sändebud i Östberlin:
Günter Gaus (1974–1981)
Klaus Bölling (1981–1982)
Hans-Otto Bräutigam (1982–1989)
Franz Bertele (1989–1990)

Se även
Östtysklands ständiga representation i Bonn
Inomtyska gränsen

Organisationer bildade 1974
Ej längre existerande diplomatiska beskickningar
Relationer mellan Västtyskland och Östtyskland
Ständiga representationer
Organisationer upplösta 1990
Östtysklands ständiga representation i Bonn

Tyska demokratiska republikens ständiga representation (Ständige Vertretungen der Deutschen Demokratischen Republik) i Bonn var Östtysklands diplomatiska beskickining i Västtyskland mellan 1974 och 1990.  Den ständiga representationen upprättades som en följd av grundfördraget 1972, och samma år upprättades Västtysklands ständiga representation i Östberlin. Legationen verkade på regeringsnivå men saknade fullt diplomatiskt erkännande av Västtyskland.

Bakgrund

Syftet med grundfördraget var bland annat att de bägge tyska staterna skulle ge varandra ett visst erkännande, och traktatet medförde exempelvis att de bägge staterna kunde bli medlemmar av Förenta nationerna 1973. Erkännandet, vilket från Västtysklands sida hade gått inom ramen för en ökad öppenhet mot öst vilket brukar refereras till som Ostpolitik, innebar dock inte att någondera parten accepterade den andra statens anspråk på suveränitet. 

Även om staterna gav varandra ett slags de facto-erkännande, vilket bland annat gav Östtyskland möjlighet att etablera diplomatiska förbindelser med stater i väst, betraktade fortfarande var och  andra sidan som del av en obehörig och ännu pågående militär ockupation. Eftersom bägge staterna i formell mening såg sig själva som enda legitim regering i Tyskland, samt att de ockuperade delar som man inte själv kontrollerade fortfarande betraktades som ett inrikes territorium, var inte heller dessa beskickningar ambassader, utan ständiga representationer mellan staternas regeringar.

Ständiga representanter 
Tyska demokratiska republkens ständiga sändebud i Bonn:

Michael Kohl (1974–1978)
Ewald Moldt (1978–1988)
Horst Neubauer (1988–1990).

Se även
Västtysklands ständiga representation i Östberlin
Inomtyska gränsen

Organisationer bildade 1974
Ej längre existerande diplomatiska beskickningar
Relationer mellan Västtyskland och Östtyskland
Ständiga representationer
Organisationer upplösta 1990
Ständig representation

Ständig representation är en diplomatisk beskickning på regeringsnivå. Medan fullvärdiga diplomatiska relationer innebär en utväxling och ackreditering av representanter mellan statschefer, exempelvis genom utbyte av ambassadörer, är ett ständigt sändebud en officiellt ackrediterad representant från ett lands regering till exempelvis en mellanstatlig organisation eller till ett annat lands regering.

Skälet till att diplomatiska relationer på regeringsnivå används kan vara att det inte är möjligt att upprätta fulla diplomatiska förbindelser. Mellanstatliga organisationer som Förenta nationerna, Europeiska unionen och Nato utgör inte statsbildningar, men är tillräckligt betydelsefulla för många länder att hålla en ständig diplomatisk närvaro på motsvarande sätt som man skulle göra till en främmande stat. Samväldesrikena är exempel på olika länder som har samma statschef, men som istället utväxlar diplomatiska representanter på regeringsnivå, kallade High Commissioner.

Länder som av någon anledning inte ger varandra fullständigt politiskt erkännande kan ibland välja att utväxla officiella diplomatiska representanter på regeringsnivå. Västtyskland och Östtyskland utbytte från 1974  till 1990 ständiga representanter till följd av grundfördraget, som även om man inte erkände varandras suveränitetsanspråk fortfarande innebar ett slags de facto erkännande.

Länder utan fullständigt internationellt erkännande kan ibland välja att etablera en inofficiell diplomatisk närvaro genom representationskontor.

Se även
Västtysklands ständiga representation i Östberlin
Östtysklands ständiga representation i Bonn
Sveriges ständiga representation vid Europeiska unionen