kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hakon Wigert-Lundström

Carl Hakon Wigert-Lundström, född den 13 september 1875 i Örgryte församling, Göteborgs och Bohus län, död den 7 september 1936 i Johannebergs församling, Göteborg, var en svensk publicist. Han var sonson till grosshandlaren Carl David Lundström, svåger till statsmannen Carl Swartz och teaterkritikern Carl Flygare samt svärfar till arkitekten Harald de Shàrengrad och läkaren Yngvar Nielsen.

Biografi 
Wigert-Lundström blev filosofie licentiat i Uppsala 1900 och startade därefter sin journalistiska karriär. Han var medarbetare i Stockholms-Tidningen 1900–1902 och i Stockholms Dagblad 1902–1903, utrikesredaktör i Svenska Telegrambyrån 1903–1904, medredaktör för Skånska Aftonbladet 1904–1909, Nya Wermlands-Tidningen 1909–1911, medarbetare i Nya Dagligt Allehanda 1911–1913 och samtidigt utgivare av skämttidningen Puck 1912–1913. Han var huvudredaktör och ansvarig utgivare av Göteborgs Morgonpost 1913–1932 samt utgav veckotidningen ABC 1933–1934. 

Wigert-Lundström var 1919–1920 ledamot av Göteborgs stadsfullmäktige för Borgerliga valförbundet, en från Allmänna valmansförbundet fristående högerorganisation. Han var 1923 ordförande i kommittén för det internationella pressbesöket i Göteborg. Han är begraven i en familjegrav på Örgryte gamla kyrkogård.

Bibliografi 
 Balkanresa i krigstid (1917)

Källor

Noter 

Svenska chefredaktörer
Svenska moderater
Ledamöter av Göteborgs kommunfullmäktige
Svenska journalister under 1900-talet
Personer från Örgryte socken
Gravsatta på Örgryte gamla kyrkogård
Födda 1875
Avlidna 1936
Män
Ugglan
Retz

Retz är en stadskommun i distriktet Hollabrunn i förbundslandet Niederösterreich i Österrike. Kommunen har  invånare (), varav  bor i centralorten Retz. Staden är belägen cirka 25 kilometer norr om distriktshuvudorten Hollabrunn nära gränsen mot Tjeckien.

Historia 
Retz omnämndes för första gången år 1180. Söder om den gamla bosättningen lät greve Berthold av Rabenswalde planmässigt anlägga en befäst stad när han flyttade till Retz på 1270-talet. Han grundade även Dominikanklostret.

1425 erövrades staden av hussiterna och skövlades. Ytterligare ett hussitanfall ägde rum 1431. Efter återuppbyggnaden erövrades staden av den ungerska kungen Matthias Corvinus 1486. Området tillhörde hans maktområde de närmaste sex åren. Under den här tiden fick Retz sina vinhandelsprivilegier som lade grunden för stadens ekonomiska uppsving.

På 1600-talet drabbades staden av det trettioåriga kriget och pesten.

Orter 
Kommunen består av sex orter (Ortschaften) (inom parentes invånarantal ):
Hofern ()
Kleinhöflein ()
Kleinriedenthal ()
Obernalb ()
Retz ()
Unternalb ()

Stadsbild och sevärdheter 
Det stora torget är omgivet av mestadels barocka borgarhus som bevarar portaler, passager och gårdar från 1400- och 1500-talen. Mitt på torget står rådhuset och stadstornet. Där finns även brunnar, skampåle och pestkolonn. Stadskyrkan är idag barock, men Dominikanerkyrkan som tillhör klostret är gotisk (från slutet av 1200-talet). Staden är omgiven av en väl behållen stadsbefästning med torn och två stadsportar.

Museer 
 Retz museum, hembygdsmuseum
 Cykelmuseum vid slottet Gatterburg
 Retzer Erlebniskeller, en av Europas största vinkällare.

Näringsliv 
Retz är traditionellt en vin- och handelsstad. Det finns 315 lantbruksföretag i kommunen mot 206 företag inom produktions- och tjänstesektorn.

Kommunikationer 
Retz är belägen vid Nordvästbanan. Vid Retz korsar varandra vägarna B30 (Guntersdorf-Schrems) och B35 (Krems – Retz).

Vänorter 
  Rötz, Tyskland
  Hainburg, Tyskland
  Znojmo, Tjeckien

Referenser

Externa länkar 

Orter i Niederösterreich
Kommuner i Niederösterreich
Malungslek

Malungslek är ett musikalbum av Kalle Almlöf och Anders Almlöf, utgivet 2000 av Giga Folkmusik. Sommaren 1999 i Arvika blev Anders Almlöf riksspelman och var den förste på över tjugo år som spelade till sig titeln redan vid första försöket. Tjugosju år tidigare, 1972 i Gävle, svarade Kalle Almlöf för samma prestation. Även hans första försök inför Zornjuryn resulterade i spelmansmärket i silver.

Låtlista
Alla låtar är traditionella om inget annat anges.
"Polska efter Troskari Erik" – 1:40
"Polska efter Omas Ludvig" – 2:20
"Brudmarsch efter Engerdal" – 2:37
"Malungslek 3" (Grop Olle) – 2:19
"Brudmarsch efter Omas Per" – 3:05
"Vigstadmoen" – 2:56
Solo: Anders Almlöf
"Polska till Maud och Peter" (Kalle Almlöf) – 2:26
Solo: Kalle Almlöf
"Polska efter Troskari Erik" – 2:10
Solo: Kalle Almlöf
"Gånglåt efter Sjungar Lars" – 1:41
"Polska efter Olers Olof" 
"Sorglåten" – 2:54
"Särna gamla brudmarsch" – 2:22
"Polska efter Troskari Erik" – 2:06
Solo: Anders Almlöf
"Ping-pong-bollen" – 2:25
Solo: Anders Almlöf
"Vickes Johans hambopolkett" – 1:27
"Gånglåt efter Troskari Erik" – 1:14
"Vals efter Omas Ludvig" – 2:48
"Pols fra Engerdal i G-dur" – 1:40
Solo: Kalle Almlöf
"Vråpolskan" (Kalle Almlöf) – 1:34
Solo: Kalle Almlöf
"Pyttipanna" – 1:18
"Polska efter Anders Engström" – 1:33
"Gånglåt efter Troskari Erik" – 1:35
"Polska efter Troskari Erik" – 1:49
"Polska efter Skommar Laur" – 2:20
"Gånglåt efter Troskari Erik" – 1:36
"Polska i tre repriser efter Harald Johansson" – 1:41
Solo: Kalle Almlöf
"Polska efter Erkgärds Mats" – 1:34
Solo: Anders Almlöf
"Pols fra Elverum" – 2:29
Solo: Anders Almlöf
"Springlek efter Lars Vilhelm Johansson" – 1:28
"Polska efter Erkgärds Mats" – 2:24
"Kom lilla flicka" – 2:39
"Brudmarsch efter Haga Olle" – 2:34
Total tid: 68:00

Medverkande
Kalle Almlöf — fiol (melodi: 2, 3, 5, 9-11, 20-24; stämma: 1, 4, 12, 15-17, 25, 29-32)
Anders Almlöf — fiol (melodi: 1, 4, 12, 15-17, 25, 29-32; stämma: 2, 3, 5, 9-11, 20-24)

Externa länkar
GIGA Folkmusik

Musikalbum 2000
Folkmusikalbum från Dalarna
Renault Clio Renault Sport

Renault Clio Renault Sport är en sportmodell av Renault Clio. Modellen introducerades 1999 och har utvecklats i takt med den vanliga Clion.

Se även 
Renault Clio Cup

Clio Renault Sport
Framhjulsdrivna fordon
Torsten Engberg

Torsten Reinhold Engberg, född 28 maj 1934 i Norrfjärdens församling i Norrbottens län, död 7 februari 2018 i Simrishamn, var en svensk militär (generallöjtnant) och generaldirektör.

Biografi
Efter studentexamen 1957 blev han fänrik 1959 och tjänstgjorde vid Vaxholms kustartilleriregemente 1959–1964. Åren 1964–1965 tjänstgjorde han vid Marinstaben, studerade 1966–1968 vid Militärhögskolan och tjänstgjorde 1968–1969 vid Försvarsstaben. Åren 1969–1974 tjänstgjorde han i staben vid Östra militärområdet, befordrad till major 1971 och överstelöjtnant 1972. Han var chef för Kustjägarskolan 1974–1976 och ställföreträdande sektionschef vid Försvarsstaben 1976–1980. Han befordrades 1980 till överste och var 1980–1982 chef för Gotlands kustartilleriförsvar. År 1982 befordrades han till överste av första graden och var 1982–1984 stabschef i Västra militärområdet. Han befordrades 1984 till generalmajor och var chef för Marinstaben 1984–1987. År 1987 befordrades han till generallöjtnant och var 1987–1991 chef för Försvarsstaben. Åren 1991–1994 var han militärbefälhavare för Mellersta militärområdet. Han var generaldirektör och chef för Fortifikationsverket 1994–1999.

Torsten Engberg invaldes 1979 som ledamot av Kungliga Örlogsmannasällskapet och 1983 som ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien.

Engberg var son till Amandus Engberg och Märta Johansson. Han gifte sig 1962 med slöjdkonsulent Gun Zander (född 1941).

Utmärkelser
   Storkors av Norska förtjänstorden (1 juli 1992)

Referenser

Källor
Kjellander, Rune: Kungl Krigsvetenskapsakademien. Svenska Krigsmanna Sällskapet (till 1805), Kungl Krigsvetenskapsakademien. Biografisk matrikel med porträttgalleri 1796–1995 (Kungl. Krigsvetenskapsakademien, Stockholm 1996), s. 192.
Kjellander, Rune: Svenska marinens högre chefer 1700–2005. Chefsbiografier och befattningsöversikter (Probus Förlag 2007), s. 70, 241.

Födda 1934
Avlidna 2018
Män
Personer från Norrfjärdens socken
Svenska militärer under 1900-talet
Generallöjtnanter i svenska marinen
Svenska generaldirektörer
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Örlogsmannasällskapet
Duobuss

En duobuss är en buss som kan gå på elektricitet från en kontaktledning i likhet med en trådbuss, men som också har en motor för att drivas med fossila bränslen, i allmänhet en dieselmotor.

Fördelar 

Duobussar kan köras elektriskt i stadskärnor och på tungt belastade sträckor, förutsatt att det finns en kontaktledning. I likhet med trådbussar kan duobussar dela utrymme med spårvägar. Duobussen har därmed samma fördelar som trådbussar (hög acceleration, inga utsläpp, låga bullernivåer), men kan dessutom köras med dieselmotor på sträckor där ingen kontaktledning finns.

En annan fördel är att duobussen kan köras även vid reparationer av kontaktledningar, eller om ledningen har fallit ned.

I motsats till hybridbussar kan duobussar köras uteslutande på elektricitet, förutsatt att kontaktledning finns utbyggd. Trådbussar brukar ha en liten dieselmotor, men den är svag och bara avsedd för körning i garage och kring uppställningsplatser. En duobuss har en stor dieselmotor som klarar uppförbackar och normal toppfart.

Befintliga och tidigare system 

 Bergen, Norge.
 Fribourg, Schweiz.
 Arnhem, Holland.
 Boston, Massachusetts. Duobussar på  Silver Line sedan 2005. Bussarna kör elektriskt i en tunnel under Fort Point Channel, medan de kör med dieselmotor på övriga sträckor, inklusive Ted Williams Tunnel till Logan Airport.
 I Essen fanns duospårbussar mellan 1986 och 1995.
 I Seattle, Washington, kördes duobussar i en tunnel under stadskärnan fram till 2004. Nu trafikeras tunneln av hybridbussar, samt Light Rail-fordon.

Se även 
Trådbuss
Hybridbuss
SlideIn-buss

Kollektivtrafik
Typer av bussar
Serpico

Serpico är en amerikansk film från 1973 i regi av Sidney Lumet. Den är verklighetsbaserad och handlar om polisen Frank Serpico. I titelrollen ses Al Pacino.

Handling 
I den första scenen ses Frank Serpico sittande i baksätet på en polisbil, skjuten i ansiktet. Sedan går filmen tillbaka i tiden, till 1960, då han började som polis. Han är idealistisk och vill inte ta mutor. Detta leder till misstänksamhet bland kollegorna. Han känner att han inte passar in, han har långt hår och skägg och bor i Greenwich Village.

Rollista (urval)

Externa länkar 
 

Amerikanska dramafilmer
Amerikanska kriminalfilmer
Filmer 1973
Filmer i regi av Sidney Lumet
Galten och Suggan

Galten och Suggan är två likartade, men inte identiska, kanoner som sedan den 22 augusti 1623 förvaras på Gripsholms slott vid Mariefred, där de står uppställda på den yttre borggården. De båda kanonerna har även kallats Rysseulvarna och har dessutom gått under namnen Vargen och Varginnan.

Historia
Den ena av dem togs som krigsbyte vid Narva av Pontus de la Gardie år 1581. Den andra beslagtogs av Evert Horn vid Ivangorod år 1612.

De båda kanonerna är rikt utsmyckade med beslag och inskriptioner på ryska. Den större av dem göts 1579 och den mindre år 1577. Flera gånger under 1700-talet, 1722, 1734 och 1764, var de hotade eftersom det fanns planer på att smälta ned dem och gjuta nya pjäser.

I boken Gripsholm, slottet och dess samlingar, 1537-1937 tecknar kapten Sten Djurberg de båda kanonernas historia. I essän Till Galtens och Suggans historia skriver han att "blott ingripandet av några för våra stolta historiska troféer intresserade personer ha vi att tacka för att de undgingo förgängelsen". Han konstaterar avslutningsvis att "från sin plats på den gamla vasaborgen minna de alltjämt besökaren om tider, då Sverige i kamp och umbäranden och blott genom att spänna krafterna till det yttersta lyckades hävda sin självständighet och lägga grunden till sitt stormaktsvälde."

Se även
Galten
Suggan

Referenser

Noter

Externa länkar

Artilleri
Mariefred
Sveriges militärhistoria
Enskilda vapen
Joseph E. Ransdell

Joseph Eugene Ransdell, född 7 oktober 1858 i Alexandria, Louisiana, död 27 juli 1954 i Lake Providence, Louisiana, var en amerikansk demokratisk politiker. Han representerade delstaten Louisiana i båda kamrarna av USA:s kongress, först i representanthuset 1899–1913 och sedan i senaten 1913–1931.

Ransdell utexaminerades 1882 från Union College i Schenectady, New York. Han studerade sedan juridik och inledde 1883 sin karriär som advokat i Lake Providence.

Kongressledamot Samuel T. Baird avled 1899 i ämbetet och efterträddes av Ransdell. Han efterträdde sedan 1913 Murphy J. Foster som senator för Louisiana. Han omvaldes 1918 och 1924. Huey Long besegrade Ransdell i demokraternas primärval inför senatsvalet 1930 med 57,3 procent av rösterna mot 42,7 procent för Ransdell.

Ransdell är begravd på Lake Providence Cemetery i Lake Providence.

Referenser

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress

Ledamöter av USA:s representanthus från Louisiana
Ledamöter av USA:s senat från Louisiana
Alumner från Union College
Personer från Alexandria, Louisiana
Födda 1858
Avlidna 1954
Män
Simon Schütte

Simon Schütte, född 16 september 1990 i Örnsköldsvik, är en svensk innebandyspelare. Han började spela innebandy under 1996. Hans första klubb var Moälvens IBK. Sedan flyttade Schütte och hans familj till Borås där han spelade för division 1-klubben IBK 7H. Han spelar under 2009 för Red Devils Wernigerode som spelar i tyska Bundesliga i innebandy.

Referenser

Svenska innebandyspelare
Födda 1990
Levande personer
Män
Idrottare från Örnsköldsvik
John Slidell

John Slidell, född 1793 i New York, död 9 juli 1871 på Isle of Wight, var en amerikansk diplomat och politiker (demokrat). Han representerade delstaten Louisiana i båda kamrarna av USA:s kongress, först i representanthuset 1843-1845 och sedan i senaten 1853-1861.

Slidell utexaminerades 1810 från Columbia College. Han studerade sedan juridik och inledde sin karriär som advokat i New York City. Han flyttade omkring 1829 till New Orleans. Han gifte sig 1835 med Mathilde Deslonde. Systern Jane Slidell var gift med Matthew C. Perry.

Slidell blev invald i representanthuset i kongressvalet 1842. Han omvaldes två år senare. Han avgick 1845 som kongressledamot på grund av ett diplomatiskt uppdrag i Mexiko. Han återvände följande år till USA, samma år mexikanska kriget bröt ut.

Slidell tillträdde 1853 som senator för Louisiana. Han förespråkade att USA skulle annektera Kuba. Han stödde John Cabell Breckinridge i presidentvalet i USA 1860. Han avgick i februari 1861 i samband med Louisianas utträde ur USA.

Amerikas konfedererade stater skickade Slidell till ett diplomatiskt uppdrag i England och Frankrike. Han var på väg från Havanna ombord ett brittiskt fartyg, RMS Trent då han blev tillfångatagen av USA:s flotta. Han tillbringade några månader i fångenskap i Boston innan han fick fortsätta sin resa till Europa.

Slidell bodde kvar i Paris efter amerikanska inbördeskriget. Han avled i England och hans grav finns på en familjekyrkogård i Île-de-France. Staden Slidell har fått sitt namn efter John Slidell.

Källor

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Födda 1793
Avlidna 1871
Amerikanska diplomater
Ledamöter av USA:s representanthus från Louisiana
Ledamöter av USA:s senat från Louisiana
Män
Tylomyinae

Tylomyinae är en underfamilj i familjen Cricetidae som tillhör ordningen gnagare. Antalet arter är med 10 ganska litet jämförd med andra underfamiljer i nya världen.

Kännetecken 

Medlemmarna är medelstora till stora och når en kroppslängd mellan 10 och 26 centimeter. Därtill kommer svansen som vanligen är något längre än övriga kroppen. Pälsen är på ovansidan brunaktig, grå eller svart och undersidan är ljusare. Öronen är ofta stora och saknar hår. Med sina bakre extremiteter är de anpassade till livet i träd.

Utbredning och levnadssätt 

Arterna förekommer nästan uteslutande i Centralamerika från Mexiko till Panama. Bara arten Tylomys mirae som tillhör släktet centralamerikanska klätterråttor lever i nordvästra Sydamerika (Colombia och Ecuador). Habitatet utgörs av skogar i bergsregioner upp till 2 000 meter över havet.

Individerna vistas så gott som alltid i träd. De är vanligen aktiva på natten och vilar på dagen i självbyggda bon av gräs och kvistar. De lever antingen ensamma eller i familjegrupper och är för det mesta aggressiva mot främmande artfränder. Födan utgörs främst av frön, frukter och blad.

Systematik 

Underfamiljen delas i fyra släkten fördelade på två tribus.

 tribus Nyctomyini
 Centralamerikansk aftonråtta (Nyctomys sumichrasti)
 Yucatánråtta (Otonyctomys hatti)
 tribus Tylomyini
 Centralamerikanska klätterråttor (Tylomys), 7 arter
 Storörad klätterråtta (Ototylomys phylotis)

Varje tribus utgör en monofyletisk grupp men det är ovisst om hela underfamiljen hade samma anfader.

Referenser 

 Wilson, D. E., and D. M. Reeder: Mammal Species of the World. Johns Hopkins University Press, 2005.

Externa länkar 
 Ytterligare informationen på Animal Diversity Web (engelska)

Cricetidae
Grötväta

Grötväta kallades förr i tiden i svensk matkultur ett smaktillbehör att doppa grötskeden i. Det kunde främst förekomma i form av svagdricka, utspädd sirap, honung eller mjölk, där var och en doppade sin grötsked i den gemensamma väteskålen.

Naturligtvis har man även idag oftast till exempel mjölk, honung eller sylt till gröt (eller saftsås till risgrynsgröt), men begreppet grötväta används väl knappast nuförtiden.

Källor

Externa länkar 
 En beskrivning av grötväta i Vilhelmina Samuelsson, "Samuel Ödmanns levnadssaga" i Läsning för svenska folket (1924), sid. 296

Mat och dryck i Sverige
Äggakaka

Äggakaka är en traditionell skånsk maträtt som till viss del kan liknas vid kolbulle eller ugnspannkaka, och som serveras med stekt fläsk och lingon.

Tillagning 
Vid tillagning av äggakaka bereder man en pannkakslik smet, men tillsätter fler ägg och rikligare mängder mjölk så att konsistensen blir krämigare. Det är också vanligt att tillsätta mald peppar i smeten. För stekning används antingen det fett som blir över vid stekningen av fläsket tillsammans med smör, eller enbart smör. Vid stekning enbart i smör hälls fettet från fläsket över den färdiga äggakakan då detta bibehåller en tydligare fläsksmak för den färdiga rätten. Vid tillagning ska tillräckligt med smet hällas i stekpannan för att få en tjocklek på minst 5 cm. För att äggakakan inte skall bränna i botten, lyfts smeten kontinuerligt tills den blir fast krämig i konsistensen. När smeten nästan helt har stelnat sätter man ett stort lock till stekpannan, vänder upp och ner på äggakakan och tillsätter en ny klick smör i pannan. När smöret har smält, låter man äggakakan glida av locket tillbaka ner i stekpannan med den ogräddade sidan nedåt. När ytan har blivit gyllenbun är äggakakan klar.

Till skillnad från kolbullen är äggakakan tillagad med rikliga mängder ägg, varav namnet, och stekt i rikligt med smör. Äggakakan är inte heller sammankopplad med dålig tillgång på råvaror eller köksutrustning. Vissa recept påvisar att äggakakan skall ställas i ugn. Den liknar då mer en ugnspannkaka och förlorar den karakteristiska smörstekytan.

Servering 
Äggakaka serveras alltid med rökt stekt fläsk. Ofta strimlas eller tärnas det stekta fläsket direkt i smeten innan tillagning av äggakakan. Detta får dock som följd att fläsksmaken blir svag. Därför är det vanligt att steka fläsket separat, och tillsätta det ovanpå den färdiga äggakakan tillsammans med det smälta fettet från fläsket. Detta ger en tydligare ton av stekt fläsk till rätten.

Lingonsylt används ofta som tillbehör till äggakaka. Dock har lingonsylt endast på senare tid använts i samband med skånska rätter då endast begränsade mängder lingon går att finna i Skånes natur. Ett betydligt vanligare tillbehör var tidigare äppelmos eller smörstekta äppelklyftor.

Källor

Svenska maträtter
Pannkakor
Kultur i Skåne
Rose McConnell Long

Rose McConnell Long, född 8 april 1892 i Greensburg, Indiana, död 27 maj 1970 i Boulder, Colorado, var en amerikansk demokratisk politiker. Hon representerade delstaten Louisiana i USA:s senat 1936-1937. Hon var den tredje kvinnan som någonsin tjänade som en amerikansk senator.

Biografi
Rose McConnell gifte sig den 12 april 1913 med Huey Long. De fick tre barn, dottern Rose och sönerna Russell och Palmer. Maken Huey, som kallades "The Kingfish", gjorde en kometartad politisk karriär känd för sin populistiska retorik. Rose Long var guvernörens hustru, First Lady i Louisiana 1928-1932. Huey Long tillträdde 1932 som senator för Louisiana och blev mördad tre år senare. James A. Noe tillträdde som guvernör i Louisiana den 28 januari 1936 och utnämnde en kort tid därefter Rose Long till Huey Longs efterträdare i senaten. För första gången i USA:s historia fanns det två kvinnliga ledamöter i senaten. Den andra kvinnliga senatorn vid den tidpunkten var Hattie Caraway som representerade Arkansas, och även hon hade efterträtt sin make som hade avlidit i ämbetet. Med hjälp av Huey Long hade hon sedan blivit omvald för en regelrätt sexårsperiod. Rose Long vann sedan fyllnadsvalet för att få sitta kvar i senaten till slutet av Huey Longs mandatperiod. Hon kandiderade inte till den efterföljande sexåriga mandatperioden och efterträddes 1937 som senator av Allen J. Ellender.

Sonen Russell B. Long var senator för Louisiana 1948-1987. Det var Huey och Rose Long som etablerade familjedynastin Long inom politiken i Louisiana och efter dem följde flera andra. Hueys bror Earl Long var guvernör tre gånger och Earls hustru Blanche Long gjorde en egen politisk karriär som medlem av demokraternas federala partistyrelse Democratic National Committee och som kampanjchef för John McKeithens vinnande guvernörskampanj 1963-1964.

Rose McConnell Longs grav finns på Forest Park East Cemetery i Shreveport.

Referenser

Externa länkar 

Political Graveyard

Ledamöter av USA:s senat från Louisiana
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Decatur County, Indiana
Födda 1892
Avlidna 1970
Kvinnor
Martin Kylhammar

Martin Kylhammar, född 12 januari 1954 i Karlskoga, är en svensk litteraturvetare och tvärvetenskaplig forskare.

Kylhammar studerade vid Linköpings universitet där han 1976 blev filosofie kandidat i litteraturhistoria, historia, och idé- och lärdomshistoria, disputerade 1985 vid Tema teknik och social förändring (Tema T) i Linköping. Han var den förste att disputera vid Temainstitutionen i Linköping. Från 1979 till 1992 var han universitetsadjunkt, 1989 blev han docent och från 1992 till 1999 var universitetslektor i Linköping, och delade sin lärar- och forskartid mellan litteraturvetenskap och Tema T. Från 1999 till 2006 var han professor i Tema Kommunikation, och från 2007 professor i Tema Kultur och samhälle (Tema Q) . År 2020 var han den förste innehavaren av Sorbonnes gästprofessur "Boréalisme" i Paris.

Kylhammar har publicerat ett tjugotal idé- och litteraturhistoriska böcker med olika teman.

Kylhammar var 1996-2002 chefredaktör för kultur- och vetenskapstidskriften Tvärsnitt.

Kylhammar invaldes 2005 som ledamot av Kungliga samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia och 2007 som ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien.

Priser och utmärkelser 
2010 – Doblougska priset Svenska Akademien
2013 – John Landquists pris Samfundet De Nio
2015 – Rolf Wirténs kulturpris 
2017 – H.M. Konungens medalj av 8:e storleken i Serafimerordens band, med motiveringen "för förtjänstfulla insatser inom litteraturvetenskapen" 
2020 – Birger Schöldströms pris för personhistorisk forskning Svenska Akademien

Källor

Externa länkar

 Publikationer Martin Kylhammar, Linköping University Electronic Press.
 

Svenska professorer
Svenska litteraturvetare under 1900-talet
Personer verksamma vid Linköpings universitet
Svenska chefredaktörer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia
Män
Födda 1954
Levande personer
Mottagare av Hans Majestät Konungens medalj
Personer från Karlskoga
Alumner från Linköpings universitet
Svenska docenter
Svenska lektorer
Svenska litteraturvetare under 2000-talet