kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kanada i olympiska vinterspelen 1994

Kanada deltog i olympiska vinterspelen 1994. Kanadas trupp bestod av 95 idrottare, 66 män 29 kvinnor.

Medaljer

Guld

7,5 km damer: Myriam Bédard
15 km damer: Myriam Bédard

Puckelpist herrar: Jean-Luc Brassard

Silver

Singel herrar: Elvis Stojko

Hopp herrar: Philippe Laroche

Herrarnas turnering: Corey Hirsch, Adrian Aucoin, Derek Mayer, Brad Werenka, Ken Lovsin, Todd Hlushko, Fabian Joseph, Paul Kariya, Dwayne Norris, Greg Johnson, Brian Savage, Wally Schreiber, Todd Warriner, Greg Parks, Mark Astley, Jean Yves Roy, Chris Kontos, David Harlock, Manny Legace, Allain Roy, Chris Therien, Brad Schlegel och Petr Nedvěd

1 000 m damer: Nathalie Lambert
3 000 m stafett damer: Christine Boudrias, Isabelle Charest, Angela Cutrone, Sylvie Daigle och Nathalie Lambert

500 m damer: Susan Auch

Brons

Störtlopp herrar: Ed Podivinsky

Par: Isabelle Brasseur och Lloyd Eisler

Hopp herrar: Lloyd Langlois

1 000 m herrar: Marc Gagnon

Källor 
SR/Olympic Sports

1994 i Kanada
1994
Nationer i olympiska vinterspelen 1994
Drautalbanan

|}
|}
Drautalbanan (tyska: Drautalbahn) är en 218 kilometer lång järnväg i de österrikiska förbundsländerna Kärnten och Tyrolen. Den går längs Draudalen från den österrikisk-slovenska gränsen vid Holmec via städerna Bleiburg, Klagenfurt, Villach, Spittal an der Drau och Lienz till den österrikisk-italienska gränsen vid Sillian.

Ursprungligen planerades en järnvägsförbindelse mellan städerna Maribor (då Marburg i Steiermark) och Villach. Koncessionen utfärdades 1856. Järnvägen byggdes av k.k. privilegierte Südbahngesellschaft och öppnades 1863 (till Klagenfurt) och 1864 (till Villach). På grund av politiska och strategiska överväganden beslöt man senare att bygga en fortsättning via Lienz till Franzensfeste i Tyrolen (numera i italienska Sydtyrolen) där banan anslöt till Brennerbanan. Denna sträcka var klar 1871. Efter första världskriget och dubbelmonarkins upplösning fick delar av Steiermark och Tyrolen avträdas så att banan idag går från gräns till gräns.

Sträckan Bleiburg–Klagenfurt trafikeras av regionaltåg, medan sträckan Klagenfurt–Villach ingår i Sydbanan med mycket fjärrtrafik. Även tågen mellan Klagenfurt och Salzburg går via Villach och vidare till Spittal an der Drau varifrån de fortsätter på Tauernbanan. Sträckan Villach–Lienz är huvudförbindelsen mellan Kärnten och Östtyrolen. Från Lienz till Innsbruck går tågen som korridortåg via Italien två gånger dagligen.

Järnvägslinjer i Kärnten
Järnvägslinjer i Tyrolen
Mercedes-Benz W207

Mercedes-Benz W207 är en personbil, tillverkad av den tyska biltillverkaren Mercedes-Benz mellan 2009 och 2016. Trots benämningen E-klass så baseras modellen på Mercedes-Benz W204 C-klass.

Versioner:

Bilder

Externa länkar 
 Mercedes-Benz svenska hemsida.

W207
Bakhjulsdrivna fordon
Karawankenbanan

|}
|}

Karawankenbanan är en 22 kilometer lång enkelspårig järnväg i det österrikiska förbundslandet Kärnten. Den går från Villach till gränsstationen Rosenbach där den ansluter till Rosentalbanan kort före den österrikisk-slovenska gränsen. 

Karawankenbanan var ursprungligen planerad som del i förbindelsen mellan Salzburg och Trieste som då var Österrikes viktigaste hamnstad. Banan invigdes 1906. Järnvägslinjens betydelse minskade efter första världskriget då Österrike blev kustlöst efter grundandet av kungariket SHS (senare Jugoslavien) samt Italiens annektering av Istrien inkluderat hamnstaden Trieste.

Järnvägslinjer i Kärnten
Karawankerna
Gailtalbanan

Gailtalbanan är en 62 kilometer lång enkelspårig järnväg i det österrikiska förbundslandet Kärnten. Den går genom Gaildalen från Arnoldstein där den ansluter till Rudolfsbanan till Kötschach-Mauthen. 

Gailtalbanan byggdes på initiativ av företagaren Felix av Mottony. 1894 öppnades sträckan Arnoldstein–Hermagor. Under första världskriget förlängdes banan till Kötschach-Mauthen. 

Gailtalbanan är av regional betydelse. Trafiken på sträckan bortom Hermagor lades ner i december 2016. Sträckan Arnoldstein–Hermagor är elektrifierad sedan december 2019.

Järnvägslinjer i Kärnten
FK Metalist Charkiv

FK Metalist Charkiv (ukrainska: ФК Металіст Харків) är en ukrainsk fotbollsklubb från miljonstaden Charkiv. Klubben har de tre senaste åren varit 3:a i ukrainska ligan efter giganterna Dynamo Kiev och Sjachtar Donetsk, vilket också är klubbens bästa placering i ligan.

En gång har Metalist spelat i den ukrainska cup-finalen. Det var i den allra första finalen 1992, där det blev förlust med 1-0 efter förlängning mot Tjornomorets Odessa. Sedan dess har det blivit tre semifinalförluster: 1993 och 2007 mot Dynamo Kiev och 2009 mot Vorskla Poltava. 

Under sovjettiden spelade Metalist två gånger i den sovjetiska cupfinalen. Första gången 1983 blev det en 0-1-förlust mot ett annat lag från Ukrainska SSR: Sjachtar Donetsk. 1988 vann laget cupfinalen med 2-0 över Torpedo Moskva.

Europeiska turneringar

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 Inofficiell webbplats 
 Ukrainian Soccer Team Metalist 
 Ukrainian Soccer news article 
 Metallist Kharkiv at transfermarkt 
 Metalist Kharkiv på Svenska fans 

Fotbollsklubbar i Ukraina
Sport i Charkiv
Sportklubbar bildade 1925
Tauernbanan

|}
|}

Tauernbanan (tyska Tauernbahn) är en 80 kilometer lång järnväg mellan förbundsländerna Land Salzburg och Kärnten i Österrike. Den går från Schwarzach- Sankt Veit där den ansluter till Salzburg-Tyrolerbanan genom bergskedjan Hohe Tauern till Spittal-Millstättersee med anslutning till Drautalbanan. Tauernbanan ingår i Österrikes huvudbanenätet och är en av de viktigaste nord-syd förbindelserna genom Alperna i Österrike. 

Järnvägsbygget började 1901 med den 8,3 kilometer långa Tauerntunneln. Sträckan norr om tunneln mot Schwarzach-Sankt Veit påbörjades 1902 och söder om tunneln mot Spittal-Millstättersee 1905/1906. Tauernbanan invigdes 1909. Åren 1933 till 1935 elektrifierades järnvägen. Tauernbanan byggdes ursprungligen enkelspårig. En utbyggnad till dubbelspår påbörjades 1969 varvid en ny sträckning mellan Mallnitz och Penk tillkom. 

Tauernbanan är en tätt trafikerad järnväg med mycket långdistanstrafik. Dessutom finns möjlighet att lasta personbilar mellan Böckstein och Mallnitz på dagtid i takttrafik för att undvika den mycket längre och avgiftsbelagda bilfärden över Tauernpasset.  

Järnvägslinjer i Kärnten
Järnvägslinjer i Land Salzburg
Seskarö kyrka

Seskarö kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Haparanda församling i Luleå stift. Den ligger på ön Seskarö.

Kyrkobyggnaden
Träkyrkan uppfördes 1928 - 1929 efter ritningar av byggmästaren Hjalmar Olsson och invigdes 18 augusti 1929 av biskop Olof Bergqvist. Kyrkan består av ett enskeppigt långhus med rektangulär grundplan. I väster finns ett smalare lägre kor med vidbyggd sakristia. I öster står kyrktornet som är uppdelat i tre avsatser och till sin form inspirerad av de bottniska klockstaplarna. 
Långhuset täcks av ett sadeltak, korets tak är valmat och kyrktornet har svänga takfall. Taken är beklädda med spån. Fasaderna är klädda med vitmålad stående träpanel.

1945 genomgick kyrkan en total restaurering och återinvigdes 18 november av biskop Bengt Jonzon.

Interiör
Vapenhuset ligger traditionellt i tornets bottenvåning. Det smalare koret har ett golv som ligger två trappsteg ovanför långhusets golv. Innertaket är svagt tunnvälvt över mitten och klätt med träpanel målad i blågrå ton. Väggarna är målade i ljusgrått. Golvet är av fernissat trä. Bänkinredningen är fast i öppna kvarter. Orgelläktaren är byggd som en balkong med svängda sidor och bärs upp av marmorerade kolonner.

Inventarier
 Altartavlan är målad av Gerda Höglund. 
 På kortväggen vid sidan av koret hänger predikstolen som nås via sakristian.
 Orgeln byggdes år 1984 av Grönlunds Orgelbyggeri AB Gammelstad.

Bilder

Vidare läsning

Externa länkar
 
 Länsstyrelsen i Norrbottens län
 Swedish Lapland
 Bilder från kyrkan.

Kyrkobyggnader i Luleå stift
Kyrkobyggnader i Haparanda kommun
Kyrkobyggnader invigda 1929
1929 i Sverige
Franz-Josefsbanan

|}
|}

Franz-Josefsbanan är en 163 kilometer lång järnväg i det österrikiska förbundslandet Niederösterreich. Den går från Wien Franz-Josefs-Bahnhof norrut till den österrikisk-tjeckiska gränsen vid Gmünd. Banan är dubbelspårig från Wien till Absdorf-Hippersdorf, därefter enkelspårig.

Franz-Josefsbanan byggdes av järnvägsbolaget k.k. privilegierte Kaiser Franz-Josefs-Bahn och öppnades 1870. Då var det en huvudbana som förband Wien med staden Eger (idag Cheb i Tjeckien). Strax efter 1900 utbyggdes banan till dubbelspår. Efter första världskriget och dubbelmonarkins upplösning drogs gränsen mellan Österrike och Tjeckoslovakien vid Gmünd och banan delades. 1959 och 1969 revs ett spår från Absdorf till gränsen. 

Fram till 1990-talet kördes fjärrtågen mellan Wien och Prag och Berlin på Franz-Josefsbanan, men därefter flyttades fjärrtrafiken till nordbanan. Idag är Franz-Josefsbanan i första hand av regional betydelse. Det enda internationella tåget går från Wien till Českė Budĕjovice.

Järnvägslinjer i Niederösterreich
Vasilij Pankov

Vasilij Pankov, född den 15 augusti, 1968 i  Minsk, Vitryska SSR, Sovjetunionen, är en vitrysk före detta ishockeyspelare.

I samband med OS 2002 i Salt Lake City testades Pankov positivt för Nandrolon. Han hade tidigare deltagit i OS 1998 i Nagano och spelade i den tyska klubben Augsburger Panther.

Säsongen 2010/11 blev han tränare för den vitryska Women's Club Pantera Lahojsk.

Noter

Källor
SR/Olympic Sports

Tävlande vid olympiska vinterspelen 2002 från Vitryssland
Dopningsfall vid olympiska vinterspelen 2002
Belarusiska dopningsfall
Belarusiska ishockeyspelare
Män
Födda 1968
Levande personer
Idrottare från Minsk
Lista över världens dyraste filmer

Detta är en lista över världens dyraste filmer. Bara filmer som kostade mer än 1.903.320.000 kr är listade.

Ojusterat för inflation 

Senast uppdaterad: 2018-06-03

Justerat för inflation 

Senast uppdaterad: 2018-06-03

Referenser

Noter

Filmernas budget är hämtade ifrån Box Office Mojo och Internet Movie Database

Dyraste
Lokalbanan Absdorf–Krems an der Donau

|}
|}

Lokalbanan Absdorf-Krems an der Donau är en 31 kilometer lång enkelspårig järnväg i det österrikiska förbundslandet Niederösterreich. Den går från Absdorf-Hippersdorf där den ansluter till Franz-Josefsbanan till Krems an der Donau där den ansluter till Donauuferbanan. 

Banan byggdes i början på 1870-talet som bibana till Franz-Josefsbanan och invigdes 1872. Den elektrifierades 1982. Banan trafikeras av regionalexpresståg från och till Wien samt av regionaltåg. På vardagar finns det även en del godstrafik.

Järnvägslinjer i Niederösterreich
Kamptalbanan

Kamptalbanan är en 44 kilometer lång enkelspårig järnväg i det österrikiska förbundslandet Niederösterreich. Den går genom Kampdalen från Hadersdorf am Kamp där den ansluter till lokalbanan Absdorf-Krems an der Donau till Sigmundsherberg där den ansluter till Franz-Josefsbanan. Banan öppnades 1889. 

Järnvägslinjer i Niederösterreich
Björkens koloniområde

Björkens koloniområde, även känt som Björken, var ett koloniområde i sydvästra Hammarbyhöjden i Stockholm.

Historik

I nära omgivning av Björkens koloniområde fanns på 1920-talet flera andra koloniträdgårdar, bland dem Koloniföreningen Dalen, Johanneshov koloniträdgård, Hammarby koloniträdgård och Skärmabrink koloniträdgård. Det var inte heller långt till nyuppförda Stockholms stads slakthus.

Björken anlades 1922 och hade 97 lotter. Koloniområdet var beläget mellan dagens Paternostervägen och Åstorpsringen i sydost, inkluderande kvarteren Nytorp, Måseskär och Paternoster samt på östra och västra sidan av den norra hälften av dagens Garagevägen, inklusive kvarteren Skaradjäknen och Yrkesläraren i ost och sträckte sig i nordväst nästan ända fram till dagens tunnelbanestation Skärmarbrink.

Nedläggning
Omkring 1940 lades koloniområdet ner. En del av de kolonister som avhystes från Björken flyttade till Skarpnäcks koloniområde, och många flyttade även med sig sina gamla stugor dit. Området blev därefter plats för bostadshus och SL:s vagnhall Hammarbydepån. Än idag finns spår kvar i terrängen från Björkens koloniområde i form av förvildade syren- och rosenbuskar samt äppel- och plommonträd.

Källor
 Petersson, Allan; Rispling, Linus (2006). Från kvickrot via morot till blomsterprakt. Ett stycke folkrörelsehistoria på marknivå under 70 år - 1936-2006 med Koloniträdgårdsföreningen Skarpnäck. Koloniträdgårdsföreningen Skarpnäck. .
 Småskrifter Enskede Årsta hembygdsförening (årgång 17, 2007), Enskede 100 år. 1907-2007. Rispling, Linus, Koloniområden i Enskedetrakten - en översikt (s. 42-50). ISSN 1403-2589.

Hammarbyhöjden
Ej längre existerande koloniträdgårdar i Stockholm
Iglesia Luterana Mexicana

Iglesia Luterana Mexicana (ILM) är ett lutherskt trossamfund i Mexiko med 1 500 medlemmar, bildat 1957 som en avknoppning från American Lutheran Church. Samma år blev ILM medlem av Lutherska världsförbundet. 

ILM tillhör även Latin American Council of Churches.

ILM har ett teologiskt seminarium, Seminario Luterano Augsburgo (SEMLA) i Mexico City. Skolan samarbetar även med Sínodo Luterano de México och är en del av Theological Community of Mexico, en grupp protestantiska högskolor i Mexico City. 

ILM:s nuvarande ledare heter Daniel Trejo Coria.
Kyrkans huvudkontor är beläget i Guadalajara.

Källor
 
ELCA Companions in Mexico
Lutherska världsförbundet

Lutherska samfund
Religiösa organisationer bildade 1957
Kristendom i Mexiko
Organisationer i Mexiko
Lokalbanan Schwarzenau–Zwettl–Martinsberg

|}
|}

Lokalbanan Schwarzenau-Zwettl-Martinsberg är en 57 kilometer lång enkelspårig järnväg i det österrikiska förbundslandet Niederösterreich. Den går från Schwarzenau där den ansluter till Franz-Josefsbanan till Martinsberg-Gutenbrunn. 

1896 öppnades järnvägen Schwarzenau-Zwettl. Sträckan Zwettl-Martinsberg var klar tio år senare, 1906. En fortsättning mot Donaudalen planerades, men man kunde först inte enas om sträckningen och senare saknades kapitalet. 1941 förstatligades banan.

Persontrafik (regionaltåg) går från Schwarzenau endast till Zwettl. Dock trafikeras sträckan Zwettl-Martinsberg av godstrafik (framför allt trätransporter) och på sommaren av ångtåg. 

Järnvägslinjer i Niederösterreich
Putten 15

Putten 15 är en fastighet i kvarteret Putten, belägen mellan Sveavägen 14 och Malmskillnadsgatan 23-25 på Norrmalm i centrala Stockholm.

Byggnaden restes 1963-1967 som stockholmshuvudkontor för Göteborgs Bank sedan banken länge huserat på Brunkebergstorg 16-20. Byggnaden ritades av Anders Tengbom och består av en tvåvåningsdel med terrass utmed Sveavägen, varpå en sjuvåningsbyggnad i indraget läge reser sig. Fasaderna är utförda i rödbrun granit, där vartannat fönster skjutits fram genom fasadens sneda granitytor. Tanken med denna originella utformning är att skuggorna skall fångas och ge skarpa reliefer.

Bankhallen byggdes centralt i två plan och inreddes i vit marmor och väggbeklädnader i ek. Den förbands med rulltrappor upp från entrén vid Sveavägen. Lågvolymen inreddes för butiker och resebyrå. Under denna skär biltunnlar genom kvarterets källarvåningar, vilka bland annat innehåller garage och valv. Kontoren placerades i sjuvåningsbyggnaden utmed dubbelkorridorer. Dessa markeras på sydgaveln med vertikala fönsterslitsar.

Kring 2000-talet genomgick huset en fullständig ombyggnad invändigt. I samband med denna gjordes takvåningen om till kontor och delar av terrassen togs i anspråk för en tillbyggnad.

Göteborgs Bank omvandlades genom fusioner och uppköp till Götabanken, Gota Bank och Nordbanken, för att idag vara en del av Nordea. I maj 2017 flyttade Swedbank affärsområde Stora Företag och Institutioner samt Robur in i lokalerna.

Bilder

Referenser

Se även
 Hästskon 12

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Norrmalm
Nordea
Bankbyggnader i Sverige
Kurt Sprengel

Kurt (Curt, Curtius) Polycarp Joachim Sprengel, född 3 augusti 1766 i Boldekow vid Anklam, död 15 mars 1833 i Halle an der Saale, var en tysk läkare och botaniker. Han var brorson till Christian Konrad Sprengel.

Biografi 
Sprengel blev 1787 medicine doktor, 1789 extra ordinarie och 1795 ordinarie professor i medicin i Halle an der Saale, där han även var praktiserande läkare, och 1797 professor i botanik där.

Inom botaniken skrev Sprengel Anleitung zur Kenntniss der Gewächse (1802–1804; ny upplaga i tre band 1817–1818) och Von dem Bau und der Natur der Gewächse (1812; "Om växternas byggnad och natur", 1820, översatt av Hans Magnus Rönnow), arbeten, genom vilka han väckte det första allmännare intresset i Tyskland för växtanatomi och växtfysiologi, Historia rei herbariæ (två band, 1807–1808), Geschichte der Botanik (två band, 1817–1818) och Flora Halensis (andra upplagan, två delar, 1832) samt översatte Theofrastos Historia (1822).

Sprengel utgav "Gartenzeitung" (fyra band, 1804–1806) och (tillsammans med Heinrich Adolph Schrader och Heinrich Friedrich Link) "Jahrbücher der Gewächskunde" (1818–1820), "Neue Entdeckungen im ganzen Umfang der Pflanzenkunde" (tre delar, 1820–1822) och Carl von Linnés "Systema vegetabilium" (1825–1828; 16:e upplagan). Sprengel invaldes som utländsk ledamot av svenska Vetenskapsakademien 1810.

Källor
 

Tyska professorer i medicin
Tyska professorer i botanik
Personer verksamma vid universitetet i Halle
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Botaniker under 1700-talet
Botaniker under 1800-talet
Tyska läkare under 1700-talet
Tyska läkare under 1800-talet
Födda 1766
Avlidna 1833
Män
Ugglan
Personer från Anklam
Lothar Ulsass

Lothar Ulsass, född 9 september 1940 i Hannover, död 18 juni 1999 i Wien, tysk fotbollsspelare (anfallare). Ulsass spelade under nio säsonger i Bundesliga för Eintracht Braunschweig. 1967 blev han tysk mästare. Han spelade 10 landskamper för Västtyskland (8 mål) 1965-1969. Han spelade senare för Wiener SC.

Externa länkar
Spelarbiografi om Lothar Ulsass 

Tyska fotbollsspelare
Spelare i Eintracht Braunschweig
Spelare i Wiener SC
Födda 1940
Avlidna 1999
Män
Personer från Hannover
Ostbahn

|}
|}

Ostbahn () är en 67 kilometer lång järnväg i de österrikiska förbundsländerna Niederösterreich och Burgenland. Den går från Wien Südbahnhof österut till den österrikisk-ungerska gränsen vid Nickelsdorf. Banan har två förgreningar, den ena från Bruck an der Leitha till Petronell-Carnuntum, den andra från Parndorf till den österrikisk-slovakiska gränsen vid Kittsee och vidare till den slovakiska huvudstaden Bratislava.

Ostbahn är del av den europeiska förbindelsen Paris – München – Wien – Budapest – Bukarest  resp – Belgrad – Sofia – Istanbul som trafikerades av Orientexpressen.

De första planerna på en järnväg från Wien via Bruck an der Leitha (som då var gränsort mellan Österrike och Ungern) till Győr med en förgrening mot Bratislava gjordes redan på 1830-talet. Efter att ha fått tillstånd grundades järnvägsbolaget Wien-Raaber-Eisenbahngesellschaft (Raab var det tyska namnet på Győr) 1838 och byggarbetena påbörjades 1840. Men järnvägsbolaget hade inte fått privilegiet för denna förbindelse och 1839 planerades en konkurrerande järnväg norr om floden Donau av ett annat bolag vilket ledde till att byggarbetena ställdes in 1842. 1845 togs arbetena upp igen och 1846 invigdes järnvägen till den ungerska gränsen. 1870 övertogs banan av Staats-Eisenbahn-Gesellschaft som trots namnet var ett privat järnvägsbolag och något senare förstatligades Ostbahn. Järnvägsgränsövergången mellan Österrike och Tjeckoslovakien vid Kittsee/Petržalka var stängd mellan åren 1945 och 1998.

Idag ingår sträckan Wien – Parndorf i Wiens pendeltågsnät. Via förgreningen till Bratislava går tågen Wien – Bratislava i entimmarstakt.

Järnvägslinjer i Niederösterreich
Järnvägslinjer i Burgenland
Rumänien i olympiska vinterspelen 1968

Rumänien deltog i olympiska vinterspelen 1968. Rumäniens trupp bestod av 30 idrottare varav 29 var män och 1 var kvinnor.

Medaljer

Brons
 
Två-manna: Ion Panțuru och Nicolae Neagoe

Resultat

Störtlopp herrar
Dan Cristea - 62  
Dorin Munteanu - 65  

Storslalom herrar
Dan Cristea - 49  
Dorin Munteanu - 55  

Slalom herrar
Dan Cristea - 25  
Dorin Munteanu - åkte ut i kvalet

Två-manna
Ion Panțuru och Nicolae Neagoe
Romeo Nedelcu och Gheorghe Maftei - DNF  

Fyra-manna
Ion Panțuru, Petre Hristovici, Gheorghe Maftei och Nicolae Neagoe - 4

Herrarnas turnering
Constantin Dumitraș, Mihai Stoiculescu, Ștefan Ionescu, Dezideriu Varga, Zoltan Czaka, Zoltan Fagarasi, Răzvan Schiau, Ștefan Texe, Vasile Boldescu, Eduard Pană, Geza Szabo, Ion Bașa, Iulian Florescu, Aurel Moiș, Alexandru Calamar, Valentin Ștefan, Ioan Gheorghiu, Iuliu Szabo - 12

Singel damer
Beatrice Huștiu - 29

20 km herrar
Constantin Carabela - 14  
Vilmoș Gheorghe - 22  
Gheorghe Cimpoia - 23  
Nicolae Bărbășescu - 29  
4 × 7,5 km herrar
Gheorghe Cimpoia, Constantin Carabela, Nicolae Bărbășescu, Vilmoș Gheorghe - 7

Källor
SR/Olympic Sports

1968 i Rumänien
1968
Nationer i olympiska vinterspelen 1968
Albacete (provins)

Albacete är en provins i den autonoma regionen Kastilien-La Mancha i sydöstra Spanien. Provinsen har en area på 14 858 km² och ett invånarantal på 400 007 invånare (2013).  Provinshuvudstaden är Albacete.
Albacete gränsar till provinsen Cuenca i norr, Valencia och  Alicante i öster, Murcia och Granada i söder och Ciudad Real och Jaén i väster.

Den ligger i det sydöstliga hörnet av den stora platån Meseta Central och med undantag av fjällområdena i sydöstra delen av  Sierra Segura är det ett förhållandevis platt landskap i provinsen. Den högsta fjälltoppen är 1790 meter höga Sierra de Alcaraz. Floderna Júcar och Segura rinner båda genom provinsen.

Externa länkar

 Officiell webbplats

Spaniens provinser
Inverness, Stocksund

Inverness är ett bostadsområde i kommundelen Stocksund i Danderyds kommun strax norr om Stockholm. Bostadsområdet ligger intill Edsviken söder om Danderyds sjukhus, omedelbart väster om Roslagsvägen, E18.

Namnet

Namnet, som antyder en koppling till Skottland, finns dokumenterat så tidigt som 1831. Ursprunget är inte känt. 

En vanlig men felaktig förklaring till namnet är att skeppsredaren Axel Johnson, som var ägare till villa Inverness på 1880-talet, ska ha haft en fru som härstammade från Skottland. Axel ska då ha låtit området uppkallas efter fruns hemstad – Inverness. Axel Johnsons hustru hette emellertid Annie Wietling och härstammade från Tyskland, och namnet Inverness var dokumenterat redan sextio år tidigare. 

En annan teori, som har framförts av journalisten och stockholmskännaren Martin Stugart, är att området tidigare kan ha hetat Ingvarsnäs och att en grupp engelsmän som arbetade där hade svårt att uttala det namnet.

Historik 
Villa Inverness låg nere vid Edsvikens vatten och har genom åren varit en exklusiv sommarbostad åt flera kända personer. På en bild från 1868 ser man författaren August Blanche som var på fest hos grosshandlaren Fredrik Norbin. Huset stod kvar fram till 1936–1937.

Affärsmannen Torsten Ax:son Johnson övertog bland annat villa Inverness efter sin far Axel Johnson år 1910 och styckade 1926 marken för villatomter. År 1929 startade han tillsammans med sin bror Harry Ax:son Johnson bryggeriet Inverness brunn i ett numera rivet stall vid nuvarande Klostervägen 1. Bryggeriet lades ner 1945. Idag påminner kvarteren Brunnen och Fabriken om den tidigare verksamheten.

Området tillhörde tidigare Danderyds landskommun. Det inkorporerades i Stocksunds köping år 1942, tillsammans med området Sikreno som ligger omedelbart öster om Inverness. De båda områdena bebyggdes på 1930-talet med flerfamiljshus i funkisstil. Under 1990-talet byggdes kontorshus i Invernessområdet, utmed E18.

Se även
 Calles klimp, minnesmärke och inskription i Inverness vid Stocksundet.
 Inverness brunn, ägdes av Torsten Ax:son Johnson och existerade mellan 1929 och 1945.

Noter

Referenser

Stocksund
Danderyds kommun