kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rödstrupig myrkardinal

Rödstrupig myrkardinal (Habia fuscicauda) är en fågel i familjen kardinaler inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Rödstrupig myrkardinal är en färgglad fågel, med sotröd ovansida och bjärt röd strupe hos hanen, medan honan är olivbrun ovan med gul strupe. Hanen har även en liten mörk mask över ögat. Lätet är lågt och raspigt, liknat vid ljudet av att riva ett papper itu. Sången är däremot melodisk.

Utbredning och systematik 
Rödstrupig myrkardinal delas in i sex underarter med följande utbredning:
 salvini-gruppen
 Habia fuscicauda salvini – förekommer från sydöstra Mexiko (San Luis Potosí och Veracruz) till El Salvador
 Habia fuscicauda insularis – förekommer på Yucatanhalvön, Meco, Isla Mujeres och i norra Guatemala
 Habia fuscicauda discolor – förekommer i tropiska Nicaragua
 fuscicauda-gruppen
 Habia fuscicauda fuscicauda – förekommer från sydligaste Nicaragua till västligaste Panama
 Habia fuscicauda willisi – förekommer i centrala Panama (nordöstra Coclé och Colón till västra San Blas)
 Habia fuscicauda erythrolaema – förekommer längs Karibiska norra kusten i Colombia

Familjetillhörighet 
Släktet Habia placerades tidigare i familjen tangaror (Thraupidae). DNA-studier har dock visat att de egentligen är tunnäbbade kardinaler.

Levnadssätt 
Rödstrupig myrkardinal är en rätt vanlig fågel i undervegetationen i låglänta tropiska skogar, men kan även ses i intilliggande buskmarker. Trots sitt färgglada utseende upptäcks de vanligen först på lätet. Den ses ofta i små grupper som långsamt rör sig genom vegetationen på jakt efter frukt och insekter, däribland som namnet avslöjar myror.

Häckning 
Fågeln häckar från mars till augusti. Enbart honan bygger boet och ruvar äggen, men hanen och även andra individer hjälper till att mata ungarna. Häckningsframgången är ofta dålig och par kan göra flera häckningsförsök under säsongen.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen en halv till fem miljoner vuxna individer.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kardinaler (familj)
Fåglar i neotropiska regionen
Sotfärgad myrkardinal

Sotfärgad myrkardinal (Habia gutturalis) är en fågel i familjen kardinaler inom ordningen tättingar.

Utseende 
Sotfärgad myrkardinal är en rätt stor och knubbig tangaraliknande kardinal. Hanen är sotgrå med rött på strupen och i en tofs på huvudet. Honan liknar hanen men har något mattare färger.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i nordvästra Colombia, från norra änden av västra Anderna (upper Sinúdalen) österut utmed norra kanten av Anderna och söderut på båda sidor om mellersta Magdalenadalen. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Familjetillhörighet 
Släktet Habia placerades tidigare i familjen tangaror (Thraupidae). DNA-studier har dock visat att de egentligen är tunnäbbade kardinaler.

Levnadssätt 
Sotfärgad myrkardinal hittas i låglänta områden upp till cirka 1000 meters höjd. Den ses vanligen i par eller smågrupper i undervegetation i skog, ofta nära vatten. Arten slår ofta följe med kringvandrande artblandade flockar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Kardinaler (familj)
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Colombia
Röd myrkardinal

Röd myrkardinal (Habia rubica) är en fågel i familjen kardinaler inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Röd myrkardinal är en 17–19 cm lång mestadels brunröd tangaraliknande kardinal med kraftig näbb och avsaknad av en tydlig huvudtofs. Den är mycket lik rödstrupig myrkardinal, men är något ljusare och mer enfärgad i fjäderdräkten, utan en tydligt kontrasterande svart ögonmask hos hanen och hos honan beigefärgad strupe. Även lätena skiljer sig, ljusa och gnissliga, helt olikt rödstrupiga myrkardinalens låga och raspiga.

Utbredning och systematik 
Röd myrkardinal delas in i 17 underarter med följande utbredning:
 rubicoides-gruppen
 Habia rubica holobrunnea – subtropiska delar av östra Mexiko (södra Tamaulipas till Veracruz och norra Oaxaca)
 Habia rubica rosea – stillahavssluttningen i sydvästra Mexiko (Nayarit och Jalisco i Guerrero)
 Habia rubica affinis – stillahavssluttningen i södra Mexiko (Oaxaca)
 Habia rubica nelsoni – sydöstra Mexiko (Yucatánhalvön norr om södra Campeche)
 Habia rubica rubicoides – södra Mexiko (Puebla och östra Veracruz) till norra Nicaragua
 Habia rubica alfaroana – nordvästra Costa Rica (Guanacastehalvön i provinserna Guanacaste och Puntarenas)
 Habia rubica vinacea – stillahavssluttningen från egentliga Costa Rica (Nicoyahalvön) till östra Panama
 rubra-gruppen
 Habia rubica rubra – Trinidad
 Habia rubica crissalis – kustbergen i nordöstra Venezuela (Anzoátegui till Sucre)
 Habia rubica mesopotamia – Venezuela (Yuruánfloden region i östra Bolívar)
 Habia rubica perijana – Sierra de Perija (gränsen Colombia/Venezuela)
 Habia rubica coccinea – östra foten av östra Anderna i norra och centrala Colombia och västra Venezuela
 Habia rubica rhodinolaema – sydöstra Colombia öster om Anderna till nordöstra Peru och nordvästligaste Brasilien
 Habia rubica peruviana – tropiska östra Peru, centrala Bolivia och angränsande västra Brasilien
 Habia rubica hesterna – centrala Brasilien söder om Amazonas till norra Mato Grosso
 rubica-gruppen
 Habia rubica bahiae – tropiska östra Brasilien (Bahia)
 Habia rubica rubica – sydöstra Brasilien (södra Minas Gerais) till östra Paraguay och nordöstra Argentina

Familjetillhörighet 
Släktet Habia placerades tidigare i familjen tangaror (Thraupidae). DNA-studier har dock visat att de egentligen är tunnäbbade kardinaler.

Levnadssätt 
Röd myrkardinal hittas i tropiska och subtropiska skogar och skogslandskap. Den ses vanligen på medelhög höjd i undervegetationen i små grupper som domineras av honfärgade fåglar. Fågeln följer svärmar av vandringsmyror för att fånga föda som myrorna skrämmer upp. Den påträffas då ofta jämsides med rödstrupig myrkardinal, men tenderar att hålla sig något högre upp i vegetationen.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen fem till 50 miljoner vuxna individer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kardinaler (familj)
Fåglar i neotropiska regionen
Lazulikardinal

Lazulikardinal (Passerina amoena) är en nordamerikansk tätting i familjen kardinaler, nära släkt med och västligare motsvarighet till turkoskardinalen.

Utseende och läte 
Lazulikardinalen är 13–14 cm lång, finkliknande fågel. Hanen är lätt att känna igen med lysande blått på huvud och rygg, vita vingband, ljust rostfärgat bröst och vit buk. Honan är brun, gråare ovan och brunare under. Den skiljs från mycket lika hona turkoskardinal genom tydligare vingband samt grå strupe som kontrasterar mot ett ostreckat beigefärgat bröst. Lätena är i allmänhet ljusare, vassare och snabbare än indigofinkens: locklätet ett torrt "spik", flyktlätet ett gällt elektriskt ljud och sången ett "ti ti zwee zirre zirre zeee zee".

Utbredning 
Lazulikardinalen häckar från södra British Columbia till nordvästra Baja och västra Texas. Den övervintrar så långt som till Mexiko. Tillfälligt har den setts på Kuba. Arten har även observerats i Europa, bland annat i Sverige, men inte någonstans har det ännu bedömts sannolikt att lazulifinken nått dit på naturlig väg.

Systematik 
Lazulikardinalen är mycket nära släkt med den östligare turkoskardinalen och de hybridiserar ofta där deras utbredningsområden möts. Genetiskt står den dock närmare arten blåkardinal (P. caerulea). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Lazulikardinalen påträffas i snåriga och buskiga miljöer, gärna nära vatten och ibland i småstäder. Den livnär sig av frön och insekter som den plockar på marken eller i buskage. Fågeln bygger ett löst skålformat bo av gräs och rötter som placeras i en buske. Däri lägger honan tre eller fyra blekblå ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Lazulifinken har fått sitt namn av det blåfärgade mineralet lapis lazuli.

Referenser

Tryckta källor

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kardinaler (familj)
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Janet McTeer

Janet McTeer, född 5 augusti 1961 i Newcastle, är en brittisk skådespelare. 

McTeer blev nominerad till en Oscar 2012 i kategorin Bästa kvinnliga biroll för sin roll som Hubert Page i Albert Nobbs.

Filmografi i urval

Källor

Externa länkar 

Brittiska skådespelare
Brittiska TV-skådespelare
Personer från Newcastle-upon-Tyne
Födda 1961
Levande personer
Kvinnor
Alumner från Royal Academy of Dramatic Art
Blåkardinal

Blåkardinal (Passerina caerulea), även kallad blåtjocknäbb, är en nordamerikansk fågel i familjen kardinaler inom ordningen tättingar.

Utseende 
Blåkardinalen är en kraftig och stornäbbad finklinknande fågel, 14–19 centimeter i längd och 26–29 centimeter i vingbredd. Hanen är djupblå, medan honan är brun. Båda kön har ett dubbelt kastanjefärgat vingband. Vingbandet och den större storleken skiljer den från den i övrigt lika turkoskardinalen (Passerina cyanea).

Läte 
Blåkardinalens sång är fyllig, mumlande och hes med jämnt tempo. Lätet är ett mycket hårt och metalliskt "tink". I flykten hörs sträva läten liknande sina nära släktingar, men mörkare och grövre.

Utbredning och systematik 
Blåkardinalen delas in i sju underarter med följande utbredning:
 Passerina caerulea salicaria – häckar från nordcentrala Kalifornien och västra Nevada till nordvästra Baja California, övervintrar till Guerrero.
 Passerina caerulea interfusa – häckar från sydvästra USA till nordöstra Baja California och nordvästra Mexiko, övervintrar till Honduras.
 Passerina caerulea deltarhyncha – kustnära områden i västra Mexiko (södra Sinaloa och Durango till Oaxaca)
 Passerina caerulea caerulea – häckar i sydöstra USA, övervintrar till Panama och Kuba
 Passerina caerulea eurhyncha – östra Mexiko (från Coahuila till Nuevo León, södra Tamaulipas och Oaxaca)
 Passerina caerulea chiapensis – södra Mexiko (i Chiapas och angränsande områden i Oaxaca) till Guatemala
 Passerina caerulea lazula – Honduras till Nicaragua och Costa Rica

Blåtjocknäbben i Europa 
Arten är en mycket sällsynt gäst i Europa men hittills har det ansetts osäkert om fynden härrör från vilda fåglar. Det gäller även de båda svenska fynden: 5 juli 1980 i Studsvik, Södermanland och 8 maj 1983 i Abisko, Lappland. 17 oktober 2018 anträffades dock en individ på Azorerna under ett stort inflöde av amerikanska tättingar, varför det är troligt att detta är den första individ som med säkerhet kan bedömas komma till Europa på naturlig väg.

Släktestillhörighet 
Blåtjocknäbben placerades tidigare i det egna släktet Guiraca men förs numera till släktet Passerina tillsammans med bland andra turkoskardinal.

Ekologi 
Arten häckar i buskmarker och bygger ett skålformigt bo. De lägger i genomsnitt fyra ägg men kullar med två till fem ägg förekommer. Hona ruvar äggen i 11–12 dagar. Båda föräldrarna tar hand om ungarna som blir flygga efter cirka tio dagar. Blåtjocknäbben äter mest insekter, men intar också sniglar, spindlar, frön, sädeskorn och vildfrukt. Den födosöker på marken liksom i buskar och träd.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kardinaler (familj)
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Påvekardinal

Påvekardinal (Passerina ciris), även kallad påvefink, är en mycket praktfull fågel i familjen kardinaler inom ordningen tättingar. Den häckar i södra USA och norra Mexiko.

Utseende och läten 
Påvekardinalen är en 13–14 cm finkliknande fågel med omisskännlig fjäderdräkr. Hanen har mörkblått huvud, grön rygg och rött på undersida och övergump, medan honan och ungfågeln är unikt helt grönaktiga. Sången är behaglig, lik indigofinkens men utan dennes upprepade fraser. Lätena är generellt något mjukare än andra Passerina-kardinaler.

Utbredning och systematik 
Påvekardinalen delas in i två underarter med fölljande utbredning:
 Passerina ciris pallidior – förekommer i sydvästra USA och norra Mexiko, övervintrar i västra Panama
 Passerina ciris ciris – förekommer vid sydöstra USA:s kuster, övervintrar på Bahamas, Kuba, Jamaica och Yucatán

Arten har även observerats i Europa, bland annat i Sverige, men inte någonstans har det ännu bedömts sannolikt att påvefinken nått dit på naturlig väg.

De båda underarterna är trots likartat utseende väl åtskilda genetiskt och geografiskt. De skiljer sig också i ruggningsmönster och övervintringsområden, vilket indikerar att genflödet dem emellan är begränsat.

Levnadssätt 
Påvekardinalen förekommer lokalt i buskiga låglänta områden med inslag av större träd, som övergivna jordbruksmarker, fruktträdgårdar och flodnära buskmarker. Fågeln bygger bo från slutet av mars i sydväst, på andra ställen från början av maj. Den lägger två, ibland tre, kullar och har mestadels ett monogamt häckningsbeteende, även om polygyni förekommer.

Boet placeras vanigen en till två meter ovan mark. Däri lägger den tre till fyra ägg som ruvas i elva till tolv dagar. Ungarna är flygga efter ytterligare nio dagar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och det finns inga tecken på vare sig några substantiella hot eller att populationen minskar. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till 14 miljoner vuxna individer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kardinaler (familj)
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Orangeblå kardinal

Orangeblå kardinal (Passerina leclancherii) är en fågel i familjen kardinaler inom ordningen tättingar. Den är endemisk för södra Mexiko. Arten minskar i antal, men beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Orangeblå kardinal är en liten (11,5 cm) finkliknande fågel med mycket praktfull fjäderdräkt. Hanen är omisskännlig med elektriskt blå och grön ovansida, bjärtgul undersida och orange anstrykning på bröstet. Honan är inte lika färgglad, men ändå vacker med grönaktig ovansida, blåaktig stjärt och gul undersida, gulare än hos den något större påvekardinalhonan.

Utbredning och systematik 
Orangeblå kardinal förekommer enbart i södra Mexiko. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Passerina leclancherii grandior – sydvästra Mexiko (Jalisco till Michoacán, Guerrero, södra Puebla och Chiapas)
 Passerina leclancherii leclancherii – utmed kusten i södra Mexiko (centrala Guerrero)

I släktet Passerina bildar orangeblå kardinal en grupp med rositakardinal, purpurkardinal och påvekardinal. Den är systerart till de två sista arterna.

Levnadssätt 
Fågeln hittas i buskiga skogar och skogsbryn, intilliggande ogräsfilt och öppna gräsmarker. Den ses ofta i smågrupper födosökande efter gränsfrön vid vägkanter, men kan också ses på alla nivåer i fruktbärande träd och buskar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen 50 000 till en halv miljon vuxna individer.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Charles René Augustin Léclancher (1804-1857), fransk läkare, naturforskare och upptäcktsresande. Tidigare kallades den orangeblå fink på svenska, men fick namnet justerat 2020 av BirdLife Sveriges taxonomikommitté för att bättre återspegla artens familjetillhörighet.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kardinaler (familj)
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Mexiko
Rositakardinal

Rositakardinal (Passerina rositae) är en fågel i familjen kardinaler inom ordningen tättingar.

Utseende 
Rositakardinalen är en mycket vacker finkliknande fågel. Hanen är omisskännlig, elektriskt blå och skär med en bruten vit ögonring. Honan är mycket mer färglös, men känns igen på ögonringen och skärblå anstrykning på undersidan.

Utbredning och systematik 
Fågeln är endemisk för ett smalt område med kullar utmed Stillahavssluttningen i Oaxaca och allra sydvästligaste Chiapas i sydvästra Mexiko. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Rositakardinalen hittas i buskigt skogslandskap och i skogsbryn, ofta i kanjoner med permanent vattentillgång. Den ses enstaka eller i smågrupper födosökande bland gräs eller i fruktbärande träd och buskar.

Status 
Rositakardinalen har ett begränsat utbredningsområde, inom vilket habitatdegradering och utbyggnad av infrastruktur pågår som tros drabba arten negativt. IUCN kategoriserar arten som nära hotad. Beståndet uppskattas till mellan 20 000 och 50 000 vuxna individer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kardinaler (familj)
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Mexiko
Purpurkardinal

Purpurkardinal (Passerina versicolor) är en fågel i familjen kardinaler inom ordningen tättingar. Den förekommer huvudsakligen i norra Centralamerika från Mexiko till Guatemala, men även in över gränsen i södra USA, i Arizona, New Mexico och Texas.

Utseende 
Purpurkardinalen är en liten (11–14 cm) finkliknande fågel med liksom andra Passerina-finkar vitt skilda hon- och handräkter. Unikt för båda könen är att näbbens övre halva är något böjd. Hane i häckningsdräkt är en praktfull blandning av lila och rött, med karmosinröd på ovan- och undersida, i en ögonring och bak på hjässan, violblå på ansikte, övergump och skuldror samt svart runt näbben. I skuggorna verkar färgerna försvinna och den framstår mest som svartaktig. Honan är musbrun ovan och gråbeige under, utan streck och vingband som hos släktingarna.

Läten 
Sången är något mörkare och hårdare än andra Passerina-finkar, utan upprepade fraser. Rytmen är ett mellanting lazulikardinalens upphackade och påvekardinalens jämna. Lätena liknar släktingarna, vassa "spik" och i flykten ett gällt och strävt ljud.

Utbredning och systematik 
Purpurkardinalen delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Passerina versicolor dickeyae – södra Arizona till västra Mexiko (Sonora till västra Durango, Jalisco och Colima)
 Passerina versicolor versicolor – södra Texas till södra Mexiko (Oaxaca och Guerrero)
 Passerina versicolor pulchra – södra Baja California
 Passerina versicolor purpurascens – södra Mexiko (Chiapas) till centrala Guatemala

Levnadssätt 
Purpurkardinalen hittas i täta ökensnår, buskmarker utmed vattendrag och snårskogar. Den undviker tätbefolkade områden och ses oftast inte vid fågelmatningar. Fågeln födosöker lågt i den täta växtligheten efter insekter som den skrämmer upp genom att rycka på vingar och stjärt. Den tar också frön och kaktusfrukt.

Häckning 
Purpurkardinalen inleder häckningen vanligen i slutet av maj eller början av juni, men vissa väntar till att sommarregnen börjar i juli eller augusti. Det skålformade boet placeras ungefär en meter ovan marken i ett törnsnår eller ett litet träd. Däri lägger den två till fem ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till 360.000 häckande individer.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kardinaler (familj)
Fåglar i neotropiska regionen
Guyanakardinal

Guyanakardinal (Periporphyrus erythromelas) är en fågel i familjen kardinaler inom ordningen tättingar. Den förekommer i norra Sydamerika. Arten minskar i antal, men beståndet anses ändå vara livskraftigt.

Utseende och läten 
Guyanakardinalen är en 20,5 cm lång medlem av familjen med svart på huvud, haka och strupe. Hanen har illröd nackkrage och undersida och djupare röd ovansida. Honan är gröngul, färgstarkast på nacken och undersidan. Den mycket kraftiga näbben är mörk med ljust längst in på undre näbbhalvan. Honan kan förväxlas med gröngul kardinal, men hos denna är det svarta begränsat till ansiktet och sträcker sig inte upp på hjässan eller till örontäckarna.

Sången består av varierande två till tre fraser med mycket behagliga stigande och fallande toner, framförd långsamt och lite tvekande. Lätet är ett vasst och ljust "spink".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från södra Venezuelas anslutning till Guyana och östra Amazonområdet (Brasilien). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Guyanakardinalen placeras traditionellt som enda art i släktet Periporphyrus. Genetiska studier visar dock att den är relativt nära släkt med både rödhalsad kardinal (Rhodothraupis celaeno) och de båda arterna i Caryothraustes. International Ornithological Congress inkluderar därför sedan 2023 rödhalsad kardinal i Periporphyrus som har prioritet. Birdlife International och IUCN går ett steg längre och för dem båda till Caryothraustes.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen 100 000 till en halv miljon vuxna individer.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Kardinaler (familj)
Fåglar i neotropiska regionen
Svartryggig kardinal

Svartryggig kardinal (Pheucticus aureoventris) är en fågel i familjen kardinaler inom ordningen tättingar.

Utseende 
Svartryggig kardinal är en kraftig stenknäcksliknande fågel med mycket stor näbb. Hanen är svart ovan med gult på buken och vita fläckar på vingarna. De flesta fåglar är helsvarta på huvud och bröst, men de i södra Colombia och Ecuador har gult upp på strupen. Honan liknar hanen, men är färglöst brunaktig där hanen är svart och har gulaktiga fläckar ovan.

Utbredning och systematik 
Svartryggig kardinal delas in i fem underarter i fyra grupper med följande utbredning:
 P. a. meridensis – Anderna i västra Venezuela (Mérida)
 P. a. crissalis – Anderna i sydvästra Colombia (Nariño) och Ecuador
 uropygialis/terminalis-gruppen
 P. a. uropygialis – östra och centrala Anderna i Colombia
 P. a. terminalis – Anderna i östra Peru (Amazonas och Cusco)
 P. a. aureoventris – södra Peru (Puno) till östra Bolivia, norra Paraguay, västra Brasilien och nordvästra Argentina

Levnadssätt 
Svartryggig kardinal förekommer i buskiga skogsområden, skogsbryn och trädgårdar från 500 till 3200 meters höjd. Den ses ofta i par som sitter exponerat.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som livskraftig. Beståndsutvecklingen är dock oklar. Den beskrivs som ovanlig.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Kardinaler (familj)
Fåglar i neotropiska regionen