kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mitt liv i stadshuset

Mitt liv i stadshuset är ett 673 sidor stort stadshistoriskt bokverk i två volymer om Stockholms stads moderna historia, publicerat 1977 och författat av det mångåriga borgarrådet och stadskollegieordföranden fil. dr. Yngve Larsson.

Verket skrevs under Larssons sista år, och kom även att bli hans självbiografi. Han avslutade verket ett par veckor före sin bortgång 1977, just 96 år fyllda. Verket ingår i serien Monografier utgivna av Stockholms stad, som den kommunalpolitiska delen av samlingsverket Stockholms utveckling under de senaste hundra åren, beställd av Stockholms stadsfullmäktige 1954.

De båda volymerna har publicerats av Stockholmia förlag.

Mottagande
Volymerna har tillsammans med Larssons tidigare historiska verk om Stockholm, På marsch mot demokratin - Från hundragradig skala till allmän rösträtt, 1900-1920 (1967) kallats en "monumental trilogi", och:

Mitt liv i stadshuset recenserades bland annat av den mångårige stadsbyggnadsdirektören i Stockholm, Göran Sidenbladh, i Samfundet S:t Eriks årsbok 1979, samt av Erich Hoffmann i Hansische Geschichtsblätter.

Innehåll

Första delen
I Första delen: Från fåvälde till demokratisk ordning (1900-1954) skildras kommunalpolitiken och dess arbetsresultat, från det sekelskiftet 1900 fram till mitten av 1900-talet. Boken inleds med en fördjupad analys av det centrala organisationsproblem den växande storstaden ärvt från 1800-talets enklare kommunala ordning och tar upp de förändringar som Stockholms författningsreform 1920 medfört: Bildandet av en verklig regering, stadskollegium och borgarråd. Den första volymen avslutas med en redogörelse för de kommunala valen, de politiska partierna, deras program och ofta dramatiska mellanhavanden.

Andra delen
I Andra delen: I tjänst hos denna stolta stad (1920-1954) återger han sina erfarenheter vid den nya författningens tillämpning, med särskild hänsyn till de fortsatta författningsdebatterna och Stockholms författningsreform 1940. I boken avhandlas spårvägens kommunalisering, invigningen av Stockholms Stadshus, regleringen av Slussen, broarna över Mälaren, beslutet om Stockholms tunnelbana, Norrmalmsregleringen och Larssons personliga öden i stadens tjänst.

Se även
Inkorporeringsproblemet, författarens doktorsavhandling 1912
På marsch mot demokratin, 1967

Referenser

Noter

Tryckta källor

Vidare läsning

Stockholms politiska historia
Självbiografier
Facklitteratur 1977
Stockholmiana
Stockholm under 1900-talet
Petissan

Petissan är en historisk kafébyggnad i stadskvarteret på Skansen i Stockholm. Huset stod ursprungligen på adressen Drottninggatan 116 (tidigare 110), i korsningen med Kungstensgatan i Stockholm. Bredvid Petissan låg malmgården Schefflerska palatset, även kallat Spökslottet.

Historik
Byggnaden har fått sitt namn efter den kaférörelse, ett Petit café ("Lilla kaféet"), som fröken Karin Åkerman öppnade omkring år 1870. Det låg vid Observatoriekullen i hörnet av Drottninggatan och Kungstensgatan intill dåvarande Tekniska högskolan, Teknologiska institutets tidigare byggnader på Drottninggatan 95A. Café Petissan var en populär samlingsplats för Stockholms studenter, framför allt för teknologer, men också för andra stockholmare, och var öppet till år 1907. 
I kaféet fanns då som nu småbord med enkla stolar. Spetsgardiner och krukväxter bidrog till den trevliga atmosfären. Man åt landgångar och bakelser och drack därtill mjölk, öl och kaffe. I flygeln på andra sidan portvalvet hade man diskrum och innanför bodde värdinnan Lovisa Dahlberg, "den ständigt redbara, glada och godmodiga huvudpersonen".

När Stockholms högskola skulle byggas 1907 flyttades Petissan till Skansen, detta till stor del på Svenska Teknologföreningens bekostnad. Där uppfördes byggnaden vid nedre Solliden, på den plats där det senare byggdes ett elefanthus. Byggnaden flyttades på nytt år 1931 och är sedan dess en del av Skansens Stadskvarter.

Byggnaden kom till vid 1600-talets slut och är byggd i liggande timmer och panelades på 1700-talet. Huset hörde ursprungligen till den norra flygeln till Schefflerska palatset, även kallat "Spökslottet", och byggdes omkring år 1700. Schefflerska palatset är ett pampigt hus, som fortfarande ligger kvar i en stor trädgård på Drottninggatan 116. Namnet Spökslottet uppstod efter påstådda spökerier och märkvärdiga händelser som utspelades i huset under 1700-talets slut. I samma byggnad som Café Petissan finns Skansens Apoteket Kronan med 1700-talsinredning.

Referenser

Externa länkar

Skansen
Byggnader och anläggningar på Djurgården
Shantel VanSanten

Shantel Yvonne VanSanten, född 25 juli 1985 i Luverne, Minnesota, USA, är en amerikansk skådespelerska och modell, mest känd från Sports Illustrated Swimsuit Model Search. Hon är även känd för sina roller i You and I, The Final Destination och One Tree Hill. VanSanten har varit med i One Tree Hill säsong 7, 8 och 9, hon spelar Quinn James, en av huvudrollerna. VanSanten är sedan 2011 gift med sin dåvarande motspelare från One Tree Hill Robert Buckley.

Filmografi

Referenser

Externa länkar 

 Shantel VanSanten
 Shantel VanSanten
 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Personer från Luverne, Minnesota
Födda 1985
Levande personer
Kvinnor
Alumner från Texas Christian University
Karl-Johan Johnsson

Karl-Johan Johnsson, född 28 januari 1990 i Ränneslöv, är en svensk fotbollsmålvakt som spelar för franska Bordeaux.

Klubbkarriär
Johnsson inledde sin karriär i Ränneslövs GIF. När han var 15 år 2005 började han i Halmstads BK. 2008 fick Johnsson hoppa in i en match i Allsvenskan för Halmstads BK och spelade en halvlek efter att Magnus Bahne skadat sig. 2009 gjorde han sina första matcher från start, totalt tre stycken, och vann dessutom U21-allsvenskan med HBK:s andralag. Säsongen 2010 konkurrerade han om målvaktsplatsen i HBK med Robin Malmkvist och spelade totalt nio matcher i Allsvenskan. Året därpå var han till en början andramålvakt bakom Nauzet Perez, men blev ordinarie efter att denne lämnat klubben tidigt under säsongen. 

Den 12 juli 2019 värvades Johnsson av danska FC Köpenhamn, där han skrev på ett fyraårskontrakt. Den 31 augusti 2023 värvades Johnsson av franska Ligue 2-klubben Bordeaux, där han skrev på ett tvåårskontrakt.

Landslagskarriär
Den 21 augusti 2007 fick Johnsson debutera i juniorlandslaget i en match mot Ukraina (3–3). Han debuterade 2009 i U21-landslaget.

Han blev under 2011 förstamålvakt i U21-landslaget och i januari 2012 fick han debutera i A-landslaget, i en träningslandskamp mot Qatar.

Referenser 

Karl-Johan Johnsson på elitefootball

Noter

Svenska fotbollsmålvakter
Svenska landslagsspelare i fotboll
Fotbollsspelare i Halmstads BK
Spelare i NEC Nijmegen
Spelare i Randers FC
Spelare i En Avant Guingamp
Spelare i FC Köpenhamn
Spelare i FC Girondins de Bordeaux
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Spelare i Superettan
Spelare i Eredivisie
Spelare i Superligaen
Spelare i Ligue 1
Spelare i VM i fotboll 2018
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2020
Födda 1990
Levande personer
Män
Personer från Laholms kommun
The Flintstones (film)

The Flintstones är en amerikansk komedifilm som hade biopremiär i USA den 27 maj 1994, och är baserad på den tecknade TV-serien Familjen Flinta. Filmen är regisserad av Brian Levant.

Handling 
Den mycket onde chefen Cliff Vandercave (Kyle MacLachlan) på Skiffer & Company tänker, tillsammans med sin sekreterare miss Sharon Stone (Halle Berry), se till så att han tjänar en förmögenhet. Men innan han kan sätta sin plan i verket behöver han skaffa sig en ny vicedirektör vid sitt omtyckta stenbrott.

På samma stenbrott jobbar ingen mindre än Fred Flinta (Goodman), en medelålders lat, inkompetent, men godhjärtad man, och hans kompis Barney Granit (Moranis). Alla arbetarna på stenbrottet får sedan chansen att bli antagen som vicedirektör, bara de blir bäst på intagningsprovet.

Eftersom Fred har hjälpt Barney och hans fru Betty (O'Donnell) med pengar för att kunna adoptera ett barn, så vill Barney hemskt gärna återgälda detta på något sätt. Så när Barney upptäcker att det inte gick så bra för Fred på intagningsprovet bestämmer han sig för att byta formulär, så att Fred får hans och han får Freds.

Tack vare detta så blir Fred antagen som vicedirektör i företaget, men det blir ingen dans på rosor. För att sätta sina onda planer i verket ser Cliff och hans sekreterare till så att Fred lyckas avskeda nästan hela arbetarkåren, plus sin allra bäste vän Barney.

Därefter börjar en lång resa för Fred där hans vänskap med Barney, hans relation med sin familj och hans förtroende bland arbetskamraterna sätts på spel.

Rollista

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
The Flintstones på Internet Movie Database

Amerikanska komedifilmer
Amerikanska filmer 1994
Amerikanska filmer baserade på TV-serier
Filmer från Amblin Entertainment
Filmer från Universal Studios
Engelskspråkiga filmer
Förhistorisk tid på film
TV-format

TV-format kan syfta på:

 Programformat – en detaljerad struktur för ett radio eller TV-program
 Bildformat (film) – ett förhållande mellan bildens bredd och höjd
József Kóczián

József Kóczián, född 4 augusti 1926 i Budapest, död 10 december 2009, var en ungersk bordtennisspelare och världsmästare i dubbel och lag.

Kóczián spelade två dubbelfinaler i bordtennis-VM tillsammans med Ferenc Sidó. Den första 1951 mot Bohumil Váňa (singelmästare två gånger) och Ivan Andreadis förlorade de med 3-0 i set (21-13, 21-12, 21-19). 1953 vann de finalen mot Richard Bergmann (singelmästare fyra gånger) och Johnny Leach (singelmästare två gånger) med 3-2 i set (23-21, 19-21, 12-21, 21-18, 21-19) 

Under sin karriär tog han 14 medaljer i bordtennis-VM varav 3 guld, 5 silver och 6 brons.

Meriter 
 Bordtennis VM
 1947 i Paris
 5:e plats med det ungerska laget
 1948 i Wembley Arena, London
 9:e plats med det ungerska laget
 1949 i Stockholm
 1:a plats med det ungerska laget
 1950 i Budapest
 2:a plats med det ungerska laget
 1951 i Wien
 kvartsfinal singel
 2:a plats dubbel (med Ferenc Sidó) 
 3:e plats mixed dubbel (med Kárpáti Rózsi)
 2:a plats med det ungerska laget
 1952 i Bombay
 2:a plats singel
 kvartsfinal dubbel
 3:e plats mixed dubbel (med Gizella Farkas)
 1:a plats med det ungerska laget
 1953 i Bukarest
 3:e plats singel
 1:a plats dubbel med (med Ferenc Sidó)
 3:e plats mixed dubbel (med Gizella Farkas)
 2:a plats med det ungerska laget
 1955 i Utrecht
 3:e plats dubbel (med Ferenc Sidó) 
 kvartsfinal mixed dubbel
 3:e plats med det ungerska laget

 Ungerska mästerskapen - guldmedaljer 
 1949 - 1:a plats singel, 1:a plats dubbel (med Ferenc Sidó)
 1950 - 1:a plats singel,
 1951 - 1:a plats dubbel (med Ferenc Sidó)
 1952 - 1:a plats singel, 1:a plats dubbel
 1953 - 1:a plats dubbel (med Ferenc Sidó), 1:a plats mixed dubbel (med Gizella Farkas)
 1954 - 1:a plats mixed dubbel (med Éva Kóczián)
 1955 - 1:a plats singel, 1:a plats dubbel (med Ferenc Sidó)

Externa länkar 
 ITTF.com

Källor 
 József Kóczián i ITTFs - Databank
 Svenska Bordtennisförbundets webbplats

 

Ungerska bordtennisspelare
Världsmästare i bordtennis
Födda 1926
Avlidna 2009
Män
Idrottare från Budapest
Bräcke kommunvapen

Bräcke kommunvapen bygger på ett gammalt sigill som troligen är från tiden kring 1800. Sigillet finns hos pastorsämbetet och föreställer en björn som går på en stenbro under en strålande stjärna. I vapnet delade man upp de tre föremålen i varsitt fält, men kompositionen anses ändå hållas samman av guldtinkturen som förekommer i alla tre fält.

Blasonering
Blasonering: Sköld, två gånger delad av blått, bestrött med sexuddiga gyllene stjärnor, och av guld, vari en gående svart björn med röd tunga och röda klor, samt av rött, bildande en mur med fogar av guld.

Bakgrund
Vapnet fastställdes 1958 för Bräcke landskommun och går tillbaka på ett sigill från 1800-talet. Efter kommunombildningen 1974 fanns ytterligare två vapen, Kälarnes och Revsunds, men man beslöt att registrera Bräckes gamla vapen för den nya kommunen 1975.

Vapen för tidigare kommuner inom den nuvarande kommunen
När den nuvarande Bräcke kommun bildades, gjorde man från början försök att skapa ett nytt vapen med bilder ur vapnen för de tre kommuner som hade lagts samman, men man tyckte inte att man lyckades hitta någon fin lösning. Därför fick den nya kommunen överta den namngivande enhetens gamla vapen.

Bräcke
Det vapen som nu gäller för Bräcke kommun fastställdes av Kungl. Maj:t (regeringen) för Bräcke landskommun den 28 mars 1958 och fortfor att föras av Bräcke kommun fram till bildandet av den nuvarande kommunen med samma namn vid årsskiftet 1973/74.

Kälarne
Kälarne landskommuns vapen fastställdes den 30 juni 1959 av Kungl. Maj:t (regeringen) med följande blasonering: Sköld, kluven av silver, vari en blå klockstapel (Håsjöstapeln), och av blått, vari en gran av silver. Klockstapeln syftar på den i Håsjö socken (som det finns en kopia av på Skansen i Stockholm) och granen syftar på skogsbruket. Underligt nog nämns rent av i blasoneringen vilken klockstapel som avses, något som inte kan ses som riktigt heraldiskt eftersom ett vapen aldrig skall avbilda ett specifikt föremål.

Kälarne kommun fortsatte att använda vapnet fram till kommunsammanläggningen vid årsskiftet 1973/74.

Revsund
Revsunds landskommun fick sitt vapen genom fastställelse av Kungl. Maj:t (regeringen) den 27 februari 1948 med blasoneringen: I rött fält en stående viking av guld, som i högra handen håller ett stolpvis ställt spjut och på den vänstra armen bär en rund sköld. Vapnet syftar på Arnljot Gelline, den förste döpte vikingen, som har skildrats av Bjørnstjerne Bjørnson.

Källor

 
Kommunvapen i Sverige
Heraldiska vapen med stjärnor
Heraldiska vapen med björnar
Prata på

Prata på var ett TV-program som sändes i TV4 under 1995 med premiär i januari 1995. Lars Gustafsson var programledare.

Två lag som bestod av två personer tävlade mot varandra. Programmet gick ut på att en person i taget fick ett ord att "prata på" om. Till varje ord hörde 10 st hemliga associerade ord. Dessa ord var de 10 vanligaste som ett antal tillfrågade svenskar associerat till när de hörde ordet.

Under 20 sekunder fick den tävlande "prata på" om ordet. När han/hon nämnde något av de associerade orden blev detta synligt. Den tävlande skulle prata och tänka snabbt, för att nämna så många ord som möjligt.

Det andra laget fick störande ljud i hörlurar medan motståndaren pratade på. När de 20 sekunderna gått visades de ord som inte nämnts. Med hjälp av dessa skulle då det andra laget gissa vilket ordet var. Ju fler ord som prickats in, desto svårare att gissa rätt. Men ibland kunde även enstaka viktiga ord räcka: till exempel räckte det med att den som pratat på om "bastu" missat att nämna "sauna" för att motståndarlaget skulle gissa rätt.

Svenska TV-program
Pelargir

Pelargir är en fiktiv hamnstad i J.R.R Tolkiens värld Midgård. Pelargir är landet Gondors största hamnstad, belägen ovanför floden Anduins mynningar i Lebennin. Dess namn betyder "de kungliga skeppens hamn" på alvspråket Sindarin. Staden grundades år 2350 andra åldern, efter Numenors fall och blev det viktigaste fästet i Midgård inom Elendils tid.

Den uråldriga hamnen "återuppbyggdes" av kung Eärnil I på grund av de sjöstrider som utkämpades vid den tiden och hamnen blev sedan skeppskungarnas huvudsakliga marinbas under deras erövringar. Under Gondors Ättefejder planerade Castamir, som en gång var Gondors konung och härskade landet åren 1437-1447 Tredje åldern, att göra Pelargir till sin huvudstad. Men efter hans nederlag i Slaget vid Eruis korsningar så retirerade hans söner och anhängare till Pelargir och motstod en belägring som varade i ett år innan de tog sin tillflykt till Umbar. Två hundra år senare gjorde Castamirs ättlingar en räd upp mot Anduin, tog över Pelargir och dräpte kung Minardil, som då försvarade staden. Staden togs senare tillbaka av Gondor. Från den tiden låg ett ständigt hot över staden från Umbar och Harad, som var som mäktigast i södern. Staden befästes sedan åter av rikshovsmästaren Ecthelion II, men under Ringens krig så invaderades staden av kapare från Umbar, vilka sedan besegrades av edsbrytarna som leddes av Aragorn, Gondors förlorade tronarvinge. 

Platser i Tolkiens värld

nl:Lebennin#Geografie
John N. Dempsey

John Noel Dempsey, född 13 januari 1915, död 16 juli, 1989, var en amerikansk politiker, född på Irland, som var guvernör i Connecticut.

Barn- och ungdomsår
Dempsey föddes i Cahir, County Tipperary, Irland. Han var ende son till en brittisk arméofficer. Familjen flyttade till Putnam, Connecticut, 1925, i delstatens nordöstra hörn. Dempsey arbetade där i textilindustrin och sedan i stadshuset, vilket blev grunden till hans karriär i delstatens politik. Medan han bodde i Putnam var han fotbollstränare vid Pomfret School i Pomfret.

Politisk karriär
Dempsey var katolik och medlem av Demokraterna. Han valdes till stadsfullmäktige i Putnam vid 21 års ålder. Från 1948 var han borgmästare i Putnam i sex tvååriga mandatperioder. Han valdes till Connecticuts parlament 1949, men lyckades dela sin tid mellan delstatliga och lokala frågor. Han satt i parlamentet till 1955, då han blev sekreterare till guvernör Abraham A. Ribicoff.

Guvernör
John Dempsey var viceguvernör i Connecticut under Ribicoffs sista mandatperiod som guvernör, 1959-1961. Han efterträdde sedan Ribicoff som guvernör och tjänstgjorde från den 21 januari 1961 till den 6 januari 1971. Han var allierad med partiordföranden John M. Bailey. Han valde att inte kandidera till omval 1970 och efterträddes av republikanen Thomas J. Meskill.

University of Connecticuts sjukhus i Farmington, Connecticut har fått namnet John Dempsey Hospital efter honom. Han vårdades själv där för cancer den sista månaden av sitt liv.

Han var gift med Mary Frey, de hade tre söner och en dotter.

Se även
Lista över guvernörer i Connecticut

Externa länkar
 John N. Dempsey på Findagrave

Referenser
 New York Times: Former Gov. John Dempsey, 74; Led Connecticut During the 60's

Födda 1915
Avlidna 1989
Guvernörer i Connecticut
Viceguvernörer i Connecticut
Män
Luftslottet som sprängdes (film)

För serien Millennium där denna film ingår; se Millennium (svensk miniserie)

Luftslottet som sprängdes är en svensk thriller från 2009 i regi av Daniel Alfredson och med Michael Nyqvist och Noomi Rapace i huvudrollerna.

Filmen bygger på romanen med samma namn av Stieg Larsson. Den är en uppföljare till filmerna Män som hatar kvinnor och Flickan som lekte med elden och hade biopremiär den 27 november 2009 samt släpptes på DVD den 3 mars 2010. Den förhandsvisades första gången på biograf Sture på Sturegatan i Stockholm måndagen den 16 november 2009. Filmen är 2 timmar och 27 minuter lång.

Handling 
Filmen tar vid precis där Flickan som lekte med elden slutade. Lisbeth Salander och Alexander Zalachenko tas in på Sahlgrenska Universitetssjukhuset i Göteborg, båda allvarligt skadade. Samtidigt förbereds rättegången mot Salander som står åtalad för trippelmord, däribland på advokaten Nils Bjurman. Men journalisten Mikael Blomkvist är beredd att göra vad som helst för att avslöja de övergrepp Salander utsatts för av de svenska myndigheterna och därför anlitas Blomkvists syster Annika Giannini som Salanders advokat. Samtidigt håller tidningen Millenniums redaktion på med en ny, stor artikel som avslöjar att det har figurerat en hemlig grupp inom SÄPO, vilken till varje pris vill förbli hemlig.

Rollista 
 Michael Nyqvist – Mikael Blomkvist
 Noomi Rapace - Lisbeth Salander
 Tehilla Blad - ung Lisbeth Salander
 Lena Endre - Erika Berger
 Georgi Staykov - Alexander Zalachenko
 Mikael Spreitz - Ronald Niedermann
 Jacob Ericksson - Christer Malm
 Sofia Ledarp - Malin Eriksson
 Annika Hallin - Annika Giannini
 Niklas Hjulström - Rikard Ekström
 Anders Ahlbom Rosendahl - Dr. Peter Teleborian
 Hans Alfredson - Evert Gullberg
 Lennart Hjulström - Fredrik Clinton
 Niklas Falk - Torsten Edklinth
 Mirja Turestedt - Monica Figuerola
 Jan Holmquist - Hallberg
 Rolf Degerlund - Georg Nyström
 Carl-Åke Eriksson - Bertil Janeryd
 Jacob Nordenson - Birger Wadensjöö
 Aksel Morisse - Dr. Anders Jonasson
 Tomas Köhler - "Plague"
 Tanja Lorentzon - Sonja Modig
 Magnus Krepper - Hans Faste
 Johan Kylén - Jan Bublanski
 Donald Högberg - Jerker Holmberg
 Michalis Koutsogiannakis - Dragan Armanskij
 Johan Holmberg - Jonas Sandström
 Ylva Lööf - Domaren
 Alexandra Hummingson - mordoffer
 Pelle Blomander - Sonny Nieminen
 Nicklas Gustavsson - Hans-Åke Waltari
 Långhäktesvakten - Jim Wiberg

Referenser

Externa länkar 
 Seriens webbplats

Svenska filmer baserade på böcker
Svenska Millenniumfilmer
Svenska filmer 2009
Stockholm på film
Göteborg på film
Svenskspråkiga filmer
Svenska uppföljarfilmer
Filmer i regi av Daniel Alfredson
Filmer baserade på svenska romaner
Domstolsfilmer
Håkan Tunesson

Håkan Tunesson (ofta med äldre genitivformen Tunason), var en svensk riddare, riksråd och marsk under kung Magnus Ladulås regeringstid. Han nämns som marsk åren 1281–1289 och tillhörde den svårutredda släktgrupp som brukar betecknas som Vinstorpaätten och där hans släktgren har fått bilda en egen undergren med honom som stamfader, som kallas Håkan Tunessons ätt. I sitt vapen förde han en kluven sköld med en halv lilja i det högra fältet och två balkar i det vänstra. Vapnet användes även av flera av hans systersöner och ärvdes sedan i olika former inom Vinstorpaätten med varierande antal snedbjälkar och skiftande tinkturer. 

Håkan Tunasons föräldrar är okända, far Tune är känd endast genom barnens patronymikon.

Håkan Tunason titulerades riddare och marsk 1281–1289. Han var riksråd 1285 och 1288. Tillsammans med systern Olof donerade han gammalt arvegods i Sättuna, Östergötland, till Vreta kloster som ingift för systerdottern.

Familj
Hustrun är okänd. Han hade sonen Mats Håkansson, omnämnd 1306 och antogs felaktigt av äldre genealoger ha varit far till Vinstorpaättens stamfar Udd Matsson.

Källor
Äldre svenska frälsesläkter I:1 s 96 f.

Svenska riddare
Svenska riksråd
Svenska marskar
Män
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Personer i Sverige under 1200-talet
Vinstorpaätten