kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Walter Bengtsson (konstnär)

Erik Walter Bengtsson, född 16 februari 1927 i Snöstorps församling, Halland, död 18 december 1998 i Söndrums församling, var en svensk skulptör, målare och grafiker.

Biografi
Walter Bengtsson utbildade sig 1954–1958 vid Valands konstskola i Göteborg, för att följande år fortsätta sina konststudier vid Accademia di Brera i Milano, under Marino Marini. Han invaldes 1971 som ledamot i Konstakademien.

Han debuterade som skulptör 1967 på Liljevalchs konsthall i Stockholm. I början arbetade han med gjuten aluminium, som putsades blank i vissa delar för att få kontrast mot den skrovliga gjutytan. Senare gjorde han konstverk i koppar som sedan förnicklades, patinerades och emaljerades för att få fram olika färger. Han gjorde även träreliefer i furu, till exempel den 22 meter långa "Sommarlov" i Sannarpsgymnasiets entré.

Blåsarna är huvudfotingar, som först kom till i början av 1970-talet och är speciella för Walter Bengtssons konst. En utställning med dessa blåsare 1976 kallades För öga, öra och hand och när man rörde dem, så gav de ljud ifrån sig.

Offentliga verk i urval
Walter Bengtsson utförde ett sjuttiotal offentliga skulpturer.
Laxen går upp, fontänskulptur, 1958, vid Slottsbron i Halmstad
Spelrum Futurum, koppar, nickel och emalj, Kaknästornet i Stockholm
Sommarlov, 1969, Sannarpsgymnasiet i Halmstad
Beda och Svanen, Ikarosborn och Ada i Karlavagnen, 1969, skulpturgrupp i betong, emalj och koppar, i området runt Lövgärdesvägen i Angered, Göteborg
Europa och tjuren, 1976, i rådhuset i Halmstad
Elia till himmelen, 1976, Flygvapnets skolor i Halmstad 
Drömbanken, målad och patinerad brons och koppar, 1977, fasadskulptur på gaveln till Falkenbergs Sparbank i Falkenberg
Älgskogsblomma 1980, Folket Park i Halmstad
Hertig Knut, 1985, fasadskulptur på hörnhus Klammerdamsgatan/Köpmansgatan i Halmstad
Läkekonstens historia, 1986, entrén till länssjukhuset i Halmstad
Diana, kopparplåt med bladguld och glasinfattningar, 1991, Esplanaden i Huskvarna
Ikaros flyger mot solen, 1992, centrala Hässleholm
Trefaldig vision, i Universitetssjukhuset i Lund
Trärelief med konditoritema, konditori Regnbågen, Karl XI:s väg i Halmstad
Sex skulpturer i Råcksta sjukhem, Råckstavägen 100 i Vällingby i Stockholm

Ateljé Bastaskär

I den gamla stenhuggarsmedjan ute vid stranden i Grötvik arbetade Walter Bengtsson i nästan 40 år. Huset byggdes ut och till efterhand som uppdrag krävde större arbetsytor. I Ateljé Bastaskär har Stiftelsen Walter Bengtsson, som bildades av Walter Bengtsson och hans hustru Ullabritt 1998, samlat ett hundratal skulpturer, målningar och skisser.

Fotogalleri

Referenser

Noter

Externa länkar och källor

Om Mälardrottningen på Högskolans i Halmstad webbplats 
Bastaskärs webbplats

Födda 1927
Avlidna 1998
Svenska målare under 1900-talet
Svenska skulptörer under 1900-talet
Män
Svenska grafiker under 1900-talet
Konstnärer från Halmstad
Fostervattenprov

Fostervattenprov (FVP) tas som fosterdiagnostik för att kunna kontrollera om fostret har vissa sjukdomar, till exempel rubella, samt har friska gener. I det sistnämnda kan man inte härleda fysiska drag som kroppsform etcetera, utan det är enbart ett prov för att avgöra förekomsten av vissa ärftliga sjukdomar.

Referenser 
 Fostervattensprov på 1177 Vårdguiden

Genetik
Fosterutveckling
Diagnostiska tekniker
Torps socken

Torps socken kan syfta på flera församlingar:

Torps socken, Bohuslän
Torps socken, Dalsland
Torps socken, Medelpad
Östra Torps socken
Fermín Cacho

Fermín Cacho Ruiz, född den 16 februari 1969 i Ágreda, är en spansk före detta friidrottare som främst tävlade på 1 500 meter.

Cachos genombrott kom när han 1988 blev trea på VM för juniorer på 1 500 meter. Vid Inomhus VM 1991 slutade han på andra plats efter Noureddine Morceli. Cachos främsta merit kom vid Olympiska sommarspelen 1992 på hemmaplan i Barcelona där han vann guld på 1 500 meter på tiden 3.40,12. 

Vid VM 1993 i Stuttgart räckte hans 3.35,56 till en andra plats efter Morceli. Ytterligare en framgång kom när han vid EM i Helsingfors 1994 blev europamästare på tiden 3.35,27. Däremot blev 1995 ett misslyckande där han slutade på sjätte plats vid VM inomhus och på åttonde plats vid VM utomhus i Göteborg. 

Vidare deltog Cacho vid Olympiska sommarspelen 1996 i Atlanta där det blev ett silver efter Morceli på tiden 3.36,40. Ytterligare ett silver blev det vid VM 1997 denna gång var det Hicham El Guerrouj som blev hans överman. Tiden denna gång för Cacho blev 3.36,63. På galan i Zürich 1997 noterade Cacho fantastiska 3.28,95, vilket än idag står sig som europarekord.

Cachos deltog året efter vid EM i Budapest där han slutade på tredje plats efter landsmannen Reyes Estevez och Portugals Rui Silva. Cachos sista mästerskap blev VM 1999 där han slutade på fjärde plats.

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Spanska medeldistanslöpare
Europamästare på 1500 meter löpning
Europamästare i medeldistanslöpning
Födda 1969
Män
Olympiska guldmedaljörer 1992
Olympiska silvermedaljörer 1996
Spanska olympiska guldmedaljörer
Spanska olympiska silvermedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från Spanien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Spanien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Levande personer
Simon Vroemen

Simon Frans Vroemen, född den 11 maj 1969 i Delft, Sydholland, är en nederländsk friidrottare som tävlar i hinderlöpning 

Vroemen är 189 cm lång och väger 67 kg. Vid Europamästerskapen i bayerska München blev han tvåa i finalen över 3000 meter hinder. 

En än bättre prestation svarade Vroemen för den 26 augusti 2005 i Bryssel då han noterade ännu gällande europarekord med tiden 8.04,95. Denna tid är idag den främsta genom historien noterad av en löpare född utanför Afrika.

Bortsett från framgången vid EM har han haft svårt att lyckas vid internationella mästerskap. Vid Olympiska sommarspelen 2000 blev han tolva och 2004 slutade han sexa. Hans bästa resultat från ett världsmästerskap är en femte plats från VM 2005 i Helsingfors.

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Nederländska hinderlöpare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Nederländerna
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Nederländerna
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Idrottare från Delft
Födda 1969
Levande personer
Män
Nokturi

Nokturi, tidigare kallat nykturi, betyder att man vaknar en eller flera gånger på natten på grund av att man behöver kasta vatten, och varje blåstömning föregås och efterföljs av sömn. Nokturi är ett underdiagnostiserat problem som ökar med åldern. Dels leder nokturi till försämrad sömnkvalitet, dels kan det vara ett tecken på ett underliggande problem. 

Nokturi kan bero på att personen under natten producerar mycket urin (nokturn polyuri) eller på att personen under hela dygnet har större urinmängd (polyuri), vilket kan bero på hjärtsvikt, diabetes, läkemedel, eller att man dricker mycket på kvällen. Problemet kan också bero på att urinblåsan har sämre förmåga att hålla urin, exempelvis till följd av urinvägsinfektion, interstitiell cystit, benign prostatahyperplasi (för män), blockeringar (obstruktion) i urinvägarna, eller överaktiv blåsa.

Nokturi är den vanligaste formen av nedre urinvägssymptom (LUTS). Förekomsten av tillståndet underskattas ofta, men drabbar såväl kvinnor som män av alla åldrar. I Sverige, Storbritannien och USA lider cirka 76 procent av alla kvinnor och 69 procent av alla män av nokturi. Dessa siffror baseras på en internetpanel bestående av 2 500 svenskar, 7 500 britter och 20 000 amerikaner. I studier på området har forskare kommit fram till att mellan 4 och 18 procent av alla kvinnor i 20- och 30-årsåldern urinerar minst två gånger per natt. Denna siffra ökar till mellan 28 och 62 procent hos kvinnor i 70- och 80-årsåldern. För män ligger motsvarande siffror på liknande nivåer. Mellan 2 och 17 procent av männen i 20- och 30-årsåldern rapporterar att de urinerar minst två gånger per natt. Motsvarande siffra för män i 70- till 80-årsåldern är 29 till 59 procent.

Källor

Noter

Övriga källor 
 
 

Urologiska manifestationer
Sömnstörningar
Tor Ragnar Gerholm

Tor Ragnar Gerholm, född 21 december 1925 i New York, död 23 juni 2007 i Stockholm, var en svensk kärnfysiker, folkbildare och känd som engagerad skeptisk samhälls- och kulturdebattör.

Biografi 
Efter studentexamen vid Norra Latin i Stockholm studerade Gerholm vid Stockholms högskola, där kärnfysikforskning bedrevs på Nobelinstitutet i Frescati. Därefter följde forskarstudier vid KTH och Uppsala universitet, där han disputerade för filosofie doktorsgrad 1956 på en avhandling om kärnfysik. Åren därefter var han kvar som forskardocent i Uppsala med ett års avbrott för ett uppdrag i Argentina för Unescos tekniska bistånd. Han vistades som gästforskare vid University of California Radiation Laboratory at Livermore i Kalifornien, vid Columbia University i New York och vid Universiteit te Groningen i Nederländerna.

I slutet av 1950-talet presenterade Gerholm en plan för ett fellowship-program i fysik vid Uppsala universitet. Programmet fick namnet "The International Seminar for Research and Education in Physics" och tog emot stipendiater från och med höstterminen 1961. Seminariet utgör ursprunget till International Science Programme i Uppsala.

1961 utsågs han till laborator och senare från biträdande till ordinarie professor i fysik fram till 1990, allt vid Stockholms universitet, varefter han blev aktiv som emeritus inom avdelningen för kärnfysik vid Stockholms universitet till sin bortgång.

Gärning 
Gerholm engagerade sig efter tiden i Argentina som aktiv motståndare till det svenska kärnvapenprogrammet. Han kom att anlitas som expert i energi- och klimatfrågor. Där var han kärnkraftsförespråkare och hade även en egen uppfattning i klimatdebatten. Han var en mycket aktiv samhällsdebattör och anlitad föreläsare med idéhistoriskt perspektiv, som inte var rädd att hävda även en obekväm åsikt.

Uppdrag 
Ledamot av Kungliga vetenskapsakademien (1985)
Ledamot av Ingenjörsvetenskapsakademien (1976)
Arbeten för World Energy Council om framtidens energiförsörjning
Som skeptiker i klimatfrågan var han en av de 18 akademiska medlemmarna 1998 i European Science and Environment Forum (ESEF)

Bibliografi i urval
Fysiken och människan: en introduktion till den moderna fysikens världsbild, Aldus (1962) och (1966)
Idé och samhälle: den kulturella evolutionen i västerlandet : lärobok i idéhistoria för gymnasiet åk 1-3, Skolöverstyrelsen (tillsammans med Sigvard Magnusson, 1967)
Futurum exaktum: den tekniska utmaningen, Aldus (1972)
Brev till Det Naturliga Steget (1997). 
Svar till Karl-Henrik Robèrt, Timbro (1997). 
Klimatpolitik efter Kyotomötet /9 forskare red. Gerholm med kommentarer av Bert Bolin, SNS (1998)
Framtiden är här, med Lennart Hyland, Televerket, Örebro (1990).

Referenser

Noter

Vidare läsning 

 "Framtidskunskap i cirkulation: Gösta Ehrensvärds diagnos och den svenska framtidsdebatten 1971-1972", Historisk tidskrift 135:4 (2015), av David Larsson Heidenblad.

Födda 1925
Avlidna 2007
Svenska kärnfysiker
Svenska professorer i fysik
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Män
Alumner från Uppsala universitet
Jefferson Pérez

Jefferson Pérez, född den 1 juli 1974 i Cuenca, Ecuador, är en ecuadoriansk friidrottare som tävlar i gång.

Pérez genombrott kom redan 1998 då han blev guldmedaljör vid VM för juniorer. Trots detta dröjde tills 1995 då han deltog vid ett VM för seniorer då han slutade på 33:e plats. 

Hans stora genombrott kom när han vid Olympiska sommarspelen 1996 i Atlanta vann guld på 20 km gång på tiden 1:20.07. Segern var Ecuadors första vid ett olympiskt spel. Han misslyckades fullständigt vid VM 1997 då han bara blev 14:e man. Vid VM 1999 slutade han på en andra plats efter ryssen Ilja Markov.

Han deltog även vid Olympiska sommarspelen 2000 i Sydney då han inte kunde försvara sitt guld utan slutade först på en fjärde plats. Inte heller vid VM 2001 blev det någon medalj då han slutade först på en åttonde plats. 

Vid VM 2003 i Paris vann han emellertid sitt första VM-guld när han gick i mål på tiden 1:17.21 vilket även var en förbättring av Francisco Javier Fernández världsrekord med en sekund. Han deltog även vid Olympiska sommarspelen 2004 i Aten, där han åter blev fyra på 20 km gång. Han deltog även på den längre distansen 50 km gång där han blev tolva.

Vid VM i Helsingfors 2005 försvarade han sitt guld då han noterade tiden 1:18.35 och två år senare vann han sitt tredje raka guld vid VM i Osaka. 

Han deltog även vid Olympiska sommarspelen 2008 i Peking, där han slutade tvåa, efter Valerij Bortjin, på tiden 1:19.15.

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1974
Ecuadorianska gångare
Världsmästare på 20 km gång
Världsrekordhållare på 20 km gång
Män
Levande personer
Ecuadorianska olympiska guldmedaljörer
Ecuadorianska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 2008
Olympiska guldmedaljörer 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från Ecuador
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Ecuador
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Ecuador
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Ecuador
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Ecuador
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2008
Personer i Ecuador under 1900-talet
Personer i Ecuador under 2000-talet
Hebreerevangeliet

Hebreerevangeliet (grekiska: τὸ καθ' Ἑβραίους εὐαγγέλιον) är ett förlorat apokryfiskt evangelium som tros ha skrivits omkring år 100–150 e.Kr. Det är inte känt i sin helhet, utan bara genom fragment.

Apokryfer
Förlorade böcker
Nasaréerevangeliet

Nasaréerevangeliet är ett apokryfiskt evangelium som till stor del bygger på Matteusevangeliet. Det är troligen skrivet i Syrien. Det är bevarat endast i fragment, och anses skrivet någon gång på 100-talet e.Kr. Det ansluter teologiskt till de synoptiska evangelierna. Nasaré - egentligen någon från Nasaret - var en tidig benämning för kristna.

Apokryfer
Hjältanstorp

Hjältanstorp är en by i Torps socken, Ånge kommun, Medelpad. Närmaste tätorter är Torpshammar på 18 kilometers avstånd i nordlig riktning, Stöde på 27 kilometers avstånd åt nordöst, samt Fränsta på 28 kilometers avstånd åt nordväst. Kommunens huvudort Ånge återfinnes på 59 kilometers avstånd, och Sundsvall på 68 kilometers avstånd.

På somrarna inbjuder Filadelfiaförsamlingen Ulvsjön-Hjältanstorp (pingströrelsen) till logmöten på orten.

Historia
Från sekelskiftet 1500-1600 och framåt ägde en inflyttning av s.k. svedjefinnar rum i Torps socken. Hjältanstorp var en finnby inom Östra finnmarken i Torp.

Folklivsforskning från orten
Folklivsforskaren och folkskolläraren Levi Johansson gjorde anteckningar om folkminnen och folktron i bland annat Hjältanstorp. Här följer några av hans anteckningar från åren 1907-1908, som finns på länsmuseet

"Vid kreaturslösningen på våren ha de gammalt brukat ha en hop fuffens för sig här i byn. De har satt liar, yxor och annat stål över och under dörren, korsat djuren med stål och låtit dem gå över eld, detta för de under sommaren ej skulle skadas av onda människors tankar och trolldom eller bli tagna av rå och jordbyggare."

"Magnus Tunström påstod på rama allvaret, att man kunde göra vilken flicka (eller pojke) efter sig genom att ha grodfot och obemärkt krafsa den på kläderna med"

"Om man kan komma under det träd, i vilket göken sitter och gal, skall man få, vad man än önskar sig, ha de gamla trott."

"Mot dålig matsmältning har man sedan gammalt brukat begagna blåbärs- och lingonblad. De tagas, innan bären mognat, torkas och kokas. Denna lag (avkok) drickes i st. f. kaffe."

"Strax norr om älven, i Bode by, bodde en gumma, som hette Stina Nilsson. Hon ljöt bråddöden, i det stegen föll ned från byggningen och slog ihjäl henne. Hon hade väl något fördolt, som hon ville ha oppenbarat, för hon gick igen. Ingen i gården såg henne, men de hörde, huru hon bultade på dörrarna om nätterna. De var rädda och vågade ej träffa henne. Så fick Ol Johansson i Klöstra höra talas därom, och han sade, att han ville träffa henne. Han skulle tala med henne, han. Joo, giss på! En dag träffade han henne långt från hennes hem. Hon bar på en kaffebricka. Han talade aldrig om, vad hon sagt honom, men efter den dagen blev det ro i gården."

Referenser

Externa länkar 
 
 Foto av baptistkapell i Hjältanstorp, taget 1971. Länsmuseet Västernorrland.

Orter i Ånge kommun
Svedjefinnar
Carl Sandquist

Carl Sandquist, född 15 juni 1841 i Harg, död den 16 oktober 1928 i Börstils församling, var en svensk folkskollärare, lantbrukare och politiker.

Carl Sandquist var småskollärare och folkskollärare i bland annat Harg, Alunda, Färila och Väddö innan han 1898 slog sig ner som lantbrukare i Börstils socken. Han var kommunalstämmans ordförande i Väddö landskommun 1895–1898 och satt en kortare period också i landstinget.

Han var riksdagsledamot i andra kammaren för Norra Roslags domsagas valkrets 1897–1911. Till en början betecknade han sig som vilde, men 1898–1899 tillhörde han den liberalt präglade Bondeska diskussionsklubben. När denna år 1900 uppgick i det nybildade Liberala samlingspartiet valde han dock att återgå till att vara vilde 1900–1902. Han anslöt sig 1903 till Lantmannapartiet och kvarstod där till 1907, varefter han betecknad sig som högervilde. I riksdagen engagerade han sig bland annat i skatte- och nykterhetsfrågor samt i frågan om en järnväg mellan Stockholm och Öregrund.

Källor

Litteratur 
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1988), band 1, s. 265

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Bondeska diskussionsklubben
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Lantmannapartiet
Svenska politiker under 1800-talet
Svenska politiker under 1900-talet
Personer från Vätö socken
Födda 1841
Avlidna 1928
Män
Saunders-Roe Princess

Saunders-Roe SR.45 Princess var en brittisk passagerarflygbåt. 

SR.45 Princess var den största flygbåten som byggdes i Storbritannien. Företaget Saunders-Roe i Cowes på Isle of Wight inledde konstruktionsarbetet 1945 efter att en brittisk utredning visat att flygbåt var det bästa alternativet på en transatlantisk flyglinje mellan Southampton i Europa och New York i USA. Vid fabriken räknade man med att flygbåten skulle bli en stor försäljningsframgång till flygbolagen. Men redan i slutet av 1950-talet var flygbåtarnas tid över, linjetrafik med landflygplan och utbyggnaden av flygplatser var redan igång. Flygbåten led ju även av att behöva flyga med extra mycket dödvikt i form av ett båtskrov, som drog extra bränsle och sänkte farkostens fart. Trots detta fortsatte utvecklingen av Princess.

Flygbåten var utrustad med 10 stycken Bristol Proteus turbopropmotorer som drev sex propellrar. Alla motorer utom de yttersta var monterade i par och drev dubbla motroterande propellrar via en gemensam växellåda. De yttre motorerna på vingen drev enkla propellrar.

I flygkroppen inredde man två våningar för kapacitet på 105 passagerare. För att kunna konkurrera med båttrafiken var passagerarkabinerna utrustade med mycket god komfort. Prototypen G-ALUN flögs första gången 21 augusti 1952 av testpiloten Geoffrey Tyson. Totalt genomfördes 46 testflygningar som uppgick till cirka 100 timmar. Ytterligare två Princess-flygbåtar var i produktion (G-ALUO och G-ALUP) men ingen av dessa flög någonsin. Efter att man avbröt utvecklingen av flygbåtarna transporterades de till Calshot Spit där de förvarades tills man bestämde sig för att skrota dem i början av 1960-talet.

Externa länkar 

Passagerarflygplan
Amfibieflygplan
Princess
Emmanuel de Graffenried

Emmanuel "Toulo" de Graffenried, född 18 maj 1914 i Paris, 
död 22 januari 2007 i Lausanne, var en schweizisk baron och racerförare.

Racingkarriär
de Graffenried deltog under tidigt 1930-tal i nationella tävlingar i Bremgarten i en privat Maserati men fortsatte sedan att tävla utomlands. 

Strax efter andra världskriget kom han till Enrico Platés stall där han körde Maserati och blev stallkamrat med den thailändska kungligheten Prince Bira. de Graffenried vann Storbritanniens Grand Prix 1949, men det var året innan formel 1 startade. Han körde Maserati under hela sin karriär, förutom tre lopp för Alfa Romeo . Han gjorde sitt bästa F1-lopp i , där han slutade på fjärde plats. 

de Graffenrieds deltog i inspelningen av filmen Djärva män (The Racers) , där han ersatte Kirk Douglas i racingscenerna.  
Efter racingen fortsatte de Graffenried i sin framgångsrika bilfirma, som sålt Alfa Romeo sedan 1950 och senare även Ferrari och Rolls-Royce.

F1-karriär

 
 
|}

Noter

Källor

Schweiziska racerförare
Schweiziska Formel 1-förare
Alfa Romeo F1-förare
Födda 1914
Avlidna 2007
Män
Stallägare i Formel 1
Kosrae

Kosrae eller Kosraeöarna (tidigare Kusaie) är en ö, en ögrupp och en delstat i Mikronesiens federerade stater i västra Stilla havet.

Geografi

Kosraeön
Kosrae (Kosrae-Island) är namnet på själva ön vilken ligger ca 3.800 km öster om Filippinerna. Geografiskt ligger ön bland de östra Karolinerna i Mikronesien.

Kosraeöarna
Kosraeöarna (Kosrae-Islands) är ögruppen med huvudön Kosrae och övriga öar Lelu, Malem, Tafunsak, Tofol och Utwa. Ögruppen omsluts av ett korallrev.

Kosrae state
Kosrae-State är delstaten som består av huvudområdet Kosraeöarna och ytterligare några revområden.

Öarna är av vulkaniskt ursprung och har en sammanlagd areal om ca 110 km². Den högsta höjden är Mount Finkol på cirka 640 m ö.h.

Befolkningen i Kosrae-state uppgår till cirka 8.000 invånare där alla bor på Kosraeöarna. Huvudorten Tofol ligger på huvudöns sydöstra del och har ca 1.000 invånare.

Öns flygplats heter Kosrae (flygplatskod "KSA") och ligger nordväst om Tofol.

Historia
Kosraeöarna har troligen bebotts sedan cirka 1000 f.Kr. De upptäcktes troligen 1528 av spanske kaptenen Álvaro de Saavedra. De första européerna anlände kring 1824 och kring 1852 anlände de första missionärerna till Kosrae.

Kejsardömet Tyskland köpte ögruppen 1899 som då blev del i Tyska Nya Guinea och under första världskriget ockuperades området i oktober 1914 av Japan. Japan erhöll förvaltningsmandat över området vid Versaillesfreden 1919.

Under andra världskriget användes ögruppen som militärbas av Japan tills USA erövrade området 1944.

1947 utsågs Chuuköarna tillsammans med hela Karolineröarna till "US Trust Territory of the Pacific Islands" av Förenta nationerna och förvaltades av USA.

I januari 1977 splittrades Kosraeöarna från Pohnpei och blev ett eget distrikt för att i maj 1978 bli en egen delstat.

Den 10 maj 1979 bildades den autonoma federationen Mikronesien med lokalt självstyre och den 3 november 1986 blev landet självständigt.

Externa länkar
 om Kosrae
 bilder från Kosrae
 karta över Kosraeöarna
 karta över Kosrae delstaten

Mikronesiska federationens delstater
Mikronesien