kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nolgård

Nolgård är ett bostadsområde i norra delen av tätorten Skoghall och på norra Hammarön i Värmland. Det ligger längs med länsväg 236 (även kallad Hammaröleden) mot Karlstad. Den västra delen består i huvudsak av bostadsområden samt ett industriområde med flera företag. Den östra domineras av fler företag inklusive en Coop Extra-butik. I de allra nordligaste delarna finns Nolgårdsudden och Nolgårdsholmarna som båda hyser ett antal bostäder.

Gator på Nolgård 
 Bivägen
 Hambovägen
 Kadriljvägen
 Mazurkavägen
 Menuettvägen
 Nolgårdsvägen
 Oxdansvägen
 Polkettvägen
 Silveruddsvägen
 Skraggevägen
 Snoavägen
 Sundvägen
 Tegelbruksvägen
 Valsvägen
 Schottisvägen

Företag på Nolgård 
 ANZO
 Askalon
 Bergqvists Skor
 Bygg & Fritid
 Coop
 Hammarö Glas
 Hammarö Stenforum
 Husvagnspoolen
 Martins Bil
 Right Ears Engineering
 Ställningsservice

Nolgårds IK 

Nolgårds IK är en fotbollsklubb grundad 1992 på bostadsområdet Nolgård i Hammarö Kommun. Eftersom Nolgård saknar fotbollsplaner spelar man sina matcher på Lunnevi på Skoghall.

Källor 

Orter i Hammarö kommun
Nadezjda Michalkova

Nadezjda Nikititjna Michalkova (ryska: Надежда Никитична Михалкова), född 27 september 1986, är en rysk skådespelare. Hon är dotter till regissören Nikita Michalkov. År 1994 slog hon igenom som barnskådespelare i filmen Brända av solen, som regisserades av Nikita.

Filmografi

Referenser

Ryska barnskådespelare
Ryska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från Moskva
Kvinnor
Födda 1986
Levande personer
Galopperande flugan

Galopperande flugan (originaltitel: Hellzapoppin') är en amerikansk komedifilm från 1941 i regi av H.C. Potter, baserad på musikalen med samma titel. Filmen är mest känd för dansscenerna, där Frankie Manning och andra från Whitey's Lindy Hoppers gör några oförglömliga dansnummer. Dessa scener har gjort filmen till en klassiker inom lindy hop-kulturen.

Medverkande 
 Ole Olsen - Ole Olsen
 Chic Johnson - Chic Johnson
 Martha Raye - Betty Johnson
 Hugh Herbert - Quimby
 Jane Frazee - Kitty Rand
 Robert Paige - Jeff Hunter
 Mischa Auer - Pepi
 Richard Lane - Director
 Lewis Howard - Woody Taylor
 Clarence Kolb - Andrew Rand
 Nella Walker - Mrs. Rand
 Shemp Howard - Louie
 Elisha Cook Jr. - Harry Selby
 Frank Darien - Man calling for Mrs. Jones
 Catherine Johnson - Lena, Lady looking for Oscar

Referenser

Externa länkar 

Filmer 1941
Amerikanska dansfilmer
Amerikanska musikalfilmer
Filmer i regi av H. C. Potter
Självrefererande filmer
Der Ort des Terrors

Der Ort des Terrors. Geschichte der nationalsozialistischen Konzentrationslager (svenska: Terrorns plats. De nationalsocialistiska koncentrationslägrens historia) är ett tyskt referens- och uppslagsverk om de nazistiska koncentrationslägren. Det omfattar nio band och gavs ut mellan 2005 och 2009. Huvudredaktörer är historikerna Wolfgang Benz och Barbara Distel.

De nio böckerna bygger på den forskning om koncentrationslägren som bedrivits i Tyskland sedan 1990-talet; tidigare outforskade dokument har granskats, material från bland annat sovjetiska arkiv har blivit tillgängliga och närstudier av enskilda läger har genomförts. Der Ort des Terrors ger ny kunskap och omfattande fakta om lägersystemet i sin helhet och om platsspecifika särdrag. Redaktörerna har valt att inte bara behandla koncentrationslägren som tillhörde det centralstyrda lägersystemet utan även förintelselägren (band 8) och den mängd olika tvångsarbetsläger som nazisterna också inrättade i Tyska riket och i Serbien, Kroatien, Italien, Frankrike,  Norge, Danmark, Transnistrien och Vitryssland (band 9).

De nio delarna har följande titlar och innehåll:

 Die Organisation des Terrors. (Terrorns organisation)
 Frühe Lager. Dachau. Emslandlager. (Tidiga läger, Dachau, Emslandsläger.)
 Sachsenhausen, Buchenwald, mit Nebenlagern. (Sachsenhausen, Buchenwald, och deras satellitläger.)
 Flossenbürg, Mauthausen, Ravensbrück.
 Hinzert, Auschwitz, Neuengamme.
 Natzweiler, Groß-Rosen, Stutthof.
 Wewelsburg, Majdanek, Arbeitsdorf, Herzogenbusch (Vught), Bergen-Belsen, Mittelbau-Dora. 
 Riga. Warschau. Kaunas. Vaivara. Plaszów. Klooga. Chełmno. Bełżec. Treblinka. Sobibór.
 Arbeitserziehungslager, Durchgangslager, Ghettos, Polizeihaftlager, Sonderlager, Zigeunerlager, Zwangsarbeitslager. (Arbets- och omskolningsläger, genomgångsläger, getton, polishäktesläger, specialläger, zigenarläger, tvångsarbetsläger.)

Externa länkar 
Der Ort des Terrors i bibliotekskatalogen LIBRIS 
Der Ort des Terrors. Geschichte der nationalsozialistischen Konzentrationslager. band 1–9, Benz & Distel (red), Verlag C.H. Beck, München, 2005–2009, , 

Nazityskland
Tyskspråkig facklitteratur
Tyskspråkig referenslitteratur
Facklitteratur 2009
Förintelsen
Hallens tingslag

Hallens tingslag var ett tingslag i Jämtlands län i Jämtland.

Hallens tingslag bildades 1741. Tingslaget upphörde 1916 då verksamheten överfördes till Sunne, Ovikens och Hallens tingslag. 

Tingslaget ingick till 1812 i Jämtlands domsaga, mellan 1812 och 1879 i Södra Jämtlands domsaga och från 1879 i Jämtlands västra domsaga.

Socknar
Hallens tingslag omfattade tre socknar.

 Hallens socken
 Marby socken
 Norderö socken

Se även
Jämtland, för full historik om tingslagen i Jämtland

Källor
Nationella arkivdatabasen för uppgifter om fögderier, domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Östersunds tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Tingslag i Jämtlands län
Joel Barlow

Joel Barlow, född den 24 mars 1754 i Redding, Connecticut, död den 22 oktober 1812 i Żarnowiec vid Kraków, var en amerikansk författare och diplomat.

Barlow deltog i frihetskriget 1780–1783, varunder han eldade trupperna genom predikningar och sånger. Ryktbar genom sin frihetsglödande dikt Vision of Columbus (1787) och revolutionära ströskrifter, begav han sig till Frankrike, där han trädde i förbindelse med revolutionsmännen och erhöll  medborgarrätt. År 1805 återvände han till Amerika, där han levde i lantlig tillbakadragenhet, tills han 1811 utnämndes till sändebud i Paris. På resa till en konferens med Napoleon I dog han i Polen.

Källor 

 

Amerikanska diplomater under 1800-talet
Amerikanska poeter under 1800-talet
Engelskspråkiga poeter
Politiska opinionsbildare
Personer i amerikanska frihetskriget
Författare från Connecticut
Personer från Fairfield County, Connecticut
Födda 1754
Avlidna 1812
Män
Ugglan
Bettina Wulff

Bettina Wulff, född Körner 25 oktober 1973 i Hannover, är hustru till Christian Wulff, Tysklands förbundspresident mellan 2010 och 2012.

Biografi

Utbildning och familj
Wulff växte upp i Grossburgwedel i Niedersachsen och har en högskoleexamen i tillämpad medievetenskap och mediejuridik.  Efter avslutade studier har hon arbetat som presstalesperson.

Hon är sedan 3 mars 2008 gift med Christian Wulff, då Niedersachsens ministerpresident och mellan 30 juni 2010 och 17 februari 2012 Tysklands förbundspresident.  Bettina Wulff har tillsammans med Christian Wulff en son född 2008 och i ett tidigare förhållande en son född 2003.  Familjen är sedan 2012 bosatt i Grossburgwedel utanför Hannover.

Tysklands första dam
Som Tysklands första dam mellan 2010 och 2012 engagerade hon sig utöver ämbetsplikterna som statschefens hustru även ideellt inom stöd till utsatta familjer.

I september 2012 publicerade hon tillsammans med Nicole Maibaum självbiografin Jenseits des Protokolls, som handlar om hennes tid som presidenthustru.  I boken bemöter hon den kritik paret möttes av i samband med den så kallade Wulffaffären under 2011 och 2012, som ledde till maken Christian Wulffs avgång som förbundspresident.

Bettina Wulff är sedan 2012 egenföretagare inom PR-branschen.

Källor

Externa länkar
Officiell biografi på Bundespräsidialamt Bundespräsidialamt. 2012. Läst 13 september 2012.

Födda 1973
Kvinnor
Levande personer
Personer från Hannover
Erna Wallisch

Erna Wallisch, född 10 februari 1922 i Benshausen, död 21 februari 2008 i Wien, var en tysk fångvaktare, SS-Aufseherin. Hon tjänstgjorde som lägervakt i koncentrationslägren Ravensbrück och Majdanek. Enligt ögonvittnen misshandlade hon lägerfångar till döds.

År 2007 spårade den brittiske författaren och journalisten Guy Walters upp Wallisch i Wien och en undersökning av hennes brott inleddes. Innan rapporten färdigställdes, avled Wallisch på sjukhus.

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor 
 

Nazister
Kvinnor
Födda 1922
Avlidna 2008
Personer från Thüringen
Personal i Majdanek
Personal i Ravensbrück
Kataton schizofreni

Kataton schizofreni är en form av schizofreni som har motoriska symtom eller symtom som yttrar sig i personens rörlighet, så kallad katatoni.

Likartade symtom kan komma av drogmissbruk, hjärnsjukdomar och ämnesomsättningssjukdomar. De klassas då som drogutlösta psykoser eller organiska psykoser, beroende på orsak. Kataton typ av schizofreni har minskat kraftigt i västvärlden, men är inte lika ovanligt i andra delar av världen.

Symtom
En kataton schizofreni kännetecknas dels av att personen uppfyller de allmänna symtomen på schizofreni, med en psykos som varat längre tid än några månader. Dels är personen drabbad av katatoni. Katatonin kan yttra sig i katatont stupor (katalepsi), att personen är nästan helt orörlig och fysiskt apatisk, och i motorisk hyperaktivitet. Den katatona stuporn kan antingen ske i viloposition eller i en märklig pose, under vilken den drabbade är svår att få kontakt med. Om någon annan förändrar den katanonas kroppsställning, har personen som regel kvar den nya posen. Dock är det ofta svårt att flytta personen eller att få vederbörande att byta ställning, eftersom musklerna som regel är spända. Vid tillfällen av hyperaktivitet, är rörelserna uppenbart meningslösa och fyller ingen funktion (till exempel att trumma på en bordsskiva eller vicka på en stol).

Den som drabbats har förändrat medvetandetillstånd, är vid medvetande fastän svår att få kontakt med. Ett tecken på att personen är vid fullt medvetande är att personen lyder order (automatism). Dock gör personen det utan att visa att han eller hon hört orden. Ibland kan personen utan kommunikativ mening, upprepa fraser och meningar som andra säger, dock utan att visa att kommunikationen nått fram (ekolali).

Se även
 Transtillstånd
 Hysterisk psykos
 Dissociativ motorisk störning

Källor
 The ICD-10 Classification of Mental and Behavioural Disorders, Clinical descriptions and diagnostic guidelines

Schizofreni
Motoriska tillstånd och störningar
Sándor Képíró

Sándor Képíró, född 18 februari 1914 i Sarkad, Österrike-Ungern, död 3 september 2011 i Budapest, Ungern, var under andra världskriget kapten inom det ungerska gendarmeriet. Han har vid tre tillfällen åtalats för krigsförbrytelser i samband med massakern i Novi Sad år 1942. Képíró befanns vid rättegångar 1944 och 1946 skyldig och dömdes till fängelse. Han greps den 14 september 2009. År 2011, vid 97 års ålder, ställdes han ånyo inför rätta. I juli 2011 frikände domstolen Képíró.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Ungerska poliser
Män
Födda 1914
Avlidna 2011
Personer från Sarkad
Teach the Controversy

Teach the Controversy är namnet på en kampanj från den religiöst orienterade tankesmedjan Discovery Institute, vilken syftar till att främja utlärningen av pseudovetenskapen intelligent design i high school, ungefär gymnasiet, i USA liksom att diskreditera evolutionsläran. Kampanjen riktas mot såväl allmänhet som skolansvariga samt konservativt inriktade beslutsfattare.

Externa länkar
 http://teachthecontroversy.com/

Kreationism
Marie-Madeleine Lachenais

Marie-Madeleine Lachenais, känd som Joust, född 1778 i Arcahaie på Haiti, död 22 juli 1843 i Kingston på Jamaica, var en de facto politiker på Haiti under Alexandre Sabès Pétion och Jean-Pierre Boyers regeringstid som presidenter. Hon utövade ett stort inflytande över politiken i Haiti under 36 år, från 1807 till 1843, och har kallats "Två presidenters president". Hennes politiska inflytande anses sakna motstycke på Haiti före introduktionen av kvinnlig rösträtt.

Biografi
Marie-Madeleine Lachenais var dotter till Marie Thérèse Fabre och den franske översten de Lachenais. Hon fick 1802 en dotter med kommendanten i  Arcahaie, Marc-Joseph Laraque, Marie-Joseph Fine. Larchais hade ett förhållande med Alexandre Petion, med vilken hon hade två döttrar, Celie och Hersilie.   

Alexandre Petion blev Haitis president 1807, och Lachenais intog då en inflytelserik ställning som hans rådgivare. Hon understödde Jean-Pierre Boyer som hans efterträdare, och övertygade Petion att utse honom till sin efterträdare, trots opposition från flera andra kandidater som ansågs stå i tur för posten. Efter Boyers installation som president stannade hon i palatset och blev både älskarinna och politisk rådgivare åt denne. Paret fick en dotter, Azema. 
Larchais anses ha påverkat många parlamentetsbeslut och lagförslag under Boyers regeringstid mellan 1818 och 1840. Då Boyer, efter att slutligen ha slutit fred mellan Haiti och Frankrike 1838, beslutade att abdikera ska det ha varit Lachenais som fick honom att avstå, och det ska också ha varit efter hennes ingripande som en konspiration med deltagande av Faustin Soulouque blev avslöjad och förhindrad.       

År 1843 blev emellertid Boyer tvingad att avstå från presidentposten genom en kupp. Lachenais blev den 13 mars tillsammans med sina döttrar under namnet "presidentens familj" eskorterade till skeppet Scylla där de följde Boyer i exil till Jamaica. De tillerkändes en statlig pension, officiellt endast för hennes dotter Cecile Petion. Boyer ska ha gift sig med henne, eller haft för avsikt att göra det, strax före hennes död. Marie-Madeleine Lachenais avled kort efter ankomsten till Jamaica.

Källor
 https://web.archive.org/web/20150924024729/http://www.haiticulture.ch/Madeleine_Lachenais.html
  Placide David, cité dans Femmes haïtiennes, op.cit. p67.

Kvinnor
Födda 1778
Avlidna 1843
Personer i Haiti under 1800-talet
Eskelhems kyrka

Eskelhems kyrka är en kyrkobyggnad i Visby stift. Den är församlingskyrka i Eskelhems församling.

Kyrkobyggnaden
Den stora kyrkan i Eskelhem rymmer inom sina murar rester av två föregångare. Den första kyrkans grund förmodligen från 1000-talet har man funnit under golvet. Den andra kyrkan, en romansk byggnad ingår i den nuvarande kyrkans långhus. Under mitten av 1200-talet påbyggdes långhuset och tornet uppfördes. Den som svarat för byggnadsarbetet med torn och långhus och även satt sin prägel på dessa anses vara en socknens egen son kallad ”Mäster Botvid”. Den stora korbyggnaden i gotik samt sakristian byggdes under mitten av 1300-talet. Koret är i likhet med flera andra gotländska kyrkor större än långhuset. Detta tyder på att man kanhända avsett att bygga en större kyrka inom en nära framtid. I korets valv finns två stora medeltida målningar utförda under sent 1200-tal av Mikaelsmästaren. Den östra rundel innehållande små rundlar med växtornament har som motiv Paradiset och omges av evangelistsymboler. Den västra rundeln omges av Kristus, Jungfru Maria, och apostlarna Petrus och Paulus. En svårt skadad målning på tornrummets nordvägg har visat sig vara ett kalendarium med årets festdagar  angivna.

Interiör    
 Skulpterad dopfunt av sandsten från 1100-talet är utförd av Byzantios.
 Triumfkrucifix från 1250-talet utfört av Tingstädemästaren.
 Altaruppsats av sandsten från slutet av 1600-talet eller början av 1700-talet med motiv: Nattvarden. Överst Karl XII namnskiffer.
 Predikstolen är utförd under slutet av 1600-talet. I korgens speglar bilder av Kristus, Moses och aposteln Johannes.
 Brudbänk från 1200-talets senare hälft.
 Bänkinredning med dörrar, målade under 1700-talet.

Orgel
Kyrkans orgel anskaffades 1869 byggd av Olof Niclas Lindqvist, Visby, med 11 stämmor. 
Orgel byggd 1932 av Åkerman & Lund Orgelbyggeri, Stockholm, och är pneumatisk.

Bildgalleri

Källor

Gotlands kyrkor av Erland Lagerlöf och Gunnar Svahnström. Tredje upplagan.
Kyrkorna på Gotland. Text: Fil.Dr.Bengt G Söderberg.Foto:Hans Hemlin.

Externa länkar

 Orgelanders
 Eskelhem kyrka med bilder, text och länkar till mer information

Kyrkobyggnader i Visby stift
Kyrkobyggnader i Gotlands kommun
Hans Runemark

Per Hans Bengt Runemark, född den 7 januari 1927 i Chicago, USA, död 11 december 2014, var en svensk botanist och lichenolog, vid sin död professor emeritus vid Lunds universitet.

Han erhöll doktorsgraden i Lund 1956 med en avhandling om lavsläktet Rhizocarpon och blev universitetslektor 1964. Han studerade floran på de Egeiska öarna i Grekland och intresserade sig särskilt för de endemiska arterna och använde ögruppens växtvärld som ett laboratorium för att studera evolutionära processer i små växtpopulationer. 

Hans Runemark valdes in som ledamot av Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund 1971.

Källor

Noter

Svenska mykologer
Lichenologer
Svenska professorer i botanik
Personer verksamma vid Lunds universitet
Alumner från Lunds universitet
Botaniker under 1900-talet
Svenska forskare under 1900-talet
Ledamöter av Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund
Personer från Chicago
Födda 1927
Avlidna 2014
Män
Euphémie Daguilh

Euphémie Daguilh, född okänt år, död 1834 i Les Cayes på Haiti, var en haitisk kompositör och koreograf, mätress till kejsar Jean-Jacques Dessalines av Haiti.  

Daguilh utmärkte sig under Dessalines kampanj i södra Haiti 1805. Hon lärde känna Dessalines i Les Cayes, där hon skötte honom sedan han blivit skadad, och han tog henne då till älskarinna. Hon följde honom sedan vidare på hans kampanj under kriget och gjorde sig berömd för sin skötsel av de sårade under fälttåget mot Santo Domingo. Hon undsatte sårade mitt under kulregn vid pågående strid och kallades av den haitiska historikern Thomas Madiou för en hjältinna. 

Euphémie Daguilh komponerade en del visor som länge var populär på Haiti, och hon är också upphovsmakaren till dansen Carabiniere, som fick en varaktig popularitet på Haiti. Dessalines hade en stor mängd älskarinnor, men ingen av de övriga har utmärkt sig historiskt så som Daguilh. Relationen med kejsaren blev officiell och ett brevpapper trycktes präglat: "En vän till Jacques, Hans Majestät Kejsare av Haiti", och skattmästaren i Cayes fick betala henne ett regelbundet underhåll. Hon höll en öppen salong för södra Haitis militärer som tros ha haft till uppgift att undersöka deras lojalitet. 

Då Dessalines avsattes och dödades i en revolution 1806 bröt sig en mobb in hos Euphémie Daguilh för att lyncha henne. Hon avvärjde deras ilska genom att servera dem en dessert och underhålla dem med sina visor. Hon gifte sig senare med en av statens med framträdande militärer, Lacoude Bellefleur.

Referenser

Noter

Haitiska kompositörer
Kvinnor
Födda 1700-talet
Avlidna 1834
Personer i Haiti under 1800-talet
Mätresser
Salongsvärdar
Social Credit-partiet i Kanada

Social Credit-partiet i Kanada (engelska: Social Credit Party of Canada; franska: Parti Crédit social du Canada) var ett konservativ-populistiskt politiskt parti i Kanada som förespråkade en penningreform i linje med de idéer som utvecklats inom Social Credit-teorin. Partiet existerade 1935-1993 och var den parlamentariska delen av den kanadensiska Social Credit-rörelsen.

Partiordförande
 John Horne Blackmore (1935–1944)
 Solon Earl Low (1944–1961)
 Robert N. Thompson (1961–1967)
 Alexander Bell Patterson (1967–1968, interimsordförande)
 Réal Caouette (1971–1976)
 André-Gilles Fortin (1976–1977)
 Gilles Caouette (1977–1978, interimsordförande)
 Charles-Arthur Gauthier (1978, interimsordförande)
 Lorne Reznowski (1978–1979)
 Charles-Arthur Gauthier (1979, interimsordförande)
 Fabien Roy (1979–1980)
 Martin Hattersley (1981–1983)
 Ken Sweigard (1983–1986, interimsordförande)
 Harvey Lainson (1986–1990)
 Ken Campbell (1990–1993)

Se även
 Clifford Hugh Douglas

Historiska politiska partier i Kanada
Partier inriktade på penningreform
Politiska partier bildade 1935
Politiska partier upplösta 1993
Kungseken, Djurgården

Kungseken är en ek på Södra Djurgården i Stockholm. Den står strax öster om Manillaskolan i hörnet Manillavägen/Djurgårdsvägen.

Historik
Ekens smeknamn härrör från den tiden då kungliga ekipage på sin utflykt på Djurgården här hade sin vändpunkt och borgerskapet följde detta exempel. 

Första maj var den stora promenaddagen då stockholmarna med kungahuset i spetsen hälsade våren välkommen. Eken var även vändpunkt för den allra första första-majkortegen i slutet av 1800-talet. På en illustration från 1864 syns Kungseken vid sidan om den nyuppförda Manillaskolan. 

Trädet brann den 10 oktober 2016 men brandkåren var snabbt på plats och trädet klarade sig utan större skador.

Mått och ålder
Ekens omkrets är 7,0 meter, mätt en meter över marken och trädet hör därmed till Stockholms 100 grövsta ekar. Dess ålder uppskattas till omkring 400 år.

Bilder

Se även
 Kungseken i Hjorthagen
 Kungseken i Uppsala
 Stockholms natur

Källor

 
 Sällsamma platser: Kungseken.
 Stockholms unika ekmiljöer, översiktskarta.

Externa länkar

 

Djurgården
Enskilda träd i Stockholm
Lerums station

Lerums station är en järnvägsstation i Lerum längs Västra stambanan. Invigd som hållplats i augusti 1858, men blev senare uppgraderad till station, stationshuset invigdes 1892. Under åren 1914-1915 färdigställdes dubbelspår genom Lerum och elektrifieringen var färdig 1926. 1985 slutade man hantera gods.

1987 inträffade en omfattande järnvägsolycka på Lerums station. Två persontåg frontalkrockade i 100 km/tim. Nio människor dog och 130 skadades.

Referenser

Vidare läsning
 

1858 i Sverige
Byggnader ritade av Adolf W. Edelsvärd
Järnvägsstationer i Västra Götalands län
Järnvägsstationer invigda 1858
Byggnader och anläggningar i Lerums kommun
Kungseken

Kungseken kan syfta på:

Träd
 Kungseken, Uppsala – en 700-årig ek strax söder om Flottsund i Uppsala
 Kungseken, Djurgården – en ek på Södra Djurgården i Stockholm
 Kungseken, Hjorthagen – ek i stadsdelen Hjorthagen i Stockholm
 Kungseken, Hallands Väderö – Sveriges grövsta bergek med sina 5,24 meter i omkrets

Platser
 Kungseken, Helsingfors stad – en stadsdel i nordvästra Helsingfors stad (fi. Kuninkaantammi)
Offersked

Offersked är ett skedliknande metallföremål som används inom religionen hinduism. En offersked är ett av de föremål som hinduismens skapargud Brahma kan avbildas med och symboliserar hällandet av helig olja, ghee, under bön för rituell rening eller i en helig eld under ceremonier vid offer, och visar att Brahma är förbunden med offer.

Etymologi 
Guden Brahma sägs ha givit alla människor och djur en offersked och ett radband. Med dessa föremål är det meningen att man ska påminnas om att be, studera de heliga skrifterna och att rena sig med vatten. Offerskeden används än idag inom religionen hinduism. Unga hinduer använder ofta familjens offersked till att äta sin kvällsmat. Den som äter med offerskeden tros bli starkare och få bättre kontakt med Brahma.  Många hinduer tror också att man ska klara sig bättre i sitt senare liv om man äter med offerskeden som ung.

Referenser

Externa länkar 
Exempel på offersked, Världskulturmuseet.

Hinduism