kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Söderala pastorat

Söderala pastorat är från 2014 ett pastorat i Hälsinglands södra kontrakt i Uppsala stift i Söderhamns kommun i Gävleborgs län. 

Pastoratet består sedan 2012 av följande församlingar:
Söderala församling
Ljusne församling
Mo-Bergviks församling
Skogs församling

Pastoratskod är 011302

Referenser

Externa länkar
Söderala pastorat

Pastorat i Uppsala stift
Indelningar i Söderhamns kommun
Bankenes BetalingsSentral AS

Bankenes BetalingsSentral AS (BBS) är ett norskt finans-, informations- och korthanteringsföretag grundat 1972.

Under 2006 etablerade sig BBS i Sverige och är där representerade genom det helägda dotterbolaget BBS AB. Sedan år 2007 finns BBS även etablerat i Danmark och sedan 2009 i Finland.

Fotnoter 

Norska företag
Företag bildade 1972
BBS
Spökskeppet

Spökskeppet kallas det skeppsvrak som hittades öster om Gotska Sandön, på 130 meters djup i Östersjön, av företagen Deep Sea Productions och Marin Mätteknik, vilket oförväntat skedde när de sökte efter den svenska DC-3:an som försvann på 1950-talet i den så kallade Catalinaaffären. 

År 2007 videofilmades vraket för första gången, med en fjärrstyrd undervattensrobot, vilket gjordes i samband med SVT:s inspelning av dokumentärserien "Vrakletarna". Under hösten 2008 utfördes nya undersökningar av vraket, med en mer omfattande videofilmning. Då användes två undervattensrobotar, en stor och en liten som kunde gå ner i en lucka och filma under däcket. Dessutom användes en mycket kraftig ljusrigg för belysning. 

På grund av det stora djupet är det relativt komplicerat, dock inte omöjligt, att dyka på vraket.

En internationell forskargrupp ledd av det marinarkeologiska forskningsinstitutet MARIS vid Södertörns högskola har tillsammans med upptäckarna arbetat med att undersöka och dokumentera vraket.

Historik
Vraket är ännu inte identifierat, men dendrokronologiiska undersökningar visar att delar av virket avverkats mellan 1669 och 1693. Fartyget antas ha varit ett holländskt handelsskepp som gått i trafik mellan Amsterdam och olika hamnar runt Östersjön. Det har fått arbetsnamnet "Spökskeppet" eftersom det ser ut som om besättningen bara lämnat fartyget tillfälligt och snart väntas återkomma. Alla de välbevarade föremålen står orörda.

Skeppskonstruktion 
Skeppet är en flöjt och mäter 27 meter mellan stävarna. Fartyget är byggt enligt holländsk byggnadsteknik. Ett par år senare hittades Lejonvraket, ett snarlikt fartyg och byggt i samma stil.

Vrakets nuvarande skick 
Spökskeppet ligger kölrätt på 130 meters djup på Östersjöns botten. Det stora djupet innebär idealiska förhållanden för vraket; kyla, frånvaro av syre, ljus och skeppsmask har gjort att skeppet har bevarats extremt väl. Hela skrovet är intakt. Både fock- och stormasten står ännu upprätta och i kaptenens kajuta står fortfarande hans orörda sjömanskista, likaså finns bland fynden flera träskulpturer och snidade ornament. En skulpterad, manlig träfigur, som troligen föreställer en välbeställd köpman, med stort skägg och plymförsedd hatt har bärgats för att undersökas närmare och ska kanske efter behandling bli ett musealt utställningsföremål. Inga kanoner har påträffats ombord och flöjterna var vanligtvis helt obestyckade.

Se även
Lista över svenska vrak
Okänt skepp från 1500-talet i Östersjön

Källor

Noter

Externa länkar 
MARIS, Södertörns högskola
Gotland.net

Fartyg sjösatta under 1600-talet
Marinarkeologi
Skeppsvrak i Sverige
Skeppsvrak i Östersjön
Fartygsförlisningar
August Lillienau

Ernst August Reinhold Lillienau, född 16 juli 1862 i Stockholm, död 6 juni 1944 i Bro församling, Värmlands län, var en svensk assuransdirektör och konservativ riksdagsman (nationella partiet). Han var svärson till riksdagsmannen Gustaf Berg och svärfar till statsrådet Georg Andrén.

Lillienau var ägare till Mässviks säteri i Bro i Värmland. I riksdagen var han ledamot av första kammaren 1918–1919, invald i Göteborgs stads valkrets.

Källor

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för högern
Svenska moderater
Män
Födda 1862
Avlidna 1944
Politiker från Stockholm
Karnes County

Karnes County är ett administrativt område i delstaten Texas, USA. År 2010 hade county 14 824 invånare (2010). Den administrativa huvudorten (county seat) är Karnes City.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau har countyt en total area på 1 952 km². 1 943 km² av den arean är land och 8 km² är vatten.

Angränsande countyn 
 Gonzales County - nordost
 DeWitt County - öster
 Goliad County - sydost
 Bee County - söder
 Live Oak County - sydväst
 Atascosa County - väster
 Wilson County - nordväst

Källor 

 
Stater och territorier bildade 1854
Priscus

Priscus, född cirka 410 i Pannonien, död cirka 474, var en östromersk diplomat, lärare och historiker. Priscus var kejsar Theodosius II:s rådgivare och lärare i historia och retorik. Han var följeslagare till Maximinus, ambassadören till Theodosius II, under resan till Attilas hov år 448. Under Marcianus regeringstid deltog han också i uppdrag i Arabia petraea och Aegyptus.

Priscus författade åtta böcker (den bysantinska historien). Endast fragment av det arbetet har bevarats, men beskrivningen av Attila och hans hov samt mottagande av romerska ambassadörer är ett värdefullt stycke samtidshistoria. Hans skrifter företer en ovanlig opartiskhet och objektivitet. 

Priscus skrifter användes av Jordanes, Prokopius av Caesarea och andra historiker.

Externa länkar

Avlidna 474
Män
Romerska historiker under antiken
Födda 410
Personer i Romerska riket under 400-talet
Roman Sjtjurenko

Roman Anatolyovytj Sjtjurenko (), född den 14 september 1976 i Nikopol, Ukrainska SSR, Sovjetunionen, är en ukrainsk före detta friidrottare som tävlade i längdhopp.

Sjtjurenko deltog vid VM 1999 där han blev utslagen i kvalet. Vid Olympiska sommarspelen 2000 hoppade han 8,31 vilket överraskande räckte till en bronsmedalj. 

Han deltog även vid VM 2001 men blev då utslagen i kvalet. Vid EM 2002 slutade han fyra efter ett hopp på 7,96.

Personliga rekord 
 Längdhopp - 8,35 meter

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1976
Ukrainska längdhoppare
Män
Ukrainska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Ukraina
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Levande personer
Personer från Nikopol
EIRA-studien

EIRA-studien är en så kallad fall-kontrollstudie av patienter i åldrarna 18-70 år i södra och mellersta Sverige som nyligen insjuknat i reumatoid artrit.

EIRA-studiens syfte är att undersöka orsaker till reumatoid artrit. Den är en av de största i världen i sitt slag där både miljö och genetik studeras.

Varje fall jämförs med en slumpvist vald person i samma ålder och av samma kön. Studien samlar dels information om levnadsvanor, sjukdomshistorik, yrkeshistorik, läkemedel och psykosocial miljö genom ett frågeformulär. Dels insamlas blodprov för genetiska analyser. På så vis ges möjligheten till att förklara samverkan mellan arv och miljö för sjukdomsuppkomsten.

Datainsamlingen startade 1996 och fortgår. I dagsläget finns ca 3 000 fall och 4 500 kontroller i databasen, med en svarsfrekvens på 96 respektive 82 procent för fall och kontroller.

EIRA-studien är ett samarbetsprojekt mellan ett 20-tal reumatologkliniker i södra och mellersta Sverige och Karolinska Institutet (Institutet för miljömedicin samt Enheten för reumatologi, Institutionen för medicin, Karolinska universitetssjukhuset). EIRA är också en del av ett större internationellt nätverk med studier kring miljö och genetik med avseende på artrit. Studien utgör en del av ett omfattande EU projekt, som kommer att pågår under perioden 2006-2011, där särskilt grupper från England (Manchester) och Holland (Leiden) är aktiva samarbetspartners. Det finns även ett samarbete med Broad and Whitehead Institutes for Genetics (Harvard Medical School och Massachusetts Institute of Technology, MIT) i USA angående de genetiska analyser som behövs för att värdera omgivningsfaktorernas betydelse för olika grupper av individer.

Externa länkar 
Studiens webbplats

Led-, muskel- och skelettsjukdomar
Purpurknipprot

Purpurknipprot (Epipactis atrorubens) är en ört i familjen orkidéer.

Påminner närmast om släktingen skogsknipprot och skiljs enklast från denna genom sina mindre helt purpurfärgade blommor.

Arten växer i Sverige sällsynt på torr kalkrik mark. Den finns spridd i de flesta kalkområdena i södra delen av landet med ett par fåtal utpostlokaler i norra fjällkedjan.

Ett äldre svenskt namn är vaniljknipprot som syftar på blommornas vaniljlika doft.

Noter

Externa länkar 

 Den virtuella floran

Orkidéer
Orkidéer i Sverige
Pu Växtindex
Fridlysta växter i Sverige
Nicola Vizzoni

Nicola Vizzoni, född den 4 november 1973 i Pietrasanta, är en italiensk friidrottare som tävlar i släggkastning.

Vizzoni första seniorfinal var VM 1999 i Sevilla då han slutade på en sjunde plats. Vid Olympiska sommarspelen 2000 slutade han på andra plats efter ett kast på 79,64 slagen bara av Polens Szymon Ziółkowski. 

Vid VM 2001 slutade han fyra trots ett kast på 80,13. Vid både VM 2003 och 2005 samt vid Olympiska sommarspelen 2004 missade han finalen. Han var däremot i final vid EM 2006 i Göteborg där han slutade på en nionde plats med ett kast på 76,55.

Han missade även finalerna vid VM 2007 och vid Olympiska sommarspelen 2008.

Personliga rekord 
 Släggkastning - 80,50 meter

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Italienska släggkastare
Olympiska silvermedaljörer 2000
Italienska olympiska silvermedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Italien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Italien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Italien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Italien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2012
Italienska idrottare under 2000-talet
Födda 1973
Levande personer
Män
Olena Govorova

н

Olena Ivanivna Govorova (), född den 18 september 1973 i Izmajil, Ukrainska SSR, Sovjetunionen, är en ukrainsk före detta friidrottare som tävlade i tresteg.

Govorova deltog vid VM 1995 i Göteborg där hon slutade tia med ett hopp på 14,07. Hon var även i final vid Olympiska sommarspelen 1996 och blev då nia. Vid VM 1997 i Aten slutade hon trea efter att ha hoppat 14,67.

Vid VM 1999 blev hon sjua med ett hopp på 14,74. Hennes största merit kom när hon blev bronsmedaljör vid Olympiska sommarspelen 2000 då hon hoppade 14,96. Hon var i final året efter vid VM i Edmonton och blev då tia.

Vid VM 2003 slutade hon sjua och hennes sista stora mästerskap blev Olympiska sommarspelen 2004 då hon slutade tia efter att ha hoppat 14,35.

Personliga rekord 
 Tresteg - 14,96 meter

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Noter

Födda 1973
Ukrainska trestegshoppare
Kvinnor
Ukrainska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Ukraina
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Ukraina
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Ukraina
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Levande personer
Personer från Odessa oblast
Hargs kyrka

Hargs kyrka är en kyrkobyggnad i Harg i Uppsala stift och tillhör Frösåkers församling. Fram till 2006 hörde kyrkan till Hargs församling som sedan uppgick i Frösåkers församling. Kyrkan ligger på kronomark i socknens norra del, i det som på 1600-talet blev Hargs bruk.

Kyrkobyggnaden
Den nuvarande kyrkan är till största delen byggd av gråsten och putsad. Långhuset och den polygonala kordelen täcks av ett mansardtak. En vidbyggd sakristia finns i norr och i väster finns kyrktornet med låg pyramidformad huv. Kyrkans huvudingång går genom tornet. I kyrkan finns kalkmålningar från 1514. Här märks bland annat en av landets mest välbevarade bilder av lokalhelgonet S:ta Kakwkylla.

En tidigare träkyrka förmodas ha uppförts under 1200-talet på samma plats där nuvarande kyrka ligger. Sakristian antas ha tillhört den tidigare träkyrkan. Kyrkans nuvarande långhus utgjorde hela den medeltida kyrkan. Nuvarande kor och torn tillkom under senare hälften av 1700-talet. I samband med tornbygget 1782 revs det medeltida vapenhuset. 1803 fick taket sin nuvarande form. 1904 restaurerades kyrkans interiör enligt tidens idéer om medeltida stil, under ledning av arkitekt C A Ekholm. Vid 1953 års restaurering, som utfördes av arkitekt Ärland Noréen, återfick kyrkans inredning sin 1700-talskaraktär och valvens ursprungliga kalkmålningar togs fram på nytt.

Inventarier

 Vid norra väggen hänger triumfkrucifixet som är från 1300-talet och har suttit i den allra äldsta kyrkan på platsen. Den är kyrkans äldsta inventarie. 
 Ett processionskrucifix som också är från 1300-talet.
 Ett madonnaskåp som är ett uppländskt arbete från ca år 1500.
 Ljuskronorna i långhuset och koret är gåvor från 1600- och 1700-talen. 
 Altaruppsats och predikstol är från 1752.
 Själva altaret skänktes 1758/1759 av krigsrådet och landshövdingen Erik Åkesson Oxenstierna (1684-1760) af Eka och Lindå och dennes hustru Anna Magdalena Bonde.
 1905 byggdes en orgel med 10 stämmor fördelade på två manualer av E. A. Setterquist & Son, Örebro.

Källor och information
  Våra kyrkor, sidan 30, Klarkullens förlag, Västervik, 1990, 
 
 www.roslagen.se

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

Kyrkobyggnader i Östhammars kommun
Kyrkobyggnader i Uppsala stift
Kyrkobyggnader invigda under 1200-talet
Carl Axel Löwenhielm

Carl Axel Löwenhielm, född den 3 november 1772, död den 9 juni 1861, var en svensk greve, militär, diplomat, en av rikets herrar och politiker (däribland statsråd 1822–1839).

Biografi
Löwenhielm misstänks ha varit son till Karl XIII i hans relation med Augusta von Fersen och i så fall endast halvsyskon till sin bror Gustaf Löwenhielm. Löwenhielm var Sveriges förhandlare under Wienkongressen, där Sverige avträdde Svenska Pommern i utbyte mot att förenas med Norge i  en personalunion.

Karriär
Löwenhielm deltog i krigsoperationerna i Finland åren 1788–1790, i Pommern 1807, vid norska gränsen och på Åland 1809, samt avancerade till överstelöjtnant vid Kronobergs regemente 1808. År 1811 utnämndes han till chef för Västgöta-Dals regemente, 1812 till generaladjutant och 1814 till generalmajor. År 1815 fick han generallöjtnants namn och förde 1816–1824 befälet över 8:e infanteribrigaden och 1816 blev han överstekammarjunkare. Under åren började han sitt diplomatiska arbete som legationskavaljer i Konstantinopel och gjorde betydelsefulla insatser som envoyé i Sankt Petersburg åren 1812–1818, under vilken tid han slöt det betydelsefulla fördrag med Ryssland (5 april 1812), som lade grunden till "1812 års politik" genom att garantera Sverige Rysslands bistånd vid förvärvet av Norge. Därefter följde han kejsar Alexander under hela kriget mot Napoleon i Ryssland, Tyskland och Frankrike (1812–1814) och deltog som Sveriges ombud i Châtillonkongressen i Châtillon-sur-Seine (1814) och Wienkongressen (1814–1815). Först efter Karl XIV Johans tronbestigning år 1818 öppnades den civila ämbetsmannabanan; han blev 1819 president i Krigskollegium och var statsråd från 1822 till sommaren 1839, då han avgick på grund av ålder och sjukdom. Åren 1825–1826 tjänstgjorde han som ordförande i Styrelsen över fängelser och arbetsinrättningar i riket och var från 1838 till sin död ordförande i Tabellkommissionen. År 1807 invaldes han till ledamot i Krigsvetenskapsakademien. År 1857 var han ståthållare på Drottningholms och Svartsjö slott.

Han var serafimerriddare och kommendör av Svärdsorden samt riddare av Carl XIII:s orden.

Bibliografi

Referenser

Crusenstolpe, Magnus Jacob, nekrolog över Löwenhielm i Svea folkkalender s. 165, 1862.

Vidare läsning

Vidare läsning 
 

Svenska militärer under 1800-talet
Svenska politiker
Svenska grevar
Svenska kungligheters utomäktenskapliga barn
Födda 1772
Avlidna 1861
Män
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Kommendörer av Svärdsorden
Riddare av Carl XIII:s orden
En av rikets herrar
Personer under gustavianska tiden
Mottagare av Serafimerorden
Militärer från Stockholm
Carl Axel
Whanganui nationalpark

Whanganui nationalpark är en nationalpark på Nordön i Nya Zeeland. Den inrättades år 1986 och omfattar en yta på cirka 742 kvadratkilometer. 

Genom de centrala delarna av parken rinner floden Whanganui, som har gett området dess namn. Floden är den lägsta sammanhängande farbara vattenleden i Nya Zeeland och är i strikt formell mening inte en del av nationalparken. I ekologiskt och geologiskt avseende är den dock en betydelsefull integrerad del av området. 

Parkens fågelfaunan innehåller flera för Nya Zeeland edemiska arter. Särskilt uppmärksammad är populationen av kiwi (Apteryx mantelli) som är den största på hela Nordön och den inhemska blå ankan (Hymenolaimus malacorhynchos), på maori kallad ”whio”. De två för Nya Zeeland inhemska fladdermössen, Chalinolobus tuberculata och Mystacina tuberculata, finns också i parken, liksom 18 arter av inhemska fiskar. Införda djur som getter, hjortar, grisar, klätterpungdjur och råttor har orsakat problem för den ursprungliga växtligheten och djurlivet i parken och omfattas därför nu av olika kontrollåtgärder, som jakt.

Parken har även en rik kulturhistoria som boplats för maorier sedan minst 600 år. Europeiska missionärer började verka i området omkring 1840-talet och efter det började fler och fler kapell och byar byggas i trakten. Regelbunden färjetrafik har funnits på Whanganuifloden sedan år 1891.

Referenser 
 Department of Conservation information on Whanganui National Park 

Nationalparker i Nya Zeeland
Nordön
Naturskyddsområden bildade 1986
Eva Säfström

Eva Kristina Säfström född i Stockholm 9 oktober 1770, död 20 april 1831 i Ystad, var en svensk skådespelare och korist.

Säfström var dotter till bruksinspektören Johan Fredrik Säfström och Brita Christina Lindholm och tvillingsyster till Eleonora Säfström. Hon anställdes tidigt vid Operans kör med sin tvillingsyster: 1785 nämns en ”m:ll Säfström”, och året därpå en m:ll Säfström den äldre och en m:ll Säfström den yngre, båda med en lön på 30. Mellan 1787 och 1789 var endast Eva anställd vid Operan, med en lön på 40. Hon turnerade 1787 i Antonio Bartolomeo Spinacutas trupp, och uppträdde då bland annat i Spektakelhuset i Gävle. Eftersom denna trupp bestod av aktörer utlånade från Stenborgs Teater, borde hon redan då vara engagerad där, även om hon ännu inte fått kontrakt. Hon var mellan 1788 och 1794 engagerad vid Munkbroteatern, där hon debuterade som Serpilla i operan Colonien, där hennes syster gjorde huvudrollen.

Hon gifte sig 1820 med friherre Vilhelm Ludvig von Kaulbars (1764–1821), ryttmästare vid Mörnerska husarerna, och flyttade till Ystad. Paret fick två barn, dottern Fredrika Vilhelmina (1796–1877) samt sonen Gustaf Vilhelm (1802–1874). Hennes syster var bosatt med henne efter deras mors död 1807.

Källor 
 Johan Flodmark: Stenborgska skådebanorna: bidrag till Stockholms teaterhistoria, Norstedt, Stockholm, 1893

Noter

Vidare läsning 
 

Födda 1770
Kvinnor
Svenska skådespelare under 1700-talet
Svenska friherrinnor
Tvillingar
Avlidna 1831
Svenska operasångare under 1700-talet
Befälsföreningen Militärtolkar

Befälsföreningen Militärtolkar (även känd som MT, Militärtolkföreningen, Militärtolkarna) samlar militärtolkar, förhörsledare och personer med liknande utbildning och/eller befattning inom Totalförsvaret. Föreningen har av tradition varit och är mycket nära sammanbunden med Försvarets Tolkskola även om Befälsföreningen Militärtolkar i själva verket är sex år äldre. Föreningen bedriver en omfattande verksamhet på ideell basis innefattande ett stort kursutbud inom språk och informationsinhämtning, föreläsningar, ett mentorprogram, med mera. Föreningstidningen Hugin&Munin utkommer med fyra nummer per år. 

Befälsföreningen Militärtolkar grundades 1951 och är ett frivilligt försvarsförbund med särskild kompetensinriktning inom Försvarsutbildarna. 

Befälsföreningen Militärtolkar har sedan länge ett nära samarbete med stora delar av Försvarsmakten, främst Försvarets Tolkskola, Försvarsmaktens underrättelse- och säkerhetscentrum och Högkvarteret. Sedan länge finns också ett nära samarbete med UD och 2006 etablerades ett samarbete med Folke Bernadotteakademin.

Referenser 
Karin Bülow Orrje. ”Ordet är deras vapen”. Värnpliktsnytt, 18 september 2007. Läst 29 september 2008. 
Anders Billing, "Elitutbildningen som fostrar näringslivets toppar", Dagens Industri, 28 oktober 2002.

Externa länkar 
Befälsföreningen Militärtolkars webbplats
Medlemstidningen Hugin&Munins arkiv
FM UndSäkC
Intresseföreningar i Sverige
Organisationer bildade 1951
Enzo Maiorca

Enzo Maiorca, även stavat Majorca, född 21 juni 1931 i Syrakusa på Sicilien, död 13 november 2016 på samma plats, var en framgångsrik italiensk fridykare.
 
Han var den förste att i tävlingssammanhang dyka mer än 50 meter. Maiorca höll 13 världsrekord i "no limit"-klassen mellan 1960 och 1974. 

Filmen Det stora blå bygger på Maiorcas och hans rival Jacques Mayols uppväxt och tävlande.

Källor 

Födda 1931
Män
Italienska fridykare
Avlidna 2016
Louis le Maire (militär)

Abraham Louis le Maire, född 25 januari 1836 i Köpenhamn, död där 12 december 1913, var en dansk militär och kartograf.

Le Maire antogs som 17-åring till Den kongelige militære højskole, blev 1857 sekondlöjtnant i artilleriet, genomgick 1859-1861 nämnda högskolas stabsavdelning, blev premiärlöjtnant 1860 och anställdes därefter vid danska generalstabens topografiska avdelning. I december 1863 blev han adjutant vid överkommandot och deltog i dansk-tyska kriget 1864. Åren 1864-1865 var han adjutant vid andra generalkommandot, varifrån han återvände till den topografiska avdelningen och förblev där under återstoden av tjänstetid (fram till januari 1901), bortsett från åren 1867-1870, då han var kapten och kompanichef vid andra artilleribataljonen. Le Maire, som dessutom 1876-85 var lärare i teckning vid officersskolan, utnämndes 1882 till överstelöjtnant (1888 till överste) och chef för generalstabens topografiska avdelning. Vid avgången från armén fick han generalmajors grad.

Under hans ledning slutfördes mätningen i skalan 1:20 000 av hela Danmark, medan en ny mätning av landet öster om Stora Bält, vilken vilade på betydligt bättre grund påbörjades. En atlas i skalan 1:40 000 över Jylland (kopparstick), ett verk av monumental betydelse, blev också fullbordad, medan fotolitografin bringades till fullkomlighet och bland annat användes till framställning av en fullständig Danmarksatlas i skalan 1:100 000. Denna verksamhet belönades 1894 med förtjänstmedalj i guld, och året därpå blev han ordförande i kommissionen för Danmarks geologiske undersøgelse. Dessutom ledde han 1896-1900 den första uppmätningen och kartläggningen av Färöarna. Han var vidare en av stiftarna till soldathemmet i Köpenhamn (1882) och ledamot av styrelserna för Efterslægtselskabet och Det Geografiske Selskab samt ordförande för Selskabet for Historie, Litteratur og Kunst.

Källor

Danska generaler
Danska kartografer
Personer i Danmark under 1800-talet
Personer från Köpenhamn
Födda 1836
Avlidna 1913
Män
Ugglan
DBL
Salmonsens