kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eric Peterson

För andra betydelser, se Erik Petersson (olika betydelser).

Eric Gustaf Henning Peterson (i riksdagen kallad Peterson i Linköping), född 6 maj 1906 i Kimstad, död 12 oktober 1992 i Linköping var en svensk vaktmästare och folkpartistisk politiker.

Efter studier vid folkhögskola fick Eric Petersson anställning som montör vid Linköpings gasverk 1924. Han var därefter skolvaktmästare 1938–1960 och sedan biträdande fastighetsförvaltare vid Linköpings skolstyrelse. I Linköpings stad var han ledamot av stadsfullmäktige 1947–1966, åren 1952–1959 som vice ordförande.

Han var riksdagsledamot för Östergötlands läns valkrets, dels i första kammaren 1961–1970 och dels i enkammarriksdagen från 8 november 1972 till utgången av 1973. I riksdagen satt han bland annat i allmänna beredningsutskottet som suppleant 1961–1962 och därefter som ledamot 1963–1970. Han var främst engagerad i socialpolitik såsom pensioner och handikappfrågor, men även olika etiska frågor som vapenfri tjänst.

Källor

Litteratur
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1985), band 2, s. 97

Noter

Födda 1906
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Folkpartiet
Män
Avlidna 1992
Personer från Kimstads socken
Erik Petersson i Alvesta

Erik Filip Thure Petersson (i riksdagen kallad Petersson i Alvesta), född 2 maj 1902 i Sjösås socken, död 9 januari 1982 i Alvesta, var en svensk skolman och politiker (folkpartist). 

Erik Petersson, som kom från en bondefamilj, började arbeta som folkskollärare 1926 och blev rektor vid Alvesta yrkesskolor 1934. I Alvesta var han kommunalnämndens ordförande 1940-1947. I folkpartiet var han bland annat ordförande i Kronobergs läns valkretsförbund (motsvarande länsförbund) 1949-1969. Han tillhörde Svenska missionsförbundet och blev år 1939 ordförande i Alvesta missionsförsamling.

Petersson var riksdagsledamot i första kammaren för Kronobergs läns och Hallands läns valkrets 1963-1968, och var under hela sin riksdagstid suppleant i andra lagutskottet samt bevillningsutskottet. Han var främst engagerad i socialpolitik, såsom äldrefrågor och alkoholpolitik, samt religionsfrågor och skrev i riksdagen 65 egna motioner med tyngdpunkt på sociala problem: alkohol, tobak och åldringsvård m m. Andra ämnen var utbildningsfrågor (t ex religionskunskapens ställning i gymnasiet) och trafikpolitik. Interpellationer  gjorde han fyra stycken, bland annat om kvicksilverförgiftning av fisk och om nedläggningen av järnvägsstationer.

Källor
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1988), band 2, s. 231

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Folkpartiet
Personligheter inom Svenska Missionskyrkan
Personer från Sjösås socken
Födda 1902
Avlidna 1982
Män
Sven-Otto Österdahl

Sven-Otto Österdahl (i riksdagen kallad Österdahl i Visby), född 21 februari 1917 i Hejde, död 11 maj 1985 i Visby, var en svensk ämbetsman och politiker (folkpartist).

Sven-Otto Österdahl, som kom från en bondefamilj, började arbeta som arbetsförmedlare 1946 och blev slutligen byrådirektör vid länsarbetsnämnden i Gotlands län 1963. Han var också ledamot av stadsfullmäktige i Visby.

Han var riksdagsledamot i första kammaren för Kalmar läns och Gotlands läns valkrets 1968-1970. I riksdagen var han bland annat ledamot av andra lagutskottet 1969-1970 och suppleant i bankoutskottet 1968-1970. Han var särskilt engagerad i arbetsmarknadsfrågor. I riksdagen skrev han 64 egna motioner, särskilt om arbetsmarknadsfrågor, t ex utökning av prognosverksamheten, ATP-poäng för partiellt förtidspensionerade och inlösning av egnahem vid flyttning av arbetsmarknadsskäl.

Källor
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Anders Norberg och Andreas Tjerneld, Almqvist & Wiksell International, Stockholm 1985), band 2, s. 348-349

Noter

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Folkpartiet
Män
Födda 1917
Avlidna 1985
Personer från Hejde socken
Sten Åkesson

Sten Ragnar Åkesson (i riksdagen kallad Åkesson i Raskarum), född 29 december 1900 i Södra Mellby, Kristanstads län, död 26 januari 1971 i Sankt Olof, Kivik, Kristianstads län, var en svensk lantbrukare och politiker (folkpartist). Son till riksdagsledamoten Johannes Åkesson.

Sten Åkesson arrenderade ett jordbruk i Raskarum och var ordförande i Kiviks kommunalfullmäktige 1951-1971. Han hade även uppdrag i landstinget och i den lokala bonderörelsen.

Han var riksdagsledamot 1956-1970 i första kammaren för Blekinge läns och Kristianstads läns valkrets. I riksdagen var han bland annat ledamot av tredje lagutskottet 1961-1970 samt suppleant i jordbruksutskottet under samma period. Han var särskilt engagerad i trädgårdsodlingens frågor samt i alkoholpolitik.

Källor

Litteratur
Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1986), band 3, s. 157-158

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Folkpartiet
Födda 1900
Avlidna 1971
Män
Personer från Södra Mellby socken
Gunnar Edström

Gunnar Olof Edström (i riksdagen kallad Edström i Lund), född 1 juni 1898 i Frösö församling, Jämtlands län, död 22 juni 1988 i Lunds domkyrkoförsamling, Malmöhus län, var en svensk läkare och politiker (folkpartist). Han var äldre bror till ämbetsmannen Kjell Edström och Södra Skogsägarnas grundare Gösta Edström.

Gunnar Edström, som kom från en prästfamilj, utbildade sig till läkare vid Uppsala universitet och blev därefter medicine doktor vid Lunds universitet 1936 på en avhandling om reumatisk feber. Han verkade därefter som docent och forskare i reumatologi och fysikalisk terapi, och erhöll professors namn 1962.

Edström var ordförande för folkpartiet i Lund 1944–1957 och ordförande för partiets valkretsförbund för fyrstadskretsen 1960–1968. År 1939–1966 var han ledamot av Lunds stadsfullmäktige.

Edström var riksdagsledamot i första kammaren för Malmöhus läns valkrets 1957–1968. I riksdagen tillhörde han bland annat andra lagutskottet, fram till 1963 som suppleant och från 1964 som ledamot. Han var flitigt engagerad i hälso- och sjukvårdspolitik, men var också verksam bland annat i frågor kring trafiksäkerhet. Han skrev 129 egna motioner i riksdagen framförallt om hälso- och sjukvård, om utbildning och om trafik, särskilt trafiksäkerhet.

Edström ligger begravd på Klosterkyrkogården i Lund.

Referenser 
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1986), band 3, s. 208

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Folkpartiet
Svenska innehavare av professors namn
Svenska reumatologer
Svenska politiker under 1900-talet
Svenska läkare under 1900-talet
Födda 1898
Avlidna 1988
Män
Personer från Frösö socken
Gravsatta på Klosterkyrkogården i Lund
Det Liberale Folkepartiet

Ej att förväxla med Det Liberale Folkepartiet (1972–1988).

Det Liberale Folkepartiet (förkortat DLF) var ett norskt politiskt parti, grundat 1992 av personer som tidigare ingått i ledningen för ett socialliberalt parti med samma namn som upplöstes 1988 och var en utbrytning ur Venstre. DLF var ett libertarianskt parti, som byggde sin ideologi på upplysningstraditionen samt sekulära västliga värderingar och kulturarv. Partiet arbetade för införandet av en nattväktarstat, vars enda uppgift skulle vara att sörja för upprätthållandet av militär, polis och rättsväsende. Partiet motsatte sig beskattning och reglering av ekonomin, samt andra samhällsområden, och önskade istället att införa laissez-faire-kapitalism. 

DLF hävdade sig att vara konsekvent libertarianskt, och fångade under 1990-talet upp flera avhoppare ifrån Fremskrittspartiet. I denna process utvidgade de sig till att bli ett radikalt libertariananskt parti. Denna nya framtoning för partiet fastslogs officiellt på landsmötet 2001 med ett valmanifest för laissez-faire-kapitalism.

DLF upplöstes 2017 sedan partiets landsmöte beslutat att lägga ned partiet.

Partiledare 
 1992–1995: Tor Ingar Østerud
 1995–1997: Runar Henriksen
 1997–2001: Trond Johansen
 2001–2003: Arne Lidwin
 2003–2017: Vegard Martinsen

Valresultat
Vid Stortingsvalet 2005 ställde partiet upp i Oslo och Hordaland och fick totalt 213 röster.

Källor

Externa länkar
Det Liberale Folkepartiet
Liberalistisk Ungdom

Nyliberala partier
Liberala partier i Norge
Politiska partier bildade 1992
Nyliberalism i Norge
Libertarianska partier
Pilsens Samlingsparti

Pilsens Samlingsparti (PsP) är ett norskt politiskt parti i Vest-Agder. Partiledare är Terje Larssen.

Progam
Partiets valprogram består av tio punkter som alla är relaterade till öl, pilsner eller bryggerier. Bland huvudsakerna är lägre alkoholavgifter och ökade tullkvoter, enklare att få utskänkningstillstånd och utökade utskänkningstider, kulturstöd till bryggerier och stopp för ölmonopol.

Valresultat
Partiet ställde för första gången upp i Stortingsvalet 2005 och fick 65 röster, eller 0,07 % av rösterna i Vest-Agder.

Politiska partier i Norge
Samfunnspartiet

Samfunnspartiet är ett norskt politiskt parti.

Partiet grundades av Øystein Meier Johannessen 1985 och beskriver sig som ett anarkistiskt parti, grundat på budskapet om kärleken till nästan i Nya testamentet och på humanismens ideal om att respektera människovärdet.

Partiet ställde upp i senaste stortingsvalet 2005 och fick då 44 röster, vilket gjorde dem till det minsta bland de registrerade partierna.

Partiet har uppmärksammats för att de satt upp norska kändisar på sin valsedel utan att dessa har samtyckt till detta. Ett exempel på detta är fotomodellen Aylar Lie.

Källor 

Politiska partier bildade 1985
Politiska partier i Norge
Sarkis Aghajan Mamendo

Sarkis Aghajan Mamendo (arabiska: سركيس أغا جان), född 1962, är en etnisk assyrier och finansminister i Kurdistans regionala parlament, KRG.

Externa länkar

Födda 1962
Kurdiska politiker
Irakiska politiker
Män
Levande personer
Assyrier/syrianer
Gustaf Noring

Gustaf Noring, senare Ali Nouri (Ali Nuri Dilmeç) född 1861, död 1937, var en författare, lärare och boksamlare från Malmö. Han reste till Konstantinopel i Turkiet som ung 1879, antog islam som sin religion år 1884, och gifte sig med en tunisisk prinsessa med vilken han fick flera barn. Han blev turkisk generalkonsul i Rotterdam, men föll som medlem i ungturkiska partiet i onåd hos sultanen 1901 och reste då tillbaka till Sverige. Han publicerade satiriska böcker och översättningar till svenska under sitt nya islamiska namn Ali Nouri, bland annat en samling skämtberättelser om Mulla Nasreddin. Sju år senare, när sultanen avsattes, återvände han till Turkiet och levde där fram till sin död.

Bibliografi 
1877 Några tankar om orientaliska frågan
1902 Ur gamla gömmor: en gärd åt det förflutna
1903 Abdul-Hamid i karikatyr: interiörer från Yildiz-kiosk i ord och bild (Ljus, 1903)
 Dansk översättning: Abdul-Hamid i Karikatur: Interiörer fra Yildiz-Kiosk i Billeder og Tekst (1903)
 Unter dem Scepter des Sultans (Berlin, 1905)

Översättningar
 Berthold Auerbach: En sällsynt qvinna: lustspel i en akt (Gleerup, 1878)
 Nasreddin Khodjas upptåg och skämt: turkiska sägner från Timurlenks dagar (Nasreddin Hodja) (berättade af Ali Nouri, illustr. af Artur Sjögren och Valdemar Andersen, Gernandt, 1902)

Litteratur 
 Gunnar Jarring: "Om Gustaf Noring – alias Ali Nouri – och hans turkiska Karl XII-forskningar". I Karolinska förbundets årsbok, 1976
 Gunnar Jarring: "Bibliofilen Ali Nouris tankar på upprättandet av ett turkiskt nationalbibliotek". I Meddelanden (Svenska Forskningsinstitutet i Istanbul), 1982 (7), s. 26-40

Svenska diplomater under 1900-talet
Svenska översättare
Översättare från turkiska
Översättare från tyska
Personer inom islam i Sverige
Födda 1861
Avlidna 1937
Män
Konvertiter till islam
Andreas Stobæus

Andreas Stobæus, född 1642 i Stoby i Västra Göinge härad, död 15 december 1714 i Lund, var en dansk-svensk hävdaforskare och latinsk skald, far till Lorentz Kristoffer Stobée och Nils Stobæus, farbror till Kilian Stobæus.

Stobæus föddes som son till kyrkoherden Jens Lauritzen Hedenstadiensis och dennes maka Sidsel Christophersdotter. Efter sin födelseort hade han tagit namnet Stobæus, som under mera än ett århundrade starkt skulle förknippas med Lunds universitet. Han var den förste bland fem professorer av detta namn, som universitetets historia räknar. Efter slutade skolstudier i Köpenhamn skickades han vid Skånes erövring till Greifswalds universitet, där han studerade någon tid. 

Efter hemkomsten till Sverige blev han lärare vid Kristianstads skola och 1669 dess rektor. Genom ett latinskt kväde vid Karl XI:s kröning gjorde han sig känd som skald. Han blev beundrad av sin samtid, och 1674 kallades han till professor i poesi vid Lunds universitet. Vid krigets utbrott 1675 blev universitetet upplöst, men vid dess återupprättande 1682 blev Andreas Stobæus åter professor där. Under hela sin trettioåriga verksamhet som professor var han en av det akademiska livets starkast framträdande gestalter. 

I likhet med sin bror Nils Stobæus den äldre, som under en tid var universitetets räntemästare, var han en av de skåningar som oförbehållsammast anslöt sig till Sverige. Detta föranledde Karl XI att yttra om en av dem att "han varit den första skåning som gjort den svenska kronan någon tjänst". Det inflytande, som han vid försvenskningens genomförande såsom universitetslärare utövade var inte obetydligt. Genom sin person och verksamhet gav han uttryck för det universitetet åsyftade, nämligen att vinna försoning de båda nationerna emellan. 

Andreas Stobæus förvärvade stor ryktbarhet som latinsk vältalare och skald; såsom utgivare av historiska avhandlingar är han den förste av universitetets lärare, som ägnat sin uppmärksamhet åt den fosterländska hävdaforskningen; särskilt är han en av de första, som bearbetat Skånes historia. I akademiens förhandlingar lär man känna honom som en man av gammaldags ära och tro. Fast han ej var fri från inblandning i de tvister, som kunde förbittra det akademiska livet, så har han gått ur desamma med heder. Hans tryckta skrifter är många även om de flesta är på latin.

Ett porträtt föreställande Stobæus kan beskådas på Universitetsbiblioteket, Lunds universitet.

Källor

Noter 

Svenska professorer i historia
Personer verksamma vid Lunds universitet
Alumner från Greifswalds universitet
Svenska poeter
Latinskspråkiga författare
Historiker under 1600-talet
Historiker under 1700-talet
Svenska forskare under 1600-talet
Svenska forskare under 1700-talet
Personer från Stoby socken
Födda 1642
Avlidna 1714
Män
Ugglan
Väster, Växjö

Väster är en stadsdel i centrala Växjö. Stadsdelen är till stor del ett villaområde; mitt i den ligger låg- och mellanstadieskolan Ulriksbergskolan. På Väster finns fyra olika kyrkor: Ulriksbergkyrkan, Sankt Mikaels katolska kyrka, Västrabokyrkan samt Jesu Kristi kyrka av sista dagars heliga. Växjös komvux är beläget på Väster. 

I anslutning till stadsdelen ligger köpcentren Grand Samarkand och Västerport samt det gamla infanteriregementet I 11. Väster som stadsdel har funnits i mer än 50 år.
Stadsdelar i Växjö
Per Stenmarck

Per Stenmarck, född 29 januari 1951 i Ystad, död 31 januari 2013, var en svensk moderat politiker, som var bosatt i Skanör. Han var riksdagsledamot för Malmöhus läns valkrets mellan 1979 och 1995, och då ledamot av trafik-, social- och lagutskottet.

Stenmarck var en av Sveriges första ledamöter av Europaparlamentet och var ledamot mellan 1995 och 2004. Moderat delegationsledare och ledamot av EPP-ED-gruppens Heads of National Delegations. Ledamot av Transportutskottet och Budgetutskottet. Budgetrapportör med ansvar att förbereda EU:s budget 2003. Ordförande i Europaparlamentets delegation till Estland och vice ordförande i Europaparlamentets delegation till Litauen för att förbereda dessa länders EU-medlemskap. Mottagare av Terra Mariana-korsets orden, "for merits to the Republic of Estonia". Senare verksam som konsult.   

Han har givit ut böckerna Magnus och det nya Europa (1998) samt Vart går Europa? Tankar före och efter... (2002).

Referenser

Noter

Ledamöter av Sveriges riksdag för Moderaterna
Ledamöter av Europaparlamentet från Sverige för Moderaterna
Ledamöter av Europaparlamentet 1999–2004
Svenska författare
Svenskspråkiga författare
Födda 1951
Avlidna 2013
Män
Ingrid Hedström

Ingrid Helena Hedström, född 2 juni 1949 i Söderhamns församling i Hälsingland, är en svensk journalist och författare. Hon är även utbildad psykolog.

Biografi 
Hedström examinerades som psykolog med ett arbete om familjens utveckling under senkapitalismen, och skrev därefter för Kommunistiska Arbetarförbundets tidning Internationalen.

Hedström startade den feministiska Kvinnotidningen Q 1981. Hon har även arbetat som korrekturläsare och som sekreterare inom stålindustrin. Hon började sin bana som journalist på Borlänge Tidning, och har arbetat på LO-tidningen och Svenska Dagbladet. I ett 20-tal år har Hedström varit Europareporter åt Dagens Nyheter.

Hedström gifte sig 11 juni 1982 med Henrik Brors och är mor till Helena Brors.

Deckarförfattare 

En deckarkurs i Wales under ledning av Val McDermid och Denise Mina blev avgörande för att Hedström började skriva romaner. 2008 publicerade hon deckaren Lärarinnan i Villette, som utspelar sig i Belgien 1994 med undersökningsdomaren Martine Poirot som problemlösare och huvudperson. Boken vann Svenska Deckarakademins debutantpris 2008. År 2009 kom uppföljaren, Flickorna i Villette och 2014 kom den sjätte delen Svarta korpar över Villette. Böckerna om Martine Poirot har även sålts till Danmark, Tyskland, Polen och Tjeckien.
Att huvudkaraktären heter Poirot i efternamn är ingen slump, utan en blinkning till Agatha Christie, och Hedströms deckare "rymmer trots det lättflytande berättandet en hel del journalistisk substans", enligt Jan Ceder på Alex författarlexikon.

2014 kom Bortfall, den första boken i en ny serie av Hedström. Denna gång kretsar historien kring diplomaten Astrid Sammils, och utspelar sig till stor del i Dalarna.

Bibliografi 

Lärarinnan i Villette (Martine Poirot - Del 1), Alfabeta, 2008 
Flickorna i Villette (Martine Poirot - Del 2), Alfabeta, 2009 
Under jorden i Villette (Martine Poirot - Del 3), Alfabeta, 2010 
Blodröd måne över Villette (Martine Poirot - Del 4), Alfabeta, 2011 
Rekviem i Villette (Martine Poirot - Del 5), Alfabeta, 2012 
Svarta korpar över Villette (Martine Poirot - Del 6), Alfabeta, 2013 
Bortfall (Astrid Sammils - Del 1), Alfabeta, 2014 
Måltavla (Astrid Sammils - Del 2), Alfabeta, 2015 
Gick obemärkt förbi, Alfabeta, 2017 
Brandgata, (Astrid Sammils - Del 3) Alfabeta, 2018 

Facklitteratur
Kris i familjen: En uppgörelse med familjebehandling (feministisk psykologi), tillsammans med Karin Persson, Studentlitteratur, 1976 
Kvinnors kriser (feministisk psykologi), tillsammans med Karin Persson, Natur och kultur, 1980  
Kvinnors krafter (feministisk psykologi), tillsammans med Karin Persson, Natur och kultur, 1983 
Sarkozys Frankrike del 10/2011 av serien Världspolitikens dagsfrågor, Utrikespolitiska institutet, 2011 

Ingrid Hedström har även publicerat ett flertal artiklar i Kvinnotidningen Q (ISSN 0280-5278).

Källor

Externa länkar 
Officiell webbplats
Ingrid Hedström - Författarcentrum.

Svenska journalister under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Svenska kriminalförfattare
Svenska feminister
Svenska psykologer
Personer från Söderhamn
Födda 1949
Levande personer
Kvinnor
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Vassbåt

Vassbåt är en typ av farkost tillverkad av flätad eller ihopbuntad bladvass, säv eller liknande växtfiber. I antikens Egypten var dylika farkoster – papyrusbåtar – av papyrus vanliga. Mer utbredda, flotteliknande farkoster kan benämnas vassflottar.

Olika kulturer

Afrika 
De tidigaste avbildningarna som kan tolkas som papyrusbåtar finns på hällristningar i Nubiska öknen, som är svåra att säkert datera, men de anses vara från före de första dynastierna i det forna Egypten, det vill säga tidigare än cirka 3 500 f.Kr. En väggmålning som med säkerhet föreställer en båt av papyrus (eller av något annat sävslag) fanns (Den är numera utplånad) i en gravkammare i Hierakonpolis som tros vara från omkring 3 000 f.Kr. Man kan känna igen papyrusbåten på de karakteristiskt uppsvängda stävarna, som gjordes böjda så att varken regn eller vågor skulle komma åt att tränga in i cellstrukturen från ändarna av stråna, och därvid försämra flytkraften eller förorsaka röta. På en lerkruka från samma trakter och tider förekommer vad man vet första gången ett råsegel på en sådan bild.

I Nildalen fanns det inga träslag lämpliga för bygge av större båtar, så den tjockstammade papyrusen, som dessutom hade en celluppbyggnad som gav den stor flytkraft låg nära tillhands att bli påtänkt för båtbyggnad. Hantverkarna utvecklade med tiden stor skicklighet att forma skrovet enligt önskemål, med strategiskt placerade repbindningar och olika spänningar vid samlandet av sävknippena. Framåt 2 000-talet f.Kr. började egyptierna importera cederträ för båtbygge, och papyrusen förvisades till mindre allmogebåtar.

Ännu på 1900-talet kunde man träffa på mindre papyrusbåtar i användning i de vidsträckta sumpmarkerna i Sudan kring vita Nilens övre lopp, och omkring Tchadsjön, men papyrusväxten har numera blivit sällsynt i den egyptiska Nilen.

Amerika 

Också i Sydamerika har ursprungsbefolkningen utnyttjat liknande arter i familjen Cyperaceæ för båtbygge, bland annat i Titicacasjön. Byggmetoderna har där varit likartade, så de har uppenbarligen under lång tid utvecklats så som de är mest ändamålsenliga. Den båttypen benämns lokalt runt Titicacasjön för totora.

Liknande båtar/flottar har historiskt varit vanliga som fortskaffningsmedel längs med Amerikas Stillahavskust – från Chile till Kalifornien. De var främst använda för resor utefter kusten.

Forskningsprojekt 
Den norske forskningsresanden Thor Heyerdahl har på 1970-talet låtit bygga tre repliker av vassbåtar; Ra I, Ra II och Tigris som han sedan seglade, först över Atlanten och sedan kring Arabiska halvön och Pakistan. Han använde sig vid byggandet av hantverkare från Tchad och senare Peru som behärskade den urgamla tekniken, och materialet som användes var papyrus. Heyerdahl visade med sina seglatser att det hade varit möjligt för de forna egyptierna att ha kontakt med olika folk även över oceanerna. De flesta sakkunniga är dock skeptiska beträffande papyrusbåtar stora nog för oceanfart.

Referenser

Noter

Övriga källor 
Björn Landström Skeppet, Forum 1961
Robert Jackson Liners, tankers & merchant ships, Amber books 2000. 

Sjöfart
Papyrus
Blå bandet (olika betydelser)

Blå bandet för fred och för Israel https://www.blueribbonsforisrael.org

Blå bandet kan avse:
En utmärkelse av högsta rang, med grund i att de förnämsta riddarordnarna i regel har blå band (exempelvis svenska Serafimerorden, danska Elefantorden och brittiska Strumpebandsorden)
Blåbandsrörelsen
Blå bandet används som awareness ribbon för flera olika saker:
kampanjer för arbete mot och forskning om prostatacancer, se Prostatacancerförbundet, avsnitt Blå bandet och Cancerfonden, avsnitt Mustaschkampen, 
yttrandefrihet på Internet,
mot ETA:s terrorism i Spanien,
tidningen Blå Bandet,
båttävlingen Atlantens blå band,
båttävlingen Sveriges blå band,
"Sveriges blå band" är också ett smeknamn för Göta kanal ,
Le Cordon Bleu (franska för Blå Bandet), en kedja av skolor som lär ut fransk matlagning, eller
en utmärkelse inom riddarorden Helgeandsorden.
 Havspaddlarnas Blå Band (HBB)

Se även
Blå Band, svenskt varumärke för soppor och såser
Blåbandad dykare
Blåbandad jungfruslända
Schnitzel cordon bleu
https://www.blueribbonsforisrael.org

Källor