kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Héctor Castro

Héctor Castro, född den 29 november 1904 och död den 15 september 1960, var en uruguayansk fotbollsspelare. Han förlorade sin högerarm i en olycka när han var tretton år gammal.

Klubbkarriär
Castro började sin karriär i Nacional 1923. Han blev kvar i Nacional nästan hela sin karriär, enda avbrottet var en säsong i den argentinska storklubben Estudiantes de La Plata. Han var med och blev uruguayansk mästare med Nacional tre gånger under sin spelararkarriär, 1924, 1933 och 1934. Han spelade en avgörande roll i samband med mästerskapet 1933 som krävde tre omspelsmatcher för att avgöra vilket lag som skulle bli uruguayanska mästare det året. Han gjorde ett mål i den första matchen som diskvalificerades senare då bollen tydligt varit utanför planen strax innan målet gjordes. Han gjorde sedan det avgörande målet i den tredje omspelsmatchen då Nacional slog CA Peñarol med 3-2.

Landslagskarriär

Castro debuterade för det uruguayanska landslaget i november 1923. 1926 deltog han i det Sydamerikanska mästerskapet där hans Uruguay vann turneringen. Två år senare var han med i Uruguays trupp som deltog i fotbollsturneringen vid de olympiska spelen i Amsterdam. Uruguay vann turneringen efter en omspelsmatch i finalen mot Argentina. Castro gjorde ett mål i kvartsfinalen mot Tyskland.

1930 blev Castro uttagen till Uruguays VM-trupp till det första världsmästerskapet i fotboll på hemmaplan i Uruguay. Han spelade i den första gruppspelsmatchen mot Peru och där gjorde han matchens enda mål och blev då Uruguays förste målskytt i VM. Han fick sedan stå över den andra gruppspelsmatchen mot Rumänien och semifinalen mot Jugoslavien, men i finalen mot grannlandet Argentina fick han starta. Han gjorde det sista och avgörande målet till 4-2 och blev därmed världsmästare.

Han avslutade landslagskarriären med att vinna Sydamerikanska mästerskapet 1935. Han spelade totalt 25 matcher för landslaget och gjorde 18 mål.

Tränarkarriär
Efter spelarkarriären blev Castro tränare för sin gamla klubb Nacional mellan 1939 och 1943. Han ledde under den perioden Nacional till fyra raka mästerskapssegrar. Han kom tillbaka 1952 och tog klubben till ytterligare en mästerskapstitel. 1959 var han även tränare för det uruguayanska landslaget. Han dog 1960 av en hjärtattack.

Källor
 FIFA.com Statistik över Héctor Castros landskamper

Uruguayanska fotbollsspelare
Män
Födda 1904
Avlidna 1960
Spelare i Club Nacional de Football
Fotbollsspelare i Estudiantes de La Plata
Spelare i VM i fotboll 1930
Världsmästare i fotboll
Uruguayanska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1928
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1928 från Uruguay
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 1928
Uruguayanska landslagsspelare i fotboll
Petrinja

Petrinja (tyska: Petrinia) är en stad i Kroatien. Staden har 13 801 invånare (2001) och ligger i Sisak-Moslavinas län i centrala Kroatien.

Historia
Staden nämns för första gången i ett dokument från 1240 som beskriver de förmåner som stadens invånare tilldelats av den slavonske hertigen Koloman vilket även senare tillstyrktes av den kroatisk-ungerske kungen Béla IV. Det medeltida Petrinja, som nämns i dokumentet från 1240, låg några kilometer söder om dagens stad på platsen där byn Jabukovec idag ligger. 

Under 1200-talet fram till 1500-talet styrdes staden av olika kroatiska adelsfamiljer, däribland familjerna Gisingovac, Babonić, Zudar och Frankopan. 

Det gamla Petrinja raserades i krigen med osmanerna som under 1500-talet avancerade allt längre norrut. 1531 lyckades de inta staden för första gången och sedan de 1542 intagit och förstört det gamla Petrinja uppförde de en borg vid sammanflödet av floderna Petrinjčica och Kupa. Borgen var tänkt att tjäna osmanerna vid fortsatta erövringståg mot Sisak och Turopoljeområdet. Den 10 augusti 1594 slog dock den kroatiska armén tillbaka och lyckades inta borgen och befria området permanent. Efter att osmanerna drivits på flykten utvecklades det nya Petrinja och borgen byggdes om. Petrinja blev då en viktig garnisonsstad i den av habsburgarna upprättade Militärgränsen .

Stadsbild och arkitektur
Sankt Lars kyrka (Crkva Svetog Lovre) uppfördes 1603 men byggdes om 1781 i barock- och nyklassicistisk stil. Under det kroatiska självständighetskriget 1991-1995 förstördes kyrkan helt av de serbiska rebellerna. Kyrkan är idag helt återbyggd enligt gamla skisser.

Se även 

Banovina

Referenser 

Petrinja
Anne-Catherine Helvétius

Anne-Catherine de Ligniville, känd som Madame Helvétius, smeknamn "Minette", född 23 juli 1722, död 12 augusti 1800, var en fransk salongsvärd. Hon var gift med filosofen Helvétius.  

Som ett av 21 barn till Jean-Jacques de Ligniville och Charlotte de Saureau och syskonbarn till Françoise d'Issembourg d'Happoncourt, (Madame de Graffigny) gifte hon sig med filosofen Claude-Adrien Helvétius år 1751 och höll därefter i fem decennier en berömd salong som samlade upplysningstidens mest kända personligheter. 

Bland hennes gäster fanns Julie de Lespinasse och Suzanne Necker och författare som Fontenelle, Diderot, Chamfort, Duclos, Saint-Lambert, Marmontel, Roucher, Saurin, André Chénier och Volney. Tänkare som Condorcet, d’Holbach, Turgot, l’abbé Sieyès, l’abbé Galiani, Destutt de Tracy, l’abbé Beccaria, l’abbé Morellet, Buffon, Condillac och Raynal mötte där vetenskapare som d’Alembert, Lavoisier, Cuvier och Cabanis. Skulptören Houdon, baron Gérard och andra ledande personer som Charles-Joseph Panckoucke och François-Ambroise Didot tillhörde också deltagarna. Politiker som Malesherbes, Talleyrand, Madame Roland och hennes make Roland de la Platière, Thomas Jefferson, Benjamin Franklin (som friade till henne), Mirabeau, Pierre Daunou, Garat, Nicolas Bergasse och Napoleon Bonaparte kunde också hittas bland hennes gäster.

Helvétius avled i Auteuil.

Noter

Källor 
 

Födda 1722
Avlidna 1800
Franska salongsvärdar
Kvinnor
Personer i Frankrike under 1700-talet
Långfenad tonfisk

Långfenad tonfisk (Thunnus alalunga) är en fisk i familjen makrillfiskar. Den kallas även vit tonfisk eller vit tuna (på grund av köttets vita färg), och även albacor eller albacora.

Utseende 
Den långfenade tonfisken liknar en liten tonfisk, men har påtagligt längre bröstfenor. De främre och bakre ryggfenorna sitter dessutom ännu tätare ihop. Stjärtroten har 7 till 8 småfenor. Ryggen är blå, buken ljus; längs med sidan har den ett svagt, iriserande blått band. Maximala längden är 140 cm, största vikt 60,3 kg; ofta blir den emellertid inte längre än 100 cm.

Vanor 
Arten är en pelagisk stimfisk som håller till i de varmare delarna av världshaven med en vattentemperatur av 15 till 20 ºC. Arten kan vandra långa sträckor. Den kan gå ner så djupt som till 600 m, även om den främst lever från ytvatten ner till 450 m. Födan består av olika sorters fiskar, framför allt ansjovisfiskar, mindre kräftdjur och bläckfiskar. Maximala åldern för atlantlevande individer är 13 år, i Medelhavet endast 9 år.

Fortplantning 
Den långfenade tonfisken blir könsmogen vid omkring 5 års ålder. Den vandrar under sommaren (april till september på norra halvklotet, oktober till mars på södra) till varmare vatten där de leker kollektivt; honor och hanar släpper i grupp ut ägg och mjölke i vattnet. Äggantalet varierar med storleken; en hona på 20 kg kan producera mellan 2 och 3 miljoner ägg i ett par omgångar. Ägg och larver är pelagiska.

Utbredning 
Arten lever i de varmare delarna av Atlanten, inklusive Medelhavet, Stilla havet och Indiska oceanen mellan, 50°N och 40°S. I de hetaste områdena, mellan 10°N och 10°S, förekommer den dock inte i de övre vattenlagren.

Ekonomiskt utnyttjande 
Den långfenade tonfisken betraktas som en betydelsefull matfisk och fiskas allmänt med snörpvad, linor och dörjning. Även spöfiske förekommer.

Status 
Enligt en rapport 2007 av ICCAT (International Commission for the Conservation of Atlantic Tunas) är arten överfiskad i Atlanten, och organisationen rekommenderade därför en minskning av fångskvoterna i Nordatlanten. I Sydatlanten ansågs däremot de redan existerande begränsningarna vara tillräckliga. I övriga områden är data mera osäkra, och Internationella naturvårdsunionen (IUCN) klassificerar den därför som kunskapsbrist ("DD"). Greenpeace har dock 2010 fört upp den på sin rödlista över hotade matfiskar.

Referenser 

Makrillfiskar
Jean Baptiste Budes de Guébriant

Jean Baptiste Budes de Guébriant, född 1602, död den 14 (24) november 1643, var en fransk greve och marskalk.

Han gjorde sig första gången bemärkt då han år 1635 förde förstärkning till Bernhard av Weimar, som belägrade Breisach. Han stannade kvar hos hertigen och fick efter dennes död år 1639 hans trupper att gå över i fransk tjänst. Han övertog befälet över dessa i slutet av år 1640 och skulle ansluta till Banérs trupper före överfallet i Regensburg. Då detta misslyckades, drog han sig till norra Tyskland, där han tillsammans med en svensk armé under Carl Gustav Wrangel, Hans Christoff Königsmarck med flera besegrade de kejserliga trupperna vid Wolfenbüttel den 19 (29) juni 1641. Den 17 (27) januari 1642 slog han åter de kejserliga trupperna vid Kempen och intog en stor del av ärkestiftet Köln samt hertigdömet Jülich. I december samma år hade han en sammankomst med Torstenson vid Buttstädt, där det beslöts att han skulle rycka fram mot Heilbronn. Företaget misslyckades och han måste i februari 1643 dra sig tillbaka över Rhen till nedre Elsass. I november samma år gick han på nytt över Rhen och intog staden Rottweil, men dog av de skador han fått den 14 (24) november, samma dag som hans armé överfölls och besegrades av bayerska trupper vid Tuttlingen.

Källor

Noter 

Franska fältmarskalkar
Franska grevar
Personer i trettioåriga kriget
Franska militärer under 1600-talet
Födda 1602
Avlidna 1643
Män
Ugglan
Varvsbranten

Varvsbranten är  en drygt 20 meter hög bergsskärning på östra Södermalm i Stockholm. Varvsbranten ligger mellan Folkungagatan och övergången mellan Stadsgården till Londonviadukten. Branten är Erstaklippans tvära avslut mot öst. Varvsbranten var även namnet på en gata som planerades år 1924 under Erstaklippan. 

Namnet härrör från den varvsverksamheten som fanns i den numera igenlagda Tegelviken.  År 1687 anlades Stockholms stora skeppsvarv i viken. Det hade sin verksamhet här under varierande former i mer än 200 år och fick till slut stängas eftersom Stadsgårdshamnen skulle utvidgas österut. Nedanför Varvsbrantens södra sida ligger ett ockrafärgat hus med årtalet 1748 på fasaden. Där bodde varvets skeppsbyggmästare.

På ett fotografi från 1880-talet ser man varvet och Stigbergets avslut mot öst, som då fortfarande var orörd och svagt sluttande sträckte sig ner mot varvsområdet. Uppe på berget syns byggnaderna för Ersta diakoni, bland annat Ersta kyrka som ritades år 1871 av arkitekten Per Ulrik Stenhammar.

Den 16 januari 1907 skedde Stockholmsvarvets sista sjösättning och i augusti 1910 invigdes den nya Stadsgårdshamnen och dess uppfartsväg till Folkungagatan. Dessförinnan hade Saltsjöbanan invigts (1 juli 1893). Saltsjöbanans  Stadsgårdstunneln mynnar mitt i Varvsbranten. För att kunna sammanföra Folkungagatan med Stadsgårdsleden och anlägga östra tunnelmynningen för Stadsgårdstunneln hade en stor del av bergets östra sida sprängts bort och Varvbranten var skapad.

En aktuell detaljplan från år 2005 behandlar sträckningen för Tvärbana Ost mellan anslutningen i Varvsbranten strax väster om Londonviadukten fram till Slussen. I den föreslås att den befintliga Stadsgårdstunneln tas ur drift och kan användas framöver som utrymningsväg från en ny spårtunnel.

Bilder

Referenser

Externa länkar

Södermalm
Stockholms geografi
Lideman

Lideman var en svensk adelsätt.

Ättens stamfader Bengt Håkansson var borgmästare i Lidköping mellan 1616 och 1633, och var gift med borgmästaredottern från hemstaden Birgitta Svensdotter. Deras son Erik Bengtsson blev 1640 befallningsman på Dal och var kommendant mot norrmännen i Danska fejden. Han gifte sig 1636 med Annika Forssea, dotter till befallningsmannen Peder Olofsson och Kerstin, en dotter till kyrkoherden Sigge Christophori av samma släkt som ätten Falkengren. År 1672 adlades han med namnet Lideman, och introducerades samma år på nummer 825.

De fick tolv barn. Döttrarna gifte sig med borgmästare Waltman i Vänersborg, von Lillienhielm, kyrkoherden Peter Grotte, rådman Lind i Karlstad, Hård af Segerstad, Gyllenstorm och Pfeiff. Deras bröder var Peter som var hovråd men barnlös, befallningsmannen och majoren Sven som var ogift, kammarherren Carl som var ogift, och äldste brodern Bengt som i hög ålder slöt ätten på svärdssidan. Petter Lidemans och hustrun Catharina Grundels vapensköldar finns på ett fotografi av ett stucktak till en sängkammare i en byggnad som låg vid Drottninggatan 31 i Stockholm bredvid nuvarande Kulturhuset. Det var ett palatsliknande hus med flyglar från 1680-talet som revs redan 1906 och som har varit helt okänt.

Källor
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor
 Stockholms stadsarkiv, tomtdesignationsbok 1687-1698, band E, fol 599. (I näste ägare greve Lars Wallenstens tomtdesignation 1697 omnämns vilka som byggt det stenhus som fanns på platsen.)
 Stockholms stadsmuseum,fotosamlingen, kv. Hägern större.

Svenska adelsätter
Frederik Læssøe

Verner Hans Frederik Abrahamson Læssøe, född 23 september 1811, död 25 juli 1850, var en dansk officer. Han var dotterson till den danske författaren V.H.F. Abrahamson samt bror till Kristian Frederik och Thorald Læssøe.

Læssøe blev 1830 löjtnant vid ett infanteriregemente, var 1832–1836 elev vid krigshögskolan och anställdes därefter i generalstaben, där han 1842 befordrades till kapten. Under flera år var han sysselsatt med mätnings- och kartarbeten, vilka i en senare tid kom Hedeselskabets vattenledningsplaner till godo, och tjänstgjorde 1844–1845 som lärare vid krigshögskolan, men avlägsnades från denna plats, emedan hans alltför stora självständighet gjorde honom mindre omtyckt av förmän, i synnerhet som han i politiskt hänseende lutade åt det nationalliberala partiet. 

I mars 1848 blev Læssøe stabschef vid hären samt utövade stort inflytande på dess ledning i slagen vid Slesvig och Dybböl. Den 13 april 1849 avskedades Læssøe emellertid från stabschefsplatsen, emedan hans uppfattning av sättet för krigföringen alltför mycket avvek från den, som hystes av krigsministern Hansen, vilken ständigt ingrep i överkommandots beslut. Flottans olyckliga expedition till Eckernförde begagnade Hansen som förevändning att undantränga Læssøe, fastän denne ej hade någon särskild skuld i nämnda missöde. 

Kort därpå fick Læssøe – som i augusti 1848 blivit överstelöjtnant – på Olaf Ryes hemställan befälet över en bataljon, vilken han med stor duglighet anförde under återtåget genom Jylland; han stannade med densamma på Helgenæs, då Ryes övriga kår fördes till Fredericia i juli 1849. I slaget vid Isted stupade Læssøe, under anfallet på Grydeskov. Minnessten över Læssøe restes i Kolding 1907.

Källor 
 

Danska officerare
Danska militärer under 1800-talet
Personer som stupat i strid
Födda 1811
Avlidna 1850
Män
Ugglan
Balto (film)

Balto är en spelfilm/tecknad långfilm från 1995, distribuerad av Universal Pictures. Filmen är baserad på en sann historia om hunden Balto som hjälpte till att rädda barn från difteriepidemin 1925 genom att forsla medicin till den utsatta staden Nome.

Röster (svensk version) 
 Balto - Tommy Nilsson
 Jenna - Pernilla Wahlgren
 Boris - Peter Harryson
 Muk & Luk - Niclas Wahlgren
 Rosy - Annelie Berg
 Rosys mamma - Annica Smedius
 Rosys pappa - Joakim Jennefors
 Dixie - Malin Berghagen
 Sylvie - Annica Smedius
 Steele - Mattias Gårdinger
 Star - Andreas Nilsson
 Kaltag - Steve Kratz
 Nikki - Martin Forsström
 Farmor Rosy - Irene Lindh
 Barnbarnet - Love Taylor
 Dr. Curtis Welch - Gunnar Ernblad

Övriga röster 
 Johan Hedenberg
 Lasse Svensson
 Anoo Bhagavan

Amerikanska animerade filmer
Filmer 1995
1920-talet på film
Alaska på film
Filmer om hundar
Filmmusik av James Horner
Filmer från Amblin Entertainment
Animerade filmer 1995
Bertil Nilsson (friidrottare)

Bertil Nilsson, en svensk friidrottare (höjdhopp). Han tävlade för IK Viljan.

Referenser

Källor

Svenska höjdhoppare
Födelseår saknas
Dödsår saknas
Män
Svenska mästare i höjdhopp
Nils Hultkrantz

Nils Gustaf Hultkrantz, född 24 april 1908 i Arvika, död 21 september 1993 på Lidingö, var en svensk friidrottare (höjdhopp). Han tävlade för Mariebergs IK. 

Hultkrantz utbildade sig till tandläkare och var tillsammans med sin maka Brita, född Arnberg (1909–2010), också tandläkare, verksam i Stockholm och bosatt i Lidingö. De är begravda på Lidingö kyrkogård.

Källor 

Brita Hultkrantz - kvinnan som "räddade prinsen", HD, 2009-10-08 
 Nils Gustaf Hultkrantz och Anna Brita Hultkrantz på Gravar.se

Noter 

Svenska höjdhoppare
Svenska mästare i höjdhopp
Svenska tandläkare under 1900-talet
Svenska idrottare under 1900-talet
Personer från Arvika
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Födda 1908
Avlidna 1993
Män
Jeremy Jacobs

Jeremy Maurice Jacobs, Sr., född 21 januari 1940, är en amerikansk företagsledare som är både styrelseordförande och vd för det globala tjänsteföretaget Delaware North Companies sedan 1968. Han är också styrelseordförande för Boston Professional Hockey Association, Inc, som agerar ägarbolag till ishockeyorganisationen Boston Bruins i National Hockey League (NHL) sedan 1975.

Den amerikanska ekonomiskriften Forbes rankar Jacobs som den 181:a rikaste amerikanen och världens 527:e rikaste person med en förmögenhet på $2,8 miljarder för år 2013.

1975 köpte Jacobs och Delaware North Companies den amerikanska ishockeyorganisationen Boston Bruins i NHL för $10 miljoner. För 2012 var Bruins värderad till $348 miljoner av Forbes.

Jacobs är en känd anhängare till NHL:s kommissionär Gary Bettman och stödde honom, tillsammans med Philadelphia Flyers delägare Edward Snider, när man implementerade lönetaket till säsongen 2005–2006 för att få bukt med de skenande kostnaderna. Han är också en av NHL:s mäktigaste ägare och befattningshavare efter att han tog över ordförandeklubban i ligans mäktiga beslutsorgan, Board of Governors i juni 2007 när den dåvarande ordföranden Harley Hotchkiss (Calgary Flames) avgick efter 12 års styrande.

Referenser

Befattningshavare i Boston Bruins
Personer inom USA:s näringsliv
Stanley Cup-mästare 2011
Vinnare av Lester Patrick Trophy
Medlemmar i Hockey Hall of Fame
Alumner från University at Buffalo
Personer från Buffalo, New York
Födda 1940
Levande personer
Män
Alumner från Harvard Business School
New Georgia Sound

New Georgia Sound är ett sund som går ungefär genom mitten av Salomonöarna. Sundet avgränsas av Choiseul, Santa Isabel och Floridaöarna i norr, och av Vella Lavella, Kolombangara, New Georgia och Russellöarna i söder. Bougainville och Guadalcanal definierar de västra och östra ändarna av sundet.

Under andra världskriget var New Georgia Sound känt som "the Slot" av de allierade soldaterna beroende på den geografiska formen och antalet stridsfartyg som passerade därigenom. De japanska militära insatserna för att proviantera sin garnison på Guadalcanal kallades Tokyoexpressen. Ett stort antal sjöslag utkämpades i och runt sundet mellan 1942 och 1943, mellan kejserliga japanska flottan, och de allierade styrkorna som bestod av USA:s flotta, Royal Australian Navy och Royal New Zealand Navy.

Den vulkaniska ön Savo Island, nordväst om Guadalcanal, är den enda betydande ön som ligger inom "the Slot".

Se även
Slaget vid Savo Island
Sjöslaget vid Guadalcanal
Ironbottom Sound

Sund i Salomonöarna
Salomonöarnas historia
Les Stroud

Les Stroud, född 20 oktober 1961 i Mimico, Ontario, är en kanadensisk musiker, filmskapare och överlevnadsexpert. 

Han är mest känd för sin medverkan i olika överlevnadsprogram, däribland Survivorman som han både har skapat, regisserat och producerat. TV-programmet gick i fem säsonger mellan 2005 och 2015. Les Andra program med fokus på överlevnadskunskap han gett upphov till och varit med i, är Survive This och Beyond Survival.

Snowshoes and Solitude 
Snowshoes and Solitude var Strouds första amatördokumentärfilm som denne spelade in tillsammans med sin dåvarande fru Sue Jamison i vildmarken i Wabakimi. Filmen spelades in mellan åren 1994-1995 och släpptes fyra år senare 1999. Filmen handlar om paret som under ett års tid lever i vildmarken med redskap som fanns tillgängliga några hundra år tidigare. Vid ett par tillfällen var dock paret tvungna att återvända till samhället på grund av dödsfall inom familjen. Filmen blev fröet till vad som skulle bli Survivor Man och Stroud använde dokumentären när denne pitchade idén till produktionsbolag.

Survivor Man 
Premissen för Survivor Man var att Stroud ensam under en veckas tid skulle överleva ute i vildmarken på olika platser runt om Jorden. Under programmets gång besökte Stroud platser såsom Ontario, Georiga, Costa Rica, Alaska, Amazonas, Indien, Papua Nya Guinea och Norge. Stroud spelade först in två pilotavsnitt som kallades för Stranded (som senare blev faktiska avsnitt i serien) innan det slutgiltiga pilotavsnittet spelades in som kom att kallas för Boreal Forest. Den enda gången under inspelningen då Stroud inte var ensam var under inledningen av varje avsnitt då hans kamerateam filmade öppningsscener med Stroud.  Med sig hade Stroud olika föremål beroende på avsnitt och scenario, de två föremål Stroud i regel alltid hade med sig var en armékniv samt ett munspel som denne spelade på återkommande i serien. Inspelningen av Survivor Man var ny i sitt slag. Dels var Stroud helt ensam utan ett kamerateam medan han spelade in avsnitten ute i vildmarken, något som inte gjorts tidigare. Vilket i sin tur medförde att Stroud medvetet bröt den fjärde väggen, något som i sin tur upp till den punkten ansågs vara otänkbart inom dokumentärfilm. Det senare gjordes genom att Stroud vid ett flertal tillfällen visade, inte bara filmade sina kameror, utan även hur han filmade. Detta gjordes till exempel genom att Stroud visade hur denne gick tillbaka för att hämta kameran eller att Stroud sågs torka av linsen. I serien testade Stroud överlevnadstips samt överlevnadskit för att undersöka huruvida de fungerade i praktiken, något de ofta inte gjorde. Programmet var explicit så tillvida att Stroud under programmets gång dödade och åt djur. Dock valde Stroud vid tillfällen att inte döda djur denne kunde ha dödat såsom när denne fann ett bo med fågelungar.

Referenser

Externa länkar 
Les Stroud på IMDb.com

Kanadensiska TV-producenter
Födda 1961
Män
Levande personer
Bjarne Møgelhøj

Bjarne Møgelhøj, född 14 maj 1944, är en dansk politiker, ekonom och tidigare partiledare för Centrum-Demokraterne. Han har även varit ordförande för Fællesforeningen for Danmarks Brugsforeninger (FDB), 1983-1998.

Bjarne Møgelhøj var Centrum-Demokraternes partiledare 2005-2007 och hade vid sin avgång 2007 bara varit medlem av partiet i tre år. Han röstade tidigare på Socialdemokraterne. I augusti 2007 offentliggjordes det att Møgelhøj lämnat Centrum-Demokraterne och blivit medlem i det nybildade Ny Alliance. Han gjorde klart att hans mål i Ny Alliance var detsamma som i Centrum-Demokraterne, att bryta den borgerliga koalitionsregeringens flertal i Folketinget.

Møgelhøj är riddare av 1:a graden av Dannebrogsorden.

Referenser 

Levande personer
Födda 1944
Män
Partiledare för Centrum-Demokraterne
Danska nationalekonomer