kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Helter Skelter (sång)

"Helter Skelter" är en låt av The Beatles utgiven på deras självbetitlade album The Beatles (även kallat The White Album) från år 1968. Låten är skriven av Paul McCartney som också sjunger låten. "Helter Skelter" brukar av musikskribenter betraktas som ett tidigt exempel på heavy metal.

Låten och inspelningen
Titeln anspelar på rutschkanor på tivolin. Texten är för övrigt ganska betydelselös samtidigt som låten, rent musikaliskt, är ett försök från gruppens sida att låta tyngre med ett överstyrt och riffande sound, tyngre sång och trummor. Låten började som ett 27 minuter långt jam som man spelade in 18 juli 1968. En och en halv månad senare (9–10 september) kortade man emellertid ned låten. Vissa ser den som ett intressant exempel på tidig heavy metal medan andra tyckte stilen var helt främmande för Beatles. Ian MacDonald, som analyserat samtliga inspelningar med gruppen avfärdar den rätt och slätt som ”ett fylleslag”. I slutet på låten, efter att ha spelat in i över 20 minuter i studion, utbrister trummisen Ringo Starr ”I've got blisters on my fingers” alltså att han hade fått blåsor på fingrarna av allt spelande. Beatles framförde aldrig låten live, men sedan 2004 har Paul McCartney inkluderat den i sina soloturnéer.

Mono- och stereoversionerna av Helter Skelter skiljer sig åt. I stereoversionen tonas låten ut för att sedan åter tonas in och det är då Ringo Starr utbrister I've got blisters on my fingers. Detta slut saknas på monoversionen av White Album. Eftersom monoversionen av detta album inte gavs ut i USA finns denna versionen på den amerikanska versionen av samlings-LP:n Rarities.

Medverkande
Paul McCartney – sång, sologitarr
John Lennon – bakgrundssång, sexsträngad bas, ljudeffekter (genom brassinstrument)
George Harrison – bakgrundssång, kompgitarr, ljudeffekter
Ringo Starr – trummor
Mal Evans – trumpet

Övrigt
Låten har tolkats av exempelvis U2 på Rattle and Hum och Mötley Crüe på Shout at the Devil. Den spelas i filmen Helter Skelter från 2004. Låten har på ett för Beatles ovälkommet sätt fått uppmärksamhet via Charles Manson och dennes mordorgie i Los Angeles 1969.

Referenser

Källor

Ian MacDonald: En revolution i huvudet, 1994
Mark Lewisohn: The Complete Beatles Chronicle

Sånger 1968
Sånger framförda av The Beatles
Filmlåtar
Rocklåtar
Sånger producerade av George Martin
Sånger skrivna av Lennon–McCartney
Javier Garrido

Javier Garrido Behobide, född 15 mars 1985 i Irun, är en spansk fotbollsspelare. 

Den 2 augusti 2007 offentliggjordes det att han hade skrivit på ett kontrakt värt 2,2 miljoner euro för Manchester City och lämnade således Real Sociedad. Kontraktet löpte fram till och med sommaren 2011. Han gjorde sin debut för Manchester City den 11 augusti samma år i en match mot West Ham United. Han blev den förste baskiske spelaren att spela för klubben. Sommaren 2010 såldes han till italienska Lazio.

Fotnoter

Externa länkar

Födda 1985
Spanska fotbollsspelare
Män
Levande personer
Personer från Irun
Spelare i Real Sociedad
Spelare i Manchester City FC
Fotbollsspelare i SS Lazio
Spelare i Norwich City FC
Spelare i La Liga
Spelare i Premier League
Spelare i Serie A
Atlantic Rhapsody - 52 bilder från Tórshavn

Atlantic Rhapsody - 52 bilder från Tórshavn är en film från Färöarna från 1989

En pappa och hans dotter sitter och äter frukost när brandkåren vrålar förbi. En kvinna och hennes barn står och tittar på branden när de möter ett gift par. Paret hälsar på en man som skall ut med båten. Vid bryggan sitter några gamlingar och avråder honom och så vidare.

Filmen var den första långfilmen inspelad på Färöarna. 1989 vann filmen pris av Nordische Filminstitute på filmfestivalen Nordische Filmtage i Lübeck.

Filmen hade svensk premiär den 3 augusti 1990.

Filmer 1989
Danska dramafilmer
Danska dokumentärfilmer
Färöiska filmer
Färöiskspråkiga filmer
Olof Larsson (Ångköks-Olle)

Olof ”Ångköks-Olle” Larsson, född 19 juli 1850 i Säve socken, Göteborgs och Bohus län, död 31 juli 1931 i Wetaskiwin i Kanada, var en svensk gjutare och ångköksföreståndare i Stockholm som ställde upp som frihandelsvänlig kandidat i valet 1887 till andra kammaren från Stockholms stad. 

År 1887 hade präglats av hårda politiska strider kring tullfrågan, den så kallade tullstriden 1887. I valet fick de frihandelsvänliga in 125 ledamöter, mot 97 för protektionisterna, däribland 22 frihandlare från Stockholms stad. 

Protektionisterna tog dock tillbaka majoriteten i andra kammaren. Det visade sig nämligen att Ångköks-Olle hade en obetald skatteskuld för kommunalskatt om 11 kronor och 58 öre. Enligt den dåvarande Riksdagsordningen var den som hade skatteskulder inte valbar, och alla valsedlar med Ångköks-Olles namn var därför ogiltiga. Detta ledde till att samtliga 22 frihandelsvänner från Stockholms stad förlorade sina platser och ersattes med 22 protektionister. Andra kammaren hade nu plötsligen 119 protektionister mot 103 frihandelsvänliga, och majoritetsförhållandena hade därför kastats om av Ångköks-Olles skatteskuld. Åtgärden konfirmerades i Högsta domstolen.

Händelsen fick mycket stor uppmärksamhet, och saknar närmast motstycke i svensk politisk historia. Andrakammarvalet 1887 kom att kallas ”ångköksvalet” och en samtida skämtteckning visade hur Ångköks-Olle, stående på en sockel med det ödesdigra skuldbeloppet (11 kr 58 öre) ingraverat, skyldrar slev medan protektionisterna paraderar förbi ridande på de varor som nu skulle beläggas med tull.

Protektionisterna firade sin oväntade seger med en bankett på restaurang Hasselbacken på Södra Djurgården i Stockholm. Menyn kostade exakt 11 kronor och 58 öre per deltagare. 

Av allt att döma var Ångköks-Olle (som nominerades bland annat på grund av sin fackliga bakgrund) helt omedveten om att han hade en skatteskuld. Skatteväsendet i Stockholm var dåligt utvecklat, och det var nästan aldrig som skatteskulder från andra kommuner blev utkrävda. Efter skandalen i valet utsattes han för hård kritik från frihandelsvännerna och emigrerade snart till Kanada, där han levde ännu 1929.

Han var gift med Anna Kristina Svahn (1847–1921) från Bankeryds socken, och makarna flyttade till Sundsvall 1890. År 1892 återkom hon ensam därifrån till Stockholm efter att mannen flyttat till Amerika.

Källor

Svenska politiker
Personer från Säve socken
Födda 1850
Avlidna 1931
Män
1887 i Sverige
Play (musikgrupp)

Play var en svensk popgrupp, som bildades 2001 och noterades för flera framgångar på de svenska listorna. Gruppen hade 2002 en hit med låten "Us Against the World". Deras debutalbum sålde guld i USA (mer än 500 000 album). Chris Trousdale från Dreamstreet sjöng på deras singel "I'm gonna make you love me" och låten "I must not chase the boys" hamnade på TRL:s (Total Request Live) topplista. Play har turnerat med Aaron Carter.

Gruppen tog en paus 2004, men återförenades igen 2009. Den 23 maj 2011, precis efter att Emelie Norenberg gick med i gruppen, meddelade gruppen på sin hemsida att de återigen hade splittrats. Anledningen till detta var missförstånd och oenighet inom gruppen.

Historia

Made In Sweden 
Efter att gruppen tog en paus 2004, försökte man på nytt bilda gruppen Play med hjälp av Laila Bagge, Anders Bagge och Andreas Carlsson i andra säsongen av TV-programmet Made in Sweden.

Den nya gruppmedlemmen Sanne Karlsson fann man i programmet där hon egentligen bara skulle sjunga in ett demo åt gruppen.

Diskografi

Album 
 2002 - Play
 2003 - Playin' Around
 2003 - Replay
 2004 - Don't Stop the Music'
 2004 - Play Around the Christmas Tree 2005 - Girl's Mind 2010 - Under My Skin Singlar 
 2010 - "Famous" (släpptes den 8 februari 2010)
 Musikvideor 
 2010 - Famous''

Källor

Fotnoter

Svenska popgrupper
Colm Meaney

Colm J. Meaney (iriska: Colm Ó Maonaigh), född 30 maj 1953 i Dublin, Irland, är en irländsk skådespelare som spelat i bland annat filmerna The Commitments och The Snapper, men kanske mest känd för sin rollfigur Miles O'Brien i TV-serierna Star Trek: The Next Generation och Star Trek: Deep Space Nine. Han är den skådespelare som uppträtt i näst flest Star Trek-avsnitt, efter Michael Dorn. Därtill har han medverkat som gästskådespelare i många andra TV-serier. Han hade en framträdande roll i serien Hell on Wheels där han personifierar Thomas C Durant.

Tidiga år 
Meaney föddes i Dublin 1953. Vid fjorton års ålder påbörjade han sin skådespelarkarriär i samband med att han började på Abbey Theatre School of Acting. Han blev medlem i Irish National Theatre och arbetade de följande åtta åren i England, där han turnerade runt med flera teaterföretag.

Karriär 

Första gången Meaney framträdde i TV var i Z-Cars på BBC1 1978. Efter att ha gästskådespelat i serier som Remington Steele och Moonlightning så påbörjades hans framgångsrika filmkarriär på allvar. Han nominerades till en Golden Globe för bästa skådespelare för sin roll i The Snapper.

Meaneys första framträdande i Star Trek: The Next Generation var som en namnlös styrman i pilotavsnittet Encounter at Farpoint 1987. Karaktären blev ofta återkommande, och fick namnet Miles O'Brien, efterhand som han blev mer framträdande i besättningen som Transporter Chief. 1993 lämnade Meaney The Next Generation för en mer central och regelbunden roll i dess spin-off-serie Star Trek: Deep Space Nine, där han förblev med få undantag från pilotavsnittet fram till det sista avsnittet 1999. Med totalt 225 framträdanden i Star Trek så har han medverkat i fler avsnitt i franchisen än någon annan skådespelare, förutom Michael Dorn.

Privatliv 
Meaneys första giftermål var 1977 med den irländska skådespelaren Bairbre Dowling,

med vem han fick en dotter vid namn Brenda 1984. De skildes 1994. Andra gången han gifte sig var 15 mars 2007 med den franska kostymdesignern Ines Glorian, som han fick dottern Ada med 2005.

Filmografi (urval) 

 (TV-film)

2009 – Simpsons, avsnitt In the Name of the Grandfather (gäströst i TV-serie)

Referenser

Externa länkar 

 

Irländska skådespelare under 1900-talet
Star Trek
Födda 1953
Män
Levande personer
Irländska skådespelare under 2000-talet
Personer från Dublin
Gällsbo Emil Olsson

Emil Olsson, född 1918, död 1981, var en riksspelman från Alfta i Hälsingland.

Olsson förde vidare folkmusiktraditionen i Voxnadalen med omnejd, med sin far Gällsbo Jonas Olsson samt Lillback Olof Olsson och Gustav Mattsson som läromästare. Han spelade och tecknade upp låtar efter dessa samt andra spelmän i trakten, till exempel Jon Ersson, Jon-Lars Olle Persson och Olles Jonke, och komponerade ett antal egna.

Olsson propagerade för bevarandet av äldre låtar och spelstilar i Hälsingland under en tid då storspelmän som Jon-Erik Öst och Jon-Erik Hall och deras moderna, mer konstmusikaliskt klingande låtar dominerade i landskapet. 

Olsson bodde från 1946 i Uppsala där han jobbade som vattenkemist. På fritiden spelade och uppträdde han ofta med sin spelkamrat Renate Persson (senare Krabbe) och deras samspel blev mycket uppskattat. Han brukade även spela med Hugo Westling under den period denne bodde i Östhammar och de framträdde bland annat i radio med låtar efter Olles Jonke samt medverkade på skivan Spelmanslåtar från Hälsingland. År 1969 erhöll han Zorns silvermärke "för stilfullt och traditionsbevarande spel av äldre hälsingelåtar".

Bland nutida spelmän inom låtområdet finns Renate Krabbe, Ulf Störling, Vänster-Olle Olsson (son till "Olles Jonke"), Leif Elving och Hanna Tibell.

Bibliografi
 (nothäfte för 2 fioler : 30 låtar, polskor, valser, skänklåtar komp. och arrangemang av "Gällsbo-Emil" Olsson)

Diskografi
 (med Sven Härdelin, Thore Härdelin (d.y.) och Hugo Westling)
 (album med låtbidrag från olika spelmän)
 (album med låtbidrag från olika spelmän från radioprogrammet Du spelman SR P2)

Radioframträdanden
196? - Låtar efter Olles Jonke, Lillback Olle och Lillback Anders Olsson (SR, tillsammans med Hugo Westling)
1979 - Du spelman, folkmusik hemma hos... (SR P2, programledare Ville Roemke)

Andra inspelningar
Ett antal icke utgivna inspelningar på Svenskt visarkiv
Ett antal privatinspelningar med Gällsbo Emil Olsson och Renata Krabbe från spelmansstämman i Hassela existerar. Totalt ett par timmars speltid.

Se även
Folkmusik från Hälsingland

Musikalbum med låtar av och efter Gällsbo Emil
Elvings Spelmanskapell: "Lila låtar av Gällsbo Emil Olsson"
Hanna Tibell: "Solo"
Gällsbo Emil Olsson och Renate Krabbe: "Hälsingen" - 24 låtar av Gällsbo Emil Olsson  (digitaliserade originalinspelningar från 1970-talet)

Källor
Svenskt visarkiv - Inspelningar med Gällsbo Emil Olsson
Elvings Spelmanskapell: "Lila låtar av Gällsbo Emil Olsson" (musikalbum)

Externa länkar
Mer info om gamla voxnadalsspelmän
Svensk mediadatabas (skiv- och radioinspelningar)
Låtar på YouTube
Upplands spelmansförbunds nothäften (bland andra Emil Olssons)
Lyssna på spelmannen Gällsbo Emil Olsson - Bloggat från Svenskt visarkiv
Hälsingen - Ett spelmanshäfte för två fioler

Män
Födda 1918
Avlidna 1981
Svenska fiolspelmän
Riksspelmän
Hälsingespelmän
Svenska folkmusikkompositörer
Mitt Afrika

Mitt Afrika () är en amerikansk biografisk romantisk dramafilm från 1985 i regi av Sydney Pollack. Filmen är baserad på Karen Blixens självbiografiska bok Den afrikanska farmen, om hennes liv i Brittiska Östafrika (nuvarande Kenya), i 1900-talets början. I rollen som Karen Blixen ses Meryl Streep, och i övriga huvudroller Robert Redford och Klaus Maria Brandauer. Filmen hade biopremiär i USA den 20 december 1985.

Handling 
År 1913 flyttar Karen Blixen från Danmark till Nairobi i Brittiska Östafrika tillsammans med sin svenske älskare baron Bror von Blixen. Väl framme i Nairobi träffar Karen den mystiske storviltjägaren Denys Finch Hatton, och med tiden blir hon förälskad i både Denys och landet.

Rollista i urval 

 Meryl Streep – Baronessan Karen Blixen
 Robert Redford – Denys Finch Hatton
 Klaus Maria Brandauer – Baron Bror von Blixen / Hans von Blixen
 Michael Kitchen – Berkeley Cole
 Shane Rimmer – Belknap
 Malick Bowens – Farah Aden
 Joseph Thiaka – Kamante
 Stephen Kinyanjui – Chief Kinanjui
 Michael Gough – Hugh Cholmondeley, Lord Delamere
 Suzanna Hamilton – Felicity Spurway
 Rachel Kempson – Sarah, Lady Belfield
 Graham Crowden – Henry, Lord Belfield
 Benny Young – Präst
 Leslie Phillips – Sir Joseph Aloysius Byrne
 Annabel Maule – Lady Byrne
 Iman – Mariammo

Utmärkelser 
Filmen belönades med sju Oscarsstatyetter. För bästa film, bästa regi (Sydney Pollack), bästa manus efter förlaga (Kurt Luedtke ), bästa foto (David Watkin), bästa scenografi (Stephen B. Grimes och Josie MacAvin), bästa ljud (Chris Jenkins, Gary Alexander, Larry Stensvold och Peter Handford) samt bästa filmmusik (John Barry). Filmen nominerades i ytterligare fyra klasser: bästa kvinnliga huvudroll (Meryl Streep), bästa manliga biroll (Klaus Maria Brandauer), bästa klippning och bästa kostym.

Mitt Afrika tilldelades också fyra Golden Globe Awards i klasserna bästa film - drama, bästa regi, bästa manliga biroll och bästa musik.

Kritik

Referenser

Externa länkar 
 
 
 
 

Filmer 1985
Amerikanska biografifilmer
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska romantikfilmer
Oscar för bästa film
Kenya på film
Filmmusik av John Barry
Filmer vars regissör belönades med Oscar för bästa regi
Filmer om författare
1900-talet på film
Golden Globe Award för bästa film – drama
Engelskspråkiga filmer
Republiken Novgorod

Republiken Novgorod (ryska: Новгородская Республика, Novgorodskaja Respublika) eller Novgorod-landet (ryska: Новгородская земля, Novgorodskaja zemlja) var en stor medeltida rysk (Ruser) stat som sträckte sig från Östersjön till Uralbergen mellan 1100- och 1400-talen.  

Gränsen mot dåvarande Sverige reglerades i Nöteborgstraktaten 1323, en fred som följdes av kung Magnus Erikssons första korståg mot Novgorod 1348 och andra korståg 1350.

Städer som Staraja Russa, Staraja Ladoga, Torzjok och Nöteborg var också delar av det novogorodska landet. 

Staden Pskov var från början en del av det novgorodska riket, men hade de facto självständighet senast sedan 1200-talet. Flera furstar, såsom Dovmont och Vsevolod Mstislavitj styrde i Pskov utan att lyda fursten eller andra makthavare i Novgorod. Pskovs självständighet bekräftades 1348 under Bolotovofördraget. Även efter detta styrde dock ärkebiskopen i Novgorod över kyrkan i Pskov och behöll titeln "Ärkebiskop över Novgorod det stora och Pskov" till 1589. Mellan 1100- och 1400-talen bredde Republiken Novgorod ut sig åt öst och nordöst. Novgorodborna utforskade områdena kring Onegasjön, längs med Norra Dvina och Vita havets kustlinjer. I början av 1300-talet utforskade novgorodborna Norra ishavet, Barents hav, Karahavet och den västsibiriska floden Ob.

De finsk-ugriska stammarna, som befolkade norra Uralbergen, behövde betala skatt till Novgorod den store. Länderna norr om staden, som var rika på päls, havsfauna, salt, med mera, var av stor ekonomisk vikt för Novgorod och de slogs i ett långvarigt krig med Moskva som började i det sena 1300-talet för att kunna behålla området. Förlusten av dem betydde ekonomisk och kulturell tillbakagång för staden och dess invånare. Förlusten av dessa länder ledde till en kraftig nedgång för republiken.

Se även 
 Novgorod
 Republiken Novgorods femtedelar

Bibliografi 
 В.Н. Бернадский: Новгород и Новгородская земля в XV веке. — М.: Издательство: АН СССР, 1961. (Novgorod og Novgorod-landet i 15 århundre). 
 Ernst Schubert: Novgorod, Brügge, Bergen und London: Die Kontore der Hanse 
 Charles J. Halperin: Novgorod and the “Novgorodian Land”

Källor 
Översättning från engelska Wikipedia

Externa länkar 
infoplease: Novgorod: History 

Rysslands historia
Historiska länder och riken i Östeuropa
Novgorod
Stater och territorier bildade 1136
Stater och territorier upplösta 1478
Carol Shields

Carol Ann Shields, född 2 juni 1935 i Oak Park, Illinois, död 16 juli 2003 i Victoria, British Columbia, var en amerikanskfödd kanadensisk författare. Hon är mest känd för sin roman The Stone Diaries (1993; på svenska Stendagböckerna, 1994) som vann bland annat Pulitzerpriset och Governor General's Awards.

Som utbytesstudent i Skottland 1956 träffade hon Donald Hugh Shields. De gifte sig 1957 och flyttade till Kanada. De fick en son och fyra döttrar.

1977 blev hon professor vid the University of Ottawa. Senare undervisade hon vid University of British Columbia. 1980 flyttade familjen till Winnipeg, Manitoba. Det var här som hon skrev de flesta av sina böcker. Hon blev professor i engelsk litteratur vid University of Manitoba. Hon dog av bröstcancer år 2003 vid en ålder av 68 år.

Shields dotter Anne Giardini är även hon författare.

Bibliografi (utgivet på svenska) 

 Stendagböckerna 1994 (The Stone Diaries)
 Kärlekens republik 1995 (The Republic of Love)
 Mary Swann 1996 (Swann)
 Larrys gäster 1998 (Larry's Party)
 Jane Austen 2002 (Jane Austen)
 Om inte 2004 (Unless)

Priser och utmärkelser 

 Governor General's Awards 1993 för The Stone diaries
 Pulitzerpriset för skönlitteratur 1995 för The Stone diaries
 Orangepriset 1998 för Larry's party

Källor 

Kanadensiska författare
Engelskspråkiga författare
Personer från Oak Park
Amerikanska författare
Vinnare av Pulitzerpriset för skönlitteratur
Amerikanska professorer
Födda 1935
Avlidna 2003
Kvinnor
Alumner från Universitetet i Ottawa
MacGyver: Lost Treasure of Atlantis

Lost Treasure of Atlantis är en amerikansk äventyrs- och actionlångfilm med Richard Dean Anderson i huvudrollen. Den spelades in under 1993 och hade premiär den 14 maj 1994 i USA.
Michael Vejar regisserade och John Sheppard skrev manuset.

Handling 

MacGyver ger sig av på en forskningsexpedition med Professor Atticus och sin gamla collegelärare Kelly Carson för att tillsammans hitta sanningen bakom den sjunkna staden Atlantis.

Karaktärer

Releasedatum för långfilmerna 

Den 16 oktober 2007 hade MacGyver: Trail to Doomsday och MacGyver: Lost Treasure of Atlantis, release i USA på DVD i den kompletta samlingen MacGyver The Complete Series.

Relaterade långfilmer 
MacGyver: Trail to Doomsday

Externa länkar
 

Amerikanska äventyrsfilmer
Amerikanska actionfilmer
TV-filmer 1994
Atlantis på film
Amerikanska filmer baserade på TV-serier
Amerikanska TV-filmer
Sophies val (film)

Sophies val (originaltitel: Sophie's Choice) är en amerikansk dramafilm från 1982 i regi av Alan J. Pakula. Pakula skrev även filmens manus, baserat på romanen Sophies val från 1979 av William Styron. Huvudrollen spelas av Meryl Streep, som belönades med en Oscarsstatyett för bästa kvinnliga huvudroll.

Handling 
Filmen handlar om den polska immigranten Sophie Zawistowski (Meryl Streep), som har överlevt Förintelsen och nu försöker bygga upp sitt liv i Brooklyn.

Under andra världskriget tvingades hon, som kvinnlig lägerfånge, att göra ett så fruktansvärt och grymt val att det kommer att påverka henne på ett sätt som står utanför all kontroll. Mot alla odds överlever hon denna prövning, men priset hon måste betala är högt. Valet hon gjort kommer alltid att förfölja henne i en destruktiv strävan att bekämpa sin egen rädsla.

Medverkande (i urval) 
 Meryl Streep – Sophie Zawistowski
 Kevin Kline – Nathan Landau
 Peter MacNicol – Stingo

Externa länkar 

Filmer 1982
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska romantikfilmer
Förintelsen på film
Filmer vars kvinnliga huvudrollsinnehavare belönades med Oscar för bästa kvinnliga huvudroll
Engelskspråkiga filmer
Värderealism

Värderealism är en metaetisk teori som hävdar att moraliska utsagor är genuina påståenden om faktaförhållanden. Detta ska inte likställas med värdeobjektivism, en semantisk teori som ej gör anspråk på hur verkligheten faktiskt ser ut, utan endast beskriver den. Värderealismen menar att värdefakta existerar i verkligheten, vilket är en ontologisk uppfattning.

Avgränsning 
Värderealism skiljer sig från värdesubjektivism och emotivism genom uppfattningen att moralen på något sätt är objektiv, att etiska utsagor är utsagor som i likhet med faktapåståenden är objektivt sanna eller falska. Den skiljer sig från naturalismen genom att dessa värdeegenskaper inte anses naturgivna. Det är dock möjligt att vara etisk naturalist och samtidigt värderealist, då den första teorin är semantisk och den andra ontologisk. Om något sägs vara bra är detta enligt värderealismen liktydigt med att detta något har en viss egenskap eller att det står i en viss relation till något annat som har denna egenskap. Om jag till exempel påstår att "diskriminering är dåligt" har detta påstående samma status som påståendet "diskriminering har blivit ovanligare under 2000-talet". Exempel på filosofer som har omfattat värderealism i någon form är Platon, Immanuel Kant och G. E. Moore.

Se även
John Rawls
Värdeteori
Metaetik
Värdeskepticism
Etisk naturalism
Objektivism (Ayn Rand)

Referenser

Källor

Noter

Externa länkar
Moral Realism'' från Stanford Encyclopedia of Philosophy

Rörelser inom värdeteori
Metaetik
Etiska teorier
Erik Åkerlind

Ska ej blandas hop med Erik Åkerlund.

Erik Gustaf Åkerlind (i riksdagen kallad Åkerlind i Hässjö), född 25 april 1864 i Ålands socken, död 2 maj 1936 i Selånger, var en svensk lantbrukare, baptistpastor och politiker (liberal).

Erik Åkerlind, som var son till en skogvaktare, var lärare och föreståndare för olika baptistförsamlingar, från och med 1893 i kyrkan Ebeneser i Söråker i nuvarande Timrå kommun (då Hässjö landskommun) där han också drev ett lantbruk. 1906 lämnade han Ebeneser och åkte till USA för att arbeta som pastor vid svenska baptistförsamlingen i Muskeegon, Michigan, men han återvände senare till Sverige.

Åkerlind var riksdagsledamot i andra kammaren 1900–1905 för Njurunda, Indals och Ljustorps tingslags valkrets och i riksdagen Liberala samlingspartiet. Han var bland annat ledamot av tillfälliga utskottet 1903–1905 och ägnade sig särskilt åt alkohol- och religionsfrågor.

Referenser
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, s. 268

Noter

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Liberala samlingspartiet
Personligheter inom Svenska Baptistsamfundet
Personer från Ålands socken
Födda 1864
Avlidna 1936
Män