kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
T-R-O-U-B-L-E

T-R-O-U-B-L-E är en sång skriven av Jerry Chesnut och inspelad av Elvis Presley.

Om sången
Sången skrevs av Jerry Chesnut. Chesnut blev inspirerad av de konflikter som kan uppstå under en konsert om en snygg kvinna kommer in i publiken. Sången skrevs från början till en man som heter David Wilkins, men eftersom Elvis ville ha den, fick han den. Jerry Chesnut uttalade sig om en gång då han mötte David Wilkins och Wilkins frågade honom varför Elvis fick sången och inte han. Chesnut skall då ha svarat:"Därför att Elvis ville det"

Elvis version
Elvis spelade in denna sång 11 mars 1975 i RCA studio C i Hollywood. Singeln "T-R-O-U-B-L-E" med b-sidan "Mr.Songman" släpptes den 22 april 1975. "T-R-O-U-B-L-E" hamnade på plats 35 på Billboard 100 och på plats 11 på Billboards Countrylista. 

Denna sång är en annan än sången "Trouble" som Elvis spelade in 1958.

Källor

Amerikanska countrylåtar
Sånger framförda av Elvis Presley
Musiksinglar 1975
Sånger 1975
Singlar utgivna på RCA Victor
Big Kahuna Burger

Big Kahuna Burger är en fiktiv hamburgerkedja med hawaiianskt tema vars varor förekommer i flera filmer av och med anknytning till Quentin Tarantino. Designen till logotypen på förpackningarna är gjorda av den grafiska designern Jerry Martinez som är god vän med Quentin Tarantino. Jerry Martinez har även gjort den grafiska designen till cigarettmärket Red Apple, ett annat fiktivt varumärke som dyker upp i Quentin Tarantinos filmer Första gången syns förpackningarna i filmen De hänsynslösa när Michael Madsens rollfigur anländer till rånarnas mötesplats efter att först besökt ett snabbmatställe.

Kahuna är en förkristen hawaiiansk medicinman eller mästare. I surfingkulturen kallades den bäste surfaren i gänget eller på stranden för "The Big Kahuna", vilket populariserades i 60-talets filmer med surfingtema med början i filmen Flickan på badstranden från 1959. The Big Kahuna har därefter blivit ett skämtsamt ord för ledaren i olika gäng eller en anonym chef.

I filmen Pulp Fiction omnämns kedjan i dialogen som "..that's that hawaiian joint..", ungefär "..det är det där hawaiianska stället..", av Samuel L. Jacksons rollkaraktär Jules.

I filmen From Dusk Till Dawn från 1996 som är regisserad av Robert Rodríguez och till vilken Quentin Tarantino skrivit manus och spelar en av rollerna kommer George Clooneys rollfigur med mat från kedjan. I Robert Rodrigues På äventyr med Sharkboy och Lavagirl från 2005 finns åter referenser till kedjan.

Dessutom förekommer varumärket i Quentin Tarantinos filmer Death Proof och Four Rooms. När Romy & Michele – blondiner har roligare spelades in var Quentin Tarantino tillsammans med huvudrollsinnehavaren Mira Sorvino och hamburgerförpackningarna dyker upp i en av scenerna.

Flera restauranger har efter filmen Pulp Fiction salufört sina egna varianter på "en äkta Big Kahuna Burger".

Se även 
Duke Kahanamoku,  den moderna surfingsportens uppfinnare.

Källor

Fiktiva matställen
Lilla Lots

Lilla Lots är en åkattraktion i nöjesparken Liseberg i Göteborg som är placerad i Kaninlandet. Attraktionen är tillverkad av det italienska företaget Zamperla, och uppfördes på Liseberg år 2006. Det engelska namnet på attraktionen är "Rockin' Tug" och attraktioner med liknande utseende finns i många nöjesparker världen över.

Attraktionen består av en gondol, i form av en bogserbåt, som åker fram och tillbaka i en konkav båge. Samtidigt som gondolen åker mellan bågens ändar roterar den runt sin egen axel med 11 varv per minut. Gondolen har plats för 24 passagerare.

Tillverkaren Zamperla ligger även bakom attraktionen "Disko'O", som är en större, snabbare variant av "Rockin' Tug". På Liseberg finns en Disk'O med namnet Hanghai.

Källor

Se även

 Hanghai
 Kaninlandet

Åkattraktioner på Liseberg
Hägringen

Hägringen är en svensk dramafilm från 1959, i regi av Peter Weiss och med Staffan Lamm i huvudrollen. Handlingen följer en man som anländer till Stockholm, där han hamnar i en rad underliga situationer. Weiss, mest känd som författare, hade tidigare gjort ett antal svenska kortfilmer. Hägringen blev hans enda långfilm. Mottagandet blev starkt delat; recensionerna var ömsom mycket positiva och ömsom mycket negativa. Författaren och litteraturkritikern Artur Lundkvist kallade Hägringen "den hittills främsta svenska avantgardefilmen".

Rollista

Källor

Externa länkar 

Svenska filmer 1959
Svenska dramafilmer
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1950-talsfilmer
Fredagsmoskén i Esfahan

Fredagsmoskén i Esfahan ( – Masjed-e Jāme-e Esfāhān) är den stora moskén i staden Esfahan i provinsen Esfahan i Iran. Moskén är resultatet av ett ständigt pågående byggande genom renoveringar, till- och ombyggnader från omkring 771 till slutet av 1900-talet. Qeysariebasaren ligger i riktning mot moskén sydvästra flygel. Moskén är sedan 22 maj 1997 uppsatt på Irans tentativa världsarvslista.

Historia 
Denna är en av de äldsta moskéerna som finns i Iran och byggdes i iwanstil med fyra portaler mitt emot varandra. Qiblaiwanen på moskéns sydvästsida hade valv med stalaktitornament på 1200-talet.

Byggandet under seldjukernas tid omfattade utvidgningen av två kupoltäckta kammare i tegel, vilka gjort moskén vida känd. Södra kupolen byggdes som mihrab år 1086–87 av vesiren Nizam al-Mulk, och var större än någon annan kupol vid denna tid. Norra kupolen var belägen längs den nord-sydliga axeln. Den låg utanför moskéns gränser. Kupolen byggdes säkerligen som en direkt replika till den tidigare södra kupolen, och som detta, har den sin plats som ett mästerverk i den persiska arkitekturen för sin strukturella klarhet och geometriska balans. Ytterligare iwaner byggdes under seldjukerna, vilket gav moskén sin nuvarande form, en typ som sedan blev allmän i Iran och resten av den muslimska världen. 

Som ett svar till funktionella behov av utrymme, politiska ambitioner, religiös utveckling och förändringar av smak, gjordes ytterligare tillägg och modifieringar med element från mongoler, muzzafarider, timurider och safavider. Värt att notera är den genomarbetade välskurna mihrab-stucken beställd år 1310 av den mongoliske härskaren Oljaytu, belägen i en bönesal byggd inne i västra arkaden. Safavidernas intervention var till stora delar dekorativ, med tillägget av stalaktitornament, glaserat kakel och minareter flankerande den södra iwanen.

Kupolerna och väggpelarna som formar hypostylområdet mellan iwanerna är odaterade och varierar i stil, ändlöst modifierade genom reparationer, rekonstruering och tillägg.

Moskén som byggdes under 700-talet brann ner och återuppbyggdes på 1000-talet och har genomgått ett antal olika förändringar. Som följd härav är den byggd i olika arkitektoniska stilar och representerar idag en sammanfattning av den persiska arkitekturen.

Galleri

Källor

Referenser

Externa länkar 

Moskéer i Esfahan (provins)
Världsarv i Iran
Världsarv inskrivna 2012
700-talsmoskéer
Thérèse Schwartze

Thérèse Schwartze, gift van Duyl, född den 20 december 1851 i Amsterdam, död där den 23 december 1918, var en holländsk målare. Hon var dotter till porträttmålaren Johan Georg Schwartze. 

Thérèse Schwartze var elev till fadern, Gabriel Max och Franz von Lenbach i München samt Henner och Bonnat i Paris. Hon vann ett namn genom energiska och färgkraftiga studier av kvinnor och barn: Barnhusbarnen sjunger psalmer (1889), Lutherska nattvardsbarn i Amsterdam (1894), Gud är de faderlösas moder och andra. Hon blev även en eftersökt och uppburen porträttmålarinna. 

Hon är en av de få kvinnliga målare som blivit inbjuden att bidra med sina porträtt på Uffizierna i Florens.

Bland hennes många alster inom denna konstgren märks porträtt av hennes mor, av drottningarna Emma och Vilhelmina, av Transvaals president Paul Kruger och självporträtt. Många porträtt har hon utfört i pastell. Hon är representerad i holländska museer, i Amsterdam, Rotterdam, universitetet i Leiden och Mesdags museum i Haag med flera ställen.

Källor

Noter

Externa länkar 

 

Nederländska porträttmålare
Nederländska genremålare
Nederländska målare under 1800-talet
Konstnärer från Amsterdam
Födda 1851
Avlidna 1918
Kvinnor
Ugglan
Nederländska målare under 1900-talet
Version 2.0

Version 2.0 är det andra studioalbumet av den skotsk-amerikanska rockgruppen Garbage, utgivet i maj 1998.

Låtlista

Medverkande 
Garbage
 Shirley Manson – sång
 Steve Marker – gitarr
 Duke Erikson – gitarr
 Butch Vig – trummor

Studiomusiker
 Jon J. Vriesacker – fiol ("Medication" och "The Trick Is to Keep Breathing")
 Michael Masley – cimbalom ("Medication" och "The Trick Is to Keep Breathing")

Externa länkar 
 Version 2.0 på Discogs (lista över utgåvor)

Album av Garbage
Musikalbum 1998
Album producerade av Butch Vig
Alexandre Benois

Alexandre Benois, ursprungligen Alexandre Nikolayevich Benois, den 3 maj 1870 i Sankt Petersburg, död den 9 februari 1960 i Paris, var rysk målare, konsthistoriker och scendekoratör. I reaktion mot den naturalistiska ryska konsten grundade han 1899 Mir Iskusstva-rörelsen (”Konstens värld”) . Som teaterdekoratör samarbetade han bland annat med Diaghilev och Ryska baletten i Paris. Ett intryck av 1700-tal visar sig ofta i såväl scenbilderna som i hans graciösa akvareller.

Biografi
Alexandre Benois föddes i den konstnärliga och intellektuella familjen Benois, som var betydande medlemmar av 1800-talets och det tidiga 1900-talets ryska intelligentia. Hans far Nicholas Benois var en betydande rysk arkitekt. Utan planer på någon konstnärlig karriär tog Benois examen vid juridiska fakulteten på universitet i St. Petersburg 1894.

Tre år senare vid ett besök i Versailles målade Benois en serie akvareller, vilka beskrev Louis XIV:s sista promenader. När dessa ställdes ut 1897 av Pavel Tretyakov, uppmärksammades de av Sergei Diaghilev och målaren Leon Bakst. De tre tillsammans grundade tidskriften och rörelse Mir Iskusstva, som propagerade för den nya konsten i Ryssland.

Under 1900-talets första årtionde fortsatte Benois att ge ut Mir Iskusstva, men fortsatte också att utveckla sin konstnärliga förmåga. År 1903 utförde Benois illustrationer till Aleksandr Pusjkins dikter, ett arbete som därefter setts som ett landmärke för genren. År 1901 utsågs Benois till konstnärlig ledare vid Mariinskyteatern i St. Petersburg, som var spelplats för den Ryska baletten. Efter det ägnade han sin mesta tid åt scenutformning och dekoration.

Under dessa år utförde han ett banbrytande arbete för baletten som grundats av Diaghilev. Hans uppsättningar av scendekor och kostymer för produktionen av Sylfiderna (1909), Giselle (1910) och Petrusjka (1911), räknas till hans största framgångar.

Efter att ha överlevt den ryska revolutionen 1917 fick Benois uppmärksamhet för sitt kunnande och blev utsedd till intendent för avdelningen för klassisk konst vid Eremitaget i Leningrad, där han tjänstgjorde från 1918 till 1926.

Efter 1928 var Benois bosatt i Paris och han publicerade sina memoarer i två band 1955.

Källor

Bra Böckers lexikon, 1973

Noter

Ryska målare
Ryska konsthistoriker
Födda 1870
Avlidna 1960
Män
Personer från Sankt Petersburg
Alumner från Sankt Petersburgs universitet
William Aldridge

William Aldridge, född 15 april 1950 i London, England, död 21 december 2013 i Fayence, Frankrike, var en brittisk manusförfattare, översättare och regissör. Han kom efter fullgjord utbildning på Ryska Filmskolan i Moskva till Sverige i början av 1980-talet och skrev manus för Nordisk Tonefilm. Efter en period hos Nordisk Film i Köpenhamn var han verksam och bosatt i Frankrike. Williams specialitet kom att bli internationella produktioner som Slagskämpen med Dennis Hopper, Mio Min Mio med Christian Bale och Christopher Lee och Hamilton med internationell rollsättning.

William Aldridge var son till författaren James Aldridge. Tack vare sin språkbegåvning kunde William Aldridge variera arbetet som manusförfattare med översättningsuppdrag. Flera svenska filmer med internationella ambitioner har blivit översatta till engelska av Aldridge.

Filmografi

Källor

Födda 1950
Avlidna 2013
Brittiska översättare
Brittiska filmregissörer
Brittiska manusförfattare
Män
Länscellfängelset på Norrmalm

Länscellfängelset på Norrmalm var mellan 1844 och dess rivning 1896 ett fängelse vid nuvarande Norra Bantorget på Norrmalm i centrala Stockholm.

Genom 1841 års riksdagsbeslut beträffande om- och tillbyggnader av fängelser, som en del av humaniseringen av fångvården, framkom krav på cellsystem enligt den så kallade Philadelphiasystemet, som innebar att cellerna anordnades längs ytterväggarna med en stor korridor-galleria över flera våningar kring ett öppet mittschakt. År 1844 påbörjades därför bygget av ett nytt länsfängelse i Stockholm under ledning av byggmästaren Carl Hallström. För planerna stod fångvårdsstyrelsens arkitekt, majoren vid ingeniörscorpsen Carl Fredrik Hjelm. 

I området mellan Drottninggatan och Klara sjö låg sedan tidigare olika arbetsinrättningar och rannsakningsfängelset Nya smedjegården. Ingången till fängelset låg mot Rörstrandsgatan, nuvarande Wallingatan. I de nya länscellfängelserna placerades i första hand människor som hade dömts för mindre allvarliga brott medan de långtidsdömda ännu på 1870-talet satt i gemensamhetsfängelse eller fästningsfängelse. 28 maj 1867 fastställde Kungl. Maj:t Kongl. Majt:s nådiga Reglemente för Läns- och Krono-cellfängelserna i Riket. Av reglementet framgick bland annat hur anstalterna och dess verksamhet skulle organiseras. 

Fängelset hade 93 celler och den skenande byggkostnaden uppgick till 144 168 riksdaler. Trots moderniteter som en central 
"värmvattenanläggning"  från Munktells i Eskilstuna, samt klosettkärl i lergods i varje cell så var anläggningen snart omodern. 1897 ersattes det av Östermalmsfängelset. 

Länscellfängelset revs 1898 och på det tidigare fängelseområdet finns numera LO-borgen.

Referenser

Noter

Källor 
Populär historia - Cellfängelsets historia, 15 juli, 2008

Stockholm under 1800-talet
Ej längre existerande byggnader på Norrmalm
Nedlagda fängelser i Stockholm
Arcam

Arcam AB är ett svenskt, tidigare börsnoterat, företag som utvecklar och säljer system för friformsframställning. Företagets teknik, Electron Beam Melting, innebär att komponenten byggs upp av smält metallpulver i lager på lager. Arcam har huvudkontor i Mölnlycke och supportkontor i USA, Italien och Kina. Bolagets produkter används främst för att tillverka ortopediska implantat och inom flyg- och rymdindustrin. 
Arcam AB grundades av innovatören Ralf Larson och finansiären Jarl Assmundson 1997. Arcam AB köptes upp 2017 av GE-Aviation, för ca 8 miljarder kronor.

Arcam avnoterades från Stockholmsbörsen i januari 2018.

Källor

Noter

Externa länkar
 Arcams webbplats

Företag tidigare listade på Stockholmsbörsen
Svenska tillverkare av industriutrustning
Johan Georg Schwartze

Johan Georg Schwartze, född den 14 oktober 1814, död den 27 augusti 1874 i Amsterdam, var en holländsk målare, far till Thérèse Schwartze. 

Schwartze fick sin utbildning i Tyskland, var elev av Leutze, senare av Lessing, Schadow med flera i Düsseldorf, men var främst verksam i Amsterdam. Av hans arbeten, som ofta är tillkomna i omedelbar anslutning till Rembrandts konst, märks Bönen (museet i Amsterdam), Puritansk gudstjänst (1858) och Michelangelo vid Vittoria Colonnas lik.

Källor

Externa länkar 
 

Födda 1814
Avlidna 1874

Nederländska målare under 1800-talet
Salmonsens
Män
Electron Beam Melting

Electron Beam Melting, EBM, är en form av friformsframställning där smält metallpulver används för att bygga upp komponenten lager för lager. Partiklarna styrs av en elektronstråle i vakuum. Tekniken gör det möjligt att snabbt tillverka korta serier eller unika exemplar och ger kompakta komponenter med hög hållfasthet.

Källor

Tillverkning
Emanuel Leutze

Emanuel Leutze, född den 24 maj 1816 i Gmünd (Württemberg), död den 18 juli 1868 i Washington, var en tysk-amerikansk målare. 

Leutze uppfostrades i Philadelphia, dit hans föräldrar flyttat i hans späda barndom. Åren 1841–1857 studerade Leutze i Düsseldorf och München och var sedan bosatt i Amerika. Leutze utförde en mängd historiemålningar, bland annat med motiv från Columbus, Ferdinand Cortez, Maria Stuarts och Karl I:s historia. Hans mest populära arbeten är de två skildringarna ur nordamerikanska frihetskriget, Washington korsar Delawarefloden (1851, Kunsthalle i Bremen) och Washington i slaget vid Monmouth (1854). Vid sin död var han sysselsatt med väggmålningar för Kapitolium i Washington, ett arbete, som han aldrig hann fullborda.

Källor 

 

Födda 1816
Avlidna 1868 
Män
Tyska historiemålare
Amerikanska historiemålare
Tyska målare under 1800-talet
Amerikanska målare under 1800-talet
Personer från Baden-Württemberg
Romantiken
Ugglan
Bethel Church

Bethel Church är en församling i Redding i Kalifornien i USA som startades 1952. Idag har man över 3 000 besökare varje vecka.

Historia
Bethel Church startades den 16 oktober 1952 som en grupp inom Assemblies of God.,

Mellan 1984 och 1996 var Ray Larson föreståndare och församlingen växte från 200 till över 2 000 medlemmar.

Sedan 1996 är Bill Johnson föreståndare. Andra pastorer i församlingen är: Kris Vallotton, Danny Silk och Brian Johnson.

Föreståndare
 Robert Doherty (1952–1966)
 Vic Trimer (1966–1968)
 M. Earl Johnson (1968–1982)
 Val Munson (1982–1984) 
 Ray Larson (1984–1996)
 Bill Johnson (1996 –)

Verksamhet

Bethel Music
Församlingen har spelat in flera skivor under namnet Bethel music.
 
 
 
 
Brian Johnson (son till Bill Johnson) är församlingens lovsångspastor.

Bethel School of Supernatural Ministry
1998 startades bibelskolan Bethel School of Supernatural Ministry med 36 elever. Under läsåret 2008/2009 hade man över 900 elever.

Jesus Culture
Sommaren 1999 höll ungdomsgruppen på Bethel Church sin första Jesus Culture konferens. Poängen med konferensen var att stötta andra kyrkor och låta ungdomar uppleva Guds kärlek på ett konkret sätt. Idag reser Jesus Culture runt i hela världen. Frontfigurer är: Kim Walker, Chris Quilala, Kristene Dimarco, Jake Hamilton samt Bryan & Katie Torwalt.

Fotnoter

Externa länkar
 Ibethel.org
 Bethelredding.com
 Jesusculture.com

Kristna organisationer i USA
Religiösa organisationer bildade 1952
Organisationer i Kalifornien
Redding, Kalifornien
Belägringen av Berat

Belägringen av Berat kan avse:

 Belägringen av Berat (1280–1281) – av angevinska styrkor mot den bysantinska garnisonen
 Belägringen av Berat (1455) – av albanska styrkor ur Lezhëligan mot ottomanerna
William Hunt

William Hunt kan syfta på bland andra:

 William Henry Hunt (1790–1864), engelsk konstnär
 William Holman Hunt (1827–1910), brittisk konstnär
 William Morris Hunt (1824–1879), amerikansk konstnär

Se även 

 Alfred William Hunt
Trelleborg–Klagstorps Järnväg

Trelleborg-Klagstorps Järnväg (TKJ) var en normalspårig totalt 14 kilometer lång enskild järnväg som sträckte sig mellan Trelleborg och Klagstorp i Skåne. Koncession beviljades den 17 december 1886 och den 17 oktober 1890 öppnades banan på sträckan mellan Trelleborg och Södra Åby och den 16 december samma år på den återstående sträckan till Klagstorp. Den 1 januari 1894 överläts banan till Trelleborg-Rydsgårds Järnväg (TRJ).

Referenser
Järnvägsdata 1999, utgiven av Svenska Järnvägsklubben 1999, , sid. 209

Ej längre existerande svenska järnvägsbolag
Historiska järnvägslinjer i Sverige
Bergsfort i Rajasthan

Bergsforten i Rajasthan i Indien är sedan 2013 uppsatta på Unescos världsarvslista. Det består av sex fästningar:
 Chittorgarhfortet i staden Chittorgarh.
 Kumbhalgarhfortet 84 km norr om Udaipur, byggd  på 1400-talet under Rana Kumbha.
 Ranthamborefortet i Ranthambore nationalpark nära staden Sawai Madhopur.
 Gagronfortet 7 km norr om Jhalawar från 700-talet.
 Amberfortet i 11 km från Jaipur , byggd under slutet av 1500-talet under Raja Man Singh I och Mirza Raja Jai Singh.
 Jaisalmerfortet i Jaisalmer byggd i mitten av 1100-talet.

Fästningarna byggdes under Rajputanas blomstringstid från 700-talet till 1700-talet. Försvarsmurar inneslöt städerna med palats, marknader, tempel och andra byggnader. Fästningarna har byggts så att landskapets naturliga försvar i form av kullar, öknar, floder och skogar togs till vara.

Källor

Befästningar i Indien
Världsarv i Indien
Knorr-Bremse

Knorr-Bremse AG är en tysk tillverkare av bromssystem för väg- och rälsfordon. Koncernen har över 20 000 medarbetare över hela världen. Koncernens huvudkontor ligger i München. Företaget grundades 1905 i Boxhagen-Rummelsburg i Berlin av Georg Knorr sedan han utvecklat tryckluftsbromsen K1. Efter andra världskriget flyttade man verksamheten till Västtyskland. 

Knorr-Bremse köpte 2017 Kiepe Electric, tillverkare av elektrisk transmissionsutrustning för räls- och vägfordon, tidigare Vossloh Kiepe, från Vossloh.

Tyska företag
Anders Knape Hansson

Anders Knape Hansson, född 3 januari 1720 i Uddevalla, död 26 oktober 1786 i Uddevalla, var en svensk köpman och skeppsredare.

Anders Knape Hanssons föräldrar var handlanden och sjökaptenen Hans Andersson och Inger Knape. 
Han och hustrun Catharina Hegardt (1736-1772) inrättade internatskolan för obemedlade bohuslänska pojkar Gustafsbergs barnhus på Gustafsberg och donerade 1772 medel för att driva barnhusinrättningen på sin egendom Baggetofta söder om Uddevalla, senare namnändrad till Gustafsberg efter tillstånd av Gustaf III. 

Framför Skolhuset på Gustafsberg står en byst i brons av Anders Knape Hansson modellerad av skulptören Frithiof Kjellberg år 1878, officiellt invigd den 17 juni 1879.

Källor
 , läst 2012-06-24.

Noter 

Personer inom Sveriges näringsliv under 1700-talet
Födda 1720
Avlidna 1786
Män
Personer från Uddevalla
Svenska redare
Kottbusser Tor

Kottbusser Tor är en torgliknande gatukorsning i stadsdelen Kreuzberg i Berlin. Den är känd som en central del i Kreuzberg och för sin tunnelbanestation och kallas i folkmun "Kotti". Platsen har sit namn efter den stadsport som tidigare fanns här och som var en del av Berliner Zollmauer. Muren revs på 1860-talet. Namnet är en bibehållen äldre stavning av Cottbus. 

Kottbusser är en viktig trafikknutpunkt i Kreuzberg: Söderut går Kottbusser Strasse i riktning mot Kottbusser Damm och i öst-västriktning Skalitzer Strasse. Därtill går två tunnelbanelinjer här. Platsen präglas av höghus byggda under efterkrigstiden. Under 1950-talet revs här gamla byggnader och gav plats för nya höghus av arkitekten Wassili Luckhardt och det i betong byggda Neue Kreuzberger Zentrum (NKZ) som byggdes 1969-1974. 

Kottbusser Tor med omkringliggande kvarter är en av Berlins sociala brännpunkter och har blivit känt för sociala problem, däribland droghandel. Berlins stad har initierat projekt för att komma till rätta med problemen. Initiativ från privat och offentlig sida har gjort att man lyckats minska de våldsamheter som tidigare ägde rum i samband med 1 maj.

Se även 
 Kottbusser Tor (tunnelbanestation)

Torg i Berlin
Kreuzberg
Stadsportar i Berlin