kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Småkakor

Småkakor är små, söta, spröda kakor, som oftast är gjorda på mördeg.

Beskrivning 
Småkakor har stor variationsrikedom både till form och till ingredienser. Mandel och nötter är vanliga smaksättare. Vaniljsocker, kokos, kanel, havregryn, kakao och sirap är andra vanliga ingredienser. För att få en extra spröd kaka tillsätts bikarbonat (egentligen natriumbikarbonat, som är en äldre benämning för den moderna kemiska termen natriumvätekarbonat). I vissa kakrecept förekommer hjorthornssalt för samma ändamål, med ännu kraftigare verkan.

Det är internationellt vanligt att servera en enstaka småkaka till en kopp kaffe eller te efter maten. I Sverige serveras traditionellt småkakor som sista del på ett kaffebord (bulle, mjuk kaka, småkakor). Det bör då helst finnas mer än en sorts småkakor (därav begreppet sju sorters kakor).

Mördeg 
Mördeg består av hårt matfett (smör eller margarin), socker och vetemjöl. Detta blandas till en fast konsistens som inte kletar på händer och bakbord. En del recept innehåller också äggula. Deg med äggula är lättare att kavla. Mördeg går enkelt att göra själv, men finns även att köpa från matbutiker som halvfabrikat.

Bakgrund 
Redan under medeltiden fanns yrkesbagare i Sverige; huvudsakligen bakades kringlor vilket även är känt från kontinenten sedan 400-talet. Pepparkakor har bakats sedan 1444 vid klostret i Vadstena. På 1720-talet hade Stockholm femton "kaffehus", där kaffet serverades med vetebröd enligt franskt manér. Tidvis var dock kaffedrickande förbjudet. Då kaffe åter blev tillåtet 1822 började man även servera det med småkakor, men för vanligt folk var ingredienserna i regel för dyra.

Under 1800-talet utvecklades fler och fler recept på kakor, och en viss tävlingsinstinkt hos värdinnorna var troligen orsaken till att det skulle vara åtminstone sju sorter vid besök.

Klassiska småkakor 
Dröm
Pepparkaka
Bondkaka
Havreflarn
Finska pinnar

Se även 
Bakverk
Sju sorters kakor
Kakmonstret

Referenser

Externa länkar 
Finska pinnar, en klassisk småkaka

Bakverk
Mördeg

Mördeg är en deg som i sin klassiska form innehåller smör, vetemjöl, vatten och socker. Mängden socker kan variera beroende på ändamål, mer till småkakor och mindre till paj. Ibland inkluderas också ett ägg eller en äggula, och vattnet kan ibland uteslutas. Resultatet är en kort och kompakt deg som varken ska eller kan jäsa. Det är viktigt att inte bearbeta en mördeg för länge, det smälter smöret och ger sämre resultat efter gräddning. Av samma orsak är det bra med riktigt kylskåpskallt smör, kallt vatten och att bearbeta degen snarare med kniv eller hushållsassisent än händerna. Degen mår också bra av att vila i kylskåpet innan den ska bakas ut.

Det färdiga bakverket, småkakorna eller pajen, har ofta en ganska smulig konsistens. Degen kan smaksättas på en mängd olika sätt. Framför allt till småkakor är det vanligt att använda smakgivare som kakao, vaniljsocker, kanel, kardemumma, ingefära, kaffe, florsocker, nötter eller mandel. Med större mängder nötter eller mandel ändrar degen karaktär och det färdiga bakverket blir mindre smuligt och mer segt.
Bakning
Dorpats hovrätt

Dorpats hovrätt, eller Livländska hovrätten, var den tredje svenska hovrätten som inrättades. Hovrätten inrättades i Dorpat i dåvarande Svenska Livland under den svenska stormaktstiden av kung Gustav II Adolf år 1630. Dess domkrets omfattade först Livland, Ingermanland och Karelen. Genom 1634 års regeringsform överfördes Karelen till Åbo hovrätt.

Presidenter
1631– : Peder Eriksson Sparre 
1634–1642: Philip von Scheiding 
1646–1647: Gabriel Gabrielsson Oxenstierna af Croneborg (tillträdde aldrig)
1647–1661: Gustaf Bielke 
1661–1664: Gustaf Rosenhane (tillträdde aldrig)
1651–1662: Carl Mörner af Tuna 
1665– : Lars Claesson Fleming 
1679– : Pontus Fredrik De la Gardie 
1695–1699: Carl Bonde af Björnö
1705–1715: Carl Gustaf Frölich

Källor 

Svenska historiska domstolar
Hovrätter
Organisationer bildade 1630
Tartu
Karl II av Inre Österrike

Ärkehertig Karl II av Inre Österrike, född 3 juni 1540 i Wien, död 10 juli 1590 i Graz, var yngste son till kejsar Ferdinand I och Anna av Böhmen och Ungern.

Biografi
Efter hans fars död 1564 delades de habsburgska besittningarna mellan sönerna. Karl fick Inre Österrike och förlade sitt residens till Graz där han byggde upp en centralförvaltning för de länder som ingick i hans välde. 

Karl var troende katolik och försökte driva igenom motreformationen i sina länder enligt principerna fastlagda i religionsfreden i Augsburg. Mot detta stod ständerna som till största delen var protestantiska. De militära hoten från det osmanska riket som krävde ständernas ekonomiska och politiska stöd tvingade Karl slutligen till eftergifter. I religionspacifikationen i Graz 1572 beviljade han religionsfrihet för adeln och sex år senare även för borgare vid ett möte i Bruck an der Mur. 

Men 1579 möttes Karl, hans bror Ferdinand av Tyrolen och hans svåger Vilhelm V av Bayern i München och beslöt att genomföra en stegvis rekatolisering av sina länder. Redan 1572 hade Karl hämtat jesuiterna till Graz. 1585 grundade han universitetet i Graz som stod under jesuiternas styre. 

1587 lät han bygga ett mausoleum för sig själv och sin familj i Seckau, vilket räknas till de främsta byggnaderna i senrenässans och tidig barock i Steiermark.

Familj
Karl var gift med Maria av Bayern, dotter till Albrekt V av Bayern. De fick 15 barn, bl.a: 
 Anna av Österrike (1573–1598) – 1592 gift med Sigismund, kung av Sverige och Polen
 Maria Christina (1574–1621) – gift med Sigismund Báthory
 kejsar Ferdinand II (1578–1637) – 1. gift med Anna Maria av Bayern (1574–1616) – 2. gift med Eleonore av Gonzaga (1598–1655) 
 Margareta av Inre Österrike (1584–1611) – gift med kung Filip III av Spanien, mor till Anna av Österrike (1601–1666) och mormor till kung Ludvig XIV av Frankrike
 Ärkehertig Leopold V av Tyrolen (1586–1632), biskop i Passau och Straßburg – gift med Claudia de Medici (1604–1648)
 Konstantia av Inre Österrike (1588–1631) – 1605 gift med Sigismund, exkung av Sverige och kung av Polen
 Maria Magdalena av Inre Österrike (1589–1631) – 1608 gift med Cosimo II de' Medici
 Ärkehertig Karl av Inre Österrike (1590–1624) – biskop i Brixen och Breslau samt tyska ordens högmästare

Referenser 

Huset Habsburg
Män
Födda 1540
Avlidna 1590
Personer i Österrike under 1500-talet
Kvotkriteriet

Kvotkriteriet, även kallat d'Alemberts kriterium, är en sats inom matematisk analys som ger ett villkor för att en serie ska konvergera.

Låt  vara en talföljd. Då säger kvotkriteriet att serien
 
är absolutkonvergent, och därmed konvergent, om 
 
och att serien är divergent om 
. 
Notera att satsen inte säger något om fallet 
.
Kvotkriteriets betydelse för studium av potensseriers  konvergens blir tydligt då 
,
potensseriens konvergens kan utläsas för alla x som inte gör gränsvärdet lika med ett. Man kan visa att kvotkriteriet är ett svagare resultat än rotkriteriet.

Se även 
Konvergensradie

Matematiska serier

it:Criteri di convergenza#Criterio del rapporto (o di d'Alembert)
Inre Österrike

Inre Österrike (ty Innerösterreich) är de f d österrikiska länderna Steiermark, Kärnten, Krain, Trieste, Görz och Gradiska. Som politisk enhet existerade Inre Österrike inom ramen för de habsburgska arvdelningarna 1379/1411-1457 och 1564-1619. Residensstad för Inre Österrike var Graz.

Den första arvdelningen skedde 1379 i fördraget i Neuberg, när arvet efter hertigen Albrekt II delades mellan hans söner Albrekt III och Leopold III. 1411 flyttade hertig Ernst sitt residens till Graz. Hans son, kejsar Fredrik III återförenade de habsburgska besittningarna 1457 genom arv.

Den andra arvdelningen skedde 1564 mellan sönerna till kejsar Ferdinand I. Hans yngsta son Karl fick därvidlag Inre Österrike. Karl byggde upp ett självständigt styre som förenade de tillhörande länderna. Inre Österrike fick ansvaret för gränsskyddet mot det osmanska riket. 

När Ferdinand III av Inre Österrike hade blivit tysk-romersk kejsare 1619, återförenade han alla arvländer i sin hand. Efter det var inre Österrike ett militär- och förvaltningsområde under en ståthållare fram till mitten av 1700-talet. 

Historiska indelningar i Österrike
Johan av Österrike

Johan av Österrike (Johann Baptist Joseph Fabian Sebastian), född 20 januari 1782 i Florens, död 11 maj 1859 i Graz, var en österrikisk ärkehertig, son till dåvarande storhertigen av Toscana, sedermera kejsar Leopold II, och Maria Ludovika av Spanien.

Biografi
Johan skulle ursprungligen slå in på den militära banan. Under Napoleonkrigen var Johan fältmarskalk och generaldirektör för ingenjörs- och fortifikationsväsendet. I september 1800 fick han, med general Lauer vid sin sida, befäl över den mot Moreau uppställda österrikisk-bayerska hären, men besegrades i slaget vid Hohenlinden den 3 december samma år. Under kriget 1805 förde han befäl i Tyrolen. Där stödde han upproret mot Napoleon 1809 och övertog befälet över den södra armén. I Italien segrade han i slaget vid Sacile den 16 april 1809, men led nederlag vid Raab två månader senare. Efter att upproret i Tyrolen hade slagits ned och på grund av hans tysk-nationella sympatier förbjöds han att vistas i Tyrolen. 

Han flyttade till Steiermark, där han verkade fram till sin död. Han bidrog mycket till utvecklingen och moderniseringen av landet. År 1811 skänkte han sina privata naturvetenskapliga samlingar till landet med uppdraget ”att underlätta inlärningen och väcka kunskapstörsten” och lade därmed grunden till ett tekniskt-naturvetenskapligt läroverk (föregångare till det Tekniska universitetet Graz) och museum (Joanneum). 

Han initierade grundandet av ytterligare inrättningar som exempelvis Steiermarks landsarkiv, läroanstalten för bergsbruk (idag ett universitet), Steiermarks sparbank, Steiermarks lantbruksförening med mera. En viktig medarbetare i dessa strävanden var hans privatsekreterare Johann Zahlbruckner. Han förvärvade 1818 godset Brandhof nära Mariazell och skapade ett mönstergods. Han köpte också järnbruk och kolgruvor i Steiermark, samt en plåtfabrik. 

År 1829 gifte han sig med Anna Plochl (1804-1885), dotter till postmästaren i Aussee. På grund av äktenskapet kom han i konflikt med hovet och uteslöts från tronföljden. År 1850 upphöjdes hon slutligen till grevinna av Meran. Titeln bärs fortfarande av deras ättlingar. Ärkehertig Johan och Anna Plochl hade en son, Frans, greve von Meran (1839-1891). År 1841 köpte han godset Stainz som hemvist åt familjen.

Under den borgerliga revolutionen 1848 återvände ärkehertig Johan till politiken. Kejsar Ferdinand som flytt från sin upproriska huvudstad utnämnde sin farbror till sin ställföreträdare, och i Wien mottogs han som motståndare till Metternichs politik med glädje. I juni samma år valdes han av nationalförsamlingen i Frankfurt am Main till tysk riksföreståndare. Efter nationalförsamlingens misslyckande och upplösning nedlade han sin myndighet i december 1849. 

Han blev 1815 hedersledamot av Bayerska vetenskapsakademien. År 1846 gav kejsaren honom i uppdrag att utforma en österrikisk vetenskapsakademi, och stadgarna för denna antogs 1847.

Referenser
 

Österrikiska fältmarskalkar
Österrikes ärkehertigar
Huset Habsburg-Lothringen
Riksföreståndare
Steiermark
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Österrikiska militärer under 1800-talet
Födda 1782
Avlidna 1859
Män
Vårtormar

Vårtormar (Acrochordidae) är en familj i kräldjursunderordningen ormar som består av ett enda släkte, Acrochordus, med tre arter. 

Dessa är Arafuravårtorm (Acrochordus arafurae), liten vårtorm (Acrochordus granulatus) och Javavårtorm (Acrochordus javanicus).

Kännetecken 
Ett särskilt kännetecken för vårtormarna är skinnets utseende. Detta är pösigt och ser ut att vara flera storlekar för stort för ormen. De saknar större fjäll på kroppen som andra ormar har. Fjällen är istället mer som vårtor och det är från detta familjen har fått sitt namn.

Liten vårtorm blir vanligen 0,8 till 1,0 meter lång och Javavårtorm kan nå en längd av 1,9 till 2,7 meter.

Utbredning 
Vårtormar förekommer från södra Indien över Sydostasien till Nya Guinea och till norra Australien. De lever i varma, grunda tropiska vatten, i sötvattensmiljöer som sjöar, träsk, dammar och flodsystem, eller i brackvattenmiljöer, som flodmynningar. Den mindre vårtormen har även hittats i saltvatten.

Levnadssätt 
Vårtormar är anpassade till ett liv i vattnet och är i hög utsträckning vattenlevande. De kan ofta tillbringa långa perioder under vattnet och hålla andan i flera timmar. Djuren äter och jagar på natten, och under dagen gömmer de sig i växtligheten eller bland stenar. De är snabba i vatten men mycket klumpiga på land. De jagar genom att lägga sig i bakhåll för sina byten, som främst består av fiskar. Genom sitt speciella skinn kan de lättare hålla kvar bytet.

Honor föder 4 till 40 levande ungar (vivipari eller ovovivipari) per kull och födelsen sker i vattnet. Några honor av Arafuravårtorm behöver inte para sig för att föda ungar (partenogenes).

Hot 
Vårtormar blir alltmer ovanliga, främst på grund av att deras skinn bland annat används till att göra handväskor. Försök att hålla dem i fångenskap har gjorts, men utan större framgång.

Referenser

Tryckta källor 
 Sepkoski, Jack (2002). "A compendium of fossil marine animal genera (Reptilia entry)". Bulletins of American Paleontology 364: p.560.
 McDiarmid RW, Campbell JA, Touré T. 1999. Snake Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference, vol. 1. Herpetologists' League. 511 pp.  (series).  (volume).

Noter 

Ormar
Rotkriteriet

Rotkriteriet är en matematisk sats inom matematisk analys som ger ett villkor för att en serie ska konvergera.

Låt  vara en talföljd. 
Då säger rotkriteriet att serien
 
är absolutkonvergent, och därmed konvergent, om 

och att serien är divergent om 
. 
Notera att satsen inte säger något om fallet 
.
Rotkriteriets betydelse för studiet av en potensseries  konvergens inses genom att 
,
så potensseriens konvergens avgörs för alla  där gränsvärdet ej är ett. Det går att visa att rotkriteriet är ett starkare resultat än kvotkriteriet.

Se även
Konvergensradie

Matematiska serier

pl:Kryteria zbieżności szeregów#Kryterium Cauchy'ego
Clas Svahn

Clas Göran Lennart Svahn, född 12 april 1958 i Mariestad, är en svensk journalist och författare.

Svahn är utbildad vid Journalisthögskolan i Göteborg och är anställd vid Dagens Nyheter. Svahn är sedan 2023 ordförande i Riksorganisationen UFO-Sverige och är sedan 2017 ordförande i Arkivet för UFO-forskning, AFU, i Norrköping. Svahn är även redaktör för UFO-Sveriges tidskrift UFO-Aktuellt.

Stipendier 
2000: Journalistfondens stipendium

Bibliografi (i urval) 
  - en svensk närkontakt 1958 - tillsammans med Anders Liljegren
  - tillsammans med Gösta Carlsson
  - tillsammans med Göran Norlén
  - från flygande tefat till cirklar i sädesfälten
  - medförfattare
 
  - från dödsstrålar till mumiens förbannelse
 
  - från spöken till utomjordingar
  –  bilder av det okända
  - från grodregn och märkliga moln till solstormar och norrsken
 2018 – 
  – de okända bilderna och berättelserna från vår gåtfulla värld
  – en översikt 1908-2022

Referenser

Noter

Webbkällor 
Clas Svahn från Bokförlaget Semic
Clas Svahn på UFO-Sverige

Externa länkar 

 

Svenska bloggare
Födda 1958
Svenska journalister
Män
Svenska författare
Svenskspråkiga författare
Ufologer
Levande personer
Blå Flagg

Blå Flagg är en internationell miljöutmärkelse som beviljas badplatser och småbåtshamnar som uppfyller vissa kriterier som rör vattenkvalitet, säkerhet, service och miljöinformation. Blå flagg grundades 1985 av miljöförespråkare i Frankrike. Under det Europeiska miljövårdsåret 1987 etablerades Blå Flagg på flera håll i Europa. Idag leder organisationen Foundation for Environmental Education arbetet. Håll Sverige Rent har varit samordnare för Blå Flagg i Sverige 1994–2012, men därefter har Blå Flagg drivits av organisationen Blå Flagg Sverige.

Kvalitetsutmärkelse 

För att få utmärkelsen måste vissa krav på vattenkvalitet, säkerhet, service och miljöinformation uppfyllas. Uppfylls inte kraven vid en stickprovskontroll, så kan flaggan halas. Utmärkelsen måste sökas på nytt varje år.

Symbol 

Badplatser och hamnar med Blå Flagg får hissa en blå flagga, med blå vågor inne i en vit cirkel, som symboliserar de flaskposter man i början använde för att kartlägga varifrån skräpet kom.

Blå Flagg i Sverige 

Småbåtshamnen i Simrishamn fick som första hamn Blå Flagg 1994. År 1995 fick badstranden i Tylösand flaggan som första badstrand.

Källor 
 Håll Sverige Rent om Blå Flagg

Externa länkar 

 Blå Flagg-organisationen webbplats

Flaggor för organisationer
Miljövård
Miljömärkning
Småbåtshamnar
Bates dvärgantilop

Bates dvärgantilop (Neotragus batesi) är den näst minsta av världens antiloparter. Den hör hemma främst i regnskogarna i Nigeria, Kamerun, Gabon, Kongo-Brazzaville, Kongo-Kinshasa och Uganda.

Utseende 
Bates dvärgantilop är något större än guinea dvärgantilopen men de påminner väldigt mycket om varandra. De har en kort hals, svans, en krum rygg, smala ben och stora ögon. Färgen är rödbrun och de har en vit mage. Det är endast hanen som har horn som kan bli mellan 2 och 4 centimeter långa. Antilopen har en mankhöjd på mellan 25 och 32 centimeter och den kan väga 3 kilogram.

Levnadssätt

Socialt beteende 

Bates dvärgantilop är aktiv främst i skymningen och på nätterna. Den söker föda och hävdar revir parvis men ibland om det finns rikligt med föda kan flera par äta tillsammans. Deras diet består främst av löv, skott, knoppar, frön, fallfrukt och svamp.

Fortplantning 

Mycket om bates dvärgantilop fortplantning är okänt, men man vet att de får en kalv som brukar födas i november. Kalven diar i ungefär två månader. En Bates dvärgantilop har en livslängd på runt 6 år.

Predatorer 

Alla stora och medelstora rovdjur kan tänka sig att slå en bates dvärgantilop.

Källor

Gasellantiloper
Däggdjur i etiopiska regionen
Nazisploitation

Nazisploitation är en exploitationfilmgenre som under en kort men intensiv period mellan 1970- och början av 1980-talet resulterade i en mängd filmer, nästan uteslutande från Italien även om rörelsen startade i USA. Föga överraskande så är dessa filmer mycket kontroversiella och ofta utsatta för hård censur.

Genren kan också betraktas som en subgenre till kvinnofängelsefilm, då scenariot ofta är lika, den extra kryddan är att nazisploitationfilmer utspelar sig i koncentrationsläger med sadistiska nazister som plågoandar. Kvinnor sätts i fångenskap och tvingas genomgå diverse perversa strapatser, inte sällan i form av sadistiska experiment, för att slutligen lyckas rymma och ibland även hämnas på fångvaktarna. I vissa filmer hålls kvinnorna som sexslavar i bordelliknande inrättningar.

Det dokumentära värdet i dessa filmer är givetvis obefintligt. Men filmerna eller åtminstone enstaka scener i dem är ibland inspirerade av verkliga händelser och människor. Till exempel har några av experimenten i Ilsa, She Wolf of the SS faktiskt utförts av Josef Mengele, medan huvudkaraktären Ilsa är inspirerad av Ilse Koch som var kommendant vid Buchenwald.

Som en del av Quentin Tarantinos och Robert Rodriguez hyllning till exploitationfilmer, Grindhouse, så regisserade Rob Zombie en trailer för en påhittad nazisploitationfilm, Werewolf Women of the SS, med bland annat Nicholas Cage och Udo Kier som skådespelare.

Urval av filmer 
Ilsa, She Wolf of the SS (1974)
Deported women of the SS (1976)
SS Experiment Love Camp (1976)
Red Nights of the Gestapo (1977)
Horrifying Experiments of SS Last Days (1977)
Nazistdockorna, (1977)

Se även 
Exploitation
Kvinnofängelsefilm
Rape & revenge

Filmgenrer
Roadracing-VM 1982

Roadracing-VM kördes över 12 omgångar. 350-kubiksklassen kördes för sista året.

500GP 
Franco Uncini på Suzuki tog sin enda titel i 500GP efter att ha vunnit fem race.

Delsegrare

Slutställning

350GP 
Anton Mang vann den sista 350-titeln. Klassen som körts sedan första VM 1949 ströks från tävlingskalendern till nästa år.

Delsegrare

Slutställning

250GP 
Mästare blev Jean-Louis Tournadre efter en tuff kamp med Anton Mang. Tournadre hade till slut en poäng mer än Mang och tog sin enda VM-titel.

Delsegrare

Slutställning

125GP 
125GP vanns detta år av Ángel Nieto.

Delsegrare

Slutställning

50GP 
Stefan Dörflinger blev mästare.

Delsegrare

Slutställning

Källor 

 http://www.motogp.com/en/Results+Statistics/1982/
 http://racingmemo.free.fr/MOTO-GP-1982.htm

Roadracingsäsonger
Motorsportevenemang 1982
Eusebios (olika betydelser)

Det finns flera personer med namnet Eusebios:
Eusebius, påve
Eusebios av Caesarea, kyrkofader
Eusebios av Nikomedia, biskop, arian
Eusebius av Vercelli, biskop, helgon
Eusebios av Myndos, nyplatoniker
Branhamiter

Branhamiter, en gren inom den pentekostala Oneness-rörelsen, utomståendes beteckning på de många människor som ser världsevangelisten William Branham (1909–65) som den siste av den sista tidens sju stora profeter. Det finns oenighet om Branham menade att han själv var denne sjunde profet.

Den största gruppen finns i Demokratiska Republiken Kongo, där man uppskattar att det finns omkring 500 000 branhamiter.

Branham besökte Sverige på en Nordenturné 1950 och fick mycket uppmärksamhet, bland annat av ledaren för pingströrelsen i Sverige, Lewi Pethrus.
I Sverige finns Budskapsförsamlingen i Arvika under ledning av pastor Erling Eriksen.

Se även
Branhamism
United Pentecostal Church
Pentecostal Assemblies of the World

Antitrinitarism
Oneness-rörelsen
Eskatologi

en:Branhamism
Kid 'n Play

Kid 'n Play var en hiphop- och komikerduo från New York City, New York som hade sina glansdagar i slutet av 1980-talet och början av 1990-talet. Duon bestod av Christopher "Kid" Reid och Christopher "Play" Martin. Kid 'n Play spelade in tre album mellan 1988 och 1991 och medverkade i flera populära filmer, däribland House Party-filmerna, som alla var baserade på deras roller som musikartister.

Diskografi
Album

Singlar/EP
1987 - Last Night	
1988 - Gittin' Funky	
1988 - Do This My Way	
1988 - 2 Hype
1989 - Rollin' With Kid 'N Play	
1990 - Toe To Toe	
1990 - Funhouse (The House We Dance In)	
1990 - Back To Basix
1991 - Slippin' / Friendz	
1991 - Ain't Gonna Hurt Nobody
1994 - Bounce

Filmografi
1990 - 1991 – Kid 'N Play (animerad serie på NBC)

Externa länkar

Kid 'n Play på facebook

Amerikanska hiphopgrupper
Amerikanska komikergrupper
Roadracing-VM 1973

Roadracing-VM 1973 kördes över 11 omgångar för huvudklassen 500GP.

Monzatragedin
På våren kördes ett lopp på Monza i Italien då katastrofen blev ett faktum i 250cc, då Renzo Pasolini vurpade och drog med sig Jarno Saarinen ner. Båda omkom i olyckan och många förare skadades. Saarinen var under 1973 favorit till att vinna 500GP efter att ha inlett säsongen med två segrar, men ödet ville annat för den snabbe finländaren.

500GP
Mästare blev Phil Read, som sensationellt bröt Giacomo Agostinis dominans i klassen.

Delsegrare

Slutställning

125GP
Kent Andersson vann den första svenska titeln i Roadracing när han vann 125cc-klassen i VM. Han vann fem racesegrar. En annan svensk, Börje Jansson kom fyra och vann Sveriges Grand prix på Anderstorp.

Delsegrare

Slutställning

Källor 

 http://www.motogp.com/en/Results+Statistics/1973/
 http://racingmemo.free.fr/MOTO-GP-1973.htm

Roadracingsäsonger
Motorsportevenemang 1973
Jeff Dee

Jeff Dee, född 15 maj 1961, är en amerikansk tecknare och spelkonstruktör bosatt i Austin, Texas. Jeff Dee är en välkänd profil inom rollspelsvärlden då han redan som tonåring under 1970-talets slut var aktiv som illustratör och konstruktör av spelet Dungeons & Dragons.

Jeff Dee är också en uttalad ateist och är engagerad i Atheist Community of Austin där han bland annat medverkar i tv-programmet Atheist Experience och radioprogrammet the Non-Prophets.

Externa länkar
 Intervju med Jeff Dee, 22 juni 2014

Amerikanska illustratörer
Födda 1961
Män
Levande personer