kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tim Clark

Tim Clark, född 17 december 1975 i Durban i Sydafrika, är en sydafrikansk professionell golfspelare.

Clark började att spela golf då han var tre år gammal och gjorde sin första hole-in-one då han var åtta år gammal. Han studerade vid North Carolina State University USA där han hade en framgångsrik karriär på universitetet. Under den tiden vann han bland annat U.S. Amateur Public Links vilket kvalificerade honom för hans första tävling på PGA-touren, 1998 års Masters.

Han blev professionell senare under 1998 och spelade till en början på den amerikanska andratouren, Nike Tour, där han vann två tävlingar 2000 vilket gav honom medlemskap på PGA-touren 2001. Hans första år fick dock avbrytas redan efter tre tävlingar på grund av en handledsskada. Han gjorde comeback 2002 och hade fördel av en regel där han trots sin skada kunde behålla sitt medlemskap inför säsongen 2003.

Han har placerat sig högt i tävlingarna, bland annat tre topp treplaceringar i majors vilket har resulterat i höga placeringar på golfens världsranking. Han slutade på andra plats i 2006 års Masters och trea i 2003 års PGA Championship och 2005 års US Open.
 
Clark var medlem i det internationella laget i 2003 års Presidents Cup. 2005 nådde han en placering bland de 20 bästa på golfens världsranking för första gången.

I maj 2009 var Clark mycket nära att vinna sin första tävling på PGA-touren, på Crowne Plaza Invitational at Colonial. Hans andraplats här innebar hans trettiofemte topp tioplacering på touren, det högsta antalet av alla nuvarande PGA Tour-spelare utan seger.

Meriter

Segrar på Nationwide Tour 
2000 Fort Smith Classic, Boise Open

Segrar på Europatouren 
2002 Bell's South African Open
2005 South African Airways Open, Barclays Scottish Open

Externa länkar 
Tim Clarks officiella webbplats
Profil på PGA Tour

Sydafrikanska golfspelare
Födda 1975
Män
Levande personer
Personer från Durban
Idrottare i NC State Wolfpack
Alumner från North Carolina State University
Blodsugarna

Blodsugarna är en ungdomsroman av Mikael Niemi och utgiven av Alfabeta 1997. Boken är en fristående uppföljare till Kyrkdjävulen, den andra som följer kompisgänget Matti, Simon och Malin när de möter skrämmande varelser i Tornedalen. I boken har Malin fått sommarjobb på en arkeologisk utgrävning i Pajala där det börjar hända mystiska saker.

Källor

Svensk barnlitteratur
Romaner av Mikael Niemi
Skönlitteratur 1997
Svensk ungdomslitteratur
Étagère

En étagère eller etagär (ibland även atenienn) är en ganska liten hylla, ofta smäcker och elegant och ofta gjord för att stå i ett hörn. På den ställer man prydnadsföremål och annat som man vill visa upp. I Sverige var den vanlig framför allt under senare delen av 1800-talet, och där har också våningsvis uppbyggda serveringsställ och bordsuppsatser tidigare kallats étagère.

Referenser 

Hyllor
Cornelisparken

Cornelisparken är en park i stadsdelen Södermalm i Stockholms innerstad, som ligger vid östra slutet av Mäster Mikaels gata.

Den är tillägnad trubaduren Cornelis Vreeswijk och ligger nära Glasbruksklippan i hörnet av Katarinavägen och Renstiernas gata. Den tillkom efter ett beslut i Stockholms kommunfullmäktige och invigdes den 21 juni 2000. I parken finns sedan 2007 en staty föreställande Vreeswijk av Bitte Jonason Åkerlund.

Referenser

Parker i Stockholms kommun
Södermalm
Unicurl

Unicurl Mattcurling, en inomhussport som är en variant av curling och som utvecklades av göteborgaren Carl-Åke Ahlqvist 1979. Istället för att använda stenar på is spelar man på nålfitsmatta med curlingstenar i plast i färgerna blått och gult. Sporten utvecklades först med tanke på handikappade men har idag blivit en populär sport bland pensionärer.

Idag spelas Unicurl i bland annat Sverige, Danmark, Norge, Tjeckien, Belgien, Tyskland, Japan, Kanada.

Externa länkar
www.unicurl.com
www.mattcurling.se

Curling
Antti-Jussi Niemi

Antti-Jussi Niemi, född 22 september 1977 i Vanda, Finland, är en finsk före detta ishockeyförsvarare, som avslutade sin karriär i Jokerit i FM-ligan, där han var lagkapten.

Niemi draftades av Ottawa Senators i NHL-draftens fjärde runda 1996, men NHL-debuten skedde först säsongen 2000–01 då han spelade 28 matcher för Anaheim Mighty Ducks. Mellan 2003 och 2008 spelade han med Frölunda HC i Elitserien. Säsongen 2008–09 började han med KHL-laget Lada Togliatti. Efter 37 matcher i Ryssland kontrakterades han av Leksands IF i Allsvenskan.

Under en kvalseriematch mellan Leksands IF och Rögle BK säsongen 2008–09 tacklades Niemi av Mathias Tjärnqvist så pass illa att han fick flera frakturer i ansiktet och riskerade att drabbas av hjärnhinneinflammation.

Meriter
 OS-silver: 2006
 SM-silver: 2006
 SM-guld: 2005

Klubbar
  Väljs (moderklubb)
  KJT-Järvenpää
  Jokerit
  Anaheim Mighty Ducks
  Cincinnati Mighty Ducks
  Frölunda Indians, Elitserien 2003–2008
  Lada Togliatti, KHL 2008
  Leksands IF, Allsvenskan 2009–10

Källor

Finländska ishockeyspelare
Födda 1977
Män
Spelare i Mighty Ducks of Anaheim
Spelare i Frölunda HC
Ishockeyspelare i Leksands IF
Levande personer
Finländska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 2006
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2006 från Finland
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 2006
Spelare i Cincinnati Mighty Ducks
Personer från Vanda
Spelare valda i NHL Entry Draft 1996
Spelare valda av Ottawa Senators i NHL Entry Draft
Bondegatan

Bondegatan är en gata på Södermalm i Stockholm. Den fick sitt nuvarande namn i samband med Namnrevisionen i Stockholm 1885. Gatan sträcker sig från Götgatan i väster genom hela östra Södermalm och slutar vid Tegelviksgatan. Enligt 1885 års regleringsplan för östra Södermalm skulle Bondegatan gå ända ner till Hammarby sjö, men planen fullföljdes aldrig och Bondegatan slutade istället redan vid Tegelviksgatan.

Historik
Namnet är känt som Boendhe gathan sedan 1600-talets mitt. Den västra delen närmast Götgatan kallas i Holms tomtbok från 1674 för Åkare Gatan eller Bonde gattan. Med ”åkare” avsågs äldre tiders transportföretag som inte tilläts ha sina vagnar, hästar och stall i den trånga innerstaden och fick istället etablera sig på malmarna. Det är oklart om med ordet ”bonde” avsågs en yrkesbeteckning eller ett familjenamn. Längs Bondegatan och i dess närhet finns en rad kvartersnamn med anknytning till ”Bonde” såsom Bonden större och mindre samt Bondetorpet, Bondesonen och Bondesonen större. Enligt Per Anders Fogelström (Stockholms gatunamn) ligger det nära till hands att det rör sig om ett slags släktnamn.

Bebyggelse
Största byggnad vid Bondegatan är Sofia skola som uppfördes 1910 efter ritningar av arkitekt Konrad Elméus som Sofia folkskola och upptar hela kvarteret Malmen. I kvarteret Bonden större, hörnet Bondegatan / Södermannagatan, finns en liten rest kvar av Stockholms historiska trähusbebyggelse från 1700-talets första hälft. Vid Bondegatans östra slut ligger Gröna gården (Kvastmakarbacken 1A och B), en byggnad uppförd 1854 för arbetare vid Liljeholmens stearinfabrik med Arbetarebostadsfonden som byggherre och Johan Fredrik Åbom som arkitekt. Byggnaden är blåklassad av Stockholms stadsmuseum vilket innebär att husets kulturhistoriska värde motsvarar fordringarna för byggnadsminnen i kulturminneslagen. Vid Bondegatan 63–65 låg Tottieska malmgården. Den revs på 1930-talet och en del av malmgårdens huvudbyggnad flyttades åren 1932–1935 till Skansen där den är en del av stadskvarteren.

Bilder

Referenser

Externa länkar

Gator och torg på Södermalm
Frøya

Frøya är en ö som ligger sydväst om Trondheimsfjorden i Trøndelag fylke i Norge. Frøya kommun består av själva ön och ytterligare över 5 000 öar, kobbar och skär. Karakteristiskt för ön är karghet och frånvaron av riktig skog. Berggrunden är av gnejs och granit med inslag av kalksten. 

Växtlivet och djurlivet gynnas av det relativt milda och fuktiga klimatet i kombination med sedimenterad kalksten som ger god jordmån. På ön finns hjortar och de delvis vattenlevande djuren utter och mink är vanliga. 20 % av Norges population av storskarv häckar på ön. Man planterar många träd på ön för att få tillbaka den skog som en gång sågades ned för att ge virke till fiskeflottan och till bostäder. 

Befolkningen har successivt minskat sedan andra världskriget och har följt restriktionerna på havsfisket. 2005 levde ca 4 000 människor på öarna. Fiskerinäringen dominerar med ett ökande inslag av turism. Ekologiskt jordbruk ökar på ön och eftersom det inte finns rovdjur så har man ca 2 000 frigående får och getter.
Sedan 2006 har befolkningen ökat med ca 2-3 % årligen, då många väljer att arbeta där på grund av den stora laxexporten.
Idag har ön drygt 4 000 invånare.

Öar i Trøndelag
Frøya kommun
Giv mig, o Gud, ett hjärta rent

Giv mig, o Gud, ett hjärta rent eller O, vore blott mitt hjärta fritt från syndens makt är en psalm med text av Charles Wesley som publicerades första gången 1742 i ”Hymns and Sacred Poems”. Psalmen sjungs till samma melodi från 1919 av Carl Nielsen som används till Jag vet en väg till salighet. 1982 textbearbetades eller översattes sången till svenska av Arne Widegård, vars text är upphovsrättsligt skyddad.

Enligt Frälsningsarméns musikbok 1978 fanns det redan en översättning till svenska 1891 och då sjöngs psalmen till en annan melodi av okänt ursprung.

Publicerad i
Frälsningsarméns sångbok 1968 som nr 214 under rubriken "Helgelse" (med begynnelseraden "O, vore blott mitt hjärta fritt från syndens makt").
Psalmer och Sånger 1987 som nr 675 under rubriken "Att leva av tro - Efterföljd - helgelse". 
Frälsningsarméns sångbok 1990 som nr 400 under rubriken "Helgelse".

Referenser

Noter 

Brittiska psalmer
en:Charles Wesley
Leopoldo Torre Nilsson

Leopoldo Torre Nilsson, född 5 maj 1924 i Buenos Aires, död 8 september 1978 i Buenos Aires, var en svenskättad argentinsk regissör och manusförfattare. 
 
Torre Nilsson blev i slutet av 1950-talet uppmärksammad i Europa för sina samhällskritiska filmer. Filmerna handlade om latinamerikansk överklass, katolsk sexmoral och politisk korruption.

Regi i urval
1972 - Los siete locos
1968 - Martin Fierro
1963 - La terraza
1961 - Handen i fällan La mano en la trampa 
1957 - Ängelns hus

Externa länkar
 

Argentinska filmregissörer
Födda 1924
Avlidna 1978
Män
Personer från Buenos Aires
Hemliga Svensson

Hemliga Svensson är en svensk dramafilm från 1933 i regi av Schamyl Bauman.

Handling 
Den lilla staden Västerköping behöver en ny polis, och den ende som sökt sig till jobbet är Fridolf Svensson som får jobbet. Bland hans kollegor finns den store och starke inspektör Göransson. Staden får sedan besök av en tjuv som är specialist på att stjäla från de lokala myndigheterna, och de enda som kan stoppa honom är Svensson och Göransson.

Om filmen 
Filmen premiärvisades 26 december 1933. Den spelades in vid Europa Studio i Sundbyberg med exteriörer från Söderköping, Göta kanal och Stockholm av Ernst Westerberg. Som förlaga har man ett filmuppslag av Theodor Berthels som bearbetades av Åbergsson.

Rollista (i urval) 
 Fridolf Rhudin – Fridolf Johansson, kallar sig Fridolf Svensson, extra konstapel i Västköping, "Hemliga Svensson"
 Weyler Hildebrand – Juliuz Göransson, konstapel
 Edvard Persson – August Olsson, busen
 Dagmar Ebbesen – fru Jansson, städerska på polisstationen
 Rut Holm – Stina Jansson, fru Janssons och August Olssons dotter
 Emy Hagman – Eva Blomgren, revisor vid drätselkammaren
 Ragnar Widestedt – "doktor Levenius", uppbördstjuven
 Hugo Jacobson – Carl Hugo Svensson, Stockholmsbilisten
 Ernst Fastbom – poliskonstapel Nord
 Emil Fjellström – uppbördsmannen
 Lilly Kjellström – pigan med en kalv på vägen
 Alma Bodén – Fridolfs mor
 John Melin – ägaren till Café Tuppen
 Märta Claesson – fru Lindgren, innehavarinna till skönhetsinstitutet Sylfid
 Joel Jansson – herr Lindgren
 Knut Frankman – mannen i uppbördskön med tomma brännvinsflaskor

Filmmusik (i urval) 
Söderköpingsvalsen, kompositör Erik Baumann, instrumental
Lördagskvällar, kompositör Erik Baumann, text Gideon Wahlberg, sång Edvard Persson
Jag vill inte tänka på refrängen, kompositör Sten Axelson, text Nilas, instrumental
Astri, mi Astri norsk text Hans Hanson efter en dikt av Horatius, sång Edvard Persson

Källor

Externa länkar 

 

Filmer 1933
Svenska dramafilmer
Filmer i regi av Schamyl Bauman
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1930-talsfilmer
Guds kärlek den liknar en stor ocean

Guds kärlek den liknar en stor ocean är en psalmsång med text av Albert Benjamin Simpson och musik av Russell Kelso Carter.

Publicerad i 
Frälsningsarméns sångbok 1990 som nr 401 under rubriken "Helgelse".
Sångboken 1998 som nr 34.

Amerikanska psalmer
Fyrmaktsavtalet

Fyrmaktsavtalet, tyska Viermächteabkommen über Berlin, i dagligt tal även Berlinabkommen, är ett avtal mellan de tre västmakterna (USA, Storbritannien, Frankrike) och Sovjetunionen rörande Berlins status, som slöts den 3 september 1971 och  trädde i kraft med undertecknandet av slutprotokollet den 3 juni 1972. Allierade kommendanturen hade därefter ansvaret för tre av Berlins fyra sektorer sedan Sovjetunionen övergett sina krav på överhöghet av dessa tre sektorer.

Förhandlingarna började 26 mars 1970. Förhandlingarna kom under samma tid Västtyskland inlett sin Ostpolitik som hade som mål att förbättra landets relationer med Östblocket. 1972 skrev Västtyskland och DDR under Grundfördraget och Fyrmaktsavtalet kan ses som ett viktigt steg mot närmandena mellan Västtyskland och DDR som även de börjat 1970 i och med det tysk-tyska mötet i Erfurt. Förhandlingarna kring Fyrmaktsavtalet var svåra: det handlade om säkrande av tillfartsvägarna till Västberlin, besökartrafiken och vistelse av representanter för Västtyskland i Västberlin. 

Efter att förhandlingarna kört fast kom man framåt sedan Västtyskland skrivit under Moskvafördraget. Västtyskland klargjorde att man bara ratificerade avtalet om förhandlingarna kring Fyrmaktsavtalet fortsatte framgångsrikt - vilket också skedde. Avtalet innebar att Sovjetunionen garanterade fri väg genom Östtyskland till Västberlin från Västtyskland: via väg, vatten och järnväg, Transitavtalet.

Medan del II av avtalet angav att den vidare utvecklingen av förhållandet mellan Förbundsrepubliken och Västberlin, varigenom Västberlin fortfarande inte var en del i betydelsen av en konstitutiv del av Förbundsrepubliken och inte kunde styras av den federala regeringen, samtidigt som de facto - inte registrerats i sig - fastställdes att den fortsatta utvecklingen av förbindelserna mellan Tyska demokratiska republiken och Östberlin, där Östberlin fortfarande inte är en del av Tyska demokratiska republiken i betydelsen av en konstitutiv del och inte heller styrs av DDR.

Mål 
Förhandlingarna mellan Frankrike, USA, Storbritannien och Sovjetunionen startade 26 mars 1970 och skulle klargöra följande frågor:

 En fortsättning på fyrmaktsstatusen för åtminstone Västberlin, d.v.s. att få med Sovjetunionen i en reglering av Berlinfrågan
 Ett säkerställande av Västberlins status på längre sikt
 Ett slut på störningarna av tillfartsvägarna till Västberlin (se Transitavtalet)
 Lättnader för Västberlins invånare

Se även 
 Berlinfrågan

Externa länkar
 
 
 
  (Översättning av DDR i fotnoter: Vierseitiges Abkommen)
 Fyrmaktsavtalet på DHM.de

1971 i Frankrike
1971 i Sovjetunionen
1971 i Storbritannien
1971 i USA
1971 i Västtyskland
1971 i Östtyskland
Fördrag
Berlin under 1900-talet
Ostpolitik
Politikåret 1971
Binärsökning

Binärsökning är en algoritm för att avgöra om en mängd innehåller ett givet element. Sökningen utförs i flera steg och i varje steg skall man utesluta att halva den kvarvarande mängden innehåller elementet och därmed kunna koncentrera sig på den andra halvan.

Intervallhalveringsmetoden är en term som används om både binärsökning och den matematiska problemlösningsmetoden i Bolzanos sats.

Ett exempel på binärsökning är uppslagning av ett ord eller namn i en alfabetiskt ordnad lista, till exempel en tryckt telefonkatalog eller en ordbok. Man börjar med att titta i mitten av listan. Genom att jämföra det sökta ordet med det som står i mitten av listan, vet man vilken halva av listan man ska fortsätta med. Efter andra uppslagningen återstår bara en fjärdedel av listan.

Om hela listan har N uppslagsord, krävs högst  uppslagningar eller halveringar för att hitta rätt ställe, eller 2-logaritmen avrundad uppåt.

Ett sätt att illustrera sökningen är som ett binärt sökträd där varje nod i trädet har maximalt två barn det ena måste vara större än och det andra mindre än nodens egna element. Alla noder i trädet är element i listan. Trädets höjd är högsta antalet uppslagningar som sökningen kräver.

Algoritm 
Binärsökning söker igenom sorterade listor. Binärsökning börjar med att jämföra elementet i mitten av listan med det sökta värdet. Om det sökta värdet är lika med elementet i mitten av listan, returneras dess position i listan. Om det sökta värdet är mindre eller större än elementet i mitten av listan, så fortsätter sökningen i den lägre respektive högre halvan av listan, rekursivt.

Procedur 
Följande samling av instruktioner utgör en binärsökningsalgoritm för att hitta positionen av värdet T i listan A, som innehåller n element med värdena A0 , A1, ..., An-1.
 Sätt L till 0 och R till n − 1.
 Om L > R, så har binärsökningen misslyckats.
 Sätt m (positionen av elementet i mitten av listan) till heltalsdelen av (L + R) / 2.
 Om Am < T, sätt L till m + 1 och gå till steg 2.
 Om Am > T, sätt R till m − 1 och gå till steg 2.
 Nu är Am = T, sökningen är färdig; returnera m.
Den iterativa proceduren håller reda på sökområdet med de två variablerna (L och R).
Sökalgoritmer
Jo Gartner

Josef "Jo" Gartner, född 24 januari 1954 i Wien,  död 1 juni 1986 i Le Mans i Frankrike, var en österrikisk racerförare.

Racingkarriär 
Gartner började med racing i SuperVee 1977 och slutade trea i den europeiska serien i klassen året efter. Han tävlade i det europeiska F3-mästerskapet 1979 och i formel 2 i en March 782 och i Procar Racing 1980. Gartner köpte en Toleman F2-bil av 1981 års modell och körde med den för Arturo Merzarios F2-stall 1982.

1983 köpte han en Spirit F2-bil och fortsatte som privat förare och fick segern på Pau efter att ettan Alain Ferté diskvalificerats på grund av för lätt bil efter att ha tappat nospartiet i en olycka.

Gartner tävlade i formel 1 säsongen  för Osella. Han debuterade i San Marino. Gartner körde som bäst i mål som femma i Italien men han fick inga poäng eftersom han var andraförare i ett stall som officiellt bara startade med en bil.

Året efter började han tävla i sportvagnsracing och körde i Le Mans 24-timmars och året därpå i American Le Mans Series och World Sportscar Championship.

1986 vann Gartner Sebring 12-timmars tillsammans med Bob Akin och Hans Stuck. I Le Mans 24-timmars samma år körde han under natten av banan på Mulsannerakan med sin Porsche 962 och omkom.

F1-karriär 

|}

Källor 

Födda 1954
Avlidna 1986
Österrikiska racerförare
Österrikiska Formel 1-förare
Förolyckade F1-förare
Män
Grundfördraget mellan Västtyskland och Östtyskland

Grundfördraget, tyska Grundlagenvertrag, officiellt Vertrag über die Grundlagen der Beziehungen zwischen der Bundesrepublik Deutschland und der Deutschen Demokratischen Republik, är ett traktat som upprättades 1972 mellan Förbundsrepubliken Tyskland (dåvarande Västtyskland) och Tyska demokratiska republiken (även kallat Östtyskland, DDR).

Inom ramen för Willy Brandts Ostpolitik närmade sig Västtyskland och DDR från 1970 varandra. 1972 nåddes en stor framgång för de mellantyska relationerna i samband med att länderna skrev under Grundfördraget som reglerade ländernas relationer med varandra. Avtalet skrevs under 21 december 1972, västtysk representant var Egon Bahr och för östtyskland Michael Kohl. Det ratificerades den 11 maj 1973 och trädde i kraft den 21 juni 1973.

Fördragets följder
Grundfördraget medförde att de bägge staterna kunde bli medlemmar av Förenta nationerna (FN) 1973. Det banade också vägen för upprättandet av ständiga representationer, Ständige Vertretungen, hos varandra. Fördraget hade inneburit ett stort steg framåt men fortfarande innebar det knappast några normaliserade diplomatiska förbindelser. Problemet var i grunden att bägge parter ansåg sig vara den enda legitima tyska regeringen, och ingendera kunde på detta sätt erkänna den andra regimens anspråk utan att ge upp sin egen position. På något sätt var man dock i behov av fasta relationer till den förvaltning som styrde i de delar av tyskt territorium som man inte själv hade kontroll över. Lösningen blev att upprätta diplomatiska relationer på regeringsnivå, istället för mellan stater. Günter Gaus var den första sändebudet vid Västtysklands ständiga representation i Östberlin, och chefsförhandlaren Michael Kohl fick uppdraget vid Östtysklands ständiga representation i Bonn. Den inomtyska gränsen må ha varit en statsgräns befäst av en järnridå på östsidan, men den var ändå inte betraktad som en internationell gräns av de tyska staterna själva.

Under de kommande åren kunde man utifrån Grundfördraget sluta flera avtal mellan Västtyskland och DDR:

 1974: Avtal om hälso-/sjukvård
 1976: Avtal om post- och teletrafik
 1978: Avtal om byggande av en motorväg mellan Hamburg och Berlin (se även Transitavtalet)
 1978: Ett regeringsprotokoll om att kontrollera, förnya och tydliggöra gränsmarkeringen mellan Västtyskland och DDR.
 1979: Avtal om samarbete inom veterinärväsendet.
 1980: Avtal om byggande av en motorväg mellan Berlin och Herleshausen, utvidgning av Mittellandkanal, utbyggnad av järnvägsförbindelsen mellan Berlin och Helmstedt.

Källor

Externa länkar
 Grundfördraget (tyska)

Fördrag
1972 i Västtyskland
1972 i Östtyskland
1973 i Västtyskland
1973 i Östtyskland
Politikåret 1972
Politikåret 1973
Relationer mellan Västtyskland och Östtyskland
Ostpolitik
Carl Peter von Heidenstam

Carl Peter von Heidenstam, född 11 november 1792 i Smyrna, död 5 juni 1878 i Aten, var en svensk diplomat och författare.

Biografi
Carl Peter von Heidenstam tillhörde  ätten von Heidenstam. Han föddes i Smyrna dit hans far Gerhard von Heidenstam flyttat efter sitt avsked som diplomat. Modern var Catharina Anna Grandon de Hochepied. 1802 flyttade familjen till Stockholm. Carl Peter von Heidenstam fick utbildning i S:t Cyrs militärskola i Frankrike, och från 1811 tjänstgjorde han för Frankrike i Napoleonkrigen som officer. Han deltog därmed på franska sidan under fälttågen i Italien. I slaget vid Tolentino 2-3 maj 1815 stred han på Joachim Murats sida, sårades och tillfångatogs, och lämnade den franska armén, varför han 1816 kunde bege sig till Persien där han utsågs till överste i persisk tjänst. Han återvände dock till Sverige där han 1818 blev kapten i generalstaben under sin första och enda vistelse i Sverige. 1836 hade han avancerat till överstelöjtnant.

Sedan han återkommit till svensk tjänst, blev han värvad som attaché till den svenska beskickningen i Konstantinopel, där hans far verkat. Han befann sig där 1818-1824. 1831 blev han generalkonsul i Grekland med placering i Napoli di Romania, och från 1833 i Aten. 1835 blev han kammarherre, och 1838 blev han generalkonsul i Joniska öarnas republik. 1840 gifte han sig med engelskan Eliza Skene. Samma år föddes deras son Oscar von Heidenstam som blev diplomat och skriftställare.

Bibliografi

Referenser
Svenskt biografiskt lexikon: Heidenstam, von, släkt. Hämtad 2013-04-03

Noter

Svenska diplomater under 1800-talet
Franskspråkiga författare
Svenska författare under 1800-talet
Carl Peter
Män
Födda 1792
Avlidna 1878
Personer från Izmir
Svenska iranister