kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Football Writers' Association

Football Writers' Association (FWA) är en sammanslutning av engelska fotbollsjournalister och korrespondenter som skriver för tidningar och byråer, grundad 1947.

Varje år presenterar FWA utmärkelsen Årets fotbollsspelare i England till årets bästa spelare och utmärkelsen Tribute Award till en person som har gjort ett enastående bidrag till lagets spel. Den främsta utmärkelsen, Årets fotbollsspelare i England, ses som en av de två mest prestigefyllda individuella priserna i engelsk fotboll tillsammans med Årets fotbollsspelare i England (PFA) utmärkelsen.

Externa länkar 
Officiell webbplats

Sportjournalister
Fotboll i England
Sportorganisationer
Organisationer bildade 1947
Eduard Schön

Eduard Schön, född 23 januari 1825, död 27 maj 1879, var en österrikisk tonsättare, känd under pseudonymen E. S. Engelsberg.

Schön har komponerat omtyckta, särskilt humoristiska manskörer, dessutom pianosonater, stråkkvartetter och orkesterverk, vilkas publicering han dock förbjöd i sitt testamente.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Österrikiska kompositörer
Födda 1825
Avlidna 1879
Män
Sommar'n -65

Sommar'n -65 är en låt skriven av Lasse Lindbom. Den framfördes av gruppen Landslaget i den svenska Melodifestivalen 1977, där bidraget slutade på tredje plats, och låten gavs ut på singel samma år. Den spelade också in på engelska som "Raining in My Heart" samma år på albumet Northern Lights.

Wizex spelade 1995 in en cover på låten på albumet Varma vindar.

Listplaceringar

Källor

Låtar av Lasse Lindbom
Melodifestivalbidrag 1977
Musiksinglar 1977
Singlar utgivna på EMI
Sommarsånger
Svenskspråkiga sånger
Den gamla jukeboxen

Den gamla jukeboxen är en låt skriven av Lasse Lindbom, och framfördes av gruppen Landslaget i den svenska Melodifestivalen 1975, där bidraget slutade på sjunde plats, och låten gavs ut på singel samma år. Den utkom också på albumet Den gamla jukeboxen.

Låten blev en framgång på Svensktoppen, där den låg i 11 veckor under perioden 20 april-29 juni 1975.

Samma år spelade Bingos in en cover på låten på albumet Svenska festivalmelodierna -75 m.

Källor

Låtar av Lasse Lindbom
Melodifestivalbidrag 1975
Musiksinglar 1975
Singlar utgivna på EMI
Svensktoppsmelodier 1975
Svenskspråkiga sånger
S:t Johannes nunnekloster

S:t Johannes nunnekloster i Kalmar, eller Kalmar nunnekloster var ett svenskt nunnekloster i Kalmar tillhörigt dominikanorden, verksamt från 1299 till 1505.

Kalmar nunnekloster grundades av den rika och religiösa Margareta Göstafsdotter år 1299. Det vigdes till Johannes döparen och hade en egen S:t Johanneskyrka med kyrkogård. Vid grundandet mottog klostret ett stort godskomplex i Emådalen av handbördsflickan Benedikta Holmstensdotter. Klostret mottog främst medlemmar från adeln som levde på inkomsten från sina gods, och det religiösa livet vände sig endast till medlemmarna själva. År 1452 ska Brita Olovsdotter (Tott) enligt legenden ha tillbringat en tid i klostret som en form av fängelsestraff efter att ha dömts för förräderi. I detta kloster ska en av medlemmarna enligt rimkrönikan ha fått en vision av att marsken Karl Knutsson (Bonde) skulle få motta en kungakrona; Knutsson blev kung år 1448.  
 
Platsen där klostret låg bedömdes vid Kalmarunionens slut som otrygg, eftersom den var strategiskt viktig och kunde användas av danskarna vid de många stridigheterna omkring staden. Vid denna tid inträffade också Kalmar blodbad (1505). Därför flyttade nunnorna år 1505 till Skänninge nunnekloster. De gamla klosterbyggnaderna användes år 1523-24 till förläggning för svenska fänrikar och revs sedan. Den exakta platsen för klostret är inte känd. Möjligen låg det på nuvarande fängelsets plats.            

Kvarnholmen kallades ursprungligen för Systraholmen eftersom nunnorna ägde mark där, och även Systraströmmen fick sitt namn efter klostret.

Källor 

 
 https://archive.is/20130418092756/http://kalmarlexikon.se/index.php/dominikanerkloster.html
 http://aforum.genealogi.se/discus/messages/576/2425.html?923920553
 Skandia: Tidskrift för Vetenskap och Konst, Volym 3

Tidigare kloster i Sverige
Ej längre existerande kyrkobyggnader i Sverige
Kalmars historia
Dominikankloster
Nunnekloster
Ludwig von Döderlein

Ludwig Christoph Wilhelm Döderlein, född 19 december 1791 i Jena, död 9 november 1863 i Erlangen, var en tysk filolog och skolledare.

Döderlein blev 1815 professor i filologi i Bern, 1819 rektor för lärdomsskolan och professor vid Erlangens universitet, där han verkade till sin död. Hans betydelse ligger främst i hans pedagogiska insatser för skolväsendet och universitetsundervisningen i Bayern. Om detta vittnar skrifter som Reden und Aufsätze (1843 och 1847) och Oeffentliche Reden (1860).
 
Mindre betydelse hade hans utgivningar av Tacitus (två band, 1841–47), Iliaden (1863–64); Horatius satirer och epistlar (1856–58 och 1860) samt hans språkvetenskapliga verk Lateinische Synonymen und Etymologien (sex band, 1826–38), Lateinische Wortbildung (1838), Handbuch der latenischen Synonymik (1839) och Homerisches Glossarium (tre band, 1850–58). Han visar i dessa verk vid sidan av skarpsinne och lärdom ofta brist på kritiskt sinne och metod.

Källor

Noter

Tyska klassiska filologer
Tyska professorer
Tyska skolledare
Personer verksamma vid Erlangens universitet
Födda 1791
Avlidna 1863
Män
Salmonsens
Don't Darken My Doorstep

Don't Darken My Doorstep är en countrylåt skriven av Anders Glenmark, Bruno Glenmark och Thomas Minor, och ursprungligen inspelad av Ann-Louise Hanson, och utgiven på singel 1977  samt på albumet You Ought to Write Yourself a Love Song 1979.

Låten spelades även in med text på svenska med titeln "Låt inte din skugga falla här" av Louise Hanson, och utkom på singel 1978. samt 1981 på albumet Mina bästa countrypoplåtar på svenska. Hennes svenskspråkiga inspelning testades på Svensktoppen, där den låg i 11 veckor under perioden 23 april-2 juli 1978.

Vikingarnas version var också på svenska utkom 1978 på albumet Kramgoa låtar 6.

Louise Hanson spelade 1981 även in låten på tyska under titeln "Champagner für Johnny", som B-sida till singeln "Hallo Nachbar". På tyska spelade hon även in låten som "Du hast vielleicht Nerven, lieber Joe", med text av Nina Martinique.

Mona Gustafsson 2010 spelade in sången på albumet Countrypärlor.

Källor

Fotnoter

Låtar av Anders Glenmark
Musiksinglar 1977
Singlar utgivna på Columbia Records
Svenska countrylåtar
Svensktoppsmelodier 1978
Engelskspråkiga sånger
Division 1 i amerikansk fotboll 2007

Division 1 2007 var den näst högsta serien i amerikansk fotboll för herrar i Sverige säsongen 2007. Serien spelades 12 maj - 26 augusti 2007 och vanns av STU Northside Bulls. Lagen var uppdelade i två konferenser med gemensam tabell, där man möttes i dubbelmöten hemma och borta inom konferensen och enkelmöten med övriga lag.
Efter Serien spelades ett slutspel som vanns av Göteborg Marvels.
Vinst gav 2 poäng, oavgjort 1 poäng och förlust 0 poäng. 

De två bästa lagen gick direkt upp till Superserien.

Tabell

Konferenserna

S = Spelade matcher; V = Vunna matcher; O = Oavgjorda matcher; F = Förlorade matcher
GP = Gjorda poäng; IP = Insläppta poäng; P = Poäng

 – Slutspel.

Matchresultat

Slutspel

Semifinal

Final

Se även
Division 1 i amerikansk fotboll för herrar
Superserien för herrar
Superserien för damer

2007
Sport i Sverige 2007
Internationella beklädnadsarbetarefederationen

Internationella beklädnadsarbetarefederationen var en facklig yrkesinternational som grundades 1891 i Bryssel och som upphörde då den uppgick i Internationella textil- och beklädnadsarbetarefederationen 1960.

Historia
1891 bildades organisationen av skräddare från olika länder
1893 inrättades ett sekretariat i Bryssel som först flyttades till Amsterdam och därefter till London.
1911 anslöt sig Svenska skrädderiarbetareförbundet
1925 tillkom Internationella pälsvarufederationen
1949 reorganiserades federationen med London som säte.
1960 sammanslogs federationen med Internationella textilarbetarefederationen vid en konferens i Köpenhamn och båda uppgick i Internationella textil- och beklädnadsarbetarefederationen.

Referenser

Internationella fackliga organisationer
Fackliga organisationer bildade 1893
Internationella textil-, beklädnads- och läderarbetarefederationen

Internationella textil- och beklädnadsarbetarefederationen är en facklig yrkesinternational som grundades 1970 i Folkstone, England genom en sammanslagning av Internationella sko- och läderarbetareunionen och Internationella textil- och beklädnadsarbetarefederationen. Den har över 200 anslutna organisationer i över 100 länder.

Historia
1970 bildades organisationen genom en sammanslagning av federationen för textil- och beklädnadsarbetare respektive unionen för sko- och läderarbetare och dess säte blev London.
1972 hölls den kontituerande kongressen i Amsterdam och federationens säte flyttades från London till Bryssel.
1973 utlystes en internationell bojkott mot Farah Manufacturing ett amerikanskt företag som vägrade godkänna föreningsrätten. 
1974 inrättades en fond för att bygga upp den fackliga rörelsen i Portugal. Man ville på så sätt medverka till höjda löner i Portugal, eftersom exporten därifrån hotade sysselsättningen inom teko i Nord- och Västeuropa.
1977 bojkottades J P Stevens för anti-facklig aktivitet i USA.
1984 utsågs svensken Karl-Erik Persson till ordförande. Han innehade posten fram till 1988.
1993 bojkottades mattor från Indien, Pakistan och Nepal p.g.a. det omfattande barnarbetet i de länderna.
2005 leder en mångårig kampanj till att de stora klädfirmorna börjar offentliggöra sina leverantörsfabriker.

Referenser

Internationella fackliga organisationer
Fackliga organisationer bildade 1970
Bygg- och Träarbetareinternationalen

Bygg- och Träarbetareinternationalen (Building and Wood Workers' International, BWI) är en internationell facklig organisation för arbetare inom bygg- och träindustrin, bildad den 9 december 2005. Den representerar omkring 12 miljoner arbetare i 350 medlemsförbund i 135 länder.

Internationella fackliga organisationer
Fackliga organisationer bildade 2005
Hirschholms slott

Hirschholms slott var ett danskt kungligt slott i Hørsholm, strax norr om Köpenhamn.

Hirschholms slott var ett barockslott efter ritningar av Laurids de Thurah, som drottning Sofia Magdalena 1737–1744 med stora kostnader hade uppfört i ett träsk, och där hon och hennes gemål Kristian VI ofta residerade. Han dog där 1746. Även på Caroline Mathildes och Johann Friedrich Struensees tid 1770–1771 vistades hovet ofta på Hirschholm, och hennes - i själva verket deras - dotter Lovisa Augusta föddes där 1771. Dit tågade den 10 september samma år) de missnöjda norska matroserna och fordrade sin innestående lön. Efter Struensees fall övergavs slottet och fick sedan förfalla. Åren 1810–1812 raserades huvudbyggnaden på grund av bristfällighet och 1823 uppfördes Hørsholms kyrka på dess plats.

Källor

Externa länkar

 Hørsholm Egns Museum

Slott i Danmark
Byggnader och anläggningar i Region Hovedstaden
Ej längre existerande byggnader i Danmark
Theophilus Hansen

Theophil(us) Edvard (von) Hansen, född 18 juli 1813 i Köpenhamn, död den 17 februari 1891 i Wien, var en dansk-österrikisk arkitekt.

Hansen var elev till sin bror Christian Hansen och till Gustav Friedrich Hetsch. Han fick 1835 Danska konstakademiens mindre guldmedalj. År 1838 sökte han sig utomlands och slog sig ned i Aten, där han bland annat byggde observatoriet och ett par kyrkor. År 1846 flyttade han till Wien, där han sedan stannade. Här utförde han tillsammans med sin svärfar Ludwig Förster evangeliska kyrkan och synagogan i Leopoldstadt, båda i bysantinsk stil. Hans första självständiga verk där var Vapenmuseet, en del av arsenalen, i romansk stil (1855). År 1860 återvände han till Aten och byggde där Vetenskapsakademien i grekisk stil. 

I Wien byggde han under den närmaste tiden det omfattande privathuskomplexet Heinrichshof (fullbordat 1863), vidare ärkehertig Vilhelms palats (fullbordat 1867) i renässansstil, konservatoriet (samma år), Epsteinska palatset (1871) och Ephrussis palats, där han sökte tillämpa grekisk stil för moderna behov. 

Slottet Hörnstein höll han i sengotisk stil. Sedan följde Börsen (1877) och Konstakademien, båda i italiensk renässans, samt hans största och märkligaste verk, Parlamentshuset, i grekisk renässans. Av dess interiörer är den stora, 128 fot långa hallen berömd för sin prakt och sin storslagna skönhet. 

Hansen var en av de ledande stormännen i Wien under stadens storbyggnadsskede. Han blev upphöjd i friherrligt stånd, var medlem av flera konstakademier, även av den svenska (1877).

Källor 

 

Födda 1813
Avlidna 1891
Danska arkitekter under 1800-talet
Österrikiska arkitekter under 1800-talet
Österrikiska friherrar
Män
Arkitekter från Köpenhamn
Moriori

Moriori är en ursprungligen polynesisk folkgrupp som utgör Chathamöarnas urinvånare. Folkgruppen betraktas idag som utdöd även om en del ättlingar lever kvar på Nya Zeeland.

Etymologi
Ordet Moriori härstammar från det protopolynesiska ordet maaqoli och betyder "sann", "äkta" eller "verklig" (kognat med ordet Maorier på māori).

Historik

Ursprung 
Moriorifolket antas härstamma från östra Polynesien. Enligt legenden lämnade bröderna Rongomaiwhenua och Rongomaitere hemlandet med sina följeslagare på grund av inre stridigheter. Resan till Chathamöarna genomfördes i tre stora kanoter Rangi Houa, Rangi Mata och Oropuke. Chathamön namngavs Rēkohu och Pittön Rangiaotea.

Moriorifolket tros ha anlänt till Chathamöarna kring år 1200 ungefär samtidigt som de första maorierna anlände till Nya Zeeland.

Samhällsstrukturen 
Moriorifolket levde som jägare-samlare. Befolkningen var fördelad på 9 stammar: Eitara, Etiao, Hamata, Harua, Makao, Matanga, Poutama, Rauru och Wheteina. För att motverka inavel var giftermål mellan första, andra och tredje gradens släktingar förbjudet. Hövdingarna (Ieriki) valdes i regel till ämbetet och då utifrån deras skicklighet i någon vital aktivitet som fiskare eller jägare. Ämbetet gick sällan i arv.

Religiösa och kulturella ceremonier bevarades genom Rākau momori eller Rākau hokoairo (dendroglyfer, träsnideri främst i Karakaträdet). En del av dessa dendroglyfer finns ännu bevarade.

Befolkningen uppgick till cirka 2000 personer som högst men minskade därefter.

Senare historia 
Den 29 november 1791 landsteg brittiske kapten William Robert Broughton kring Waitangi på Chathamön som förste europé i området. Missförstånd ledde till mindre stridigheter. Moriorierna beslöt därefter att möta nya besökare med fred och vänlighet (hövding Nunukus lag).

1835 anlände maoristammarna Ngati Tama och Ngati Mutunga från Wellingtonområdet på Nya Zeeland. Dessa landsteg på Chathamön och stridigheter uppstod där många moriori dödades eller tillfångatogs. Fångarna fördes tillbaka till Nya Zeeland: Kring 1862 uppgick den genuina morioribefolkningen till endast cirka 100 personer. Maorifolket lämnade ön kring 1870 och fångarna assimilerades eftervart. 1933 dog Tame Horomona Rehe Solomon (Tommy Solomon) den siste fullblodsmoriorin.

Sedan 1991 ställs frågan om stamtillhörighet vid folkräkningen i Nya Zeeland. 1991 uppgav 105 personer vara ättlingar till moriorifolket, 2001 585 personer och 2006 uppgav 945 personer att vara ättlingar till miorori.

1997 uppfördes den första moriori "marae" (traditionell mötesplats) på 160 år på Chathamön. Maraens form liknar en "hopo" (albatross) vilken har ett stort religiöst symbolvärde.

2001 inleddes ett projekt att sammanställa moriorispråket.

Referenser

Externa länkar
 Hokotehi Moriori Trust
 Moriori Education-Resources
 Om det morioriska språket

Nya Zeelands samhälle
Ursprungsfolk i Oceanien
Vilhelm Klein

Vilhelm Klein, född 6 mars 1835 i Köpenhamn, död 10 februari 1913 i Köpenhamn, var en dansk arkitekt.

Vilhelm Klein uppförde bland annat frimurarlogen i Helsingör, Industriforeningens stora byggnad i Köpenhamn, vilken först inhyste den nordiska industriutställningen 1872, och konstindustrimuseet (1892-94) där. Kleins stora intresse för fransk konst gav sig till känna, då han 1888 för Carl Jacobsen ordnade den franska konstutställningen i Köpenhamn. År 1887 blev han professor. 

Han arbetade nitiskt för hantverkarnas vidareutbildning och ledde själv 1868-76 sin egen hantverksskola; jämte sin hustru var han 1876-1907 även ledare av Tegneskolen for kvinder. I "Anti-Brandesianske Flyveblade" (1887-88) och "Nutidsspørgsmaal" (1890-92) kämpade han häftigt mot den av Georg Brandes framkallade riktningen. 

Kein utgav också Italiens Historie efter Romerrigets Opløsning (3 band, 1904-08) och Mindeskrift om Rasmus Nielsen (1909). Även Kleins bror August Henning Klein (1839-1909) var arkitekt. Han lämnade ritningar till kyrkor, herrgårdar och lantbruksbyggnader.

Källor 

 

Danska arkitekter under 1800-talet
Personer med verk i Danmarks kulturkanon 
Danska arkitekter under 1900-talet
Män
Födda 1835
Avlidna 1913
Arkitekter från Köpenhamn
Västerkvarn

Västerkvarn ligger strax utanför (väster om) Mölntorp i Hallstahammars kommun.  Redan på 1400-talet fanns här en vattenkvarn, som ägdes av munkar. Västerkvarn med kvarnmuseum är idag  ett av besöksmålen inom Ekomuseum Bergslagen.

Historik
Westerqwarn nämns första gången i början av 1400-talet och drevs då av munkar. Kvarnen nyttjade vattenkraften från Kolbäcksån. Under Gustav Vasa övergick kvarnen 1557 till kronan. På 1600-talet utökades verksamheten med såg. Nuvarande kvarn uppfördes 1867-1870 av familjen von Unge, den innehåller fem kvarnstenar.  Huset är tre våningar högt och eftersom det står i en slänt finns en direkt infart till varje våningsplan. På översta våningen hälldes säden i kvarntrattarna.  Säckarna vägde 100 kg och bars av bond- eller kvarndrängar. På andra våningen maldes säden till mjöl och på nedersta våningen hälldes mjölet igen i säckar. Sista mjölet maldes 1974.

Numera är översta våningsplanet inrett till restaurang, mellanplanet innehåller ett museum och i bottenvåningen finns pub och festvåning. I Västerkvarns herrgård finns vandrarhem.

År 1915 uppfördes en dammanläggning och nuvarande Västerkvarn kraftstation. Anläggningen är fortfarande i drift och producerar elektricitet för Mälarenergi AB.

Källor
, s. 178-179

Ekomuseum Bergslagen
Hallstahammars kommun
Arbetslivsmuseer i Sverige
Wriothesley Russell, 2:e hertig av Bedford

Wriothesley Russell, 2:e hertig av Bedford, född den 1 november 1680, död den 26 maj 1711 (av smittkoppor), var en engelsk ädling, son till William Russell, lord Russell och lady Rachel Wriothesley. 

1695 gifte han sig med den förmögna arvtagerskan Elizabeth Howland och byggde Greenland Docks 1698 vid Themsen, på mark tillhörig hennes hemgift.

Han var lordlöjtnant för Cambridgeshire, Bedfordshire och Middlesex mellan 1701 och 1711. Hertigen var också knuten till hovet med olika uppdrag från 1701 till sin död. Han utnämndes till riddare av Strumpebandsorden 1702.

Barn:

 William Russel, markis av Tavistock (född och död 1703)
 William Russel, markis av Tavistock (1704–1707)
 Lady Rachel Russell (1707–1777), gift med Scroop Egerton, 1:e hertig av Bridgwater
 Wriothesley Russell, 3:e hertig av Bedford (1708–1732)
 John Russell, 4:e hertig av Bedford (1710–1771) 
 Lady Elizabeth Russell (1711–1784), gift med William Capell, 3:e earl av Essex

Källor

Noter 

Hertigar av Bedford
Engelsk adel
Riddare av Strumpebandsorden
Alumner från Magdalen College, Oxford
Födda 1680
Avlidna 1711
Män
Wirsbo herrgård

Wirsbo herrgård är herrgårdsbyggnad i Virsbo, Surahammars kommun.

Historia 
Wirsbo Herrgård som ligger på en udde i Virsbosjön är ett tvåvånings stenhus med skarpt brutet plåttak med vindskupor. Det har på gårdssidans ena fasad ett kupolkrönt och koppartäckt torn med ett tornur, konstruerat av  Christoffer Polhem och märkt Stjernsund 1753. Byggnaden har en pompös vapenprydd stenportal i barockstil. (Vapen för ätterna Herman Lagercrantz och Croneborg). Den är i sin nuvarande form ombyggd 1918 av arkitekten Lars Johan Lehming i gammaldags stil på platsen för en 1600-talsbyggnad. Grunden och de igenmurade källarvalven från den gamla byggnaden ingår i den nya. Wirsbo herrgård fick nya ägare 2015. Herrgården renoverades 2016 - 2017. Här arrangeras konferenser, födelsedagsfester och bröllop. Man har även weekendpaket med olika teman samt ridning och ridkurser, se Wirsbo ridcenter nedan.

Källor 

Herrgårdar i Västmanland
Byggnader och anläggningar i Surahammars kommun
Kungssnokar

Kungssnokar (Lampropeltis) är ett släkte ormar i familjen snokar. Det kallas även för kedjesnokar. Till släktet hör cirka 9 arter, men systematiken är under diskussion och inte fullt utredd, ibland listas bara 8 arter eller fler med osäkrare status, Internationella naturvårdsunionen listar exempelvis 10 arter. De flesta arterna indelas vidare i flera underarter. Ormarna i släktet förekommer i Amerika, främst i USA och Mexiko.

De ingående arterna i släktet blir från 50 centimeter upp till 2 meter långa och uppvisar stor variation i färger och mönster. De är huvudsakligen marklevande och livnär sig på små däggdjur som gnagare, fåglar, ödlor och grodor och även andra ormar samt ägg om de hittar dem. Ormarna i detta släkte är inte giftiga utan istället så slingrar de sig kring sitt byte och kramar åt så att det kvävs.

I fångenskap är kungssnok (Lampropeltis getula) och mjölksnok (Lampropeltis triangulum) de vanligaste arterna från detta släkte. Hos mjölksnoken finns det färgvarianter som liknar giftiga korallormar. Detta är en form av mimikry, genom att efterlikna en giftig orm så kan chansen att undgå predatorer vara större.

Arter

The Reptile Database listar följande arter:
 Lampropeltis abnorma
 Lampropeltis alterna
 Lampropeltis annulata
 Lampropeltis californiae
 Lampropeltis calligaster
 Lampropeltis elapsoides
 Lampropeltis extenuata
 Lampropeltis gentilis
 Lampropeltis getula 
 Lampropeltis holbrooki
 Lampropeltis knoblochi
 Lampropeltis mexicana 
 Lampropeltis micropholis
 Lampropeltis nigra
 Lampropeltis polyzona
 Lampropeltis pyromelana 
 Lampropeltis ruthveni 
 Lampropeltis splendida
 Lampropeltis triangulum
 Lampropeltis webbi 
 Lampropeltis zonata

Systematik
Kungssnokarnas systematik är under diskussion och kan komma att revideras. 2005 beskrevs Lampropeltis webbi som ny art av Bryson, Dixon och Lazcano.
IUCN listar 10 arter, men för Lampropeltis catalinensis är statusen osäker, den är bara känd från ett enda exemplar som möjligen dock skulle kunna vara ett exemplar av en underart till kungssnok, Lampropeltis getula splendida. I IUCN:s rödlista anges även Lampropeltis herrerae som egen art, efter Grismer (2002), men denna beskrivs annars som en underart till Lampropeltis zonata, med det vetenskapliga namnet Lampropeltis zonata herrerae.

Bildgalleri

Referenser

Externa länkar

Snokar
The (Original) Church of God

The (Original) Church of God är en pingstkyrka med bakgrund i den amerikanska helgelserörelsen.

1917 lämnade en församling i Chattanooga, Tennessee under ledning av Joseph L Scott, trossamfundet Church of God (Cleveland).
Flera församlingar följde Scott och 1922 registrerades denna rörelse officiellt som The (Original) Church of God, Inc.
Rörelsen har hela tiden haft sitt huvudkvarter i Chattanooga, där har man har ett förlag som bland annat utger kyrkans officiella organ The Messenger.

Läran överensstämmer i huvudsak med moderkyrkan COG och huvuddelen av den amerikanska pingströrelsen i det att man identifierar tre viktiga steg i en kristens liv; frälsningen (omvändelse, rättfärdiggörelse och pånyttfödelse), helgelsen (en andra, ögonblicklig välsignelse som leder till seger över arvssynden) och andedop med tungotal som tecken (den tredje välsignelsen).

Kyrkan erkänner fem sakrament eller "förordningar": troendedop genom nedsänkning, fottvagning, nattvard, tiondegivande och bibliskt styrelseskick. Ordet "Original" i namnet är ett uttryck för att man anser sig värna den ursprungliga läran, både från Apostlagärningarna och 1800-talets väckelserörelse.

1993 hade The (Original) Church of God över 18 000 medlemmar i 70 församlingar, huvudsakligen koncentrerade till de amerikanska delstaterna Tennessee, Alabama, Arkansas, Virginia och West Virginia. Genom missionsinsatser har församlingar även grundats i Filippinerna, Indien, Liberia och Trinidad och Tobago.

Källor 
 Officiell webbplats The (Original) Church of God

Pingströrelsen i USA
Protestantiska samfund i USA