kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Reichenowsiska

Reichenowsiska (Crithagra reichenowi) är en afrikansk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Reichenowsiskan är en relativt liten brun fink (11-12 cm) med tydlig gul övergump och gräddvitt ögonbrynsstreck. Fågeln liknar svartstrupig siska, men har vit istället för svart strupe. Vidare är den till skillnad från denna (och gulgumpad siska (C. xanthopygia) brunare ovan, har vitare och tydligare ögonbrynsstreck och kind samt är tydligt streckad på bröst och flanker. Sången består av en lång serie med fylliga melodiska drillar och visslingar.

Utbredning och systematik 
Reichenowsiska förekommer i Djibouti, Etiopien, sydöstra Sydsudan, södra Somalia, nordöstra Uganda, Kenya och Tanzania. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Artstatus 
Reichenowsiska behandlades tidigare ofta som en underart till svartstrupig siska (C. atrogularis) eller gulgumpad siska (C. xanthopygia), men skiljer sig i utseenden och läten, och interagerar heller inte med svartstrupig siska där deras utbredningsområden överlappar. Mindre fåglar med ljusare undersida som förekommer i kustnära områden i öst har beskrivits som underarten hilgerti, men skillnaderna mot resten av populationen är mininala.

Släktestillhörighet 
Reichenowsiska placeras tidigare ofta i släktet Serinus, men DNA-studier visar att den liksom ett stort antal afrikanska arter endast är avlägset släkt med t.ex. gulhämpling (S. serinus).

Levnadssätt 
Reichenowsiska är lokalt vanlig i öppna skogar och fält, ofta i små grupper och tillsammans med gulstrupig siska (C. flavigula). Födan är inte särskilt väl studerat, men tros bestå av frön från örter och ett litet antal insekter. Även häckningbiologin är relativt okänd. Häckningssäsongen är mellan december och månadsskiftet juni/juli. Den bygger ett litet skålformat bo av växtfibrer, fjäderdun, gräs och spindelväv, och placerar det på en gren. Arten är huvudsakligen stannfågel, men uppträder även nomadiskt utanför häckningstid.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns svenska och vetenskapliga namn är en hyllning till tyska ornitologen Anton Reichenow (1847-1941).

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i etiopiska regionen
Arabsiska

Arabsiska (Crithagra rothschildi) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende 
Arabsiskan är en liten (11-12 cm) gråbrun, kortnäbbad fink med grön eller gröngul övergump. Huvudet är rätt mörkt, liksom stjärten. Den är mycket lik jemensiskan, men denna är något brunare, har ljusare ansikte, ett tunt mustaschstreck och inga inslag av grönt eller gult på övergumpen. Den har vidare kortare stjärt, tunnare och spetsigare näbb med mörk övre näbbhalva och ljus nedre samt längre handpenneprojektion. Arabsiskan ses ofta knycka på stjärten.

Läten 
Arabsiskans läte ofta yttrat i flykten är ett lågmält tsit-tsit, medan sången är långsam och sångarlik, inte olik rosenfinken.

Utbredning och systematik 
Arten förekommer i bergstrakter på sydvästra Arabiska halvön. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arabsiskan placerades tidigare i släktet Serinus men DNA-studier visar att den liksom ett stort antal i huvudsak afrikanska arter endast är avlägset släkt med t.ex. gulhämpling (S. serinus).

Levnadssätt 
Arten påträffas i höglänt terräng, mellan 1.000 och 2.800 meters höjd, i olika miljöer som jordbruksmiljöer och buskmarker, men även mer klippiga områden med endast lite vegetation. Den lever av olika sorters frön och säd, tillfälligtvis insekter som fjärilslarver. Den lägger troligen två kullar och häckar från mars till juli, men nyligen flygga ungar har setts även i november.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling som inte tros vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ovanlig eller lokalt vanlig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar den engelske ornitologen Lionel Walter Rothschild, 2:e baron Rothschild (1868-1937).

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Arabiska halvön
Príncipesiska

Príncipesiska (Crithagra rufobrunnea) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Den förekommer enbart på öar i Guineabukten utanför Afrikas västra kust. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Príncipesiskan är en anspråkslöst färgad fink med nästan sjaskig fjäderdräkt, skär näbb och ljus strupe. Färgen i övrigt skiljer sig geografiskt, från gråbrun på São Tomé till mer beige- eller kanelbrun på Príncipe. Sången varierar, men är vanligen en gäll snabb serie med ljusa toner. Lätet återges i engelsk litteratur som ett böjt ”tshweet". Enda förväxlingsrisken på São Tomé är stenknäckssiskan, men denna är mycket större, mer kastanjebrun och mycket sällsynt.

Utbredning och systematik 
Príncipesiska förekommer på öar i Guineabukten. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Crithagra rufobrunnea rufobrunnea – Príncipe 
 Crithagra rufobrunnea thomensis – São Tomé
 Crithagra rufobrunnea fradei – Caroo Island

Tidigare placerades den ofta i släktet Serinus, men DNA-studier visar att den liksom ett stort antal afrikanska arter endast är avlägset släkt med t.ex. gulhämpling (S. serinus).

Levnadssätt 
Príncipesiskan är vanlig på São Tomé i de flesta miljöer från urskog till trädgårdar upp till 1500 meters höjd. På Príncipe är den istället ovanlig och är begränsad till skogsområden.

Status 
Arten har ett litet utbredningsområde, men beståndet anses vara stabilt. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i etiopiska regionen
Skogssiska

Skogssiska (Crithagra scotops) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Skogssiskan är en kraftigt streckad gulgrön finkfågel med en knubbig ljusskär näbb. Hanen är svartaktig i ansiktet och på hakan. Ovanför ögat syns ett smalt gult ögonbrynsstreck. Honan är gråare i ansiktet. Lätena är ljusa och varierade.

Utbredning och systematik 
Skogssiskan förekommer i södra Afrika. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 kirbyi – nordöstra Sydafrika (Limpopo)
 umbrosus – östra och sydöstra Sydafrika (från Mpumalanga och västra KwaZulu-Natal söderut till södra Västra Kapprovinsen)
 scotops – östra Sydafrika (kustnära KwaZulu-Natal och kustnära Östra Kapprovinsen), östra Lesotho samt norra Swaziland

Den placerades tidigare ofta i släktet Serinus, men DNA-studier visar att den liksom ett stort antal afrikanska arter endast är avlägset släkt med t.ex. gulhämpling (S. serinus).

Levnadssätt 
Skogssiskan förekommer som namnet avslöjar i skogsområden, men även i buskage, trädgårdar och i kanten av jordbruksmarker.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i etiopiska regionen
Strimsiska

Strimsiska (Crithagra striolata) är en afrikansk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Strimsiskan är en medelstor och brun fink med, som namnet avslöjar, streckad fjäderdräkt. Ansiktet är tydligt tecknat med en mörkbrun teckning över örontäckarna och ytterligare en under näbben. Arten liknar höglandssiskan, men har annorlunda ansiktsmönster med en ljus teckning under ögat. Sången är en rätt musikalisk stigande och fallande ramsa som mer påminner om en trast än en fink. Bland lätena hörs ljusa och distinkta "seeeiiu".

Utbredning och systematik 
Strimsiska delas in i två underarter med följande utbredning:
 Crithagra striolata striolata – förekommer i Eritrea, Etiopien, sydostligaste Sydsudan, östra Uganda, Kenya och norra Tanzania
 Crithagra striolata graueri – förekommer i östra Kongo-Kinshasa, sydvästra Uganda och Rwanda

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades den i släktet Serinus, men DNA-studier visar att den liksom ett stort antal afrikanska arter endast är avlägset släkt med t.ex. gulhämpling (S. serinus).

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig eller mycket vanlig.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i etiopiska regionen
Svavelsiska

Svavelsiska (Crithagra sulphurata) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Den förekommer i östra och södra Afrika. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Svavelsiska är en stor olivgrön och gul fink med en stor och svullen näbb. I flykten syns lysande gul övergump. Arten liknar både massajsiskan och somaliasiskan, men har brunaktig snarare än skär näbb. Savannsiskan är också lik, men denna har mindre näbb, ett svart streck istället för grönt under ögat och grå, ej grön nacke. Sången består av en gladlynt och rätt mörkröstad blandning av upprepade drillar och toner som i engelsk litteratur återges som "chwee".

Utbredning och systematik 
Svavelsiskan förekommer i östra och södra Afrika. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Crithagra sulphurata sharpii – förekommer i Kenya, Uganda, östra Kongo-Kinshasa till Angola, Zambia och Moçambique
 Crithagra sulphurata wilsoni – förekommer i östra Sydafrika (östra Limpopo söderut till KwaZulu-Natal och östra Kapprovinsen), Swaziland och södra Moçambique 
 Crithagra sulphurata sulphurata – förekommer i södra Sydafrika (södra Västra Kapprovinsen och västra Östra Kapprovinsen)

Tidigare placerades den ofta i släktet Serinus, men DNA-studier visar att den liksom ett stort antal afrikanska arter endast är avlägset släkt med t.ex. gulhämpling (S. serinus).

Levnadssätt 
Svavelsiskan hittas i en rad olika miljöer, som skogslandskap, buskmarker, skogsbryn, trädgårdar och fynbos.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Bildgalleri

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i etiopiska regionen
Levantsiska

Levantsiska (Serinus syriacus) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar och som förekommer mycket lokalt i västra Asien.

Kännetecken

Utseende 
Levantsiskan är en liten och långstjärtad siska med en kroppslängd på 12 centimeter, bara något större än den nära släktingen gulhämplingen (Serinus serinus) men med likartad knubbig näbb. Fjäderdräkten är i stort blekt olivgulgrå och är till skillnad från sina närmaste släktingar ostreckad utom på manteln. Panna och ögonring är starkt gula, liksom större täckare samt kanterna på inre vingpennorna och stjärten. Könen liknar varandra, honan bara något mattare och mer streckad. Hos båda könen är vingarna tydligt gröntonade.

Läten 
Det torra och nasala lätet påminner om en mörkröstad citronsiska, medan sången liknar både citronsiska men även rödpannad gulhämpling med relativt korta och snabba stroffer med kvittriga och gnissliga toner.

Utbredning 
Levantsiskan förekommer endast i ett begränsat område i Libanon, Syrien och Jordanien. Vintertid flyttar häckfåglarna i Jordanien lokalt, medan de i Libanon och Syrien helt lämnar sitt häckningsområde för öken och halvöken i Levanten och Egypten (Nildalen och Sinaihalvön) på lägre nivåer. Rapporter om levantsiska från Irak har visat sig röra sig om gulhämpling. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Levantsiskan häckar i bergstrakter mellan 900 och 1.900 meters höjd. Där föredrar den klippiga områden i öppet skogslandskap av medelhavstyp, dominerat av ceder, tall, gran och en, ibland även i fruktodlingar. Den livnär sig av gräs- och örtfrön.

Fågeln häckar i små kolonier med mindre än tio meter mellan bona som placeras maximalt två meter upp i ett litet träd eller buske. Den lägger fyra till fem blekblå lätt fläckade ägg som ruvas i tolv till 14 dagar. Ungarna är flygga efter 14-16 dagar.

Status och hot 
Arten har en världspopulation på endast 7 000-10 000 vuxna individer. Den minskar dessutom i antal till följd av torka och överbetning. Den påverkas också troligen negativt av kriget i Syrien. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som sårbar.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Himalayasiska

Himalayasiska (Spinus thibetanus) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende 
Himalayasiskan är en relativt liten fink med en kroppslängd på tolv centimeter. Jämfört med liknande grönsiskan saknar den gula fläckar på vingarna. Hanen är huvudsakligen olivgrön med gulakigt ögonbrynsstreck och gulaktig undersidan. Honan är kraftigt streckad med otydligt gulaktigt vingband.

Läte 
Från himalayasiskan hörs en rad olika läten, som hesa toner, kvitter och drillar. Sången består vanligen av en mix av hesa och drillande toner.

Utbredning och systematik 
Himalayasiska förekommer i barrskogar från norra Indien till Nepal, östra Tibet och sydvästra Kina. Tidigare placerades den i Serinus, men förs numera till Spinus efter genetiska studier.

Levnadssätt 
Arten häckar i bergsskogar av gran, hemlock och björk med tät undervegetation av rhododendron. Den påträffas också i blandskog med lärk, al och björk samt buskmarker mellan 2.800 och 4.000 meter över havet, i Myanmar ovan 1.500 meter. Vintertid påträffas den i liknande miljöer men på lägre nivåer, mellan 1.000 och 3.500 meters höjd i Himalaya och ner till 610 meter i Myanmar. Häckningssäsongen pågår troligen i maj-juni när de flesta individer ses i par.

Himalayasiskan lever huvudsakligen av frön, framför allt från al och björk. Den födosöker aktivt och rastlöst antingen på marken under buskar eller i trädtoppar. Fågeln ses oftast parvist eller i smågrupper, men vintertid kan gupper på upp till 200 individer formas.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats, men den beskrivs som lokalt vanlig eller fåtalig.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Brungumpad siska

Brungumpad siska (Crithagra tristriata) är en afrikansk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Brungumpad siska är en färglöst enfärgat gråbrun finkfågel med ett litet vitt ögonbrynsstreck. Bröstet är ofläckat och vitt syns under hakan. Den enkla sången består av upprepade gnissliga visslingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i enskogar i norra Etiopien, Eritrea och nordvästra Somalia. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades den i släktet Serinus, men DNA-studier visar att den liksom ett stort antal afrikanska arter endast är avlägset släkt med t.ex. gulhämpling (S. serinus).

Levnadssätt 
Fågeln är vida spridd i höglänta områden, i byar, trädgårdar, plantage och hedmark.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och det finns inga tecken på vare sig några substantiella hot eller att populationen minskar. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i etiopiska regionen
Gulbrynad siska

Gulbrynad siska (Crithagra whytii) är en afrikansk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Gulbrynad siska är en relativt stor afrikansk siska med kraftigt tecknat huvud och strimmad kropp. Fågeln liknar den nära släktingen strimsiskan som den tidigare behandlats som en underart till. Den har dock till skillnad från denna gult (inte vitt) ögonbrynsstreck, men även gula inslag i ansiktet och på strupen. Örontäckarna är också strimmiga.

Läten 
Den gulbrynade siskans sång liknar strimsiskans, men är mörkare. Lätet beskrivs i engelsk litteratur som ett "si-wuuee".

Utbredning och systematik 
Gulbrynad siska förekommer i höglänta områden i södra Tanzania, Zambia och norra Malawi. Den förekommer oftast i par, i skogskanter och snår.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades den i släktet Serinus, men DNA-studier visar att den liksom ett stort antal afrikanska arter endast är avlägset släkt med t.ex. gulhämpling (S. serinus).

Status 
IUCN behandlar den som underart till strimsiska, varför den inte placeras i en egen hotkategori. Den beskrivs som sparsamt förekommande.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Alexander Whyte (1834-1905), naturforskare anställd av brittiska staten i Nyasaland 1891-1897.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i etiopiska regionen
Kragsiska

Kragsiska (Crithagra xantholaema) är en fåtalig tätting i familjen finkar som enbart förekommer i Etiopien.

Kännetecken

Utseende 
Kragsiska är en liten (11 cm), gråaktig siska med gul strupe och ett diagnostiskt tunt svart bröstband, som dock ofta är reducerat och syns mer som en svart fläck på bröstsidorna. I flykten syns en grönaktigt gul övergump. Liknande gulstrupig siska är nästan identisk med hona salvadorisiska och utanför utbredningsområdet är artbestämningen mycket svår.

Läten 
Sången är typiskt kanariefågelliknande, medan flyktlätet liknar gulstrupiga siskans "chewee" eller "tsree".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart på savann i Etiopien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades den ofta i släktet Serinus, men DNA-studier visar att den liksom ett stort antal afrikanska arter endast är avlägset släkt med t.ex. gulhämpling (S. serinus).

Levnadssätt 
Kragsiska hittas i rätt torr akaciabuskmark, enskogskanter, torra snår i wadis och närliggande förbuskad gräsmark. Den födosöker på marken i grupper om upp till sex individer, förmodligen på jakt efter frön, men har också noterats ta blommor och knoppar. Information om dess häckningsvanor saknas, men tros häcka mellan september och december.

Status 
IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Namn 
Fågeln kallades tidigare salvadorisiska på svenska, en hyllning till italienska ornitologen Adelardo Tommaso Conte Salvadori Paleotti (1835-1923) som beskrev arten 1896, men tilldelades 2023 ett mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté. Arten har på svenska även kallats oromosiska.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Etiopien
Gulgumpad siska

Gulgumpad siska (Crithagra xanthopygia) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Gulgumpad siska är en mycket enfärgad gråbrun fink med vit strupe och gul övergump som är tydlig i flykten. Den liknar reichenowsiskan, men är svagare tecknad i ansiktet och vanligen i mindre utstreckning streckad underitll. Fågeln skiljs från vitgumpad siska genom den gula övergumpen och vitare strupe. Gulstrupig siska och kragsiska har båda gult på strupen, ej vitt. Sången består av en konstant ström av melodiska drillar och visslingar.

Utbredning och systematik 
Gulgumpad siska förekommer på savann i Eritrea och norra Etiopien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades den i släktet Serinus men DNA-studier visar att den liksom ett stort antal afrikanska arter endast är avlägset släkt med t.ex. gulhämpling (S. serinus).

Levnadssätt 
Gulgumpad siska hittas lokalt i savann, öppna skogsområden och jordbruksmarker. Den ses vanligen i små flockar.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i etiopiska regionen
Laysanfink

Laysanfink (Telespiza cantans) är en hotad fågel i familjen finkar. Den förekommer endast på en enda, mycket liten ö i Hawaiiöarna.

Utseende och läten 
Laysanfinken är en stor (19 cm) fink med kraftig, något böjd näbb. Hanen är gul på huvud och bröst, smutsvit under och gultonat grå på rygg och övergump. Ving- och stjärtfjädrar är mörka med guldgula kanter. Hona och ungfågel liknar hanen men är gråare ovan med tunna streck på huvud och bröst, grövre streck och fläckar på ryggen och gråare fjäderkanter på vingarna. Sången är kanariefågellik, medan lätet påminner om husfinkens.

Utbredning och status 
Fågeln förekommer enbart på Laysan Island i västra Hawaiiöarna. Världspopulationen uppskattas till mellan 1500 och 7000 häckande individer. Med tanke på artens mycket begränsade utbredningsområde och därmed utsatthet för oförutsägbara händelser som stormar kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN laysanfinken som sårbar.

Släktskap 
Arten tillhör en grupp med fåglar som kallas hawaiifinkar. Länge behandlades de som en egen familj. Genetiska studier visar dock att de trots ibland mycket avvikande utseende är en del av familjen finkar, närmast släkt med rosenfinkarna. Arternas ibland avvikande morfologi är en anpassning till olika ekologiska nischer i Hawaiiöarna, där andra småfåglar i stort sett saknas helt.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter på Laysan
Nihoafink

Nihoafink (Telespiza ultima) är en akut utrotningshotad fågel i familjen finkar som enbart förekommer på en enda ö i Hawaiiöarna.

Utseende och läten 
Nihoafinken är en medelstor (17 cm) fink. Hanen har gult på huvud och bröst, blågrå rygg med gulaktig anstrykning på des mitt, gulvit undersida samt mörka vingar och stjärt med gulkantade fjädrar. Honan och ungfågeln är gula med kraftig mörkbrun streckning på huvud, bröst och rygg. Sången beskrivs som komplex, livlig och något kanariefågelliknande, medan lätet är ett ljudligt "chirp".

Utbredning och systematik
Fågeln förekommer enbart på Nihoa Island i nordvästra Hawaiiöarna. Arten tillhör en grupp med fåglar som kallas hawaiifinkar. Länge behandlades de som en egen familj. Genetiska studier visar dock att de trots ibland mycket avvikande utseende är en del av familjen finkar, närmast släkt med rosenfinkarna. Arternas ibland avvikande morfologi är en anpassning till olika ekologiska nischer i Hawaiiöarna, där andra småfåglar i stort sett saknas helt.

Status 
Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som akut hotad. Utbredningsområdet är mycket litet och begränsat till en enda, mycket liten ö. Den är därför mycket sårbar för yttre hot som orkaner eller påverkan från invasiva predatorer, växter, insekter och sjukdomar. Beståndet uppskattas till mellan 2400 och 3600 vuxna individer, men varierar mycket i antal.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter på Nihoa