kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Transparens (optik)

Transparens (även genomskinlighet, genomsynlighet eller pelluciditet) är en materialegenskap som innebär att ljus släpps igenom, och att detaljer bakom det transparenta materialet kan urskiljas klart, till skillnad från translucens (genomlysande). Vanligt fönsterglas, vatten och bergkristall är transparenta för synligt ljus. Färgade genomskinliga ämnen är absorberande för vissa färger i det synliga spektrumet. Ett homogent brytningsindex beskriver växelverkan mellan ljuset och det genomsynliga materialet. Ljuset utbreder sig längs räta linjer.

Frånvaro av absorption 

Transparenta och genomlysande material absorberar inte ljusenergin. Det beror på att ljusets fotoner inte har rätt energi för att göra excitationer i materialets molekyler eller kristallgitter. För synligt ljus är det elektronernas excitationer som är relevanta, medan infraröd strålning kan absorberas av atomernas rörelser.

I metaller kan ljus inte utbreda sig. Ljuset reflekteras vid ytan. Det är bara vid frekvenser högre än plasmaoscillationen som metaller kan bli transparenta. För alla vanliga metaller ligger plasmafrekvensen i det ultravioletta området.

Fria atomer kan absorbera ljus bara när fotonernas energi stämmer med en övergång till ett exciterat tillstånd. Detta ger upphov till absorptionslinjer, men för andra frekvenser är gasen transparent. Samma sak gäller molekyler. Molekyler som kväve och syre kan inte exciteras över ett brett område från infraröd till långt i det ultravioletta. Det är vattenånga och koldioxid som absorberar infrarött och det är ozon som absorberar UV.

I fasta ämnen ligger elektronernas energinivåer utspridda över olika kontinuum, som man kallar band. Elektronerna i de kemiska bindningarna har energier inom valensbandet. I icke-metaller är valensbandet separerat från de oockuperade tillstånden i det så kallade ledningsbandet. Skillnaden i energi mellan ledningsbandets botten och valensbandets topp kallas bandgap. Om detta gap är större än fotonenergin för violett ljus (ungefär 4 eV), kan det synliga ljusets fotoner inte absorberas. Ämnet är transparent för allt synligt ljus. Till exempel har diamant ett bandgap på 5,4 eV. Zinkselenid har ett bandgap på 3,6 eV. Violett och blått absorberas, men för andra våglängder är ämnet transparent. Resultatet av den här subtraktiva färgblandningen är att ZnSe ser gult ut, komplementfärgen.

Det finns ingen absolut skillnad mellan transparent och absorberande. Beers lag ger vid varje våglängd en absorbans eller absorptionslängd. Den kan vara mycket stor, som i glas som används i fiberkabel. I ZBLAN fluoridglas kan denna längd vara så stor som 1000 km.

Se även 
 Opacitet
 Vit

Externa länkar 

Optik
Transparens (musik)

Transparens är ett musikvetenskapligt ord som betyder genomsynlighet och kan även användas då t.ex. en orkesters ljudbild beskrivs. Att ljudbilden är transparent innebär att den är klar och öppen.

Se även

Faktur

Musiktermer
Transparens (datalogi)

En dataförbindelse sägs vara transparent om alla tecken vidarebefordras exakt i den form de inmatats. Exempelvis styrtecken utförs inte, men dess kod sänds vidare. En krypterad förbindelse måste vara transparent. Om kryptomeddelandet skulle råka innehålla 10 st tecken för ny sida i följd (FF = form feed) ska mottagande skrivare inte mata ut 10 tomma pappersark utan i stället skriva FF  eller eventuellt ↵ 10 gånger, vilket sedan vid dekrypteringen ska översättas till något meningsfullt innehåll enligt de regler som gäller för ifrågavarande kryptosystem.

Datorkommunikation
Kryptologi
Nyanser

Nyanser är en dansbandslåt om mogen kärlek, skriven av Rose-Marie Stråhle och först inspelad med Streaplers 1977 på albumet Drivin'. 

Låten fanns med på många svenska dansbands repertoarer under många år, och finns utgiven på skiva med bland andra Jigs (1977). , Vikingarna (1982) , Simons (1990).   och Lasse Stefanz (1995). Arrangemangen varierar beroende på band.

Vikingarna gjorde en nyinspelning av sin version 2004.

Anne-Lie Rydé tolkade låten 2010 på dansbandstributalbumet Dans på rosor  .

Källor

Fotnoter

Låtar av Rose-Marie Stråhle
Svenska dansbandslåtar
Sånger 1977
Svenskspråkiga sånger
Öronmuffar

Öronmuffar är en huvudbonad som bärs för att värma bärarens ytteröron, bestående av två dynade öronkåpor av textil (muffarna), en över vardera öra, sammankopplade med en diademformad skena som träs på ovansidan av huvudet. 

Hörselkåpor liknar öronmuffar.

Se även 
Muff
Rattmuff

Huvudbonader
Hörselskydd

Hörselskydd är en typ av säkerhetsutrustning som används för att skydda öronen från buller.

Vanliga typer är öronproppar och kåphörselskydd. Vid enformigt bullrigt arbete kan man bära kåpskydd med inbyggd radio.

I arbetslivet 
Regler om buller i arbetslivet finns i Arbetsmiljöverkets föreskrift Buller (AFS 2005:16). Föreskrifterna innehåller bland annat gränsvärden för hörselskaderisk. Gränsvärdet för buller över en 8-timmars arbetsdag är 85 decibel (A-viktat). Insatsvärdena ligger mellan 80 och 85 dB(A) Om bullerexponeringen är lika med eller överstiger insatsvärdena ska arbetstagaren få tillgång till hörselskydd. Även hörselundersökning ska erbjudas. Arbetsplatser ska då även ha skyltar som talar om att det är risk för hörselskada och att hörselskydd ska användas.

Konserter, disco etc. 
I Tyskland anger normen DIN 15905-5:2007-11 gränsvärdet 99 dB under 30 minuter för elektriskt förstärkt ljud vid musikevents etc. Om nivån kommer att överskrida 95 dB(A) skall hörselskydd ställas till förfogande.

Effektivitet 

Bullerdämpningen för arbetstagarna var mycket instabil. Den genomsnittliga bullerdämpningen är betydligt lägre än den som gäller för laboratoriecertifieringen (SNR), och för många arbetstagare är den nära noll.

Vetenskapliga studier har visat att sannolikheten för hörselskador inte minskar nämnvärt.

Experter rekommenderar att man väljer skyddsutrustning individuellt och mäter den faktiska bullerdämpningen för varje arbetstagare.

Se även
 Arbetsmiljö i Sverige
 Öronmuffar

Referenser

Externa länkar 
 Arbetsmiljöverket

Huvudbonader
Hörsel
Skyddsutrustning

Ear protectors
Hearing protection fit-testing
Andreas Hanson

John Åke Andreas HansSon, född 19 december 1969 i Sankt Johannes församling i Malmö, är en svensk dirigent.

Andreas Hanson gick i grundskolan vid Adolf Fredriks Musikklasser och i gymnasium vid Södra Latin, därefter påbörjade han sina studier vid Kungliga Musikhögskolan i Stockholm, där han 1987–93 var elev i trumpetklassen och 1993–96 i dirigentklassen.

År 1990 anställdes han, blott tjugo år gammal, som solotrumpetare i Stockholms Blåsarsymfoniker och under hösten samma år studerade han trumpetspel i New York för Philip Smith, som är solotrumpetare i New York Philharmonic. 
Hösten 1995 studerade han hos Sir Andrew Davis och BBC Symphony Orchestra i London. Studierna fortsatte han hos Carlo Maria Giulini i Milano med betoning på italiensk opera- och orkesterrepertoar under hösten 1995.

Andreas Hanson har fått Kungliga Musikaliska Akademiens stora utlandsstipendium två gånger och 1999 erhöll han Crusellstipendiet för unga svenska dirigenter.

Bland de orkestrar han har dirigerat finns Kungliga Filharmoniska Orkestern, Kungliga Hovkapellet, Sveriges Radios symfoniorkester, Helsingborgs Symfoniorkester, Sundsvalls kammarorkester, Västerås Sinfonietta, Gävle Symfoniorkester, Svenska kammarorkestern, Göteborgsmusiken och Dalasinfoniettan, Göteborgs symfoniker, Malmö Symfoniorkester, Folkoperans Orkester, Norrköpings symfoniorkester och Radiokören.

Mellan 1998 och 2010 var Andreas Hanson musikdirektör vid Marinens musikkår.

Andreas Hanson har bland annat dirigerat Mozarts operor Figaros bröllop och Così fan tutte, Menottis "Ahmal och de nattliga besökarna", Rehnkvists "Sötskolan" och Rimskij-Korsakovs "Mozart och Salieri".

Andraes Hanson har på Kungliga Operan dirigerat baletterna Nötknäpparen, Dansvurmen och Tillfället gör tjuven.

Andreas Hanson har även anlitats som dirigent i bland annat Danmark, Norge, Ryssland, Storbritannien, Polen och Litauen. I Storbritannien debuterade han 2000 vid BBC Proms med ett uruppföranden av brittisk musik .

Åren 1995–2008 var Andreas Hanson lärare i dirigering och orkesterspel vid Kungliga Musikhögskolan i Stockholm. 2004 tillträdde han en tjänst som adjunkt i orkesterdirigering vid samma skola.

Åren 2007–2012 var Andreas Hanson konstnärlig ledare för den klassiska musikfestivalen Vallbyfestivalen samt dess orkester Vallby Sinfonietta vilka han grundade och drev tillsammans med sin hustru Kristina Hanson.

Andreas Hanson är konstnärlig rådgivare för barn- och ungdomsverksamheten hos Svenska Kammarorkestern.

Andreas Hanson invaldes som akademiledamot i Kungliga Örlogsmannasällskapet 2008.

Sedan september 2018 är Andreas Hanson musikdirektör vid Arméns musikkår.

Referenser

Externa länkar 
Fakta om Andreas Hanson hos Svensk Konsertdirektion AB

Svenska dirigenter
Svenska trumpetare
Födda 1969
Män
Ledamöter av Kungliga Örlogsmannasällskapet
Levande personer
Musiker från Malmö
Svenska militärmusiker
Svenska musiker under 2000-talet
Dolly Daggers

Dolly Daggers är ett svenskt rock/punk/pop-band från Malmö, grundat 2004. Bandet har starka referenser till 1980-talet och säger sig vara influerade av band som The Cure, New Order, Turbonegro och Madonna. Bandet har haft en del framgångar i bland annat Sverige, Danmark, Tyskland och England. De är mest kända för sina expressiva och oförutsägbara liveframträdanden vilka ofta har en touch av performance art.

Sedan december 2007 är de signade av Roasting House Records.

Medlemmar
 Ludvig Sersam (sång,  Anders Alexander Nilsson (trummor)
 Jonatan Sersam (synthesizer, munspel) Mattias Welin (Elbas)
 Simon Söfelde (Gitarr)

 Diskografi 

EP
 2005 – Dolly Daggers.
 2007 – Circle line Singlar 
 2006 – Never Ending Musikvideor 
 2006 – Never Ending'' regisserad av Martin Chab
Best Foreign Music Video vid Moondance International Film Festival 2007, i Hollywood.

Official Selection vid ReelHeart Toronto International Film Festival, 4th Queens International Film Festival, 1st Buffalo Niagara International Film Festival, Montana Independent Film Festival

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Dolly Daggers:s webbplats
 
 Roasting House Records
 Moondance International Film Festival

Svenska pop- och rockgrupper
Dorita Fairlie Bruce

Dorita Fairlie Bruce, född 1885, död 1970, var en brittisk barnboksförfattare, som skrev populära böcker om flickor på internatskola.

Böcker översatta till svenska 
Dimsie, 1950 (Dimsie goes to school)
Dimsie i trean, 1951 (Dimsie moves up)
Dimsie griper in, 1952 (Dimsie moves up again)
Dimsie som ordningsman, 1953 (Dimsie among the prefects)

Externa länkar
Flickpensionsboken: https://web.archive.org/web/20070206195620/http://home.swipnet.se/flickbok/flickp.htm

Källor

Litteratur 
Eva Margareta Löfgren, "SCHOOLMATES OF THE LONG-AGO." Motifs and Archetypes in Dorita Fairlie Bruce's Boarding School Stories. Diss. Sth 1993

Födda 1885
Avlidna 1970
Brittiska författare av barn- och ungdomslitteratur
Kvinnor
Krigarens själ

Krigarens själ, Once Were Warriors, nyzeeländsk film från 1994 baserad på Alan Duffs bok med samma namn. Filmen fick en uppföljare, Krigarens hjärta.

Handling
Beth kommer från en fin familj som ogillar hennes giftermål med Jake för 18 år sedan. De har fått fem barn, men familjen håller på att glida isär på grund av Jakes alkoholproblem. Barnen tar avstånd från honom eftersom han misshandlar Beth när han är full. Den äldste sonen har hamnat i ett gäng. Den näst äldste sonen står åtalad för diverse brott. Dagen innan rättegången misshandlar Jake Beth så svårt att hon inte kan följa med till rättegången och sonen döms till ungdomsfängelse. Under en av Jakes suparkvällar våldtas hans äldsta dotter av en av hans suparbröder och hon hänger sig. Till slut fattar Beth mod till att lämna Jake för att bygga en ny framtid för sig själv och barnen.

Om filmen
Filmen är inspelad i Auckland och hade världspremiär den 2 september 1994 vid filmfestivalen i Venedig. Den hade svensk premiär den 13 oktober 1995 och är tillåten från 15 år.

Rollista
Rena Owen - Beth Heke 
Temuera Morrison - Jake Heke 
Mamaengaroa Kerr-Bell - Grace Heke 
Julian Arahanga - Nig Heke 
Taungaroa Emile - Boogie Heke 
Rachael Morris Jr. - Polly Heke 
Joseph Kairau - Huata Heke
Cliff Curtis - Uncle Bully

Utmärkelser
1994 - Festival des Films du Monde (Montréal) - Bästa skådespelerska, Rena Owen (delat med Helena Bergström för Sista dansen)
1994 - Festival des Films du Monde - Grand Prix des Amériques, Lee Tamahori
1994 - Festival des Films du Monde - Ekumeniska juryns pris, Lee Tamahori 
1994 - Festival des Films du Monde - Publikens pris, Lee Tamahori 
1994 - New Zealand Film and TV Awards - Film Award - Bästa regi, Lee Tamahori 
1994 - New Zealand Film and TV Awards - Film Award - Bästa redigering, Michael Horton
1994 - New Zealand Film and TV Awards - Film Award - Bästa film, Robin Scholes
1994 - New Zealand Film and TV Awards - Film Award - Bästa filmmusik, Murray Grindlay och Murray McNabb
1994 - New Zealand Film and TV Awards - Film Award - Bästa unga skådespelare, Taungaroa Emile
1994 - New Zealand Film and TV Awards - Film Award - Bästa manliga dramaskådespelare, Temuera Morrison
1994 - New Zealand Film and TV Awards - Film Award - Bästa kvinnliga biroll, Mamaengaroa Kerr-Bell
1994 - New Zealand Film and TV Awards - Film Award - Bästa manus, Riwia Brown
1994 - New Zealand Film and TV Awards - Film Award - Bästa soundtrack, Kit Rollings, Ray Beentjes, Michael Hedges och Graham Morris
1994 - San Diegos internationella filmfestival - Bästa skådespelerska, Rena Owen 
1994 - Filmfestivalen i Venedig - Anicaflashpriset, Lee Tamahori 
1995 - Australian Film Institute - Bästa utländska film, Robin Scholes
1995 - Fantasporto - Kritikernas specialpris, Lee Tamahori
1995 - Fantasporto - International Fantasy Film Award - Bästa skådespelerska, Rena Owen
1995 - Rotterdams internationella filmfestival - Publikens pris, Lee Tamahori

Källor

 
  
Filmer 1994
Nyzeeländska dramafilmer
Clippertonön

Clippertonön (franska Île Clipperton eller Île de la Passion, spanska Isla de la Pasión) är en mindre obebodd korallatoll i östra Stilla havet, knappt 1 000 kilometer väster om Centralamerika, ungefär mitt emellan Panama och Honululu. Ön tillhör Frankrike och är formellt en separat administrativ enhet. Tidigare förvaltades den från Franska Polynesien, ett territoire d'outre-mer beläget omkring 4 000 km västerut.

Geografi 
Clipperton omsluter en lagun på omkring 30 km², men en landarea på bara 1,7 km². Den högsta höjden Rocher Clipperton är belägen 28 m ö.h.. Ön täcks till större delen av kokospalmer och låg vegetation samt har ett mycket varierande djurliv.

Historia 
Möjligen besöktes Clippertonön redan år 1521 av Ferdinand Magellan. Den besöktes i varje fall av spanjoren Alvaro Saavedra Cedrón år 1528. Den engelske piraten John Clipperton, som sedermera namngett ön, besökte ön omkring 1704 och använde den möjligen som sin bas. Ett äldre namn var Île de la Passion som 1711 gavs ön av de franska upptäckarna Martin de Chassiron och Michel Du Bocage som också kartlade ön. Från 1858 har Frankrike officiellt gjort anspråk på Clippertonön, även Mexiko hävdade länge suveränitet över ön.

Guanoförekomster exploaterades under början av 1900-talet, och ön koloniserades av mexikanska arbetare med familjer - som mest över 100 människor inklusive flera barn. De var dock beroende av regelbundna fartyg med förnödenheter från Mexiko. Under oroligheter i Mexiko på 1910-talet upphörde fartygen att komma, och kolonin drabbades av svält och sjukdom. Till slut kvarstod bara en man, Victoriano Álvarez, som inledde ett terrorvälde mot de kvarvarande kvinnorna fram till 18 juli 1917 då han dödades av en 20-årig kvinna. Några dagar senare räddades de sista överlevande kvinnorna och barnen – färre än 10 personer – av det amerikanska fartyget USS Yorktown. 1931 gav en italiensk skiljedom Frankrike suveränitet över ön. Guanolagren var då uttömda. Öns statsrättsliga ställning hade på tillskyndan av franske ministern i Stockholm på franska statens uppdrag 1912 utretts  av den svenske kulturgeografen och riksbibliotekarien Erik Wilhelm Dahlgren.

Ön räknas som eget land för radioamatörer och har besökts ett antal gånger av amatörradioexpeditioner under de senaste decennierna. Öns isolerade läge och att den är obebodd gör att varje sådan expedition kostar motsvarande miljonsummor i svensk valuta att genomföra varför det krävs många sponsorer. All utrustning, mat, vatten etc. måste medföras.

Referenser

Externa länkar 
 Om Clipperton
 Om Clipperton av Franska förvaltningen
 Om Clippertonöns geografi

Nordamerikas öar
Avhängiga territorier i Oceanien
Frankrikes avhängiga territorier
Korallrev
Territorier associerade med Europeiska unionen
Lista över avsnitt av Rederiet

Detta är en avsnittsguide till Rederiet. Serien sändes i SVT mellan augusti 1992 och april 2002.

Säsongsöversikt

Avsnitt

Säsong 1 
''Rederiet'' (säsong 1) sändes mellan den 20 augusti och 17 december 1992. Huvudförfattare var Björn Gunnarsson. Säsong 2 Huvudförfattare denna säsong var Björn Gunnarsson. Säsong 3 Huvudförfattare denna säsong var Björn Gunnarsson (avsnitt 1-3) och Magnus Lind och Charlotte Lesche (avsnitt 4-12). Säsong 4 Huvudförfattare denna säsong var Magnus Lind och Charlotte Lesche. Säsong 5 Huvudförfattare denna säsong var Magnus Lind och Anna Fredriksson. Säsong 8 Huvudförfattare denna säsong var Bror Yngve Anderson. Säsong 9 Huvudförfattare denna säsong var Bror Yngve Anderson. Säsong 10 Huvudförfattare denna säsong var Bror Yngve Anderson. Säsong 11 Huvudförfattare denna säsong var Bror Yngve Anderson. Säsong 12 Huvudförfattare denna säsong var Camilla Ahlgren och Hans Rosenfeldt. Säsong 13 Huvudförfattare denna säsong var Camilla Ahlgren och Hans Rosenfeldt. Säsong 14 Huvudförfattare denna säsong var Camilla Ahlgren och Hans Rosenfeldt. Säsong 15 Huvudförfattare denna säsong var Camilla Ahlgren. Säsong 16 Huvudförfattare denna säsong var Camilla Ahlgren. Säsong 17 Huvudförfattare denna säsong var Camilla Ahlgren. Säsong 18 Huvudförfattare denna säsong var Camilla Ahlgren. Säsong 19 Huvudförfattare denna säsong var Camilla Ahlgren. Säsong 20 Huvudförfattare denna säsong var Camilla Ahlgren.'''

Källor 

Rederiet
Rederiet
Boundary County

Boundary County är ett administrativt område i delstaten Idaho, USA, med 10 972 invånare (2010). Den administrativa huvudorten (county seat) är Bonners Ferry.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau har countyt en total area på 3 311 km². 3 287 km² av den arean är land och 24 km² är vatten.

Angränsande countyn  
 Lincoln County, Montana - öst
 Bonner County - syd
 Pend Oreille County, Washington - väst
 Central Kootenay Regional District, Kanada - nord

Referenser 

 
Stater och territorier bildade 1915
Carl Axel Ekholm

Carl Axel Ekholm, född 3 januari 1845 i Sund i Östergötland, död 30 mars 1932 i Brännkyrka församling i Stockholms län, var en svensk arkitekt och Uppsalas första stadsarkitekt perioden 1878–1912.

Biografi
Ekholm gick Norrköpings tekniska elementarskola 1860–1863 och Kungliga Akademien för de fria konsterna 1864–1868. Han var sedan anställd vid olika arkitektkontor 1870–1876 innan han blev stadsingenjör och byggmästare i Oskarshamn 1877, och slutligen stadsarkitekt i Uppsala 1878–1912.

Han är begravd på Uppsala gamla kyrkogård.

Verk i urval 

Carl Axel Ekholm arbetade samtidigt med arbetet som stadsarkitekt även som privatpraktiserande arkitekt, och ritade under sin verksamma tid i Uppsala omkring 150 byggnader. 
Han ritade de flesta nyrenässanshusen från 1880-talet i Uppsala, av vilka mindre än hälften står kvar, och han skapade även några byggnader i nybarock och jugend, till exempel det brungula Jugendhuset vid Vaksala torg. Ett av Ekholms hus revs (trots protester) så sent som 2005, då Bodénska huset fick lämna plats för det hårt kritiserade bygget av Uppsala Konsert & Kongress.

Nybyggnader 
 Gästrike-Hälsinge nation (modifierade ursprungsritningar av J.E. Söderlund), Uppsala 1880
 Tekniska skolan, Uppsala 1883 
 Baptistkyrkan, Uppsala, 1886
 Norrlands nation, Uppsala 1887–1889 (fasaden mot Fyrisån av I.G. Clason) 
 Gravkapell på Uppsala gamla kyrkogård 1882–1883 
 Hyreshus vid Österplan 13, Uppsala 1888 
 Dragarbrunnsgatan 48 (kvarteret Oxen), Uppsala 1889 
 Flickskolan Magdeburg (kvarteret Ånäbben), Uppsala 1890
 Regnellianum, institutionsbyggnad, Uppsala 1891–1892 
 Tiunda tingshus, S:t Persgatan 21, Uppsala 1901 
 Rappska huset, Sysslomansgatan 15, Uppsala 1907 (rivet)

Kyrkorestaureringar  
Uppland: Morkarla kyrka 1891, Films kyrka 1892
Västmanland: Harbo kyrka 1892
Hälsingland: Delsbo kyrka 1892, Alfta kyrka 1893

Bilder

Referenser

Noter

Tryckta källor 

Harnesk, Helena (2002). "Carl Axel Ekholm - Uppsalas förste stadsarkitekt". Lambert, Lars (red). Uppsalas arkitekter och arkitekternas Uppsala: från domkyrkan till Ångströmlaboratoriet. Uppsala: Kornhuset 2002. sid 78–90.   Libris 8837804

Externa länkar 

Flerbostadshus och affärshus från Uppsala kommun
Bild: Carl Axel Ekholm med familj (1899) från Uppsala universitetsbibliotek

Svenska arkitekter under 1900-talet
Män
Födda 1845
Avlidna 1932
Uppsalas stadsarkitekter
Personer från Sunds socken
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Idaho County

Idaho County är ett administrativt område i delstaten Idaho, USA, med 16 267 invånare (2010). Den administrativa huvudorten (county seat) är Grangeville.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau har countyt en total area på 22 021 km². 21 975 km² av den arean är land och 46 km² är vatten.

Angränsande countyn 
 Clearwater County - nord
 Missoula County, Montana - nordöst
 Ravalli County, Montana - öst
 Lemhi County - sydöst
 Valley County - syd
 Adams County - sydväst
 Wallowa County, Oregon - väst
 Nez Perce County - nordväst
 Lewis County - nordväst

Orter 
 Cottonwood
 Elk City
 Ferdinand
 Grangeville (huvudort)
 Kamiah (delvis i Lewis County)
 Kooskia
 Riggins
 Stites
 White Bird

Referenser 

 
Stater och territorier bildade 1864