kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Dahlgrenska stiftelsen

Dahlgrenska stiftelsen är en välgörenhetsstiftelse i Malmö, mest känd för sin numera rivna slottsliknande byggnad i stadsdelen Rörsjöstaden, där obemedlade personer kunde få bo gratis.

Hovjuveleraren Gustaf Dahlgren (1815-75) avled 1875 och efterlämnade en betydande förmögenhet som kom att bilda grunden för den bostadsstiftelse, som också skulle bära hans namn. Dahlgren själv upprättade aldrig några närmare preciseringar hur stiftelsen skulle arbeta, utan detta gjordes av testamentsexekutorn regementsskrivaren Fredrik Nilsson. 

Våren 1900 arrangerades en nationell arkitekttävling med syfte att erhålla förslag till hur stiftelsebyggnaden skulle gestaltas. Många förslag inkom och även välkända arkitekter deltog, exempelvis Isak Gustaf Clason, Gustaf Hermansson och Valfrid Karlson. Tävlingen vanns av arkitekten Axel Anderberg, Stockholm. 

Byggnaden invigdes 1903 och den omgavs av en plantering med en portvaktsbyggnad vid ingången och bestod av 10 lägenheter på två rum och kök för mindre familjer och 24 lägenheter på 1 rum och kök för ensamma personer. I stiftelsen kunde upptas "välfrejdad person, dock icke ur lägre arbetsklassen, vilken uppnått 50 års ålder, i minst 10 år tillhört Malmö samhälle, därunder ordentligt erlagt sina utskylder samt icke är bemedlad, med företräde för infödd Malmöbo".

Efter att ha upphört att användas för sitt ändamål, revs byggnaden 1978 medan själva stiftelsen fortlever.  Idag hyser tomten ett modernt hyreshus med fasad i cortenstål.

Referenser
Franzén, Anders, ’’Dahlgrenska stiftelsen – en etnologisk studie av enskild välgörenhet’’ i Elbogen, Malmö fornminnesförenings tidskrift 1988, nr 3. 1988.

Externa länkar
Rivningen av stiftelsehus skapade starka känslor, Sydsvenskan, 9 mars 2012
Dahlgrenska stiftelsens byggnad rivs 1978

Stiftelser i Sverige
Byggnader och anläggningar i Malmö
Organisationer i Malmö
Ej längre existerande byggnader i Sverige
Malmö Centrum
Fëa Livia

Fëa Livia (kort kallad Fëa) var en tidskrift som utkom med fyra nummer per år 1993 - 2006 med stöd av kulturrådet och Sverok. Tidningen handlade om lajv och levande rollspel. 

Under 1990-talet, innan Internets genombrott, var tidningen Fëa Livia och fansinet Strapats de viktigaste kanalerna för intern lajvdebatt och information om vilka lajvarrangemang som planerades.

Externa länkar
Fëas webbplats, från 2005

Lajv i Sverige
Svenska tidskrifter
StrapatS

StrapatS är ett fansin om levande rollspel/lajv som utkom med 50 nummer, i snitt ett nummer varannan månad 1992-1997. Dessutom gavs 4 st skämtsamma ”april-april”extranummer ut som en bonus till de som var prenumeranter. Chefredaktör och ansvarig utgivare var Jonas Nelson. Nummer 50 hade en upplaga på 600 exemplar och tidningen hade då ca 240 prenumeranter.

Under 1990-talet, innan Internets genombrott som kommunikationsmedel mellan vanliga människor, var fansinet StrapatS och tidningen Fëa Livia de viktigaste kanalerna för intern lajvdebatt och information om vilka lajvarrangemang som planerades. De hade något olika profil och stod i ett visst konkurrensförhållande till varandra om läsekretsen.

StrapatS spelade en viktig roll i debatterna hur kortformen för "levande rollspel" skulle stavas - "live", "Live" eller "lajv". Fansinet förespråkade länge "Live", men den numera etablerade stavningen "lajv" har sina tidigaste skriftliga belägg i StrapatS nr 37 (augusti 1996). 

De första tre numrerna av StrapatS kom ut som subfansin till Gränslandet, ett fansin om postspel.

Källor 
 StrapatS nr 50

Rollspelstidningar
Nedlagda svenska tidskrifter
Lajv i Sverige
Tidskrifter startade 1992
Tidskrifter nedlagda 1997
Yavia cryptocarpa

Yavia cryptocarpa är en suckulent växt inom det monotypiska släkte Yavia. Både släktet och arten beskrevs av Roberto Kiesling och J. Piltz 2001. Då detta släkte är ganska nyupptäckt så finns det fortfarande en del utredningar att genomföra gällande dess taxonomi och vissa forskare anser att det bör tillhöra tribus Trichocereeae.

Referenser

Ya Växtindex
Kaktusväxter
Växter i Argentina
cryptocarpa
El-Azariyeh

El-Azariyeh (Lasaros plats) är en palestinsk stad tre kilometer utanför Jerusalem strax öster om Olivberget. 
Staden identifieras ofta som det bibliska Betania, platsen där Jesus uppväckte Lasaros från de döda. Tidigare var inpendlingen till Jerusalem omfattande, men i och med byggandet av separationsbarriären 2002 hamnade orten på "fel" sida om muren.

Ett mindre antal turister kommer till El-Azariyeh för att besöka Lasaros grav.

Västbanken
Warwick Brown

Warwick Brown, född 24 november 1949 i Sydney, är en australisk racerförare.

Racingkarriär
Brown vann Tasman Series i Australien 1975 och var den förste australiern som gjorde detta. Han flyttade därefter till USA, där han med framgång tävlade i formel 5000. 

Brown fick köra ett formel 1-lopp säsongen  då han ersatte en skadad Chris Amon i USA. Brown körde där en Wolf-Williams-Ford och slutade på fjortonde plats.

Källor

Födda 1949
Australiska racerförare
Australiska Formel 1-förare
Tasman Series-förare
Män
Levande personer
Humlelusern

Humlelusern, ibland stavat humleluzern och även kallad humlesmäre, (Medicago lupulina) är en art i familjen ärtväxter.

Beskrivning
Humlelusernen är nedliggande, 2–5 decimeter lång, vanligen 1-årig med gula blommor i små, täta huvuden.

Habitat
Humlelusern hör egentligen hemma i Asien, Sydeuropa och norra Afrika,  men förekommer numera förvildad från jordbruk i såväl hela Europa som Nordamerika.

I Syd- och Mellanverige finns humlelusern förvildad från odlingar allmänt på vägrenar och ängsmarker. Längst i norr kan den återfinnas på ruderatmark.

Utbredningskartor
 Norden 
 Norra halvklotet

Biotop
Trivs bäst på kalkrik, företrädesvis torr mark.

Användning
Humlelusern introducerades i Sverige på 1870-talet som foderväxt. Sådden sker med fröblandningar. I betesvallar kan kvarliggande frön ge viss återväxt några år utan nysådd, även om återväxten kan vara tämligen dålig.

Förväxlingsarter
 Tagglusern, Medicago polymorpha
 Sandlusern, Medicago minima
 Jordklöver, Trifolium campestre
 Trådklöver, Trifolium dubium

Etymologi

Lupulina betyder "lik humle", av lupulus, ett gammalt latinskt namn på humle, och suffixet inus (i femininum -ina) "-lik". Lupulus betyder i sin tur "liten varg", från lupus "varg" och diminutivsuffixet "-ulus".

Noter

Externa länkar 
 Den virtuella floran 
 

Ärtväxter
Hu Växtindex
Luserner
Stor käringtand

Stor käringtand (Lotus pedunculatus) är en växtart i släktet käringtänder och familjen ärtväxter. Det är en flerårig växt  som återfinns i Europa i fuktiga, öppna landskap.

Externa länkar 
 Den virtuella floran 
 

Ärtväxter
St Växtindex
Andre Cason

Andre Cason, född 20 januari 1969 i Virginia Beach i Virginia, är en amerikansk före detta friidrottare (sprinter).

Karriär 
Cason löpte startsträckan i det amerikanska stafettlaget i VM i Tokyo 1991 som vann guld före Frankrike och Storbritannien på världsrekordtiden 37,50 sekunder. Världsrekordet var ingen överraskning då övriga tre amerikaner alla slagit personliga rekord i den individuella finalen; Lewis hade noterat världsrekord med 9,86, Burrell hade underskridit det tidigare världsrekordet med 9,88 och Mitchell hade noterat 9,91.

År 1992 inleddes lysande av Cason då han noterade världsrekord på 60 meter inomhus med 6,41. Dessvärre skadade sig Cason sedan under de amerikanska OS-uttagningarna och missade därmed OS i Barcelona. Till säsongen 1993 var Cason dock tillbaka i gott slag, bättre än någonsin till och med. Cason vann de amerikanska VM-uttagningarna i Eugene och var därmed kvalificerad för VM i Stuttgart.
VM-finalen över 100 meter blev Casons främsta lopp i karriären. Åt engelske olympiamästaren Linford Christie (9,87) fanns inget att göra men Cason distanserade övriga löpare rejält med personbästanoteringen 9,92 (Dennis Mitchell vann bronset på 9,99 medan regerande mästaren Carl Lewis blev fyra).
Det amerikanska OS-laget 1992 hade, utan Casons medverkan, förbättrat rekordet på 4 x 100 meter till 37,40. Denna tid tangerade Cason tillsammans med Burrell, Mitchell och Lewis i semifinalen i Stuttgart. I finalen löpte samma lag i mål på 37,48 före Storbritannien och Kanada.

Världsrekordet på 60 meter förlorade Cason till Maurice Greene (som noterade 6,39) 3 februari 1998 men är alltjämt näst bäst genom tiderna på distansen. Kuriosa i sammanhanget är att både Cason och Greene noterade sina rekord i Madrid.

Medaljer 
Guld
 VM 1991 4 x 100 meter (Förenta staterna: Cason, Burrell, Mitchell och Lewis, 37,50 Världsrekord)
 VM 1993 4 x 100 meter (Förenta staterna: Cason, Burrell, Mitchell och Lewis, 37,48)

Silver
 VM 1993 100 meter (9,92)

Rekord 
 60 meter: 6,41, Madrid, Spanien, 14 februari 1992
 100 meter: 9,92, Stuttgart, Baden-Württemberg, 15 augusti 1993
 4 x 100 meter, världsrekord: 37,40 (Förenta staterna: Cason, Burell, Mitchell och Lewis, 37,40 semifinal), Stuttgart, Baden-Württemberg 21 augusti 1993

Källor
Andre Cason på World Athletics webbplats

Amerikanska kortdistanslöpare
Världsmästare på 60 meter löpning
Världsmästare på 4 x 100 meter löpning
Födda 1969
Levande personer
Män
Personer från Virginia Beach
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Giuseppe Gibilisco

Giuseppe Gibilisco, född 5 januari 1979 i Syrakusa, är en italiensk friidrottare som tävlar i stavhopp. 

Gibilisco inledde sin karriär genom att bli trea på VM för juniorer 1998. Som senior tog det ett tag innan han lyckades slå igenom. Han hamnade på 10:e plats både vid OS i Sydney och vid EM i München. 

Hans stora genombrott kom när han vann guld vid VM 2003 i Paris då han noterade ett nytt personligt rekord på 5,90. Trots att Gibilisco hoppade 5,85 vid OS i Aten 2004 räckte det bara till en tredje plats efter amerikanerna Tim Mack och Toby Stevenson. 

Han var i final vid VM 2005 och slutade då femma och vid EM 2006 i Göteborg blev han sjua. Båda gångerna stannade han på 5,50. Han deltog vid Olympiska sommarspelen 2008 men blev utslagen i kvalet.

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1979
Italienska stavhoppare
Olympiska bronsmedaljörer 2004
Italienska olympiska bronsmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Italien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Italien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Italien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2008
Världsmästare i stavhopp
Män
Italienska dopningsfall
Levande personer
Skuggnäva

Skuggnäva (Geranium pyrenaicum) är en växtart i familjen näveväxter och förekommer naturligt från centrala och södra Europa till sydvästra Asien och nordvästra Afrika. Den odlas ibland som trädgårdsväxt i Sverige.

Underarter
Två underarter kan urskiljas:
subsp pyrenaicum - förekommer i hela utbredningsområdet utom i Portugal och västra Spanien.
subsp. lusitanicum - från Portugal och västra Spanien.

Synonymer
subsp. pyrenaicum
Geranium barbatum Kitt.
Geranium depilatum (Sommier & Levier) Grossh. 
Geranium perenne Huds. 
Geranium pyrenaicum subsp. depilatum (Sommier & Levier) M.S.Novoselova 
Geranium pyrenaicum var. depilatum Sommier & Levier 
Geranium umbrosum Waldst.

subsp. lusitanicum (Samp.) S.Ortiz, 1990
Geranium pyrenaicum raça lusitanicum Samp.

Externa länkar
Svensk Kulturväxtdatabas
Den virtuella floran 

Näveväxter
Sk Växtindex
Duvnäva

Duvnäva (Geranium columbinum) är en växtart i familjen näveväxter.

Externa länkar
Den virtuella floran 
 

 

Näveväxter
Du Växtindex
IS Örnia

IS Örnia är en svensk fotbollsklubb baserad i Halmstad, bildad 27 april 1927. Laget spelade 2013 i division 6 Södra inom Hallands Fotbollsförbund som de vann.

Historia 
Klubbens hemmaarena är Alevallen, men en kuriositet är att klubben 1928 och några år framåt spelade sina hemmamatcher på Fröslida IP (i nuvarande Hylte kommun).

Sedan 2005 är Örnias ungdomsverksamhet sammanslagen med IS Halmia. Resultatet blev IS Halmia/Örnia U. Bland annat är IS Örnia medarrangör till "Halmiafemman" tillsammans med IS Halmia.

Noterbara spelare 
Noterbara spelare i klubben är bland annat Håkan Sjöö, som efter att ha erhållit Hallandspostens "Dribbler" som bästa fotbollsspelare i Halland 1966, varvade ner som spelande tränare i klubben 1969. Lars-Göran Karlsson spelade 367 A-lagsmatcher för Halmstad BK och fick DN:s guldklocka 1974 för att ha gjort Allsvenskans snabbaste mål. Även tidigare Drott-tränaren Jan Göransson spelade i Örnia i sina yngre år.

Externa länkar 
http://www.laget.se/isornia/14324-start.html
svenskidrott.se
Hallands Fotbollsförbund

Noter 

Fotbollsklubbar i Sverige
Sportklubbar i Halmstad
Sportklubbar bildade 1927
Rävtörel

Rävtörel (Euphorbia peplus) är en växtart i familjen törelväxter.

Externa länkar 
 Den virtuella floran 
 

Törelväxter
Rä Växtindex
Giftiga växter
Marknadsform

Marknadsform är ett begrepp inom ekonomin som beskriver graden av inflytande hos enskilda aktörer, producenter och konkurrenter, på en marknad. Olika marknadsformer skiljer sig bland annat genom antalet aktörer, och omfattar bland annat:

 Fullständig konkurrens
 Monopol
 Monopsoni
 Monopolistisk konkurrens
 Oligopol

Marknadsformen har en övergripande påverkan bland annat på den marknadsföringssituation som ett företag eller ett varumärke har visavi sin målgrupp på aktuell marknad.

Källor

Mikroekonomi
 
Marknadsföring
Vårtörel

Vårtörel (Euphorbia cyparissias) är en växtart i familjen törelväxter.

Externa länkar 
 Den virtuella floran 
 

Törelväxter
Vå Växtindex
Giftiga växter
Stora ekumeniska mötet

Stora ekumeniska mötet () anordnades av ärkebiskop Nathan Söderblom i Stockholm 1925. Mötet samlade samtliga stora kristna samfund, utom Romersk-katolska kyrkan och Pingströrelsen.

Externa länkar
 Nathan Söderblom

1925 i Sverige
Ekumenik
Kristendom i Stockholm
Svenska kyrkans historia
Kristendomsåret 1925
Stockholm under 1920-talet
Albert Blombergsson

Svante Albert Blombergsson, född 21 april 1810 i Hanebo, död 23 februari 1875 i Mamre i Söderhamns stad, var en svensk målarmästare och konstnär. 

Blombergsson var målarmästare enligt den gamla skråordningen och konstnär efter utbildning vid Konstakademien under professor Fredric Westin. Han studerade även under Pehr Wallander och blev på så vis bekant med sonen Josef Wilhelm Wallander. Han hade sin verkstad i Söderhamn och utförde flera altartavlor och blev känd för romantiska landskapsmålningar i olja av hälsingeidyller. Altartavlor av Blombergsson finns i Hanebo, Alfta, Arbrå, Undersvik, Bjuråker, Norrbo, Bergsjö, Ilsbo och Rogsta kyrkor. Blombergsson är representerad vid Nationalmuseum, Hallwylska museet, Vänersborgs museum, Hälsinglands Museum och Bohusläns museum.

Källor

Noter

Litteratur 
Lars Nylander: Albert Blombergsson. Liv och konst.,  Hälsinglands museum 2008, 

Svenska målare under 1800-talet
Personer från Hanebo socken
Födda 1810
Avlidna 1875
Män
Representerade vid Nationalmuseum
Presumtionsansvar

Presumtionsansvar är en juridisk term som i första hand används i skadeståndssammanhang. Begreppet innebär att en part har varit försumlig såvida inte parten kan bevisa motsatsen. Presumtionsansvar förekommer i vissa avtalsförhållanden, och kan beskrivas som ett culpaansvar med omvänd bevisbörda.

Ett exempel på presumtionsansvar är vid avtal om att hyra något. Om det hyrda skadas under hyrestiden föreligger presumtionsansvar, vilket innebär att hyrestagaren är skyldig att ersätta skadan, såvida inte hyretagaren kan visa att han inte varit försumlig.

Se även 
Casus
Dolus
Skadestånd

Källor 

Ansvarighet
Mo kyrka, Hälsingland

Mo kyrka är en kyrkobyggnad i Mo i Hälsingland. Den tillhör Mo-Bergviks församling i Uppsala stift.

Kyrkan är belägen invid riksväg 50 nordväst om Florsjön och omges av Mo kyrkby i öster och Hälsingmo i väster.

Kyrkobyggnaden
Kyrkobyggnaden uppfördes 1818–1822 och invigdes 1837 av ärkebiskop Johan Olof Wallin. Kyrkan, som är ritad av Axel Almfelt, är karaktäristisk för de nyklassiska långkyrkorna med torn över huvudingången.

En medeltida kyrka låg i socknens östra del fram till omkring 1820, då den revs. Av stenen uppfördes ny kyrka på ny plats i socknen. Av Mo gamla kyrka återstår en bogårdsmuromgärdad ruin.

Inventarier
 Dopfunten är tillverkad av den gotländske stenmästaren Sighraf omkring år 1200.
 Vid norra väggen finns predikstolen i barockstil som är tillverkad 1663 och delvis ombyggd 1746. På predikstolen finns träsnidarens initialer I.A.S.E. och enligt kyrkoräkenskaperna är det snickaren Jonas Andersson från Falun. Vid en restaurering 1964 konserverades predikstolen och dess ursprungliga färg togs fram.
 I koret finns en altartavla målad 1964 av Uno Vallman.
 Bänkinredningen är från 1960-talet och består av lösa bänkar som är laserade i en grön kulör.

Orgel
1846 byggde Lars Niclas Nordqvist, Alfta en orgel med 13 stämmor, en manual och pedal.
1922-1923 byggde Åkerman & Lunds Nya Orgelfabriks AB, Sundbybergs köping en orgel med 24 stämmor, två manualer och pedal.
Den nuvarande orgeln byggdes 1973 av Walter Thür Orgelbyggen, Torshälla. Orgeln har mekanisk traktur, elektrisk registratur och slejflådor. Tonomfånget är på 56/30. Fasaden är från 1846 års orgel. Orgeln har två fria kombinationer och tutti.

Referenser

Tryckta källor
 Almqvist, Boel: Mo kyrka, Uppsala, 1970, serie Hälsinglands kyrkor – 19,

Webbkällor

Noter

Externa länkar
 Församlingens webbplats

Kyrkobyggnader i Uppsala stift
Kyrkobyggnader i Söderhamns kommun
Kyrkobyggnader invigda 1837
1837 i Sverige
Chariots of Fire (Vangelis)

Chariots of Fire är ett av kompositören Vangelis mest kända verk. Den är titelspår till filmen Triumfens ögonblick (1981), vars engelska originaltitel delar namn med själva musikstycket. Vangelis belönades med en Oscar för bästa filmmusik för detta soundtrack. Chariots of Fire har sedan dess spelats av många olika artister och använts för olika TV-program och sportevenemang.

I andra media
Chariots of Fire är starkt förknippad med Olympiska spelen, med tanke på filmens handling. Den var officiell signatur för Olympiska vinterspelen 1984 i Sarajevo. Chariots of Fire användes även under Olympiska sommarspelen 2012 i London. Verket spelades av London Symphony Orchestra under öppningsceremonin, ackompanjerade av komikern Rowan Atkinson i rollen som Mr. Bean. 

Musikstycket används ofta i slow motion-sekvenser och parodier på sportscener. 

I Sverige blev låten även känd som signaturmelodi till SVT-programmet Mitt i naturen under slutet av 1980-talet och början av 1990-talet. Programmet bytte dock under 1990-talet signaturmelodi.

Källor

Musikverk
Filmmusik
Verk 1981
Rosettjungfrulin

Rosettjungfrulin (Polygala amarella) är en växtart i familjen jungfrulinsväxter.

Externa länkar 
 
 Den virtuella floran

Jungfrulinsväxter
Ro Växtindex
Antonio Pettigrew

Antonio Pettigrew, född 3 november 1967 i Macon i Georgia, död 10 augusti 2010 i Chatham County i North Carolina, var en amerikansk före detta friidrottare, främst på sprintdistansen 400 meter.

Pettigrew blev världsmästare i Tokyo 1991 efter en hård uppgörelse med landsmannen Danny Everett och britten Roger Black. Pettigrew vann till slut guldet på tiden 44,57 sekunder, Black vann silvret på 44,62 och Everett bronset på 44,63. I stafetten fick emellertid Pettigrew ge sig för britten Kriss Akabusi på upploppet och amerikanerna fick nöja sig med silvret.

Pettigrew deltog i VM 1997 där han blev 7:e man i finalen på 400 meter på 44,57 samt löpte andrasträckan i det amerikanska laget på 4 × 400 meter som vann guldet efter en rafflande uppgörelse med Storbritannien och Jamaica: 2.56,47 för USA mot 2.56,65 för britterna och 2.56,75 för jamaicanerna. Även vid VM 1999 sprang Pettigrew andrasträckan i guldlaget på 4 × 400 meter medan han fick nöja sig med fjärdeplatsen individuellt efter att ha sprungit på 44,54 - 23 hundradelar från bronsmannen Alejandro Cardenas från Mexiko. Vid VM 2001 upprepade Pettigrew fjärdeplatsen, denna gång endast en hundradel från bronset som vanns av Jamaicas Gregory Haughton. I stafetten upprepades skeendet från de två föregående världsmästerskapen - Pettigrew löpte andrasträckan och USA vann guldet (och Jamaica bronset för tredje gången i följd).

År 2000 kvalificerade sig Pettigrew för olympiska spelen för första gången. Individuellt placerade sig Pettigrew på sjunde plats. I stafetten löpte han i vanlig ordning andrasträckan i det segrande amerikanska laget. Huruvida amerikanerna förtjänade denna guldmedalj har i efterhand diskuterats till följd av Alvin Harrisons positiva dopningsprov. I augusti 2008 beslutade Internationella olympiska kommittén att diskvalificera det amerikanska laget sedan Pettigrew erkänt dopning. Enligt erkännandet skall dopningen påbörjats 1997 och nu ifrågasätts alla resultat efter det. Från 2006 arbetade han som tränare på University of North Carolina at Chapel Hill. Pettigrew hittades död av en överdos av medicin i sin bil den 10 augusti 2010.

Medaljer
Guld
 OS 2000 4 × 400 meter (USA: Harrison, Pettigrew, Harrison och Johnson, 2.56,35) Diskvalificerad
 VM 1991 400 meter (44,57)
 VM 1997 4 × 400 meter (USA: Young, Pettigrew, Jones och Washington, 2.56,47)
 VM 1999 4 × 400 meter (USA: Davis, Pettigrew, Taylor och Johnson, 2.56,45)
 VM 2001 4 × 400 meter (USA: Byrd, Pettigrew, Brew och Taylor, 2.57,54)

Silver
 VM 1991 4 × 400 meter (USA: Valmon, Watts, Everett och Pettigrew, 2.57,57)

Rekord
 400 meter: 44,21, Nassau, Bahamas, 26 maj 1999

Referenser

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1967
Avlidna 2010
Amerikanska kortdistanslöpare
Världsmästare på 400 meter löpning
Världsmästare på 4 x 400 meter löpning
Världsrekordhållare på 4 x 400 meter löpning
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Män
Personer från Macon, Georgia
Blekbalsamin

Blekbalsamin (Impatiens parviflora) är en art i familjen balsaminväxter.

Externa länkar 
 Den virtuella floran

Balsaminväxter
Bl Växtindex
Myskmalva

Myskmalva (Malva moschata) är en art i familjen malvaväxter. 

Den har upprätt stam med utstående enkla hår. Blommorna i rosa eller vitt är svagt myskdoftande. De yttre foderbladen är lansettformade upptill och cirka 3–4 mm långa. Hela växten blir mellan 30 och 80 cm hög. Frukterna ser ut som en rund skiva med 15-20 enskilda frukter, och den lilla ringen har i Norge använts till olika lekar. 

Myskmalva utvecklar en pålrot och är inte så lätt att gräva upp när den har fått lite storlek, men det första året kan man flytta på den. Blommorna på myskmalva har både pollen och nektar som bina tycker mycket om. Av och till kan bina bli så överfulla med pollen att de får problem med att lyfta.

Hela växten är ätlig och både bladen, blommorna och fröna kan användas i sallader och soppa. Den är rik på A-, B- och C-vitamin. Som medicinalväxt är myskmalva mycket använd mot förstoppning och diarré. Den är också bra mot halsont och hosta, och den lär ge ökad mjölkproduktion hos ammande kvinnor. Det är särskilt som slemlösande medel den används i dagens folkmedicin.

Myskmalva kan förväxlas med rosenmalva, men den senare har ytterfoderblad som är ovala till triangelformade.

I Norge
Myskmalva har ända sedan medeltiden varit odlad och populär som prydnadsväxt och nyttoväxt i hela Norden. Det var munkar som först började odla den i Norge under medeltiden och sedan har den spritt sig och finns nu helt naturaliserad på många platser på låglandet på östersidan av berg.

Frukterna kunde till exempel bli trädda på tråd som halsband och använda som knappar förr i tiden.

Den är tålig och härdig i de bättre odlingszonerna. Den trivs bäst på väl dränerad, gärna torr plats, och är en villig och tacksam växt som sprider sig lätt med frö. Man kan klippa ned den efter första blomningen, och då kommer blommorna att få en blomning til. En del klarar att få den att blomma tre gånger under en och samma sommar.

Externa länkar

Den virtuella floran 

My Växtindex
Malvasläktet
Bladgrönsaker