kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ipécaharall

Ipécaharall (Aramides ypecaha) är en fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar.

Utseende 
Ipécaharallen är en mycket stor rall. Med en kroppslängd på 41–45 cm, möjligen upp till 53 cm, är den störst bland rallarna i släktet Aramides. Fjäderdräkten är olivgrön ovan, övergående i umbra- eller rostrött mot tydligt kontrasterande grått på huvud och bröst. Flankerna är laxrosa, medan buken är vitaktigt grå. Stjärtfjädrarna och stjärttäckarna är svarta. Ögonen och benen är röda. Näbben är stor och något nedåtböjd, i färgen bjärt senapsgul.

Levnadssätt 
Ipécaharallen hittas i galleriskog och tropiska och subtropiska våtmarker. Olikt många andra rallar ses den ofta helt ute i det öppna, långsamt promenerande i leran.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i våtmarker från sydöstra Brasilien till Paraguay, Uruguay och nordöstra Argentina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Namn 
Ipécaha är ett inhemskt namn på ipécaharall på språket guaraní.

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i neotropiska regionen
Snarkrall

Snarkrall (Aramidopsis plateni) är en fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar som endast förekommer i Indonesien.

Utseende och läte 
Snarkrall är en stor rall, 29–30 centimeter lång, som saknar flygförmåga. Den är grå på undersidan, har vit haka, bruna vingar och en brun-röd fläck på den bakre delen av halsen. De båda könen ser ganska lika ut, men honans fläck på halsen har en klarare färgnyans och näbb och iris är något olika. 

Dess typiska läte är ett snarkande ’’ii-orr’’-ljud som också föranleder artens svenska namn.

Systematik 
Snarkrall placeras som enda art i släktet Aramidopsis. DNA-studier visar dock att arten står mycket nära släktet Lewinia och bör möjligen inkluderas där. Detta har dock ännu inte lett till några taxonomiska förändringar. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Utbredning och levnadssätt
Fågelns utbredningsområde är de indonesiska öarna Sulawesi och Buton.  Snarkrallens otillgängliga habitat och tillbakadragna natur gör att den ses mycket sällan och att mycket lite är känt om dess beteende. Endast de adulta fåglarnas fjäderdräkt har beskrivits vetenskapligt och inte heller dess häckningsbeteende vet man något om. En enda gång har den observerats tillsammans med ungar, 18 augusti 1983. Den äter små krabbor (som den har setts födosöka efter i bergsbäckar) och troligtvis också andra smådjur, till exempel ödlor.

Status
Snarkrallen är skyddad av indonesisk lagstiftning sedan 1972 men hotas av att de naturtyper där den kan leva i stor utsträckning görs om av människor, även inne i naturreservat. Den hotas också av (förbjuden) jakt och nyintroducerade rovdjur. IUCN kategoriserar arten som sårbar.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i australiska regionen
Atlantdvärgrall

Atlantdvärgrall (Laterallus rogersi) är världens minsta nu levande flygoförmögna fågel. Den har en mycket begränsad utbredning på en enda ö i Sydatlanten och anses därför vara hotad.

Utseende och läten 
Atlantdvärgrallen är en liten (17 cm) och mycket mörk, flygoförmögen rall. Undersidan är mörkgrå, ovansidan mörkt rostbrun. Den korta näbben är svart, benen grå och ögat rött. Vuxna fåglar uppvisar också varierande grad av vit bandning på flanker och buk. Ungfågeln är överlag brunaktig med mörkt öga. Bland lätena hörs högljudda drilla, mjuka "tchik" och hårda "chip" som varningsläte.

Utbredning och systematik 
Fågeln är endemisk och förekommer endast på Inaccessible Island sydväst om Tristan da Cunha. Den placeras traditionellt som enda art i släktet Atlantisia, men en studie från 2019 visar att arten ingår in en klad av rallar inom släktet Laterallus, med huvudsaklig utbredning i Sydamerika. Dess närmaste släkting är den fläckvingade dvärgrallen.

Utseende och levnadssätt 
Atlantrallen förekommer i alla habitat på Inaccessible Island och föredrar att röra sig i skydd av tät vegetation.

Status 
Den antogs tidigare vara nära utrotning, men populationen uppskattas idag till 5600 vuxna individer. Med tanke på dess begränsade utbredning samt det potentiella hotet från en introduktion av predatorer, kategoriserar IUCN arten som sårbar.

Namn 
Atlantdvärgrallens beskrevs 1923 av Percy Lowe, som gav den det vetenskapliga släktnamnet Atlantisia, efter den mytologiska ön Atlantis. Det vetenskapliga artnamnet rogersi hedrar Henry Martyn Rogers (1879–1926), brittisk missionär och boende på Tristan da Cunha 1922–1925. På svenska har den även kallats atlantrall, men justerades 2020 av BirdLife Sverige för att bättre återspegla dess släktskap med övriga dvärgrallar.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i etiopiska regionen
James Stanhope (olika betydelser)

James Stanhope kan syfta på bland andra:

* James Stanhope, 1:e earl Stanhope (omkring 1673–1721), brittisk statsman och militär
 James Stanhope, 7:e earl Stanhope (1880–1967), brittisk politiker
Madagaskarskogsrall

Madagaskarskogsrall (Mentocrex kioloides) är en fågel i familjen dunrallar inom ordningen tran- och rallfåglar.

Utseende 
Madagaskarskogsrallen är en 28 cm lång ralliknande fågel med gråbrun ovansida och rödbrun undersida. Den liknar den nyligen beskrivna tsingyskogsrallen, men denna är dock tydligt större, framför allt med längre vingar, ben och stjärt. Den har vidare mindre vit strupfläck, mer utbrett rostrött även på kinder och örontäckare men är mattare färgad i ansiktet och på hjässan.

Utbredning och systematik 
Madagaskarskogsrallen förekommer som namnet avslöjar på Madagaskar och delas in i två underarter med följande utbredning:
 kioloides – förekommer i fuktiga regnskogar på östra sidan och på högplatån på Madagaskar
 berliozi – förekommer i begränsade lokaler på nordvästra Madagaskar (Sambirano-distriktet)

Släktskap 
Tidigare placerades madagaskarskogsrall bland de egentliga rallarna i familjen Rallidae, men DNA-studier visar att arten hör hemma i familjen Sarothruridae som är närmare släkt med simrallarna än med rallarna. Traditionellt placeras den i släktet Canirallus tillsammans med nyligen beskrivna tsingyskogsrallen och den afrikanska arten gråstrupig rall. En studie från 2019 visar dock att gråstrupig rall snarare är en del av de egentliga rallarna, varför madagaskarskogsrallen (och nära släktingen tsingyskogsrallen) flyttats till ett eget släkte, Mentocrex.

Levnadssätt 
Madagaskarskogsrallen hittas i regnskog med endast lite undervegetation och frekventerar där vattendrag och vass- eller papyruskantade vattensamlingar. Födan är dåligt känd, men insekter, groddjur och frön har noterats. Fågeln häckar i maj–juni eller november och bygger ett skålformat bo som placeras i en buske eller bland klängväxter två till tre meter ovan mark.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Dunrallar
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Madagaskar
Den långa resan

Den långa resan kan avse:

 Den långa resan (bok) – en bok av Mats Wahl
Den långa resan (film) – en amerikansk film från 1996 av Carroll Ballard, originaltitel Fly Away Home
 Den långa resan (novell) – en novell från 1981 av Stephen King, originaltitel The Jaunt
Den långa resan (patiens) –  en patiens
 Den långa resan (roman) - en roman av Johannes V.  Jensen (nobelpristagare), originaltitel Den lange rejse
Gråstrupig rall

Gråstrupig rall (Canirallus oculeus) är en fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar. Den förekommer i skogsområden i västra och centrala Afrika. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Gråstrupig rall är en distinkt rall med grått ansikte, rött på hals och bröst samt tvärband på buken. Vidare är den brun på nacken och ryggen, kontrasterande med rödaktig stjärt. Lätet som kan pågå i upp till tre minuter består av dubbla ihåliga toner, uppblandade med och så småningom ersatta av mjukare toner. Även en snabb dånande serie med tre till sex halvsekundlånga toner som faller i tonhöjd kan höras, dag som natt.

Utbredning och systematik 
Gråstrupig rall förekommer i västra och centrala Afrika från Sierra Leone till västra Uganda och östra Demokratiska republiken Kongo. Den behandlas vanligen som monotypisk men vissa urskiljer fåglar från Kamerun och österut som underarten batesi.

Familjetillhörighet 
Arten flyttades tidigare tillfälligt i familjen dunrallar (Sarothruridae) efter genetiska studier som visade att dess förmodade nära släkting madagaskarskogsrallen samt dunrallarna i Sarothrura stod närmare simrallarna än de egentliga rallarna.  Senare studier visar dock att den gråstrupiga rallen inte står nära madagaskarskogsrallen och hör hemma i Rallidae.

Levnadssätt 
Gråstrupig rall är till skillnad från de flesta av sina släktingar en skogslevande fågel som hittas i tät vegetation i låglänt regnskog, framför allt nära bäckar och våtmarker.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i etiopiska regionen
Ussurirall

Ussurirall (Coturnicops exquisitus) är en fåtalig och dåligt känd fågel i familjen rallar som förekommer i östra Asien.

Utseende 
Ussurirallen är en mycket liten (13 cm) och kompakt, brunfärgad rall. Den är svart på hjässan och ovansidan, med tydliga kanelfärgade strimmor och tunna vita band från manteln till stjärten. Ansiktet är gråbrunt, medan undersidan är vit med gulockra bandning på hals, övre delen av bröstet, flankerna och undre stjärttäckarna. Karakteristiskt är även vita armpennor.

Läte 
Bland lätena hörs olika stönande, skriande och knappande läten.

Utbredning 
Ussurirallen är känd från en handfull lokaler i sydöstra Ryssland och nordöstra Kina, men har även rapporterats möjligen häcka i Japan. Under flyttningen och vintertid har den noterats i Mongoliet, Nordkorea, Sydkorea, Japan samt södra och östra Kina.

Systematik 
Ussurirallen är systerart till den amerikanska gulrallen. och därmed den enda representanten i Gamla världen av en amerikansk klad små rallar traditionellt placerade i Laterallus och Micropygia. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Inte mycket är känt om fågelns levnadssätt. Den har påträffats i fuktiga ängar och tuvträsk i låglänta områden, i vassrika våtmarker, risfält och kring vattendrag och dammar med tät vegetation. Fågeln befinner sig på häckplats i Ryssland mellan april och september. Två bon funna i Ryssland innehöll tre och fyra ägg. Födan är okänd.

Status och hot 
Ussurirallen tros ha en liten världspopulation på högst 10.000 vuxna individer. Den minskar dessutom i antal på grund av habitatförlust och fragmentering, både på häckplats och i övervintringsområdet. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som sårbar.

Namn 
Tidigare kallades arten swinhoerall eller Swinhoes rall, en direktöversättning från engelskans Swinhoe's Rail, vilket hedrar Robert Swinhoe som beskrev arten 1873. Namnet justerades dock av BirdLife Sveriges taxonomikommitté 2022. Den har även kallats asiatisk gulrall.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i palearktiska regionen
Darwinrall

Darwinrall (Coturnicops notatus) är en fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln återfinns lokalt i låglandsområden i Sydamerika öster om Anderna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i neotropiska regionen
Gulrall

Gulrall (Coturnicops noveboracensis) är idag en uteslutande nordamerikansk fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar. Den häckar i grunda våtmarker i södra Kanada och nordligaste USA där den kan vara mycket svår att få syn på. Arten är fåtalig med en uppskattad världspopulation på högst 25.000 individer, men anses inte vara hotad.

Kännetecken

Utseende 
Gulrallen är en mycket liten (13–18 cm) rall med kort hals, litet huvud, kort och stubbad näbb men relativt långa ben. Fjäderdräkten är brungul med mörka streck och tunna vita band på ovansidan. Ansiktet och bröstet är ljusare gulaktiga med en mörk suddig fläck på kinden. Näbben är gulaktig. I flykten syns vita armpennor och vingundersidor.

Läte 
När det är som mörkast på natten avger hanen ett rytmiskt klickande ljud "tic-tic tictictic, tic-tic tictictic..." som liknats vid två småstenar som slås ihop.

Utbredning och systematik 
Gulrallen förekommer idag uteslutande i Nordamerika. Den häckar lokalt i ett område sydcentrala och sydöstra Kanada till nordcentrala och nordöstra USA. En isolerad population finns i nordvästra USA. Vintertid flyttar den till kustområden i södra och sydöstra USA. En population som utgjorde en egen underart, goldmani, häckade tidigare i närheten av floden Lerma i centrala Mexiko, men denna är troligen utdöd.

Levnadssätt 
Gulrallen häckar i grunda våtmarker med säv, dock inte i djupare områden med högre växtlighet som kaveldun. Vintertid ses den i fuktängar och våtmarker med marskgräs, ’’Distichlis spicata’’, säv och annan lågvuxen vegetation. Där går den genom växtligheten på jakt efter ryggradslösa djur som vattenlevande insekter och sniglar, men också frön och andra vegetabilier. Fågeln är mycket tillbakadragen och ses väldigt sällan exponerat.

Häckning 
Boet placeras på marken vari honan lägger fyra till tio ägg. Båda könen hjälps åt att bygga boet, ruva äggen och ta hand om ungarna. När äggen kläckts krossar honan äggskalen och gömmer dem under boet eller längre bort från häckningsplatsen.

Status 
Gulrallen är en fåtalig art, med en världspopulation på endast 10.000-25.000 individer. Beståndet verkar dock vara stabilt, varför IUCN inte bedömer att den är hotad utan kategoriseras som livskraftig.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i nearktiska regionen
Gräsrall

Gräsrall (Crecopsis egregia), tidigare afrikansk kornknarr, är en fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar som förekommer i Afrika söder om Sahara.

Utseende och läte 
Gräsrallen är ganska liten, på övre delen ganska svart med bruna stråk, på underdelen blåaktigt grå med svartvita band förutom på sidorna och magen. Den har en knubbig röd näbb, röda ögon och en vit linje från näbben till ovanför ögat. Den är mindre än sin närmaste släkting, kornknarren. Den senare har mindre fjädrar och ett streck över ögat. Den har flera olika läten. Det mest karaktäristiska är en serie snabba knarrande krrr-toner.

Utbredning och systematik  
Fågeln förekommer i Afrika söder om Sahara. De sydliga populationerna är flyttfåglar som flyttar norrut till tropiska Afrika under vintern. Den är en mycket sällsynt gäst i Europa med sju fynd i Spanien, varav sex i Kanarieöarna och ett på spanska fastlandet då ett exemplar upptäcktes 6 april 2016 vid Guadalquivirfloden nära Cantillana, Sevilla.

Släktestillhörighet 
Tidigare ansågs gräsrallen vara närbesläktad med kornknarren (därav dess tidigare namn afrikansk kornknarr) och placerades tillsammans med denna i släktet Crex. Genetiska studier från 2020 visar dock att den endast är avlägset släkt och istället systerart med etiopienrall (Rougetius rougetii). Den förs därför numera allt ofta till ett eget släkte, Crecopsis, och denna linje följs här.

Ekologi 
Gräsrallen är aktiv på dagen och hävdar revir både där den häckar och där den inte häckar. Hannen uppvisar ett hotbeteende och kan ta strid vid revirgränsen. Boet är en grund skål av gräs och blad, placerad i en fördjupning under en grästuva eller en liten buske. De tre till elva äggen ruvas i ungefär 14 dagar och de svarta, duniga ganska väl utvecklade ungarna är flygfärdiga efter ytterligare fyra till fem veckor. 

Gräsrallen livnär sig på många olika ryggradslösa djur och även en del små grodor, fiskar och växtdelar, särskilt gräsfrön. Själv kan den bli föda åt stora rovfåglar, ormar och däggdjur, inklusive människan, och kan vara värddjur för parasiter.

Status och hot 
Även om den ibland trängs undan på grund av gräsbränder, eller permanent av jordbruk, utdikning eller tätorter, gör dess stora utbredningsområde och populationsantal att den inte anses hotad utan kategoriseras som livskraftig.

Namn 
Arten kallades tidigare afrikansk kornknarr, men blev tilldelat ett nytt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté eftersom arten inte är särskilt nära släkt med kornknarren.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i etiopiska regionen
Vitstrupig rall

Vitstrupig rall (Dryolimnas cuvieri) är en fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar.

Utseende och läte 
Vitstrupig rall är en stor och kraftig rall med rätt färgglad fjäderdräkt och röd näbb. Ovansidan är olivgrön och undersidan rödaktig med tydligt vit strupe. Vanligaste lätet från denna ljudliga art är en ringande serie med stigande "schweeet”.

Utbredning och systematik 
Vitstrupig rall placeras som enda art i släktet Dryolimnas och delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Dryolimnas cuvieri cuvieri – förekommer i lågland på Madagaskar
 Dryolimnas cuvieri abbotti – förekom tidigare på Assumption Island, numera utdöd
 Dryolimnas cuvieri aldabranus – förekommer på Aldabra, saknar flygförmåga

Levnadssätt 
Vitstrupig rall är inte alls lika skygg som typiska rallar, ibland till och med lätt att komma nära. Den hittas på marken i skog, mangroveträsk, fuktiga buskmarker, våtmarker och risfält.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde, men är relativt fåtalig med en världspopulation på endast 5.100–7.500 individer. Populationen är dock stabil, varför internationella naturvårdsunionen IUCN ändå kategoriserar arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Léopold Chrêtien Frédéric Dagobert Baron Cuvier (1769–1832), fransk anatomist bättre känd genom sitt författarnamn Georges Cuvier.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i etiopiska regionen
Flygoförmögna fåglar
Rödbukig rall

Rödbukig rall (Eulabeornis castaneoventris) är en fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar.

Utseende och läte 
Rödbukig rall är en mycket stor (52 cm) och kraftig rall. Den har rätt lång stjärt, lång och kraftig grön näbb och ljusgula eller gröna ben. Fjäderdräkten är olivbrun ovan, kastanjebrun under, med grått huvud. Arten är ljudlig, med olika stönande och trumpetande ljud.

Utbredning och systematik 
Rödbukig rall delas in i två underarter med följande utbredning:
 sharpei – förekommer på Aruöarna
 castaneoventris – i kustnära områden i norra Australien

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i det egna släktet Eulabeornis. Genetiska studier visar dock att den är inbäddad i släktet Gallirallus så som det normalt sett är indelat. Olika taxonomiska auktoriteter implementerar resultaten på skilda vis. International Ornithological Congress (IOC), som följs här, delar upp Gallirallus i flera mindre släkten, medan Clements et al expanderar det till att även omfatta rödbukig rall.

Levnadssätt 
Rödbukig rall är en skygg fågel begränsad till mangroveträsk. Födan består huvudsakligen av krabbor och andra kräftdjur, men tar också små mollusker, insekter och hundrafotingar. Dess häckningsbiologi är dåligt, men har noterats bygga stora bon likt avskurna pyramider, av döda kvistar, gräs, löv, bark och sjögräs. Boet placeras 0,6–3 meter upp i ett mangroveträd. Däri lägger den fyra till fem ägg. Ungarna lämnar boet strax efter kläckning.

Status 
Arten har ett relativt begränsat utbredningsområde. Populationsstorleken är okänd, liksom dess utveckling. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser ändå inte att den är hotad, varför de kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i australiska regionen
Hawaiisothöna

Hawaiisothöna (Fulica alai) är en fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar. Den hittas endast i Hawaiiöarna där den är allmänt förekommande, men eftersom utbredningsområdet är litet anses den ändå vara hotad.

Utseende och läte 
Hawaiisothönan är en stor (39 cm), vattenlevande rall med mörkt skiffergrå fjäderdräkt. Den är vit på undre stjärttäckarna, men det är ofta dolt. Näbben är vit och kraftig. Ovanför syns svullen pannsköld som sträcker sig upp på hjässan. Färgen varierar, från vitt till gulvitt, ljusblått och djupt blodröd. Liknande amerikanska sothönan är mindre och har mörkt rödbrun pannsköld som är tydligt kluven framtill. Hawaiisothönan är oftast tystlåten, men ibland hörs hönslika "keck-keck" eller "keek".

Utbredning och levnadssätt 
Fågeln förekommer enbart på de största Hawaiiöarna (utom Lanai). Där kan den hittas på i princip vilken vattenyta som helst, inklusive flodmynningar, våtmarker och dammar på golfbanor. Den förekommer vanligen på kustslätterna under 400 meters höjd, men vissa individer bebor bergsbelägna vattensamlingar ovan 1500 meter på Kauai och i vattenreservoarer upp till 2000 meter på Hawaii. Fågeln häckar året runt och är till viss grad nomadisk efter vattentillgång.

Status och hot 
Även om hawaiisothönan kan utnyttja de flesta vattenmiljöer är utbredningsområdet mycket litet och arten är därför känslig för yttre störningar. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser den därför vara hotad och placerar den i hotkategorin sårbar.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn alai kommer av den hawaiianska ordet Alae för sothöns och rörhöns, ordagrant "bränd panna". I hawaiiansk mytologi brändes artens vita panna röd av eld som den stal från gudarna för att ge till folket.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter i Hawaiiöarna