kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Skogsviol

Skogsviol (Viola riviniana) är en art i familjen violväxter som förekommer naturligt i Europa och nordvästra Afrika. Den har hjärtformade blad och blåvioletta blommor med gulvit sporre.

Etymologi 
Skogsviolen har fått sitt artepitet, riviniana, efter Augustus Quirinus Rivinus, en tysk läkare och botaniker som levde 1652-1723. Benämningen skogsviol förekommer i litteratur sedan 1893.

Referenser 
Lundevall, Carl-Fredrik & Björkman, Gebbe. Vilda växter i Norden, 2007, ICA bokförlag (s. 158).

Externa länkar
 Den virtuella floran
 

Violväxter
Sk Växtindex
Knölklocka

Knölklocka (Campanula rapunculoides) är en art i familjen klockväxter. Arten är en flerårig ört med ljust violetta blommor.

Externa länkar 
 Den virtuella floran

Klockväxter
Kn Växtindex
Lungört

Lungört (Pulmonaria obscura) är en ört med blommor som är röda när knopparna spricker upp, men senare blir blåvioletta. 

Lungört har använts som örtmedicin, främst för att lindra lungsjukdomar. Då växten innehåller det cancerogena ämnet pyrrolizidinalkoloid bör man undvika förtäring av växten.

Referenser

Noter

Externa länkar
 
 Den virtuella floran

Lungörter
Lu Växtindex
Feodosija

Feodosija ( ; (, krimtatariska: Kefe), äldre Kaffa, är en hamnstad på Krimhalvöns sydkust mot Svarta havet. Folkmängden uppgår till cirka 70 000 invånare. Majoriteten är ryssar och det viktigaste språket är ryska; även ukrainska talas. Staden administrerar även en del omgivande landsbygd och några mindre orter, varav den största är Prymorskyj (cirka 15 000 invånare). Viktiga näringar är turism, fiske, bryggning och konserveringsindustri.

Historia 

Feodosija uppfördes på 500-talet f.Kr. av joniska grekiska kolonisatörer från Miletos under namnet Theodosia (Θεοδοσία), ur vilket det slaviska namnet utvecklats. Området blev känt för dess rika jordbruksbygd, av vilken stadens handel var beroende. Området var under antiken del av Bosporanska riket. 

Theodosia förstördes av hunner på 300-talet e.Kr. Under de följande nio hundra åren förblev Theodosia en mindre by och behärskades under denna tid av Romarriket, goter, khazarer, Bysans, kiptjaker, från 1204 till 1261 Venedig, och därifrån av mongoler (Gyllene horden), som dock sålde staden till republiken Genua år 1266. Från 1296 till 1307 var Kaffa återigen under Venedig, sedan igen under Genua. En blomstrande handel uppkom i staden, som av italienarna benämndes Caffa. Staden hade i stort sett monopol på handeln på Svarta havet och tjänade som främsta hamn och administrativt centrum för de genuesiska kolonierna runt havet, styrd av en konsul. Staden kom att hysa en av Europas största slavmarknader.

Troligen spred sig Digerdöden från Asien via Kaffa år 1347 till resten av Europa. En smittbärande mongolisk här under Janibeg belägrade staden mellan 1346 och 1347; då krigarna insjuknade slängdes liken i katapulter in i staden, och smittade där stadsborna. Då de genuesiska köpmännen flydde hem till Italien förde de smittan med sig. 

Då genuesarna började lägga sig i den osmanska vasallstaten Krimkhanatet erövrade den osmanske befälhavaren Gedik Ahmet Pasha staden år 1475. Kaffa, på turkiska Kefe, blev en av de viktigaste osmanska hamnarna vid Svarta havet. Den osmanska staden föll för Tsarryssland tillsammans med resten av Krim 1783. Den bytte officiellt namn till Feodosija (Феодосия), en slavifiering av det grekiska namnet, år 1802.

Under andra världskriget erövrades staden två gånger av tyska trupper, vilket gjorde skada på staden.

Staden var under ukrainsk administration 1991-2014.

Referenser 

Städer i Ukraina
Hamnstäder i Ukraina
Hamnstäder i Ryssland
Orter i Krim
Städer i Ryssland
Uddevalla tingsrätt

Uddevalla tingsrätt är en tingsrätt i Västra Götalands län, med kansli i Uddevalla. Domkretsen omfattar kommunerna Lysekil, Munkedal, Orust, Sotenäs, Stenungsund, Strömstad, Tanum, Tjörn och Uddevalla. Tingsrätten med dess domkrets ingår i domkretsen för Hovrätten för Västra Sverige.

Administrativ historik
Vid tingsrättsreformen 1971 bildades denna tingsrätt i Uddevalla av Uddevalla rådhusrätt och häradsrätten för Sunnervikens tingslag. Domkretsen bildades av staden och tingslaget. 1971 omfattade domsagan kommunerna Lysekil, Munkedal, Sotenäs och Uddevalla.

20 september 2004 upplöstes Strömstads tingsrätt och dess rätt uppgick i denna och dess domkrets (domsaga) i denna domsaga som då tillfördes Strömstads kommun och Tanums kommun.

1 mars 2007 (4 december 2006 enligt NAD) upplöstes Stenungsunds tingsrätt och dess rätt delades mellan Uddevalla tingsrätt och Mölndals tingsrätt, huvuddelen av dess domsaga i uppgick i Uddevalla som då tillfördes Orusts kommun, Tjörns kommun och Stenungsunds kommun. Arkivhandlingar för hos Stenungsunds tingsrätt avgjorda mål återfinns numer hos Göteborgs tingsrätt.

Tidigare höll sig tingsrätten med ett tingsställe i Strömstad. Detta lades ned 2013.

Lagmän
1971–1979: Nils Emil Berglund 
1979–1990: Bertil Hagard
1990–1993: Bo Enderstein 
1993–2012: Sverker Tell
2012–2016: Stefan Olsson
2017–2019: Lars Bjurstam
2021–: Johan Sanner

Referenser

Noter

Tryckta källor
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Uddevalla tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Externa länkar
 Webbplats för Uddevalla tingsrätt

Tingsrätter i Sverige
Strömstads kommun
Uddevalla
Bergsyra

Bergsyra, äkta bergsyra (Rumex acetosella) är en art i växtfamiljen slideväxter. 
En underart är rödsyra, Rumex tenuifolius (Wallr) O Schwarz.

Synonymer

Vetenskapliga namn 
Rumex vulgaris, (W D J Koch) Fourr.

Svenska traditionella namn 
 Harefötter och harfotablomster i Närke (I Småland avser dock harefötter en annan art, som inte alls är släkt med bergsyra, nämligen kattfot, Gnaphalium dioicum.)

Beskrivning 
Bergsyra är en flerårig skildkönad ört, d.v.s. somliga individer bär bara hanblommor, andra individer bara honblommor. Blommorna är små och röda.

Utbredning 
Bergsyra förekommer allmänt i så gott som alla jordens tempererade områden. I Nordamerika är denna växt dock inte ursprunglig. I Sverige är den vanlig överallt, utom längst i norr.

Bladen innehåller oxalsyra, vilket gör att de smakar syrligt, när man tuggar på dem. Det är detta som givit upphov till ordledet syra i växtens namn.

Den virtuella floran (se extern länk nedan) uppger att bergsyra är giftig, men Giftinformationscentralen nämner den inte alls i sin lista över giftiga växter. Förklaringen till skillnaden torde vara att oxalsyra är farligt att intaga i stora mängder, medan mindre mängder är ofarligt. Man kan jämföra med spenat som innehåller oxalater och rabarber, som får sin sura smak av oxalsyra, men som båda kan förtäras utan betänkande, och rentav är nyttigt, så länge man inte är allergisk mot oxalsyra och dess salter.

Etymologi 
Rumex är helt enkelt namnet på klassiskt latin av det växtsläkte, som bergsyra tillhör.

Acetocella är diminutiv av latin acetosus = sur, d.v.s. bergsyrans blad är en aning syrliga. (Jämför kemins acetat, ättiksyrans salter.)

Tenuifolius betyder "med långsträckta blad".

Vulgaris innebär allmän, vanlig, av latin vulgus = folk.

Referenser

Externa länkar 
 Den virtuella floran Här finns utbredningskartor.
 

Slideväxter
Be Växtindex
Giftiga växter
Fjällsyra

Fjällsyra (Oxyria digyna) är en art i familjen slideväxter med stort utbredningsområde i arktiska och alpina områden på norra hemifären.

Växten är en flerårig kal ört, till 30 cm hög. Stjälken är vanligen bladlös med uppåtriktade grenar i blomställningen. Rosettbladen är njurlika och långskaftade. Blommorna kommer i en vipplik ställning och är grönaktiga, hängande. De har fyra hylleblad och sex ståndare. Frukterna är platta och har en bred ofta rödaktig vingkant. Den är viktig som föda för både större djur och insekter 

Artepitetet digyna (grek.) betyder "med två stift".

Synonymer
Acetosa digyna (L.) Mill.
Donia digyna (L.) R.Brown
Donia sapida R.Brown
Lapathum digynum (L.) Lam.
Oxyria acida R.Br. ex Lindl.
Oxyria digyna f. elatior R. BrownOxyria elatior R.Br. ex Meisn.Oxyria reniformis Hook.Oxyria reniformis var. elatior (R.Brown) Regel
Oxyria rotundifolia Gray
Rheum digynum (L.) Wahlenberg
Rumex digynus L.
Rumex reniformis Radde

Referenser

Externa länkar
 Den virtuella floran

Flora of the Canadian Arctic Archipelago - Oxyria

Slideväxter
Fj Växtindex
Skellefteå tingsrätt

Skellefteå tingsrätt är en tingsrätt i Västerbottens län som har sitt kansli i Skellefteå. Tingsrättens domkrets omfattar Malå, Norsjö och Skellefteå kommuner. Tingsrätten med dess domkrets ingår i domkretsen för Hovrätten för Övre Norrland.

Heraldiskt vapen
Blasonering: I blått en gyllene bjälke, bildad ovan av en rak skura och nedan av en vågskura och belagd med en blå antik blixt; bjälken åtföljd ovan av en balansvåg och nedan av en sol, båda av guld. Skölden krönt med kunglig krona. Vapnet är en kombination av Skellefteå kommunvapen och en balansvåg, som representerar rättvisan. Vapnet fastställdes år 2004.

Administrativ historik
Vid tingsrättsreformen 1971 bildades denna tingsrätt i Skellefteå av häradsrätten för Skellefteå tingslag. Domkretsen bildades av Skellefteå domsaga och del av Västerbottens mellersta domsaga (Lövångers och Burträsks socknar). Sedan 1971 omfattar domkretsen (domsagan) Skellefteå, Norsjö och Malå kommuner. Tingsställe blev förutom Skellefteå till 1979 Norsjö.

Skellefteå tingsrätt var tidigare också inskrivningsmyndighet, för de fastigheter som finns i Västerbottens län och Norrbottens län.

Lagmän 
 1971–1976 Erik Öhlén

Källor
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Skellefteå tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Noter

Externa länkar
Tingsrättens webbplats

Tingsrätter i Sverige
Organisationer i Skellefteå
Marienborg, Livland

Marienborg eller Marienburg (lettiska: Marienburgas pils, Alūksnes pils; tyska: Marienburg) var en ort och ett slott i Livland. Staden heter numera Alūksne och ligger i nordöstra Lettland.

Historik
Slottet uppfördes 1342 av Tyska orden på den största av öarna i sjön Alūksne och kallades Marienburg (efter Maria, Jesu moder). Det första slottet byggdes av Landmeister Burkhard von Dreileben. Det var en del av en stor förstärkning av Livlands östra gräns och samma år grundades ett annat stort slott i närheten (i Vastseliina). Strax därefter flyttades centrum av komturin från Gaujiena till Alūksne. 

Slottets styrka bevisades upprepade gånger genom att avvärja ett antal attacker under 1500-talet. Alūksne besattes 1560 av Ivan IV:s av Ryssland trupper under Livländska kriget. Den införlivades med det polsk-litauiska samväldet 1582. Staden blev en del av det svenska imperiet 1629 och ingick i Svenska Livland 1629–1721 och innehades bland annat av ätten Horn af Marienborg. 

Efter det gamla Livlands fall förblev slottet beboeligt, men förstördes slutligen 1702 i Stora nordiska kriget av dess svenska garnison för att undvika att det föll i ryssarnas händer. Ruinerna förblev i stort sett orörda och idag rymmer det en utomhusscen och utgör en del av ett rekreationsområde på ön Pils (slott).

Arkitektur
Det ursprungliga slottet byggdes av trä. Senare byggdes ytterväggarna av natursten och klosterhuset av tegel. Planen liknar på många sätt den för Viljandi slott, med klosterbyggnad med ett flankerande torn. Yttermuren härstammar dels från samma tid som klosterhuset, dels från senare perioder, framför allt från tiden för de politiska spänningarna i början av 1500-talet. Huvudporten, skyddad av två runda torn, är också av senmedeltida ursprung. 

Senare, i slutet av 1600-talet, försågs slottet med raveliner och vallar.

Galleri

Referenser

Noter

Externa länkar 

Borg- och slottsruiner i Lettland
Alūksne

Alūksne är en stad i nordöstra Lettland med  invånare på en yta på 14,2 km². Den ligger vid Alūksnesjön i Alūksne kommun nära gränsen mot Estland och Ryssland. Innan kommunreformen 2009 låg den i distriktet Alūksne.

Den har historiskt haft namnen Aluliina (på estniska) och Marienburg.

Alūksne är vänort med Sundbyberg.

Historia

Området befolkades först av finsk-ugriska folk, och sedan, mellan 700- och 1100-talet, av lettgaller. Året för grundläggandet av en permanent bosättning på orten, då känd som Olysta, Alyst eller Volyst, uppges i Pskovs krönika till 1284. Lettgallerna besegrades av den tyska Svärdsriddarorden år 1342. De senare byggde borgen Marienburg på en ö i sjön; denna övervakade handelsrutten mellan Riga och Pskov. Staden som uppstod nära borgen blev även den känd som Marienburg. Marienburg erövrades av Ivan IV av Ryssland år 1560 under det livländska kriget. Den inlemmades i Polen-Litauen år 1582, men blev en del av Sverige år 1629. 

Ernst Glück, en protestantisk präst, var den förste som översatte Bibeln till lettiska. Han upprättade också den första lettiska språkskolan i Livland år 1683, vilken nu är ett museum i Alūksne. Den ryska hären under Boris Sjeremetijev erövrade staden under stora nordiska kriget år 1702. Stor skada gjordes på staden och invånarna deporterades, inklusive Glück och hans fosterdotter Marta Skavronska, som senare blev Katarina I av Ryssland.

Alūksne fick stadsrättigheter 1920.

Referenser

Noter

Externa länkar

Orter i Lettland
Theodosia

Theodosia kan syfta på:

Theodosia (kejsarinna)
staden Feodosija (se avsnittet historia)
Theodosia (djur), ett släkte skalbaggar
Theodosia River
Thomas Lawrence

För den brittiske militären, se Lawrence av Arabien.

Sir Thomas Lawrence, född 13 april 1769 i Bristol, död 7 januari 1830 i London, var en brittisk konstnär, i huvudsak av porträtt.
Lawrence genomgick en ständigt stigande och alltmer framgångsrik konstnärsbana, blev hovmålare, preses för Royal Academy i London, anslöt sig till Joshua Reynolds och ärvde hans kundkrets. Han inbjöds även till kontinenten, bland annat Wien och Paris och målade samtidens främsta personligheter som Wellington, Metternich och Blücher med flera.

Källor

Externa länkar 

Brittiska porträttmålare
Ledamöter av Royal Academy
Brittiska målare under 1800-talet
Personer från Bristol
Födda 1769
Avlidna 1830
Män
Svensk uppslagsbok
Ledamöter av Royal Society
Viksta församling

Viksta församling (uttalas [vícksta], med grav accent) är en församling i Björklinge-Skuttunge-Viksta pastorat i Upplands västra kontrakt i Uppsala stift. Församlingen ligger i Uppsala kommun i Uppsala län.

Administrativ historik
Församlingen har medeltida ursprung. 

Församlingen utgjorde till 1 maj 1925 ett eget pastorat för att därefter till 1962 vara annexförsamling i pastoratet Tensta, Lena och Viksta. Från 1962 annexförsamling i Björklinge pastorat.

Kyrkor 
 Viksta kyrka

Se även 
 Viksta socken

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats för Björklinge-Skuttunge-Viksta pastorat

Församlingar i Uppsala stift
Indelningar i Uppsala kommun
Viksta socken

Viksta socken (uttalas [vìcksta], med grav accent) i Uppland ingick i Norunda härad, ingår sedan 1971 i Uppsala kommun och motsvarar från 2016 Viksta distrikt.

Socknens areal är 69,72 kvadratkilometer varav 69,15 land. År 2000 fanns här 631 invånare. Kyrkbyn Vikstaby med sockenkyrkan Viksta kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Viksta socken omtalas första gången i skriftliga handlingar 1299 ('parochie Wixstathum'). Byn Sommaränge räknades under medeltiden i sin helhet till Viksta socken, men är numera delad mellan Viksta och Tensta socken.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Viksta församling och för de borgerliga frågorna bildades Viksta landskommun. Landskommunen inkorporerades 1952 i Björklinge landskommun som 1971 uppgick i Uppsala kommun. 

1 januari 2016 inrättades distriktet Viksta, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Norunda härad. De indelta soldaterna tillhörde Upplands regemente, livkompaniet och Livregementets dragonkår, Norra Upplands skvadron.

Geografi
Viksta socken ligger norr om Uppsala och består av två åtskilda delar där den östra ligger kring Vendelån och den västra rymmer Vikstaheden med Viksta stentorg och Uppsalaåsen. Socknen har en slättbygd i den södra delen av den östra enklaven och är i övrigt en skogsbygd.

Fornlämningar
Från bronsåldern finns gravrösen, skärvstenhögar och skålgropsförekomster. Från järnåldern finns 16 gravfält. Fyra runstenar är funna. Mellan Vikstaheden och "framsocknen" går en urgammal kyrkstig, som via Älby i Vendels socken leder till kyrkbyn i Viksta.

Namnet
Namnet skrevs 1316 1299 Wixstathum och kommer från kyrkbyn. Efterleden är sta(d), 'ställe'. Förleden kan innehålla mansnamnet Vigh eller vik syftande på en forntida vik av Vendelån.

Se även
Viksta församling

Referenser

Vidare läsning
Sveriges bebyggelse: statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Uppsala län, del 3 Hermes 1948 libris
Lindgren, Anders; Drag ur Viksta sockens bebyggelsehistoria i "Uppland" (Uppl. forminnesför. årsbok), 1948

Externa länkar

Indelningar i Uppsala kommun
Socknar i Norunda härad
Oxie IF

Oxie IF var en idrottsförening i stadsdelen Oxie i Malmö, bildad 1946. De bedrev sin verksamhet på Oxie Idrottsplats och i Oxievångshallen.

Oxie IF röstade igenom den 6/2 på ett ordinarie årsmöte att ändra namn till Oxie SK. I samband med detta gick föreningen samman med BK Vången. Det nya Oxie SK tog vid årsskiftet 2013/2014 över alla verksamheter de två klubbarna haft.

Idrotter och aktiviteter som utövades i Oxie IF inkluderade badminton, bordtennis, boule, fotboll, handboll, innebandy och motion.

Källor

Externa länkar
Klubbens webbplats
Skånska dagbladet om namnbytet
Nyhet om sammanslagningen

Upplösta badmintonklubbar i Sverige
Upplösta bordtennisklubbar i Sverige
Upplösta bouleklubbar i Sverige
Upplösta fotbollsklubbar i Sverige
Upplösta handbollsklubbar i Sverige
Upplösta innebandyklubbar i Sverige
Sportklubbar i Malmö
Sportklubbar bildade 1946
Jane Leeves

Jane Leeves, född 18 april 1961 i Ilford i Redbridge, London, är en brittisk skådespelerska, främst känd för rollen som Daphne Moon, senare Daphne Crane, i situationskomedin Frasier.

Filmografi, i urval 
 1993 - Seinfeld
 1993 - 2004 - Frasier

Källor

Externa länkar 

Kvinnor
Brittiska skådespelare
Födda 1961
Levande personer
Alcyone

Alcyone, 25 Tauri eller Eta Tauri (η Tauri förkortat Eta Tau, η Tau), som är stjärnans Bayer-beteckning, är den ljusstarkaste stjärnan i Plejaderna i stjärnbilden Oxen (Taurus på latin). Alcyone är ett stjärnsystem bestående av fyra stjärnor och huvudkomponenten är en stjärna i spektralklass B7 IIIe. Stjärnsystemets kombinerade ljusstyrka är av skenbar magnitud 2,9. Baserat på parallaxmätningar i Hipparcos-uppdraget på 8,1 mas beräknas den befinna sig på ca 440 ljusårs (136 parsek) avstånd från solen. Primärstjärnan Alcyone A har liksom flera av Plejadernas övriga B-stjärnor en hög rotationshastighet.

Nomenklatur
Namnet Alcyone härstammar från grekisk mytologi. Hon är en av de sju döttrarna till Atlas och Pleione som kallas Pleiaderna. År 2016 organiserade Internationella astronomiska unionen en arbetsgrupp för stjärnnamn (WGSN)  med uppgift att katalogisera och standardisera riktiga namn för stjärnor. WGSN:s första bulletin av juli 2016 innehåller en tabell över de första två satserna av namn som fastställts av WGSN där namnet Alcyone anges för denna stjärna. Den är nu införd i IAU:s Catalog of Star Names.

Egenskaper
Primärstjärnan Alcyone A består av tre komponenter, den ljusaste är en blåvit jättestjärna av spektraltyp B som liknar många av de andra B-typstjärnorna i Pleiaderna. Den har en radie som är nästan 10 gånger större än solens radie. Effektiv temperatur är ca 12 000 K vilket ger en total utstrålning som är ca 2 000 gånger solens. Spektralklassen B7 IIIe anger att emissionslinjer förekommer i dess spektrum. Liksom många Be-stjärnor har Alcyone A en hög rotationshastighet på 149 km/s, vilket har skapat en gasformig skiva som omger stjärnan vid dess ekvator.
 
Närmaste följeslagare har en mycket liten massa och är separerad mindre än 1 millibågsekund, med en sannolik omloppstid på bara drygt fyra dygn. En andra stjärna har ungefär hälften av primärstjärnans massa och de är separerad med 0,031 bågsekunder, eller motsvarande avståndet från solen till Jupiter, och har en omloppsperiod på 830 dygn.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/alcyone
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/alcyone.html

Stjärnbilden Oxen
Huvudseriestjärnor klass B
Plejaderna (stjärnhop)
Bayerobjekt
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Be-stjärnor
Exocytos

Exocytos är den process där cellerna utsöndrar stora biomolekyler genom att innesluta dem i en vesikel som sedan avknoppas från dess cellmembran. Exocytos kan verka för att utsöndra avfallsprodukter hos encelliga organismer (protozoa). Hos flercelliga organismer har exocytos även signalerande och regulatorisk funktion. Motsatsen till exocytos är endocytos, då stora biomolekyler tas in i cellen. Exempel på en exocytos process är då ämnen i körtelceller utsöndras.

Exocytos börjar i det korniga endoplasmatiska nätverkets ribosomer. När ribosomerna har producerat de proteiner som skall transporteras med hjälp av exocytos tar de sig in i det endoplasmatiska nätverkets hålrum. Proteinet lämnar därefter nätverket och tar sig mot Golgiapparatens cis-sida med hjälp av en vesikel. I apparaten modifieras proteinet och lämnar den sedan på dess trans-sida. Vesikeln rör sig nu mot och går upp i cellmembranet vilket gör att ämnets innehåll utlöses från cellen.

Referenser

Externa länkar

Cellbiologi
Carolin (mynt)

Karoliner är svenska mynt, som präglades i Sverige på 1600, 1700 och 1800-talen. 1 carolin motsvarade 2 mark i präglade silvermynt. Kursen mellan caroliner och daler kopparmynt var under vissa perioder flytande. De som har en bild på Fredrik I kallades på sin tid "fredrikar" och de med bild på Adolf Fredriks kallades "adolfiner". 3 caroliner kallades under 1600-talet för en riksdaler carolin.

Historik
Under Karl IX:s regeringstid slogs ett guldmynt på 16 mark med en finvikt på 4,85 g, vilket kallades carolin. Alltifrån 1664 benämndes markmyntet carolin varvid 1 mark =  ½ carolin (silvermynt som präglades till 1721).

2 mark = 1 carolin (myntad till 1754), 4 mark = dubbel carolin (1755) samt 8 mark (dukaton) = fydubbel carolin (1794).

År 1718 slogs ett nytt mynt under det gamla namnet, ”Görtzka carolinen”. I och med myntrealisationen 1776 upphörde carolinen att gälla.

Källor
Bra Böckers lexikon, 1977

Externa länkar
 Myntkabinettet

Äldre svenska mynt
Gatkamomill

Gatkamomill, Matricaria suaveolens (Less.) Porter är en ettårig ört.

Beskrivning

Gatkamomilll har gula, ibland gulgröna, blommor, som saknar kronblad (strålblad).

I Sverige upptäckt först 1840, men har sedan spritt sig enormt och blivit en naturaliserad art, och finns numera i hela landet. Troligen har den inkommit som frön i planteringsjord från Botaniska trädgården i Uppsala.

Kromosomtal 2n = 18.

Habitat
Ursprung i Nordamerika.

Utbredningskartor
 Norden 
 Norra halvklotet

Etymologi
 Släktnamnet Matricaria härleds från latin matrix = våm med syftning på att gatkamomill användes som magmedicin. Namnet användes redan på 1300-talet.
 Artepitetet matricarioides …

Bygdemål

Namnförvirring
 Chamomilla suaveolens används i Krok/Almquist: Svensk flora, (28 upplagan, 2004).
 Matricaria discoidea används inom nordamerikansk samarbetsprojektet ITIS (Integrated Taxonomic Information System).
 Matricaria matricarioides förespråkas av Naturhistoriska riksmuseet (via Den virtuella floran). Se även Checklista över Nordens kärlväxter, Thomas Karlsson, Naturhistoriska riksmuseet. 
 Matricaria suaveolens används i Mossberg/Stenberg: Den nya nordiska floran, 2003).

Förklaringen är helt enkelt att författarna valt olika synonymer för växten; alltså egentligen inga konstigheter.

Bilder

Noter

Externa länkar
 IPNI • International Plant Names Index
 ITIS
 

Korgblommiga växter
Ga Växtindex