kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Richard Pfeiffer

Richard Friedrich Johannes Pfeiffer, född 27 mars 1858 i Zduny, provinsen Posen, död 15 september 1945 i Bad Landeck, Schlesien, var en tysk läkare.

Pfeiffer blev 1880 medicine doktor, 1887 assistent vid hygieniska institutet i Berlin, 1891 föreståndare för den vetenskapliga avdelningen av institutet för infektionssjukdomar i Berlin. Han vistades 1897 i Indien för studier av pesten och 1898 i Italien för studier av malarian. Han kallades 1899 till professor i hygien i Königsberg och 1909 till innehavare av samma professur i Breslau. 

Pfeiffer upptäckte 1892 influensabacillen, Haemophilus influenzae, och 1894 de specifika bakteriolytiska immunsera; därjämte publicerade han en mängd avhandlingar i facktidskrifterna samt utgav tillsammans med Carl Fraenkel Mikrophotographischer Atlas der Bakterienkunde (andra upplagan 1893-95) och tillsammans med Bernhard Proskauer Encyklopädie der Hygiene (två band, 1902-05).

Pfeiffer blev 1907 hedersledamot av Svenska Läkaresällskapet, erhöll 1910 dess Pasteur-medalj i guld, samt invaldes 1929 som utländsk ledamot av svenska Vetenskapsakademien.

Källor

Tyska hygieniker
Tyska bakteriologer
Tyska professorer i medicin
Personer verksamma vid universitetet i Königsberg
Personer verksamma vid universitetet i Wrocław
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Tyska läkare under 1800-talet
Tyska läkare under 1900-talet
Personer från provinsen Posen
Födda 1858
Avlidna 1945
Män
Ugglan
Utgångstransformator

En utgångstransformator används för att anpassa den höga inre impedansen hos ett rörbaserat slutförstärkarsteg till impedansen hos en normal högtalare. En utgångstransformator måste lindas med stor noggrannhet för att minimera induktiva och kapacitiva problem som annars leder till en bristfällig frekvensgång.

Om kärnans flöde är sinusoidalt så gäller för en lindnings effektivvärde Erms för spänningen, drivkällans frekvens f i Hertz, antalet lindningsvarv N, kärnans tvärsnittsarea a i kvadratmeter och toppvärdet för den magnetiska flödestätheten B i Tesla:

Den magnetiska flödestätheten B är sällan större än 2 Tesla.

Externa länkar
 Electronics Tutorials

Elektroteknik
Ljudteknik
William Rayner

William Rayner, född den 7 november 1929 i Winnipeg, är en kanadensisk författare och journalist.

Bibiografi
Scandal!! 130 Years of Damnable Deeds in Canada's Lotus Land, 2001
The Canadian Journey: Provocative Glimpses Into Canada's Past, 2006
Canada on the Doorstep - 1939, (Dundurn 2011)
Flood Warning, 2016 (e-book)
Lethal Streets (A Flood and Flood Mystery Book 2), 2017 (e-book)

Källor 

Kanadensiska journalister
Kanadensiska författare
Födda 1929
Män
Levande personer
Bless the Child (film)

Bless the Child är en amerikansk skräckfilm från 2000 i regi av Chuck Russell, med Kim Basinger, Jimmy Smits, Holliston Coleman och Rufus Sewell i rollerna.

Handling 
Allt börjar en sen kväll då Maggie O'Connor (Kim Basinger) får besök av sin knarkande syster Jenna (Angela Bettis). Hon lämnar där ett nyfött barn och försvinner sedan spårlöst. Barnet, Cody (Holliston Coleman) växer upp och när hon fyller sex år kidnappas hon. Maggie tar upp jakten på Cody vilken leder till en mardröm för alla inblandade.

Rollista

Källor

Externa länkar

Amerikanska skräckfilmer
Filmer 2000
Engelskspråkiga filmer
Autism på film
Filmer från Paramount Pictures
UFO-monumentet i Ängelholm

UFO-monumentet i Ängelholm är ett minnesmärke över en påstådd landning av en utomjordisk farkost i utkanten av Ängelholm, i området Sibirienskogen 18 maj 1946.
 
Den som bevittnade landningen var Gösta "Pollenkungen" Carlsson, och han lät 1972 uppföra monumentet på platsen för landningen. Monumentet består av en mindre skalmodell av själva farkosten, så som Carlsson minns det, och markeringar i betong som symboliserar de påstådda landningsspåren i originalstorlek.

Källor

Noter

Litteratur 
Semitjov, Eugen: De otroliga tefaten (1974), kapitel 13.
Svahn, Clas: Mötet i gläntan (1995, nya upplagor 2015, 2021)

Skulpturer i Ängelholms kommun
Minnesmärken i Sverige
UFO-kultur
Namibias regioner

Lista över regioner i Namibia

Namibia är indelat i 13 regioner och i 102 distrikt.

 
Listor med anknytning till Namibia
Namibias geografi
Administrativa indelningar av länder i Afrika
Förlorade själar

Förlorade själar är en roman av Ian Rankin, utgiven i Storbritannien år 1999. Engelska originalets titel är Dead Souls, vilket anspelar på Nikolaj Gogols roman Döda själar samt på en låt med namnet Dead souls av Joy Division. Mark Beal översatte romanen till svenska 2001. Romanen är den tionde i serien om kommissarie Rebus.

Handling
Kommissarie Rebus är fortfarande något ur balans efter dottern Sammys trafikolycka och kollegan Jack Mortons död men får trots det ägna sig åt fyra olikartade händelser i denna roman. En av Rebus kollegor, den lovande unge Jim Margolies, tar sitt liv utan förklaring. Rebus forskar i möjliga orsaker till den desperata handlingen. Darrell Rough, en tidigare dömd pedofil, får (delvis genom Rebus) ovälkommen uppmärksamhet i pressen och Rebus befinner sig i den märkliga situationen att man måste skydda Rough från en lynchmobb i dennes grannlag. I bakgrunden finns även den pågående rättegången mot de män som en gång förgrep sig på pedofilen Rough då han själv var barn. Sonen till två av Rebus gamla skolkamrater, nu gifta med varandra, försvinner och han ombeds göra en halvofficiell utredning. I samband med detta får läsaren även intressanta skildringar av Rebus ungdomstid. Slutligen släpps den i USA fängslade skotten Cary Oakes och återvänder till Edinburgh. Oakes är en psykopat som dömts för flera mord och tillsammans med den pensionerade polisen Alan Archibald försöker Rebus hålla jämna steg med en man som snart blir en plåga för stadens polis. Rebus har även god hjälp av kollegor som Siobhan Clarke och Bill Pryde samt i viss mån av journalisten Jim Stevens, som sluter ett olyckligt avtal med Oakes om att publicera dennes story. I romanen förekommer även läkaren Patience Aitken, som Rebus inlett någon form av förhållande med. Patience, som sannerligen gör skäl för sitt namn (tålamod) är överseende med såväl Rebus hårda arbetstempo som hans hårda dryckesvanor.

Källor
 Rankin, Ian - Förlorade själar, Bokförlaget Forum, Stockholm 2001.

Skönlitteratur 1999
Brittiska romaner
Engelskspråkig skönlitteratur
Romaner av Ian Rankin
Hotel Phoenix

Ej att förväxla med Hotell Phoenix i Åbo

Hotel Phoenix, (från år 1900 Fenix), var en restaurang i hörnet av Drottninggatan 71 C och Barnhusgatan i Stockholm.  Phoenix var Stockholms tidigaste förstklassiga restaurang, inredd med en för tiden ovanlig lyx. Det har givit namn på kvarteret Fenix på samma plats.

Historik

I maj 1844 hade den gamla krogen Barnhuskällaren brunnit ned till grunden. På dess plats lät konditorn Wilhelm Davidson uppföra ett påkostat hus vilket färdigställdes 1857 enligt Johan Fredrik Åboms ritningar. Husets exteriör samordnades Apoteket Nordstjernans fasader i andra ändan av kvarteret, vilket ritats av Åbom 1855 Hushörnet pryddes av en stor fågel Fenix som var hotellets emblem.

Via en ståtlig entré från Drottninggatan kom man in i källare och restauranglokalerna till vilka även hörde en större förgylld fest- och bankettsal. Mot Barnhusgatan vette Phoenix så kallade bakficka. Några rum för resande fanns inte, namnet till trots. Etablissemanget blev snabbt ett av stadens inneställen som stod värd för större fester och bröllop. Det var här August Blanche åt sitt livs sista frukost den 30 november 1868 innan han avled på Apoteket Ugglan.

På 1880-talet, då Stockholm växte snabbt kallades det för Byggmästarbörsen, då det var vid de så kallade grundläggarfrukostarna som de stora klippen uppgjordes.  År 1910 köptes fastigheten av direktören Carl Smitt. Han lät riva huset på Drottninggatan tillsammans med den norra av Davidsons paviljonger och istället uppföra det nya Fenixpalatset på Adolf Fredriks kyrkogata 10. Det nya palatset liksom bostadshuset på rivningstomten ritades av Hjalmar Westerlund.

Händelser 
28 maj 1863 - En stor fest, med 200 personer till bordet, hölls för ryske anarkisten Michail Bakunin med maka Antonia i Stockholm på Hotel Phoenix, där bland andra August Blanche hyllningstalarde, deklamerade dikter och utbringade skålar. 
Samme Blanche intog sin sista frukost på Phoenix bakficka den 30 november 1868 innan han begav sig mot Kungsträdgården för att bevittna avtäckandet av Karl XII:s staty. På vägen drabbades han av en hjärtinfarkt och avled på Apoteket Ugglan.

Referenser 
 sidor 89-94

Noter

Externa länkar 

Ej längre existerande byggnader på Norrmalm
Ej längre existerande restauranger i Stockholm
Byggnader ritade av Johan Fredrik Åbom
Kommittén för priset i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne

Kommittén för priset i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne är en kommitté som ansvarar för förslag till pristagare till Sveriges riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne. Kommittén fyller samma roll som nobelkommittéerna fyller för nobelprisen, och arbetar på samma sätt som nobelkommittéerna för fysik och kemi.

Kommitténs ledamöter utses av Kungliga Vetenskapsakademien. Den består vanligen av svenska professorer i nationalekonomi eller närbesläktade ämnen som är ledamöter av Vetenskapsakademien, även om akademien i princip kan utse vem som helst som till kommittémedlem. Kommittén är dock enbart ett beredande organ; det slutliga beslutet om vem som ska få ekonomipriset fattas av hela Vetenskapsakademien på förslag av kommittén, efter att först ha diskuterats i akademiens klass för samhällsvetenskaper.

Nuvarande ledamöter 
Nuvarande ledamöter av kommittén är:

Tommy Andersson
Christofer Edling
Tore Ellingsen
Peter Fredriksson (ordförande)
John Hassler
Per Johansson
Eva Mörk
 Torsten Persson (sekreterare)
Per Strömberg
 Jakob Svensson
Ingrid Werner

Sekreterare 
 Ragnar Bentzel, 1969–1985
 Karl-Göran Mäler, 1986–1987
 Lars E.O. Svensson, 1991–1992
 Torsten Persson, 1993–2001 
 Peter Englund, 2002–2013 
 Torsten Persson, 2014–?

Tidigare ledamöter 
 Bertil Ohlin, 1969–1974 (ordförande 1969–1974)
 Ingvar Svennilson, 1969–1972
 Herman Wold, 1969–1980
 Erik Lundberg, 1969–1979 (ordförande 1975–1979, adjungerad led. 1985–1987)
 Assar Lindbeck, 1969–1994 (ordförande 1980–1994)
 Sune Carlson, 1973–1979 (adjungerad 1985)
 Ragnar Bentzel, 1975–1988 (även sekreterare, adjungerad led. 1990)
 Lars Werin, 1980–1996 (ordförande 1995–1996)
 Ingemar Ståhl, 1981–1994
 Karl-Göran Mäler, 1982–1994
 Bengt-Christer Ysander, 1991–1992
 Bertil Näslund, 1993–2001 (ordförande 1997–1998)
 Lars E.O. Svensson, 1993–2002 (ordförande 1999–2002)
 Peter Englund (adjungerad 1993–1995)
 Lennart Jörberg (adjungerad 1993)
 Karl Gustav Jöreskog, 1995–2001
 Torsten Persson, 1995–2004 (ordförande 2003–2004, även sekreterare)
 Lars Calmfors, 1996–1998 och 2003–2007
 Jörgen Weibull, 1999–2007 (ordförande 2005–2007)
 Karl-Gustaf Löfgren, 2002–2007 (adjungerad 1993–1995)
 Lars Engwall (adjungerad 2003–2008)
 Jakob Svensson (adjungerad 2008)
 Per Krusell (ordförande 2011–2013)
Thomas Sjöström (2007-2018)
Magnus Johannesson (2016-2019)
Holger Rootzen (2016-2019)

Källor 

Sveriges riksbank
 
Nobelpriset
Kungliga Vetenskapsakademien
Organisationer bildade 1969
Stephen Fry in America

Stephen Fry in America är en brittisk dokumentärserie från 2008 som i sex delar skildrar Stephen Frys resa genom USA:s samtliga delstater. Med serien vill Fry slå hål på brittisk antiamerikanism och ge en mer nyanserad bild av USA och dess folk.

Avsnitt

Säsong 1

Referenser

Brittiska TV-serier från 2000-talet
TV-program i BBC
Ernst Kullak

Ernst Kullak, född 22 januari 1855 i Berlin, död där 1914, var en tysk pianist och kompositör.

Kullak studerade vid Neue Akademie under sin farbror Theodor Kullak. Han arbetade som piano- och kompositionslärare. Som kompositör blev han känd genom salongsstycken för piano (Im Fjord, Pierrot tanzt, Im Winter, Zwillingsblumen) och lieder.

Källor 
 

Tyska klassiska kompositörer
Romantiska kompositörer
Tyska klassiska pianister
Födda 1855
Avlidna 1914
Män
Franz Kullak

Franz Eugen Kullak, född 12 april 1844 i Berlin, död där 9 december 1913, var en tysk musiker, son till Theodor Kullak, brorson till Adolph Kullak, kusin till Ernst Kullak. 

Kullak förestod 1882–1890 sin fars musikakademi och har skrivit studieverk för piano, en opera med mera samt utgivit sorgfälliga editioner av Beethovens pianokonserter.

Källor 
 

Tyska musiker
Tyska klassiska kompositörer
Tyska operatonsättare
Födda 1844
Avlidna 1913
Män
Personer från Berlin
Adolph Kullak

Adolph Kullak, född den 23 februari 1823 i Meseritz, död den 25 december 1862 i Berlin, var en tysk filosofie doktor och musikskriftställare, bror till Theodor Kullak, farbror till Franz och Ernst Kullak.

Kullak gjorde sig fördelaktigt känd genom skrifterna Das musikalisch-schöne (1858) och Ästhetik des klavierspiels (1861).

Källor  

 

Tyska klassiska pianister
Tyska musikologer
Tyska fackboksförfattare
Tyskspråkiga fackboksförfattare
Födda 1823
Avlidna 1862
Män
Personer från Neumark
Vertol 44

Vertol 44, tidigare Piasecki H-21, är en medeltung transporthelikopter med tandemrotor som utvecklades och tillverkades mellan 1949 och 1967 av den amerikanska helikoptertillverkaren Piasecki Helicopter. 1956 bytte Piasecki Helicopter namn till Vertol (från 'Vertical takeoff and landing') och 1960 köpte Boeing upp företaget. Helikoptern konstruerades för att vara en räddninghelikopter under arktiska förhållanden och var väl anpassad till kallt klimat.

Användning i Svenska försvarsmakten - helikopter 1 
I Sverige fick helikoptern den militära typbeteckningen helikopter 1 (hkp 1), men i folkmun kom den att kallas ”Bananen”. Flygsystemet avvecklades 1972 och två helikoptrar finns i dag bevarade vid Flygvapenmuseum (Linköping) samt vid Gotlands försvarsmuseum.

Hkp 1 byggde på två olika versioner av Vertol 44, som hade samma militära typbeteckning:

Hkp 1 (Vertol 44A) 
Marinen beställde sammanlagt nio Vertol 44A och de två första helikoptrarna (fennummer 01 och 02) anlände i mars 1958 till Torslanda flygplats i Göteborg, därefter levererades ytterligare sju hkp 1 (fennummer 03 till 09) fram till december 1960. Helikoptern baserades (inledningsvis) vid 1. helikopterdivision (Bromma) samt 2. helikopterdivision (Torslanda). 

Den 5 februari 1960 havererade en hkp 1 från 1. helikopterdivision i samband med en nödlandningsövning på Skå flygfält utanför Stockholm och besättningen om tre man omkom. Detta var Försvarsmaktens första helikopterolycka med dödlig utgång. Totalt havererade tre hkp 1.

Helikoptern användes för en rad olika uppdrag; ubåtsjakt (sonar och fällning av sjunkbomber), minsvepning, sjöräddning samt trupptransport.

Helikopterindivider

Hkp 1 (Vertol 44B) 
I väntan på hkp 4 hyrde Flygvapnet i oktober 1962 in två Vertol 44B, Flygvapnet använde dock bara helikoptertypen i två år inom Marinen i juni 1964 köpte dessa båda helikopterindivider samt ytterligare tre begagnade Vertol 44B. Två helikoptrar (fennummer 10 och 11) levererades 1965, övriga tre helikoptrar skrotades och användes som reservdelar för att hålla Marinens återstående hkp 1 i luften. Hkp 1 inom Marinflyget kom att ersättas av hkp 4.

Vertol 44B skilde sig från ursprungsversionen genom större fönster på kroppens sidor, i övrigt var versionerna till det yttre lika.

Helikopterindivider

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

Helikoptrar
Militärhelikoptrar
Amerikansk krigsmateriel under Vietnamkriget
Amerikansk krigsmateriel under kalla kriget
Tysk krigsmateriel under kalla kriget
B.K.S. Iyengar

Bellur Krishnamachar Sundararaja Iyengar (vanligen kallad Yogacharya B. K. S. Iyengar), född 14 december 1918 i Bellur i Karnataka i Indien, död 20 augusti 2014 i Pune, var grundaren av Iyengar yoga. Han ansågs vara en av världens främsta yogalärare och utövade och undervisade yoga i mer än 70 år. Han skrev flera böcker om filosofi och praktisk yoga, och var mest känd för sina böcker Light on Yoga, Light on Pranayama och Light on the Yoga Sutras of Patanjali. Iyengar yoga-skolor finns världen över och yogaformen har miljontals utövare.

Referenser

Noter

Källor
 "India yoga guru BKS Iyengar dies". BBC News

Yogi
Män
Födda 1918
Avlidna 2014
Gunnar von Heijne

Nils Gunnar Hansson von Heijne, född 10 juni 1951 i Göteborg, är en svensk kemist.

Gunnar von Heijne tog 1975 civilingenjörsexamen vid Kungliga Tekniska högskolan (KTH) med inriktning på kemi. Han påbörjade därefter forskarutbildning i teoretisk fysik vid KTH, i en forskargrupp inriktad på statistisk mekanik och teoretisk biofysik, och disputerade där 1980. 1983 blev han docent i teoretisk biofysik vid KTH, där han blev kvar till 1988. 1982-1985 var han verksam som vetenskapsreporter vid Sveriges Radio. Åren 1989-1994 var han verksam vid Karolinska Institutet, och 1994 blev han professor i teoretisk kemi vid Stockholms universitet (SU).

von Heijnes forskning har framför allt gällt membranproteiner, de proteiner i cellmembranet som bland annat står för transport och signalering genom membranet. Han är chef för Center for Biomembrane Research vid SU. Han är en av Sveriges mest citerade forskare inom området biokemi och molekylärbiologi.

von Heijne är ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien sedan 1997, av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien sedan 2000 och var 2001–2009 ledamot av samt 2007–2009 ordförande i Nobelkommittén för kemi. Han promoverades 2008 till hedersdoktor vid Åbo Akademi.

Källor

Externa länkar

Svenska professorer i teoretisk kemi
Svenska kemiingenjörer
Svenska fysiker under 1900-talet
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Personer verksamma vid Karolinska Institutet
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Hedersdoktorer vid Åbo Akademi
Män
Födda 1951
Levande personer
Ingenjörer från Göteborg
Svenska fysiker under 2000-talet
Svenska kemister under 1900-talet
Svenska kemister under 2000-talet
Forskare från Göteborg
Gunnar
Joseph Nordgren

Ernst Joseph Nordgren, född 16 november 1947 i Örebro, är en svensk seniorprofessor i mjukröntgenfysik vid Uppsala universitet.

Biografi 
Nordgren föddes som femte barnet i en skara av sju, växte upp i Örebro och sedan efter sju års ålder i Rimbo utanför Uppsala. Modern var förskolelärarinna och fadern var frisör och uppfinnare. Nordgrens hustru berättade i en jubileumsnotis i samband med 70-årsdagen att det blev mycket verksamhet för bröderna i faderns uppfinnarverkstad, att han även var med och helrenoverade en 50-tals Chevrolet under en sommar, samt att han hade lätt för sig i skolan med att studera, men utvecklade ett vidare intresse för skolan först efter att han börjat få undervisning i fysik. Han fortsatte studierna inom fysik och matematik vid Uppsala universitet 1971 där han sedan 1977 disputerade i fysik på en avhandling inom röntgenteknik. Han blev docent 1979 och sedan 1988 är han professor i mjukröntgenfysik vid Uppsala universitet. Mellan 2008 och 2011 var Nordgren innehavare av posten som vicerektor för vetenskapsområde teknik och naturvetenskap vid Uppsala universitet, efter att innan dess ha verkat som sektionsdekan för sektionen för fysik.

Nordgren var ledamot av Nobelkommittén för fysik från 2001 till 2009, och dess ordförande mellan 2008 och 2009. Han har varit aktiv i Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala sedan 2005 är också ledamot av Kungliga Vetenskapssamhället i Uppsala sedan 1981 och har suttit i styrelsen. I samband med Nobelfesten 2009 blev Nordgren utvald att hålla presentationstal för Nobelpristagarna i fysik.

Han träffade sin hustru 1966, tillsammans har de två barn.

Bibliografi

Utmärkelser 

 1992 - Göran Gustafssonpriset i fysik.
 1996 - Invald i Kungliga Vetenskapsakademien med nummer 1406, i klassen för fysik.
 2006 - Humboldtpriset.
 2008 - Gustav Adolfsmedaljen i guld för sina insatser som dekan och i arbetet med kvalitetsutredningen "Kvalitet och förnyelse 2007".

Källor 

Svenska professorer i fysik
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1947
Levande personer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapssamhället i Uppsala
Forskare från Örebro
Svenska fysiker under 1900-talet
Svenska fysiker under 2000-talet
Fox Plaza

Fox Plaza är en 34 våningar hög skyskrapa i Century City, Los Angeles, Kalifornien. Byggnaden är 150 meter hög. Byggnaden används som kontor, och färdigställdes 1987. Den är byggd i en postmodernistisk stil. Filmen Die Hard spelades in i byggnaden, där den kallades Nakatomi Plaza. Filmstudion 20th Century Fox har sitt huvudkontor i byggnaden, och Ronald Reagan hade sitt kontor i byggnaden efter sin tid som president.

Referenser

Noter 

Skyskrapor i Los Angeles
Kontakt-5

Kontakt-5 är en rysk typ av andra generationens reaktivt pansar, ERA (Explosive Reactive Armor), efter israeliska Blazer och Kontakt-1. Kontakt-5 är den första typen av reaktivt pansar som i praktiken kan motverka moderna pilprojektiler, och monterades från 1985 på stridsvagnen T-80U.

Kontakt-5 består av "tegelstenar" med sprängmedel som är ihoptryckta mellan två metallplattor. Plattorna är placerade på ett sådant sätt att de rör sig snabbt i sidled när sprängmedlet detonerar. Detta tvingar inkommande pansarbrytande kinetiska projektiler eller strålen från pansarspränggranater, att penetrera mer pansar, eftersom "nya" metallplattor matas in i projektilens väg. 

En pansarbrytande kinetisk projektil blir också utsatt för stora krafter i sidled, som kan vara tillräckligt för att kapa projektilen i två eller flera bitar. Detta minskar kraftigt den genomträngande förmågan eftersom kraften kommer att skingras över en större volym pansar.

Uppgraderingar 
Relikt är den tredje generationens ryska ERA, och påstås vara dubbelt så effektiv som Kontakt-5. Sedan 2006 installeras den på T-72B och T-90. Den ryska arméns T-72B3M huvudstridsvagn innehåller Relikt. Relikt har utvecklats av NII Stali och använder en helt ny sammansättning av sprängämnen för att uppnå reaktivt skydd. Till skillnad från Kontakt-1 fungerar den lika tillförlitligt mot både låghastighets- och höghastighetsmissiler, fördubblar skyddet mot riktade sprängladdningar och ökar pansarvärnsstyrda missilskydd med 50 procent. Relikt försvarar sig mot tandemstridsspetsar och minskar penetrationen av APFSDS-rundor med över 50 procent.

Malachit är den senaste och fjärde generationens ryska explosiva reaktiva pansar monterad på vapenplattformen Armata.

Användare 
Ryssland
Ukraina
Serbien (M-84AS)
Algeriet (T-90 och T-72AG)
Armenien (T-90)
Azerbajdzjan (T-90)
Belarus (T-72B3)
Indien (T-90S)
Iran (Relikt påstås finnas på Karrar och på en uppgradering av T-72M av IRGC, kallad T-72M Rakhsh. Kontakt-5 används även på en version av T-72S.
Irak (T-90 och T-72M Rakhsh)
Turkmenistan (T-90)
Uganda (T-90)
Vietnam (T-90)
Syrien (T-90 och T-72B3)

Referenser

Noter

Se även 
 Reaktivt pansar
 Blazer (pansar)
 Aktivt pansar

Externa länkar 
 Additional information
 Stålforskningsinstitut på gränsen till nya upptäckter (ryska)
 Krigsvetenskapsblogg - Försvarssystem för pansar

Rysk militär utrustning
Mats Olsson (basketspelare)

Mats Olof Olsson, född 24 juni 1978 i Söderhamn, är en svensk basketspelare som spelar för Plannja Basket i Luleå. Mats började sin karriär i moderklubben BK Fajt innan han flyttade upp till Luleå, basketgymnasiet och Plannja. Där spelade han tre säsonger i klubben innan han åkte över Atlanten för ett collegespel på Warner Southern College i Florida innan han återvände. Under sin tid har den 204 cm långa Olsson hunnit med att vinna fyra SM-guld med Plannja. Han går under smeknamnet "Mats från tre" för sitt säkra trepoängsskytte. 

Svenska basketspelare
Födda 1978
Män
Levande personer
Personer från Söderhamn