kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ölme härad

Ölme härad var ett härad i sydöstra Värmlands län inom nuvarande Kristinehamns kommun.  Arealen omfattade drygt 391 km². Tingsstället var från 1690-talet Rudsberg för att omkring 1800 flytta till Kristinehamns stad.

Namnet
Namnet Ölme skrevs ursprungligen Ølmehæredh, men betecknade då snarare Ölme socken, och tros vara kopplat till namnet på ån Ölman, således bygden vid Ölman. Ånamnet är dialektalt och kommer från ul i betydelsen härsken och illaluktande, vilket då snarast skulle syfta på konsistensen på vattnet.

Häradssigill
Häradssigillet innehöll bilden av en borg och texten "SAX HOLM" och omskriften "ÖLME HÄRADT". Saxholmens borg var en borganläggning på ön Saxen i Vänern.

Geografi
Häradet var beläget vid Vänerns norra strand kring  Kristinehamns stad.

Socknar
Ölme härad omfattade två socknar.
Ölme 
Varnum uppgick 1952 i Kristinehamns stad

Kristinehamns stad hade egen jurisdiktion med en rådhusrätt vilken 1971 uppgick i Kristinehamns tingsrätt.

Historik
Häradet var historiskt sett en del av Väse härad.

Län, fögderier, domsagor, tingslag och tingsrätter
Häradet har från 1779 hört till Värmlands län, innan dess Närkes och Värmlands län. Före 1835 tillhörde en del av Rudskoga socken Örebro län.

Häradets socknar hörde till följande fögderier:
1682–1951 Östersysslets fögderi
1952–1966 Karlstads fögderi
1967–1990 Kristinehamns fögderi 

Häradets socknar tillhörde följande domsagor, tingslag och tingsrätter:
1680–1876 Ölme tingslag inom
1680–1755 Karlskoga, Visnums, Ölme, Väse, Kils, Fryksdals nedre, Fryksdals övre, Älvdals nedre och Älvdals övre häraders domsaga 
1756–1829 Karlskoga, Ölme, Visnums, Väse och Färnebo häraders domsaga kallad Östersysslets domsaga
1830–1864 Ölme, Visnums, Väse, Färnebo och Nyeds häraders domsaga kallad Östersysslets domsaga 
1865–1876 Östersysslets domsaga (Färnebo, Ölme, Visnums och Väse härader)
1877–1947 Ölme, Visnum och Väse tingslag i Östersysslets domsaga
1948–1970 Östersysslets tingslag i Östersysslets domsaga

1971–2005 Kristinehamns tingsrätt och dess domsaga
2005– Värmlands tingsrätt och dess domsaga

Referenser

Noter

Tryckta källor
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Kristinehamns tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)
Nordisk familjebok, uppl 2, band 34, 1922

Webbkällor
Ölme häradssigill på Wermlandsheraldik.se, 2009-02-25, kl. 13:34
Nationella arkivdatabasen för uppgifter om fögderier, domsagor, tingslag och tingsrätter

Härader i Värmlands län

en:Ölme Hundred
Stäppmus

Stäppmus (Sicista subtilis) är en art i släktet buskmöss som tillhör familjen springråttor. På svenska kallas den även sydlig buskmus.

Beskrivning 
Musens päls har en gråbrun till blekt gulbrun grundfärg; mörkast hos de nordliga populationerna. Arten kännetecknas av en smal, svart, längsgående strimma på ryggen som begränsas av zoner med gulaktig päls. Den svarta strimman kan ibland vara avbruten. Buken är vitaktig. Kroppslängden ligger mellan 53 och 78 millimeter och därtill kommer en 60 till 90 millimeter lång svans. Arten har 14 till 17 mm långa bakfötter, 11 till 15 mm stora öron och en vikt av 12 till 13 g.

Ekologi 
Stäppmusen är en skymnings- och nattaktiv buskmus som främst lever i låglänta områden, även om den kan gå så långt upp som nästan 1 700 meter. Arten klättrar bra, och använder den långa svansen som griporgan.

Habitaten utgörs av stäpper och andra, förhållandevis torra områden som gles skog, inte minst med björkar, gräsmarker, buskage och utkanterna av åkermark. Arten bygger små, ovala sommarbon av gräs och andra växtdelar i jordhålor under buskar, eller i gamla murar. Den håller vinterdvala från oktober till mars.

Födan utgörs av gräsfrön, insekter och andra smådjur. Stäppmusen äter även gröna växtdelar.

Utbredning 
Arten förekommer i isolerade subpopulationer i Ungern, Rumänien, Serbien och Bulgarien, samt mera sammanhängande från Ukraina via södra Ryssland till nordvästra Kina. I Serbien och Bulgarien är den mycket sällsynt, finns bara i en lokal i vardera landet. Den har tidigare funnits i Österrike, men är numera nationellt utdöd där (sista observationen 1960).

Status 
IUCN har klassificerat stäppmusen som livskraftig ("LC"). Arten är emellertid sällsynt i större delen av Europa, och mycket tyder på att populationen minskar. Främsta hotet är habitatförlust.

Referenser

Externa länkar 

Springråttor
Däggdjur i palearktiska regionen
Hand in Hand: Center for Jewish Arab Education in Israel

Hand in Hand: Center for Jewish Arab Education in Israel (Hand i Hand: centrum för judisk arabisk bildning i Israel) ät ett nätverk med tvåspråkiga (Hebreiska-Arabiska) skolor där  judiska och palestinska medborgare av staten Israel kan gå i skola tillsammans. 

Hand i Hand bildades av den Israelarabiska pedagogen Amin Khalaf och den Israel-amerikanska pedagogen Lee Gordon 1997 med 50 elever på två skolor. 

Idag finns det över 800 elever som studerar på fyra Hand i Hand skolor i Jerusalem, Galileen, Wadi Ara och Beer Sheva

Externa länkar
organisationens webbplats
Utbildning i Israel
Sportvagns-VM 1960

Sportvagns-VM 1960 hölls mellan den 31 januari 1960 och 26 juni 1960 och vanns av Ferrari.

Delsegrare

Märkes-VM

Sportvagns-VM-säsonger
Motorsportevenemang 1960
Simdyna

En simdyna (ofta simdynor då de är tvådelade) är ett redskap som främst används av barn som håller på att lära sig simma, särskilt i simskolor. Simdynan kan bestå av exempelvis frigolit eller ihålig hårdplast, mer sällan är den som på bilden uppblåsbar. Den är lättare än vattnet och fästs på barnets rygg för att hjälpa till att hålla kroppen flytande. Simdynan medverkar dock inte till att hålla barnets huvud ovanför vattenytan.

Historik
Användning av simdynor är känd sedan antiken och från Tyskland beskriven år 1551. Svenskt belägg med bild finns av Olaus Magnus år 1555 utgivna Historia de gentibus septentrionalibus där han beskriver hur man framställde simredskap av vass och djurblåsor med syftet att särskilt för barn och ungdom öka nöjet av att bada och öva sig i att simma. Senare har simdynor nämnts i bland annat floror, men det var först i slutet av 1700-talet som konsten att simma lyftes upp till offentlig diskussion. År 1788 anordnade Kungliga Patriotiska sällskapet en uppsatstävling där deltagarna skulle ange vad de ansåg vara den bästa, lättaste av egen erfarenhet grundade metoden att lära sig simma. Dessförinnan hade det varit var och ens ensak att lära sig simma och det var främst pojkar som lärde sig det. Från inkomna uppsatser framgick att utöver sävarter (Schoenoplectus sp.) och vass (Phragmites australis) kunde urinblåsor från svin- och nötkreatur (”oxar”) användas liksom flytetyg av flaskor, trä och kork. Under mitten av 1900-talet användes innerslangar från cykelhjul, men det blev lätt obalans så den som använde en sådan riskerade att få huvudet under vattenytan.

I och med att olika plaster blev mer allmänna i samhället blev de dominerande också som simdynematerial, men i en film som tagits av Albert Eskeröd vid Nordiska museet 1946 från Norra Rörum i Skåne visas en pojke med sävdynor.

Källor

Simning
Barndom
Leonard Scott

Leonard Scott, född den 19 januari 1980, Zachary, Louisiana, är en amerikansk friidrottare som tävlar i kortdistanslöpning.

Scott deltog vid VM 2005 i Helsingfors där han slutade sexa på 100 meter på tiden 10,13. Under 2006 vann han guld vid VM-inomhus i Moskva på 60 meter. Utomhus samma år blev han tvåa på 100 meter vid IAAF World Athletics Final på tiden 9,91.

Personliga rekord 
 60 meter - 6,46
 100 meter - 9,91
 200 meter - 20,34

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1980
Amerikanska kortdistanslöpare
Män
Levande personer
Idrottare i Tennessee Volunteers
Alumner från University of Tennessee
Yrjö Mäkelin

Yrjö Esaias Emanuel Mäkelin, född 1 juni 1875 i Tammerfors, död 18 september 1923 i Helsingfors, var journalist och ledargestalt inom finska arbetarrörelsen.

I början var Mäkelin skomakare innan han 1900 blev huvudredaktör för Kansan Lehti i Tammerfors. Han drev frenetiskt frågan om allmän rösträtt och försvarade Finlands konstitutionella rättigheter mot förtrycksperioderna i Finlandrussificeringen. Han författade deklarationen i Forssa 1903. År 1907 blev han huvudredaktör för Kansan Tahto i Uleåborg. 

Mellan 1907 och 1917 satt han i lantdagen. År 1917 var han ordförande för grundlagskommittén och tog ståndpunkt för att lantdagen borde överta den högsta makten i Finland och förklara landet självständigt. Under finska inbördeskriget var han verksam inom propaganda för folkkommissariatet. Efter kriget dömdes han till döden, men benådades 1922. År 1923 fängslades han anklagad för kommunistisk verksamhet; han begick självmord i fängelset. 

Hans son, Vizefeldwebel Leo Mäkelin, som var med i jägarrörelsen internerades också när övriga skickades till Finland.

Källor

Externa länkar 
 

Borgarståndets lantdagsledamöter
Ledamöter av Finlands lantdag för Socialdemokraterna
Finländska journalister
Personer i finska inbördeskriget
Personer från Tammerfors
Födda 1875
Avlidna 1923
Män
Gravsatta på Uleåborgs begravningsplats
Emmit King

Emmit King, född 24 mars 1959 i Bessemer, Alabama, död 28 november 2021 i Bessemer, Alabama, var en amerikansk friidrottare som tävlade under 1970-talet och början av 1980-talet på 100 meter.

King deltog vid VM 1983 i Helsingfors där han först blev bronsmedaljör på 100 meter efter landsmännen Carl Lewis och Calvin Smith. Sen ingick han tillsammans med Lewis, Smith och Willie Gault i det amerikanska stafettlag på 4 x 100 meter som vann guld och noterade ett nytt världsrekord på tiden 37,86.

Personligt rekord 
 100 meter - 10,04

Källor 

 
Fakta på IAAF:s webbplats

Amerikanska kortdistanslöpare
Världsmästare på 4 x 100 meter löpning
Världsrekordhållare på 4 x 100 meter löpning
Personer från Bessemer, Alabama
Födda 1959
Avlidna 2021
Män
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Alabama
Okinawianska

Okinawianska (eget namn ウチナーグチ, uchinaaguchi) är ett ryukyuspråk som talas på ön Okinawa, Japan. Språket anses vara utdöende och det delas i fyra huvuddialekter. Okinawianskas närmaste släktspråk är bl.a. kunigami..

Antal talare är ungefär 95 000 (år 2011). Majoriteten av dem som talar språket flytande är gamla. Orsaken till detta var att den japanska staten förtryckte språket på 1800- och 1900-talen och språket överfördes inte till nästa generationen..

Språket skrivs med katakana.

Fonologi

Konsonanter 

Källa:

Vokaler 

Alla vokaler kan realiseras som både korta och långa.

Källa:

Lexikon 
Räkneord 1-10 på okinawianska:

Källor 

Språk i Japan
Okinawa
Eero Haapalainen

Eero Haapalainen, född 27 oktober 1880 i Kuopio, död 27 november 1938 i Petrozavodsk, var en finländsk fackföreningsledare och rödgardist.

Haapalainen avlade studentexamen 1901 och knöts snart till arbetartidningen Työmies redaktion samt skötte viktiga uppdrag under storstrejken 1905 och var 1907–1908 chefredaktör för tidningen Työ i Viborg. Han utsågs 1908 till sekreterare i Finska landsorganisationen, vars ordförande han var 1911–1913. Som ordförande i Finlands arbetares verkställande kommitté undertecknade han revolutionsuppropet den 26 januari 1918, blev folkkommissarie för inrikesärenden och senare överbefälhavare för Röda gardet, dock utan att handha den militära ledningen (denna sköttes av en kvarbliven rysk överste, Michail Svetjnikov). Hans hetsiga temperament och alkoholmissbruk var till förfång för de rödas krigföring, och slutligen avsattes han som överbefälhavare. 

Efter nederlaget flydde Haapalainen till Sovjetunionen, där han 1919–1921 undervisade i en officersskola. Han deltog sommaren 1918 i Finlands kommunistiska partis stiftande möte i Moskva och flyttade 1920 till Petrozavodsk, där han innehade olika befattningar. Han förmådde inte underkasta sig partidisciplinen, och uteslöts följaktligen ur partiet 1925. Han gjorde 1931–1935 en viktig insats som chef för en nygrundad forskningsinstitution för revolutionshistoria i Petrozavodsk. Hösten 1935 avsattes han i likhet med Karelska autonoma socialistiska sovjetrepublikens övriga finska ledare, anklagad för finsk borgerlig nationalism, häktades två år senare och arkebuserades.

Källor

Externa länkar 

 Om Eero Haapalainen

Finländska kommunister
Personer inom finländsk fackföreningsrörelse
Personer i finska inbördeskriget
Personer som blivit avrättade av Sovjetunionen
Födda 1880
Avlidna 1938
Män
Offer för den stora utrensningen
Personer från Kuopio
Bruno Seidlhofer

Bruno Seidlhofer, född 1905 och död 1982, var österrikisk pianist och i över fyrtio år legendarisk pianopedagog vid Wiener Musikakademie. Bland Seidlhofers betydande elever kan nämnas Martha Argerich, Rudolf Buchbinder, Nelson Freire, Raffi Armenian, Friedrich Gulda, Lars Sellergren, Claudia Hoca och Daniel Pollack.

Seidlhofer studerade orgel, cembalo, piano, violoncell och komposition för Franz Schmidt. Han stod också i nära kontakt med "Wiener Schule" kring Arnold Schönberg och särskilt Alban Berg. 1938 arrangerade han Bachs Die Kunst der Fuge för piano fyra händer.

Som ung blev Seidlhofer internationellt känd som pianist, därefter som lysande pianopedagog. Från 1938 till 1980 undervisade han vid Wiener Musikakademie i piano, tidvis även orgel och cembalo. Länge var han samtidigt engagerad som lärare vid musikhögskolan i Köln. Han utnämndes till professor 1943.

Bruno Seidlhofer inbjöds att ge master classes vid universitet över hela världen, bland annat i Brasilien, Japan, Skandinavien och Italien, och var jurymedlem i de mest prestigefyllda pianotävlingar som i Moskva, Genève, Wien, Warszawa med flera.

Österrikiska pianister
Pianister under 1900-talet
Österrikiska musiker under 1900-talet
Födda 1905
Avlidna 1982
Män
Nils Arppe

Nils Ludvig Arppe, född 19 december 1803 i Kides, död 9 december 1861, var en finländsk industriman; banbrytare inom Finlands industrialisering. Han var bror till Adolf Edvard Arppe och son till lagman Nils Arppe och Margareta Sofia Wegelius. Arppe var gift tre gånger, med Jeanette Charlotta Porthan 1841, Matilda Porthan 1845, och Amalia Kristina Seitz 1856. 

Nils Arppe ägde sågverk i bland annat Nilsiä, Värtsilä och Varkaus 1832–1851 och Läskelä aktiebolag från 1859. År 1833 lät han 1833 bygga Finlands första ångfartyg, Ilmarinen, för timmertransport på Saimen. Han lade grunden till masugnen i Värtsilä, som sedermera utvecklades till Wärtsiläkoncernen. 

Arppe främjade även jordbruk och skogsbruk samt gynnade utvecklingen av folkupplysning i Ladoga-Karelen.

Se även
S/S Ilmarinen

Källor

Noter

Externa länkar

Wärtsilä
Personer inom Finlands näringsliv under 1800-talet
Personer från Kides
Födda 1803
Avlidna 1861
Män
Release Me

Release Me kan avse:

Release Me (sång 1946) – av Eddie Miller, gjord populär av Ray Price och Kitty Wells 1954, av Esther Phillips 1962, av Elvis Presley 1966 och av Elvis Presley 1970
Release Me (Wilson Phillips-låt) – från 1990 av Wilson Phillips
Release Me (Oh Laura-låt) – av Oh Laura från 2007, gjord populär genom en Saab-reklam i Europa
Release Me (Agnes Carlsson-låt) – av Agnes Carlsson från 2008
Release Me (Barbra Streisand) – album av Barbra Streisand 2012
Brummer

Brummer är ett efternamn, som finns i flera länder. Offentlig statistik tillgänglig i oktober 2018 uppger att 26 personer i Sverige och 95 personer  i Finland (medräknat utflyttade) hade efternamnet Brummer.

Personer med efternamnet Brummer

 Arttu Brummer (1891–1951), finländsk formgivare, författare och lärare
 Carl Brummer (1864–1953), dansk arkitekt
 Carl Johan Brummer (1814–1871), svensk tecknare och konstnär
 Eugenie Brummer (1846–1919), svensk lärare, grundade Brummerska skolan
 Eva Brummer (1901–2007), finländsk textilkonstnär och målare
 Fredric Brummer (1806–1891), svensk godsägare och politiker
 Hans Henrik Brummer (född 1937), svensk konstvetare, museichef och författare
 Johan Brummer (född 1968), svensk ishockeyspelare
 Joseph Brummer (1883–1947), ungersk konstsamlare och skulptör
 Magnus Hendric Brummer (1735–1790), svensk militär och överjägmästare
 Marjatta Brummer (1915–2007), finländsk-svensk arkitekt
 Patrik Brummer (född 1949), svensk finansman
 Wilhelm Brummer (född 1970), finländsk genealog, faleristiker och heraldisk rådgivare

Se även 
 Brummer & Partners, kapitalförvaltare i Stockholm
 Brummerska huset, byggnad i Helsingfors
 Brummerska skolan, tidigare flickskola i Stockholm

Källor

Efternamn
Filmaffisch

En filmaffisch är en affisch som gör reklam för en specifik film. Affischerna produceras idag ofta av filmproducenten bakom filmen och de varierar i storlek beroende på vilken marknad som de ska användas på. Ofta består en filmaffisch av en bild tillsammans med text. Dagens affischer har ofta ett fotografi av huvudskådespelarna men innan 1990-talet var det vanligt med illustrationer. Texten presenter ofta filmtiteln i stora bokstäver men även namnen på de viktigaste skådespelarna, datum och liknande information.

Historik 
Världens först filmaffisch skapades 1896 av konstnären Marcellin Auzolle och gjorde reklam för bröderna Lumières komedie L'Arroseur Arrosé från 1895. Andra konstnärer som tidigt gjorde filmaffischer var exempelvis Henri Brispot, Abel Truchet och Marcellin Auzolle. I början av 1900-talet blev det vanligare med fasta biografer, istället för de kringresande kinematografer som förekommit tidigare. Vid den här tiden producerades affischer av både filmproducenter och av biografägare. I Europa var de tidiga filmaffischerna ofta influerade av Art Nouveau medan filmstudiorna i USA utvecklade egna signifikanta stilar.

Storlekar 
Amerikanska filmaffischer är sedan 1980-talet i regel 27 x 40 tum (68,6 x 100,2 cm). Denna storlek ("one sheet") var tidigare 27x41 tum. Det fanns även mindre, "half sheet" (22 x 28 tum) och "insert" (14 x 36 tum), samt större, "three sheet" (41 x 81 tum, oftast tillverkade i två delar). Ännu större format är six sheet (kvadratisk 81 tum) och "24 sheet" (6,25 x 2,74 meter). I Storbritannien förekommer även "quad"-format, en liggande affisch på 40 x 30 tum. I Australien förekommer även "daybill"-format på 13 x 30 tum. Svenska filmaffischer är oftast 70x100 cm. Så kallade stolpaffischer är 30x70 cm.

Affischsamlande 
Filmaffischer är populära samlarobjekt. Syftet med filmaffischer är reklam och originalaffischer trycks därför inte upp för att säljas till allmänheten. I USA trycktes filmaffischer mellan 1940 och 1984 av National Screen Service (NSS) och distribuerades till biograferna, som efter användning skickade tillbaks dem till NSS eller slängde dem. Därför kan gamla originalaffischer vara sällsynta och säljas för stora summor. Den högsta summa som betalats för en affisch är $690 000, för en originalaffisch av Metropolis (1927) som såldes på auktion i november 2005. Numera trycks affischer i USA av filmbolagen och de trycks ofta upp i större kvantiteter för att även säljas till allmänheten. För folk som vill ha en affisch från en äldre film som dekoration snarare än samlarobjekt, görs även reproduktioner av äldre affischer.

Kända illustratörer 
Moderna filmaffischer pryds ofta av fotografiska bilder, medan de historiskt sett ofta har varit målade eller tecknade. Bland kända illustratörer kan nämnas Saul Bass, John Alvin, Frank Frazetta, Reynold Brown, Richard Amsel, Helmuth Ellgaard med flera.

Referenser

Externa länkar 

 Affischmuseum Nordic Posters 1897-2020
 IMP Awards - All the latest movie posters
 Movie Poster DB

Filmtermer
Trycksaker
Reklam
Affischer
Elmiahallen

Elmiahallen, tidigare Tipshallen, är en fotbollshall  i stadsdelen Vättersnäs i Jönköping. Bygget påbörjades under andra halvan av 1983, och hallen invigdes under namnet Tipshallen den 24 februari 1984 med herrlandskampen Sverige-USA (4-0) i fotboll inför 4 000 åskådare, och var då Europas första moderna inomhushall för fotboll.

Hallsvenskan i fotboll arrangerades här och i Tipshallen i Växjö, årligen mellan 1988 och mitten av nittiotalet.

Nytt konstgräs invigdes under matchen Elmia United-Degerfors IF 1993. 2002 invigdes vad som då var Europas modernaste konstgräs.

Under 2003 spelades över 161 matcher, med sammanlagt cirka 3 200 spelare. 2004 startades Ungdomstider och nio större cuparrangemang, bland annat åtta landslagsläger. 2006 deltog 106 olika lag i futsal-cuper, och landslagsläger för döva hölls här. 2007 var det rekorddeltagande på vinterläger.

Under 2008 sattes nytt uthyrningsrekord, över 92 förhyrda timmar på en vecka.

Evenemang
24 februari 1984 - Invigning med herrlandskampen Sverige-USA (4-0) i fotboll inför 4 000 åskådare
1988 - Premiär för Hallsvenskan i Elmiahallen
1989
Femårsjubileum med matchen Elmia United-AFC Ajax (2-4)
Dansbandsgala med 8 000 dansande
Konsert med rockgruppen Europe
SOC i bordtennis
4 mars 1995 - EM-semifinal i fotboll för damer, Sverige-Norge (4-1)
1998 - Match: Husqvarna FF-Sverige A
2000 - TV-sänd svensk mästerskapsfinal i femmannafotboll
1 februari 2001 - Herrlandskamp i fotboll, Sverige-Finland (0-1)
7 februari 2009 - Match: Jönköpings Södra IF-Husqvarna FF (3-1) inför 1 200 åskådare.

Källor
Jönköpings-Posten, 24 februari 2009, sidan 21: Tipshallen 25 år

Externa länkar
 Jönköpings kommun - Fotbollsplaner i Jönköpings kommun

Fotbollsanläggningar i Sverige
Mässlokaler i Sverige
Sportanläggningar i Jönköpings kommun
Byggnader och anläggningar i Jönköping
Sportanläggningar invigda 1984
Sport i Jönköping
Af Klint

af Klint () är en svensk adelsätt. Den härstammar från häradshövdingen Esaias Klint (1685–1740), vars son, översten vid amiralitetet och lotsdirektören Eric Klint, 1805 adlades med namnet af Klint. Han introducerades 1807 på Riddarhuset under nummer 2185.

Flera manliga medlemmar av ätten har varit framstående sjömilitärer. Ett sjömätningsfartyg, HMS Gustaf af Klint har uppkallats efter kartografen och viceamiralen med detta namn. 

På kvinnosidan utmärker sig konstnären Hilma af Klint, vars abstrakta måleri vunnit internationell uppskattning.

Släktträd i urval
 Eric af Klint (1732–1812), överste i flottan, lotsdirektör och vice landshövdeing 
 Gustaf af Klint (1771–1840), viceamiral och kartograf
 Eric Gustaf af Klint  (1801–1846), kapten
 Fredrik Victor af Klint (1822–1898), kommendör
Gustaf af Klint (1858–1927), konteramiral
 Erik af Klint (1901–1981), viceamiral
 Hilma af Klint (1862–1944), konstnär
 Carl af Klint (1774–1840), konteramiral 
 Eric af Klint (1813–1877), generallöjtnant och politiker
 Eric af Klint (1781–1847), kapten
 Eric af Klint (1816–1866), linjeskeppskapten (kommendörs rang) i österrikisk tjänst

Referenser

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

Adel. ätten af Klint, N:o 2158. i Gabriel Anrep: Svenska adelsn ättar-taflir (1858–1864).
 Adl. ätten af Klint, N:o 2185. i Sveriges Ridderskaps och Adels Kalender 1923.
 Af Klint nr 2185 i Adelsvapen-Wiki. Läst 2015-10-01.

 
Svenska adelsätter
Ugglan
Zahhak

Zahhak (persiska: ضَحّاک) är en figur i persisk mytologi som omnämns i forniransk folklore som Azhi Dahaka (اَژی‌ دهاکه). Zahhak omnämns även med detta namn i zoroastrismens urkund Avesta. Azhi betyder "ödla" eller "drake" på forniranska språk.

I zoroastriska källor beskrivs Zahhak som ett monster med tre munnar, sex ögon och tre huvud. Han är stark och demonlik. Men han har även mänskliga egenskaper och porträtteras inte helt och hållet som ett djur.

I Ferdousis epos Shahname (Kungaboken) berättas att kung Zahhak var son till den arabiske stamledaren Merdas. På grund av sina arabiska rötter kallas Zahhak ibland för Zahhak-e Tazi ("den arabiske Zahhak"). Han var svag till karaktären och lät sig påverkas av sina onda rådgivare. Ahriman använde därför Zahhak som sitt redskap för att försöka styra världen och sprida ondska.

Enligt kurdisk mytologi avsattes Zahhak av smeden Kave som gjorde uppror mot tyrannen och befriade det kurdiska folket. Enligt iransk mytologi efterträddes Zahhak av kung Fereyduns upplysta och goda styre.

Se även 
 Derafsh Kaviani (Irans riksbaner)
 Ahriman

Referenser 

Drakar i mytologi
Persisk mytologi
de:Azhi Dahaka
es:Azi Dahaka
Godisnappar

Godisnappar är godis av vingummityp format som nappar. Dessa finns i flera olika färger, smaker och storlekar. Napparna finns med bland annat frukt-, lakrits- och colasmak och innehåller bland annat gelatin, sötningsmedel och färgämnen. Godisnappar säljs både som lösgodis och i påse. Företaget Haribo är en av de större tillverkarna.

Godis