kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Peter Bernhard Piper

Peter Bernhard Piper, född 14 januari 1723 i Uppland, död 27 maj 1799, var en svensk militär.

Piper ingick som volontär vid artilleriet 1741, blev underlöjtnant vid regementet Royal suédois 1746 och deltog med detta i fälttågen i Flandern och Westfalen samt återvände som kapten. 

Under tiden hade han i Sverige avancerat till kapten i armén 1758, varefter han som löjtnant vid artilleriet 1760 deltog i pommerska kriget 1761. Han blev stabskapten 1771, förordnades året därefter till "place major" på Sveaborg och innehade 1780–1784 kommendantsbefattningen där. 

Utnämnd till överste i armén 1783 insattes han året därefter som generalintendent vid kommissariatet i Finland, där hela hans förmåga togs i anspråk under Gustav III:s ryska krig. Efter dess slut utnämndes han 1792 till guvernör för krigsakademien på Karlberg, blev generalmajor samma år och president i krigskollegium 1793. 

Han var en av de få från Gustav III:s tid som fann nåd hos förmyndarregeringen och befordrades av den.

Piper var son till kaptenen Henrik Berndt Piper och Ulrika Gråsten. Han gifte sig 1773 med Elsa Maria De la Motte. Han var farbror till Fredrik Magnus Piper. År 1776 blev Peter Bernhard och hans bror Gabriel Magnus adopterade på Henrik Pipers adliga ätt.

Källor 
 

Svenska generaler 
Svenska militärer under 1700-talet
Peter Bernhard
Personer från Uppland
Födda 1723 
Avlidna 1799 
Män
SBH
Olle Bosemark

Nils Olof ”Olle” Bosemark, född 17 januari 1924 i Skara, död 17 juni 2017 i Ängelholm, var en svensk växtgenetiker, professor och direktör. Han disputerade 1957 vid Lunds universitet och har varit vice verkställande direktör i Hilleshög AB. Han valdes 1988 in som ledamot av Vetenskapsakademien och Lantbruksakademien.

Källor 
Kungl. vetenskapsakademien, Matrikel 1991, ISSN 0302-6558, sid. 42.

Noter

Externa länkar 

Svenska professorer i genetik
Svenska genetiker 
Alumner från Lunds universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga skogs- och lantbruksakademien
Män
Födda 1924
Avlidna 2017
Personer från Skara
Sverigekistan

Den så kallade Sverigekistan (tyska Schwedenkiste) består av dokument organiserade i 20 volymer, där skrifter av hertig Ernst II av Sachsen-Gotha-Altenburg, Johann Christoph Bode och andra viktiga frimurare och illuminater bevarats. Namnet kommer från det faktum att materialet befann sig i en kista hos Svenska Frimurare Orden i Stockholm under drygt 70 år tills den år 1883 sändes tillbaka till Gotha.

Historia 
Efter att Adam Weishaupt flydde Bayern (till hertigens Sachsen-Gotha) år 1785 tog Bode över som högste ledare för illuminatiorden. När Bode sedan dog 1793 återfanns i dödsboet en betydande samling dokument, protokoll och rapporter från tiden mellan 1776 och 1787. För den prosopografiska forskningen är den tionde volymen av särskilt intresse. Den innehåller medlemslistor, namn, ordensnamn över senare hälften av 1700-talet. Bland annat listas Johann Wolfgang von Goethe som illuminat. Dokumenten från Bodes dödsbo hamnade hos hertig Ernst II som ansåg materialet vara så känsligt att han testamenterade det till Svenska Frimurare Orden i Stockholm där det skulle vaktas och skyddas från publicering under överinseende av kungafamiljen. Efter hertigens död 1804 skickades så kistan till Stockholm och 1883 vände den åter till Gotha.

Materialet beslagtogs sedan av Gestapo 1934 och flyttades från Gotha till Berlin. 1945 fick ryssarna tag på Sverigekistan och förde den till Moskva. Nitton av de tjugo banden fördes sedan till DDR:s centralarkiv i Merseburg 1957, men volym tio, som innehåller medlemslistorna, stannade i Moskva. Materialet blev fritt tillgängligt för forskning 1991. Det återfinns idag på Geheimes Staatsarchiv Preußischer Kulturbesitz (statsarkivet för preussiskt kulturarv) i Berlin-Dahlem.

Källor  
Sverigekistan 
 Geheimes Staatsarchiv Preußischer Kulturbesitz Berlin-Dahlem, Freimaurer 5.2. G 39 JL Ernst zum Kompaß, Nr. 100–119

Böcker 
 Renate Endler: Zum Schicksal der Papiere von Johann Joachim Christoph Bode, in: Quatuor Coronati Jahrbuch 27 (1990), , S. 9–35.
 Hermann Schüttler: Die Mitglieder des Illuminatenordens, 1776–1787/93, München 1991.
 Renate Endler: Band X der Schwedenkiste aufgefunden, in: Quatuor Coronati Jahrbuch 31 (1994), , S. 189–197.

Vidare läsning 
 Schwedenkiste Forschungszentrum Gotha

Frimureri
Historiska dokument
Vägen (film)

Vägen () är en amerikansk postapokalyptisk dramafilm från 2009, regisserad av John Hillcoat och skriven av Joe Penhall efter Cormac McCarthys roman med samma titel. 

Filmen visades på Stockholms filmfestival 2009.

Handling 
En far och hans son vandrar ensamma genom en postapokalypisk ödemark, allt de har är en kundvagn med ett fåtal tillhörigheter och en pistol med två kulor. De är på väg mot kusten trots att de inte vet om något finns att hämta där. Kärleken mellan far och son sätts på svåra prov i denna hopplösa framtid skapad av människan.

Skådespelare (urval) 
 Viggo Mortensen - Mannen
 Kodi Smit-McPhee - Pojken
 Charlize Theron - Kvinnan, mannens fru
 Robert Duvall - Eli, den gamle mannen
 Michael K. Williams - Tjuven
 Guy Pearce - Mannen på stranden

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 

Amerikanska filmer 2009
Amerikanska dramafilmer
Engelskspråkiga filmer
Dystopisk film
Filmer från The Weinstein Company
Rolf Boström

Rolf Gustav Boström, född 15 april 1936 i Kalmar, död 21 november 2019 i Uppsala, var en svensk rymdfysiker. 

Han disputerade 1971 vid Kungliga Tekniska högskolan  och var professor i rymdfysik. Boström var platschef vid Uppsala jonosfärobservatorium (från 1976 en avdelning av Institutet för rymdfysik). Sedan 1988 var han ledamot av Kungliga vetenskapsakademien. Boström är begravd på Uppsala gamla kyrkogård.

Källor

Externa länkar 

Svenska professorer i rymdfysik
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Svenska forskare under 1900-talet
Personer från Kalmar
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1936
Avlidna 2019
Män
Eriosyce eriosyzoides

Eriosyce eriosyzoides är en art inom trattkaktussläktet och familjen kaktusväxter, som har sin naturliga utbredning i Chile.

Beskrivning
E. eriosyzoides är en klotformad till cylindrisk kaktus som blir 7 till 14 centimeter i diameter, mörkgrön till blågrön i färgen och har en kraftig pålrot. Den är uppdelad i 13 till 17 åsar som är 7,5 till 12,5 millimeter höga, och är uppdelade i vårtor. Taggarna är uppåtböjda och blekgula eller gråsvarta till färgen. De består av 1 till 7 centraltaggar som blir 2 till 5 centimeter långa och har en mörkare spets. Runt dessa sitter 10 till 15 radiärtaggar som blir 1,5 till 4 centimeter långa. Blommorna är vitaktiga, blekbruna eller gulröda och blir upp till 3,25 centimeter i diameter. Frukten är grön till rödgrön när den är mogen.

Underarter
E. eriosyzoides ssp. eriosyzoides
Grundarten blir 9 till 14 centimeter i diameter och blågrön i färgen. Den är uppdelad i 13 till 17 åsar som är 10 till 12,5 millimeter höga och uppdelade i vårtor. Taggarna är blekgula, uppåtböjda och består av 4 till 7 centraltaggar och 10 till 15 radiärtaggar. Blommorna blir 3,25 centimeter i diameter och är brunaktiga till färgen.

E. eriosyzoides ssp. atroviridis (F.Ritter) Ferryman 2003
Underarten blir 7 till 10 centimeter i diameter och mörkgrön till färgen. Den är uppdelad i 13 till 16 åsar, 7,7 till 10 millimeter höga och har en antydan om att vara uppdelade i åsar. Taggarna är gråsvarta och krökta. De består av 1 till 5 centraltaggar och 10 radiärtaggar. Blommorna är vitaktiga eller gulröda.

Synonymer
E. eriosyzoides ssp. eriosyzoides
Horridocactus eriosyzoides F.Ritter 1959
Pyrrhocactus eriosyzoides (F.Ritter) F.Ritter 1959
Neochilenia eriosyzoides (F.Ritter) Backeb. 1962
Neoporteria eriosyzoides (F.Ritter) Donald & G.D.Rowley 1966
Eriosyce eriosyzoides ssp. atroviridis
Pyrrhocactus atroviridis F.Ritter 1960
Horridocactus atroviridis (F.Ritter) Backeb. 1962
Neoporteria atroviridis (F.Ritter) Ferryman 1991
Neoporteria tuberisulcata var. atroviridis (F. Ritter) Donald & G.D.Rowley 1966
Eriosyce crispa ssp. atroviridis (F.Ritter) Katt. 1994

Källor

Er Växtindex 
Krukväxter 
eriosyzoides
Kaktusväxter
Växter i Chile
Natriumdikromat

Natriumdikromat är ett salt av natrium och kromsyra med formeln Na2Cr2O7. Förekommer även med 2 molekyler kristallvatten.

Framställning 
Natriumdikromat framställs i stor skala från malm som innehåller dikromtrioxid (Cr2O3) genom att reagera med natriumhydroxid (NaOH) vid ca 1000 °C tillsammans med luft.

Användning 
Natriumdikromat är det första steget att utvinna krom ur malm som innehåller kromföreningar. Den natriumdikromat som bildas är löslig i vatten medan motsvarande järn- och aluminium-föreningar inte är det.

Natriumdikromat används också som oxidationsmedel i organisk syntes, till exempel för att oxidera sekundära alkoholer till motsvarande ketoner, eller tillsammans med svavelsyra, till att dubbelbinda en syreatom till ett derivat.

Olyckor 
År 2003 utsattes hundratals amerikanska soldater och många fler civila irakier för natriumdikromat från ett av amerikanska nationalgardets vattenreningsverk i Irak. Många av de som utsattes har dött eller fått bestående men.

Källor 
 Material Safety Data Sheet
 Worries about exposure in Iraq

Se även 
 Natriumkromat
 Kaliumdikromat

Natriumföreningar
Kromater
Kerstin Knabe

Kerstin Knabe, född den 7 juli 1959 i Oschatz som Kerstin Claus, är en tysk före detta friidrottare som tävlade i häcklöpning för Östtyskland.

Knabe deltog vid två olympiska spel. Vid Olympiska sommarspelen 1980 i Moskva var hon i final och slutade på fjärde plats på 100 meter häck. Eftersom Östtyskland bojkottade Olympiska sommarspelen 1984 blev nästa olympiska spel Olympiska sommarspelen 1988 där hon blev utslagen i semifinalen.

Hon blev silvermedaljör vid VM 1983 i Helsingfors samt bronsmedaljör vid EM 1982 i Aten.

Personliga rekord 
 100 meter häck - 12,54 från 1982

Källor 

 Fakta på Sports-references-webbplats

Födda 1959
Levande personer
Kvinnor
Östtyska häcklöpare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1980 från Östtyskland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1980
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från Östtyskland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1988
Natalia Hryhorjeva

Natalia Grigorjeva (), född den 3 december 1962 i Isjimbaj i Basjkirien, är en ukrainsk före detta friidrottare som tävlade i häcklöpning.

Grigorjeva deltog vid Olympiska sommarspelen 1988 i Seoul där hon slutade på fjärde plats på 100 meter häck. Hon blev vidare bronsmedaljör vid VM 1991 i Tokyo. 

Vid Olympiska sommarspelen 1996 representerade hon Ukraina men blev då utslagen redan i kvartsfinalen på 100 meter häck.

Personliga rekord 
 100 meter häck – 12,39 från 1991

Källor 
 Födelsetal, nation, personliga rekord: "Athletes - Grigoryeva Natalya Biography" IAAF.org. Läst 8 augusti 2012.

Noter

Sovjetiska häcklöpare
Ukrainska häcklöpare
Födda 1962
Levande personer
Personer från Basjkirien
Kvinnor
Gloria Siebert

Gloria Siebert, född den 13 januari 1964 i Ortland som Gloria Kovarik, är en tysk före detta friidrottare som tävlade i häcklöpning för Östtyskland.

Sieberts främsta meriter är tre silvermedaljer. Vid Olympiska sommarspelen 1988 blev hon silvermedaljör bakom Bulgariens Jordanka Donkova. Hon blev vidare silvermedaljör vid VM 1987 då slagen av Bulgariens Ginka Zagortseva. Slutligen blev hon silvermedaljör vid EM 1990 denna gång bakom Frankrikes Monique Ewanje-Epée. 

Hon deltog även vid VM 1991 men blev då utslagen i försöken.

Personliga rekord 
 60 meter häck - 7,76 från 1988
 100 meter häck - 12,44 från 1987

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Externa länkar 

Födda 1964
Kvinnor
Levande personer
Östtyska häcklöpare
Olympiska silvermedaljörer 1988
Östtyska olympiska silvermedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från Östtyskland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1988
Cornelia Ullrich

Cornelia Ullrich, född den 26 april 1963 i Halberstadt som Cornelia Feuerbach, är en tysk före detta friidrottare som tävlade i häcklöpning för Östtyskland.

Ullrichs främsta merit är bronsmedaljen på 400 meter häck vid VM 1987 i Rom där hon noterade tiden 54,31.

Personliga rekord 
 400 meter häck - 53,58 från 1987

Källor 

 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1963
Östtyska häcklöpare
Kvinnor
Levande personer
Aleksandr Charlov

Nation:  

Aleksandr Charlov (), född den 18 mars 1958, är en sovjetisk före detta friidrottare som tävlade i häcklöpning under 1980-talet för Sovjetunionen.

Charlovs främsta merit är hans bronsmedalj vid VM 1983 i Helsingfors på 400 meter häck. Han vann vidare guld vid Sommaruniversiaden 1983. 

Han deltog vid Olympiska sommarspelen 1980 men blev där utslagen i semifinalen.

Personliga rekord 
 400 meter häck - 48,78 från 1983

Källor 

 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1958
Sovjetiska häcklöpare
Män
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1980 från Sovjetunionen
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1980
Ellen Fiedler

Ellen Fiedler, född den 26 november 1958 som Ellen Neumann, är en tysk före detta friidrottare som tävlade i häcklöpning för Östtyskland.

Fiedler deltog vid det första världsmästerskapet 1983 i Helsingfors där hon blev bronsmedaljör på 400 meter häck. Vid samma mästerskap ingick hon i laget som vann guld på 4 x 400 meter. Hon sprang där bara i försöken och inte i finalen. 

Hon deltog vid Olympiska sommarspelen 1988 i Seoul där hon blev bronsmedaljör på 400 meter häck.

Personliga rekord 
 400 meter häck - 53,63 från 1988

Källor 

 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1958
Östtyska häcklöpare
Kvinnor
Levande personer
Olympiska bronsmedaljörer 1988
Östtyska olympiska bronsmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från Östtyskland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1988
Världsmästare på 4 x 400 meter löpning
Personer från Demmin
Claudia Zackiewicz

Claudia Zackiewicz, född den 4 juli 1962 i Oberhausen, är en tysk före detta friidrottare som tävlade i häcklöpning. 

Zackiewicz var i final på 100 meter häck vid VM 1987 i Rom. Där slutade hon på sjunde plats på tiden 12,98. Hennes främsta framgång kom året efter då hon blev bronsmedaljör vid Olympiska sommarspelen 1988. I finalen noterade hon ett nytt personligt rekord med tiden 12,75. I loppet blev hon slagen bara av Jordanka Donkova och Gloria Siebert.

Personliga rekord 
 100 meter häck - 12,75 från 1988

Källor 

 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1962
Östtyska häcklöpare
Tyska häcklöpare
Kvinnor
Levande personer
Olympiska bronsmedaljörer 1988
Östtyska olympiska bronsmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från Östtyskland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1988
Personer från Oberhausen
Jovica Tasevski-Eternijan

Jovica Tasevski-Eternijan (makedonska Јовица Тасевски-Етернијан), född 1976 i Skopje, är en makedonsk poet, essäist, kritiker och översättare .

Han arbetar i de Nationella och universitetsbiblioteket “Sv. Kliment Ohridski” i Skopje och redaktör in tidningen för litteratur, konst och kultur "Aspiration" i Prilep. Hans dikter har översatts på främmande språk.

Bibliografi 
 Nesjto se slusja (poesi) 1995
 Vizii.Glagol (poesi) 1997
 Veda (poesi) 1998
 Postojnoto, plimata (essäer och studier) 2000
 Klatno (poesi) 2001
 Nebesni strazji (poesi) 2004

Externa länkar 
 Jovica Tasevski-Eternijan - Biografi och poesi på engelska

Referenser 

Författare från Nordmakedonien
Levande personer
Födda 1976
Män
Personer från Skopje
Studio (tidning)

Studio var tidigare en tidning under förlaget IDG som har funnits sedan 2003. Våren 2019 köpte två av de ursprungliga grundarna loss Studio som nu drivs som ett eget aktiebolag och vänder sig till en målgrupp bestående av musiker, producenter och låtskrivare.

Studio består av webbplatsen studio.se som uppdateras löpande med redaktionellt innehåll. På webbplatsen finns också Studio forum som är en mötesplats för musiker och som startades för att föra låtskrivare och musiker i Sverige närmare varandra.

Genom åren har Studio träffat, intervjuat eller filmat flera av de största och mest intressanta personligheterna inom Sveriges musikliv, men även besökt många av de mest tongivande studiorna.

Grundare och nuvarande ägare är Andreas Hedberg och Björn Olsberg.

Referenser

Externa länkar
Studios webbplats
Studio forum, diskussionsforum

Svenska musiktidningar
Rakborste

En rakborste är en borste som man använder för att applicera raktvål eller rakkräm på huden inför rakning. En av borstens egenskaper är också att den på ett bra sätt löddrar upp tvål och kräm till ett bra raklödder och ger huden en viss peelingeffekt. Rakborsten förbereder och mjukar upp huden för rakning och lyfter skäggstråna. Den moderna rakborstens historia går tillbaka till 1750-talets Frankrike.  

Traditionellt är rakborstar gjorda av hår från grävling. Grävlingshår, till skillnad från många andra pälssorter, attraherar nämligen vatten istället för att repellera det. Vatten är grunden till våtrakning, som namnet antyder. Det finns flera olika sorters grävlingshår som används vid tillverkning av rakborstar. Kvalitén varierar beroende på varifrån på djuret håret är hämtat. Från sidan och benen på grävlingen kommer den vanligaste och sämsta sorten, så kallad "Pure Badger". Från nacken på grävlingen finns den finaste sortens hår av vilket det dyraste rakborsthåret görs, så kallat "Silvertip Badger". Där emellan finns sorterna "Black Badger", "Best Badger" och "Super Badger".

En annan variant är en rakborste med vildsvinshår så kallad "Bristel" som oftast är billigare. Bristelborsten håller inte vatten lika bra och är oftast hårdare; man brukar rekommendera en bristelborste till dem som har problem med inåtväxta skäggstrån eftersom den ger en bättre peelingeffekt – den lyfter ur hårstråna innan de blir infekterade. Bristelborsten används i kombination med hård tvål. 

Flera olika sorters syntetiska rakborstar existerar. De är samtliga gjorda av olika sorters nylon och deras kvalité kan skilja sig kraftigt åt. I början av 00-talet började tillverkare av syntetiska rakborstar hämta inspiration från borstar för smink; först då steg kvalitén till jämförbar med bättre  naturhår. Syntetiska borstar har fördelarna att de torkar snabbare, kräver mindre vatten och lödderprodukt, är hållbarare, inte behöver mjukas upp i vatten före användning samt har en jämnare kvalité. Deras nackdelar är att de inte kan absorbera lika mycket vatten, inte behåller värme lika bra och att inte ens de som har högst kvalité är lika mjuka som de av naturhår kan vara.  

Generellt kan man säga att rakborstar med kort borst passar bättre för raktvål och borst av längre hår för rakkräm, men det går bra att använda de flesta rakborstar till både rakkrämer och raktvålar.

Noter

Rakdon
Lidija Dimkovska

Lidija Dimkovska (makedonska Лидија Димковска), född 1971, är en makedonsk poet, essäist, kritiker och översättare.

Hon studerade makedonska språket i Skopje och sedan rumänsk filologi i Bukarest, där hon arbetade som lärare i makedonska språket och litteraturen.

Bibliografi
 Rozjbi od istok (1992)
 Ognot na bukvite (1994)
 Izgrizani nokti (1998)
 Nobel protiv Nobel (2001)

Externa länkar
Presentation av Lidija Dimkovska på engelska

Referenser

Författare från Nordmakedonien
Levande personer
Födda 1971
Kvinnor
Personer från Skopje
Livets dans

Livets dans är en oljemålning av den norske konstnären Edvard Munch. Den målades 1899–1900 och ingår sedan 1910 i samlingarna på Nasjonalmuseet i Oslo.

Munchs målning visar några par som dansar en ljus sommarnatt. Kvinnan, som avbildas i förgrundens mitt, bär en knallröd klänning som sveper runt sin danspartner. Paret flankeras av två ensamma kvinnor; den ena ung och livskraftig i vit klänning, den andra hålkindad, blek och svartklädd. Det är livscykeln som skildras, från ungdom via medelåldern till ålderdomen (jämför Gustav Klimts ungefär samtida Kvinnans tre åldrar). 

Dansen äger rum på en strand och i bakgrunden syns havet. Det är ett landskap som påminner om Åsgårdstrand vid Oslofjorden. Munch kom första gången med sin familj till Åsgårdstrand 1885 och 1897 köpte han sig ett hus i byn. Flera av hans mest kända målningar har tillkommit i Åsgårdstrand, till exempel Inger på stranden, På bron och Melankoli. 

År 1898 hade Munch fått Helge Rodes nya pjäs Dansen gaar tillskickad. Det är möjligt att Munch inspirerats av Rodes pjäs där konstnären Aage Vollmer uttrycker:

Munch behöll Rodes pjäser i sin samling, men det var nog inte den enda inspirationskällan för honom. Motivet bygger förmodligen också på egna erfarenheter. Livets dans blev ett av nyckelverken i Livsfrisen – en serie på omkring 20 målningar som skildrar den moderna människans ångest och dunkla driftsliv. Den ställdes ut i sin helhet i Berlin 1902 och befäste Munchs position i konsthistorien.

Målningen köptes av Olaf Schou på en Munchutställning i Kristiania 1910 för att doneras till Nationalmuseet.

Referenser 
Nasjonalmuseet

Målningar på Nasjonalgalleriet
Målningar av Edvard Munch
Målningar 1900
Pyrocumulus

Pyrocumulus är en inofficiell molntyp som bildas av luft som hävs till följd av en skogsbrand, vulkanisk aktivitet eller industriella utsläpp. En brand skapar flera förutsättningar för bildning av moln, som vattenånga som frigörs vid förbränning av vegetationen, konvektion genom värmen och god tillgång till kondensationskärnor. 

Pyrocumulusmolnets bas kan vara svår att se på grund av rökplymen, men är vanligen belägen ovanför rökplymens övre delar. Storleken på pyrocumulusmoln varierar, men kan bli så stora att de kan producera nederbörd och i vissa fall släcka åtminstone delar av branden. Pyrocumulus finns där omfattande bränder i skog och mark vanligen förekommer, som exempelvis i Kalifornien, Franska rivieran och sydöstra Australien.

Se även
 Svampmoln

Referenser

Webbkällor
 www.theairlinepilots.com: Pyrocumulus Hämtad 2009-11-25

Inofficiella molntyper
Allmänna samlingslokaler

Allmänna samlingslokaler, eller samlingslokaler, är ett begrepp som etablerades i Sverige i början av 1940-talet, då ett särskilt stöd inrättades genom Statens nämnd för samlingslokaler för att säkerställa samlingslokaler för folkrörelserna och föreningslivet, som då ansågs centrala för medborgarnas roll i demokratin.

På 1950-talet kom allmänna samlingslokaler genom den Bostadskollektiva kommittén mer att ses som allmänna kultur- och fritidslokaler. Den trenden förstärktes ytterligare under 1970-talet efter Samlingslokalutredningen. De allmänna samlingslokalerna skulle också tillgodose de gemenskapsbehov som fanns i de nya förorternas bostadsområden.

Utvecklingsbidrag till ungdomsverksamhet i allmänna samlingslokaler administreras idag (2009) av Boverket.

Se även
Medborgarhus
Folkets hus
Bygdegård
Allaktivitetshus

Källor

Noter

Politik i Sverige
Föreningar i Sverige
Folkrörelser