kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kvitt eller dubbelt (film)

Kvitt eller dubbelt (engelska: Champagne for Caesar) är en amerikansk komedifilm från 1950 i regi av Richard Whorf. Filmen är en satir om frågesportstävlingar.

Handling
Den månglärde Beauregard Bottomly är arbetslös. När han söker anställning hos en tvålfabrikör blir han avvisad av den stroppige bolagsägaren Burnbridge Waters. För att hämnas ställer Bottomly upp i en frågesportstävling som sponsras av Waters. Prissumman dubblas varje gång man svarar rätt på en fråga, och Bottomly har som mål att ruinera Burnbridge Waters.

Om filmen
Filmen innehåller musik av Dimitri Tiomkin. Den är producerad av Harry M. Popkin och Cardinal Pictures distribuerades ursprungligen av United Artists.

Rollista i urval 
Ronald Colman - Beauregard Bottomley
Celeste Holm - Flame O'Neill
Vincent Price - Burnbridge "Dirty" Waters
Barbara Britton - Gwenn Bottomley
Art Linkletter - Happy Hogan
Byron Foulger - Gerald
Mel Blanc - papegojan Caesars röst

Externa länkar 

Amerikanska komedifilmer
Filmer 1950
Engelskspråkiga filmer
Kleombrotos (regent)

Kleombrotos, regent av Sparta mellan 480 och 479 f.Kr..

Han var medlem av Agiadätten, son till Anaxandridas II och bror till Kleomenes I och Leonidas I. När den senare stupade i slaget vid Thermopyle 480 f.Kr. blev han lärare åt sin brorson Pleistarchos (Leonidas son) och ledare för det grekiska infanteriet i början av det andra mediska kriget. Han var far till Pausanias.

Källor

Män
Spartaner
Else Gwinner

Else Gwinner, död 1601, var en kvinna som avrättades för häxeri i Offenberg i Tyskland. Hennes fall är ett exempel på hur tortyr fungerar. 

Else Gwinner arresterades för häxeri mitt under en pågående häxprocess efter att ha blivit utpekad av två andra kvinnor under tortyr. Den 31 oktober ställdes hon inför den katolska inkvisitionen. Hon nekade till anklagelsen och sade att hon var oskyldig. Domstolen uppmanade henne att erkänna för att bespara sig själv lidandet under tortyren, men hon vägrade. Under en hel vecka utsattes hon för tortyr, men vägrade att erkänna. Då hon slutligen gjorde det för att slippa smärtan, tog hon tillbaka sitt erkännande så fort tortyren var över. Under tiden hade hennes dotter Agathe också arresterats och angav under tortyr sin mor som häxa, vilket gjorde rätten ännu ivrigare att få ett direkt erkännande från Else.

Efter 55 dagar av tortyr, bröt hon samman och erkände att hon var en häxa, utpekade två andra personer och lovade rätten att namnge fler. Tortyren upphörde då, och när hon hämtat sig, tog hon tillbaka sitt erkännande och även sitt utpekande av de personer hon angivit. Den här gången kunde man inte få henne att erkänna en gång till, men rätten hade fått nog och dömde henne som skyldig mot hennes nekande.

Else Gwinner brändes levande på bål den 21 december 1601 utan att ha erkänt slutgiltigt.

Se även 
 Familjen Pappenheimer
 Walpurga Hausmännin

Referenser

 https://web.archive.org/web/20010821022454/http://www.geocities.com/paulntobin/witchhunt.html

Häxprocesser i Tyskland
Personer som blivit avrättade för häxeri
Avlidna 1601
Kvinnor
Personer som blivit avrättade genom bränning
Sköldpaddsörtssläktet

Sköldpaddsörtssläktet (Chelone) är ett släkte i familjen grobladsväxter med fyra arter i Nordamerika. Några odlas som trädgårdsväxter i Sverige.

Källor 
Wildflowers of the Southeastern United States - Chelone

Noter

Externa länkar 

Grobladsväxter
Nybodahöjden

Nybodahöjden är ett bostadsområde i Liljeholmen sydväst om Stockholms innerstad. Det ligger på Nybodaberget som delar Årstaberg och Årstadal. På Nybodahöjden uppfördes Nybodahemmet som invigdes 1938.

Nybodaberget
Nybodaberget är det cirka 45 meter höga berget som delar Årstadal och Årstaberg. Genom berget finns en järnvägstunnel (Nyboda tunnlar) för transporter mellan Älvsjö och Liljeholmens industriområde samt en tunnel (Årstadalstunneln) för Tvärbanan mellan Årstadal och Årstaberg. Järnvägstunneln var mellan åren 1862 och 1929 en del av västra stambanan då Årstabron togs i drift. Spårvägstunneln togs i drift år 2000.

Nybodahemmet

På Nybodahöjden fanns sedan tidigare Nybodahemmet bestående av fem röda tegelhus som är ritade av arkitekt Paul Hedqvist i slutet på 1930-talet med Stockholms barnavårdsnämnd som beställare. Byggmästaren var Olle Engkvist. Barnhemmet hade plats för 245 barn, här kunde barn mellan ett och 16 år får sin hemvist. Under ett år passerade ungefär 1000 barn hemmet. Hemmet var till för barn som saknade familj eller av någon anledning inte kunde bo hemma längre. Hemmet lades ner i början av 1960-talet, och efter det var det särskoleinternat och flyktingförläggning. Fram till mitten av 1990-talet hyrde olika företag in sig i husen. I samband med utställningen ByggaBo981998 revs två av områdets paviljonger, resten byggdes om till moderna radhus och lägenheter.

ByggaBo98
Under kulturhuvudstadsåret i Stockholm 1998, initierade Stockholms Byggmästareförening en bomässa på Nybodahöjden, ByggaBo98. Området var det första där Stockholms stads program för ekologiskt byggande och sunda hus. Utställningen genomfördes den 13 till 28 augusti 1998 och besöktes av ca 38.000 personer. På Nybodahöjden uppfördes  156 bostäder huvudsakligen i låga radhus samt små punkthus, benämnda stadsvillor. Stadsvillorna ritades av Mats Egelius, White arkitekter och Kjell Forshed. Radhusen ritades av Gert Wingårdh och Johansson Linnman Arkitekter.

Bilder

Se även
Nybodadepån

Referenser

Externa länkar

 Nybodahöjden bostadsrättsförening

Liljeholmen
Bildjournalen (tidning)

Bildjournalen var en svensk veckotidning utgiven 1954–1969 av Åhlén & Åkerlunds förlag, och var under sin tid den mest lästa ungdomstidningen i Sverige.

Beskrivning
Bildjournalen presenterade tidens ungdomsidoler och höll läsarna à jour med trender inom främst popmusik, schlagermusik och film.

Se även
Filmjournalen

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar
Omslagsbilder på Svenskt Rockarkiv
Bildjournalen på blaskoteket.se

Nedlagda svenska tidskrifter
Tidskrifter startade 1954
Tidskrifter nedlagda 1969
Svenskspråkiga tidskrifter
Svenska kulturtidskrifter
Popmusik i Sverige
Rockmusik i Sverige
Staffanstorps Judoklubb

Staffanstorps Judoklubb är en ideell judoklubb i Staffanstorp. Klubben bildades 1977 och har idag (2018) cirka 300 medlemmar i alla åldrar. Klubben har en omfattande barn- och ungdomsverksamhet, med allt från judolekis till handikapp-, breddidrotts- och tävlingsgrupper. Klubben har även träning för vuxna motionärer och kata-träning.

Klubben är mycket aktiv i tävlingssammanhang, framförallt på barn- och ungdomssidan, och har bland annat fått fram över 50 svenska och nordiska mästare.

Under 2018 hade klubben sju medlemmar som är med i svenska judolandslaget (senior eller utvecklingstrupp.)

Staffanstorps judoklubbs grupp för funktionshindrade (Special needs) är också framgångsrik när det gäller tävling med två deltagare truppen för Special Olympics 2019.

Träningen som bedrivs i klubben är öppen för andra klubbars tränande att besöka och delta i.

Klubben har som devis: "”En och en är vi bra, men tillsammans är vi bäst”

Staffanstorps judoklubb arrangerar varje år i november en av Sveriges största judotävlingar "Staffanstorps judogames" med flera internationella deltagare.

Externa länkar
Staffanstorps judoklubbs hemsida
Staffanstorps judogames
Staffanstorps judoklubbs Facebooksida

Judoklubbar i Sverige
Organisationer i Staffanstorp
Sport i Staffanstorp
Sportklubbar bildade 1977
Bastiaan Belder

Bastiaan "Bas" Belder (född den 25 oktober 1946 i Ridderkerk, Zuid-Holland) är en nederländsk politiker, aktiv inom Reformerta samhällspartiet (RSP).

Han har en examen i Östeuropas historia från universitetet i Utrecht.
1969-1984 arbetade Belder som gymnasielärare i Rotterdam och 1984-1999 var han utrikesredaktör på tidningen Reformatorisch Dagblad i Apeldoorn.

Europaparlamentariker 
Sedan 1999 representerar han valalliansen Kristliga Unionen-RSP i Europaparlamentet.
Belder är ledamot av kommittén för utrikes affärer och ordförande för delegationen för relationer till USA.

Han är även medlem av parlamentarikergruppen Självständighet/Demokrati och suppleant i regionutvecklings-, konstitutions- och utrikeshandels-utskotten.

Födda 1946
Nederländska politiker under 2000-talet
Män
Levande personer
Personer från Ridderkerk
Alumner från Utrechts universitet
Johannes Blokland

Johannes (Hans) Blokland (född den 5 mars 1943 i Oegstgeest, Zuid-Holland) är en nederländsk politiker, aktiv inom Kristliga Unionen.

Europaparlamentariker 
Sedan 1999 representerar han valalliansen Kristliga Unionen-RSP i Europaparlamentet.
Fram till 2009 var han gruppledare för denna allians. Efter detta val kom dock gruppen att splittras sedan de båda partierna kommit att hamna i olika partigrupper i Europaparlamentet.

Ledamöter av Europaparlamentet från Nederländerna
Ledamöter av Europaparlamentet 1999–2004
Ledamöter av Europaparlamentet 2004–2009
Nederländska politiker under 1900-talet
Nederländska politiker under 2000-talet
Personer från Zuid-Holland
Födda 1943
Levande personer
Män
Änglarna

Änglarna kan avse:

Änglarna – smeknamn för IFK Göteborg
Supporterklubben Änglarna – IFK Göteborgs supporterklubb
Jag trodde änglarna fanns– en sång inspelad 1999 in i duett av Kikki Danielsson och dansbandet Ole Ivars
Jag trodde änglarna fanns (musikalbum) – ett samlingsalbum av det norska dansbandet Ole Ivars
Sten Westerberg

Sten Axelsson Westerberg, född 2 augusti 1884 i Uppsala, död 14 maj 1956 i Engelbrekts församling i Stockholm, var en svensk civilingenjör och industriman. Han var son till disponent Karl Gustaf Axel Westerberg.

Sten Westerberg tog ingenjörsexamen vid Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm 1907. Han tog initiativet till att bilda Svenska Jästfabriks AB 1919, och var dess verkställande direktör från 1920 ända till år 1954. Han var även österrikisk generalkonsul 1929–1933, ordförande i Svenska Teknologföreningen 1937–1940 och Sveriges kemiska industrikontor 1942–1950 samt ledamot av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien från 1937 (förste hedersledamot från 1952). Westerberg deltog i tidens ekonomiska och politiska debatt och var en av grundarna till Näringslivets Fond. Han var styrelseledamot i en rad företag såsom Industrivärden (ordförande), Svenska Handelsbanken (vice ordförande), SCA (ordförande), NK, och Svenska Metallverken.

Westerberg köpte 1923 Beatelund på Ingarö, som pietetsfullt restaurerades. Beatelund är idag en av landets bäst bevarade anläggningar från den karolinska tiden.  

Sten Westerberg var gift med Britta Bernhardt (1887–1984). De hade flera barn: dottern Birgit (1909–1977), gm Henry Wallenberg, Theodor Ahrenberg och Thure Stockenström, dottern Malin, (1911-1973) gm C-B (Pompe) Nathhorst, sonen Bo (1913–1991), gm Ticken Björnstjerna, Ingrid Schaar och Helene Bubendorf, som 1955 tog över som VD för Svenska Jästfabriks AB, Jan Westerberg (1917–1994).gm Ellen Rasch, Inga-Britt Möller, Birgitta Engman och Clary Frisk, och Inga Westerberg (1919-1935).

Westerberg var en framstående boksamlare, vars bibliotek såldes av Libris auktioner i Stockholm 1972-3: "Sten Westerbergs bibliotek på Beatelund", 5 kataloger innehållande böcker om naturvetenskap och resor, nordiska resor och topografi, skönlitteratur och historia, svensk vitterhet och skönlitteratur, nordisk historia, varia, bibliografi, konst och konsthantverk.

Hans gravvård återfinns på Ingarö kyrkogård, öster om Stockholm.

Källor

Noter

Svenska ingenjörer under 1900-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Svenska boksamlare
Män
Födda 1884
Avlidna 1956
Ingenjörer från Uppsala
Näringslivspersoner från Uppsala
Årstadalshamnen

Årstadalshamnen var ett industri- och hamnområde i stadsdelen Liljeholmen, Söderort, Stockholm beläget i södra delen av Årstaviken, mellan Liljeholmsbron och Årstabron.

Beskrivning
Området var före 1930-talet en obebyggd strand av Årstaviken. På 1930- och 1940-talen fylldes mindre vikar igen och en hamn anlades. Årstadalshamnen hade en järnvägsförbindelse  med stambanan via Nybodatunneln. Längs kajen gick Årsta Hamnväg som hade förbindelse med Södertäljevägen via Ingenjörsvägen, Verkmästarvägen och Förmansvägen. Däremellan låg kvarteren Kalkbruket, Spårväxeln, Dieselmotorn och Sjövik.

Dominerande under lång tid var stålgrossisterna Söderberg och Haak samt Odelberg & Olson.

Vin & Sprit etablerades här 1959, och i berget fanns fem bergrum som var 150 meter långa och upp till 20 meter höga, med cisterner för förvaring av vin och sprit. Fram till 1991 användes Sjövikskajen i Årstadalshamnen för vintransporter med vintankfartygen M/S Vinia, M/S Vinlandia och M/S Vindemia. Vid midsommar 1998 förvärvade JM:s fastighetsbolag området av Aktiebolaget Vin & Sprit och de sista byggnaderna revs 2008.

Årstadalshamnen genom tiden

Ny användning

Efter år 2000 började områdets industrier flytta från området för att göra plats för bostadsrättsproduktion i regi av JM. Sedan dess pågår ett stadsbyggnadsprojekt i området som nu kallas Liljeholmskajen och som beräknas vara helt avslutat 2019 eller 2020.

Källor
 Historiska kartor från Stockholmskällan

Externa länkar

Liljeholmen
Historiska industriområden i Stockholm
Ernst Lindahl (direktör)

Ernst August Louis Lindahl, född 4 april 1864 Göteborg, död 7 februari 1927 i Malmö, var verkställande direktör vid sjöförsäkringsaktiebolaget Öresund, ett av dåtidens största sjöförsäkringsaktiebolag.

Biografi
Ernst Lindahl föddes i Göteborg men flyttade år 1894 till Malmö, då han blev verkställande direktör i sjöförsäkringsaktiebolaget Öresund, som under hans chefskap fick en mycket framgångsrik utveckling.

Falsterbo golfklubb
År 1909 invaldes Ernst Lindahl till första ordförande i anrika Falsterbo golfklubb efter att han tillsammans med Erik Schweder och Adolf Faxe samt ytterligare fem andra golfintresserande ledamöter, på hotell Kramer i Malmö varit med om att bilda klubben. 
I Sydsvenska Dagbladet kommenterades detta: "Golfspelet kan närmast liknas vid biljardspel i det fria och har den stora fördelen att det idkas av både gamla och unga, damer som herrar".

Ernst Lindahl hade alltid ett stort hjärta för idrotten, och han var under många år styrelseledamot i aktiebolaget idrottsplatsen där han även ivrigt sponsrade stora event. Därjämte var han hedersledamot i Falsterbo golfklubb.

Utmärkelser
Tack vare sin välgörenhet och sitt engagemang i olika samhällsfrågor så utmärktes Lindahl med Ryska Sankt Stanislaus-orden, Kungliga Vasaorden samt Kungliga nordstjärneorden.

Källor
https://web.archive.org/web/20160304214410/http://www.falsterbogk.se/extra/pod/?id=287&module_instance=1&action=pod_show&navid=287
https://sok.riksarkivet.se/nad?Sokord=Gunnar+Malmquist&EndastDigitaliserat=false&BegransaPaTitelEllerNamn=false&AvanceradSok=False&typAvLista=Standard&page=1&postid=Arkis+3D52747D-720C-4919-8C8C-01C95B6A81FB&s=Siv&tab=post&FacettState=undefined%3Ac%7C#tab

Noter 

Födda 1864
Avlidna 1927
Män
Näringslivspersoner från Göteborg
Sakine Madon

Sakine Cihan Madon, född Sakine Cihan Bahçeci den 23 februari 1980 i Adana i Turkiet, är en turk-kurdisk-svensk statsvetare och liberal politisk skribent. Hon har varit kolumnist och politisk redaktör i flera större svenska massmedier, inklusive Expressen, Norran och SVT Opinion och är sedan december 2018 politisk chefredaktör för Upsala Nya Tidning. Hon har utnämnts till en av Sverige mest inflytelserika twittrare.

Biografi

Bakgrund och politiker
Sakine Madon föddes i Adana och migrerade 1985 från Turkiet till Sverige. Hennes föräldrar hade vänsteråsikter, var fackligt aktiva i Turkiet och tvingades fly från landet. I Sverige växte hon upp i Uppsala och i Flemmingsberg. Med en bakgrund inom feminism engagerade sig Madon senare för liberala åsikter. Hon satt som förbundsstyrelseledamot i Liberala ungdomsförbundet 2004-2006. I valet 2006 kandiderade hon till riksdagen för Folkpartiet liberalerna i Stockholms läns valkrets.

Kolumnist och redaktör
Madon blev krönikör i en gratistidning som 24-åring och arbetade senare på SVT, Newsmill och som debattredaktör på Expressen, inledningsvis som vikarie för Leo Lagercrantz under hösten 2007.  Från 14 juni 2007 var hon fristående kolumnist på tidningens ledarsida.

Sakine Madon gick 2009 över till SVT Opinion. Hon arbetade därefter som redaktionschef på Newsmill, till slutet av 2012, strax innan sajten lades ner.

Mellan 2013 och 2016 arbetade Sakine Madon som politisk redaktör på dagstidningen Norran. Den 1 september 2016 tillträdde hon en tjänst som politisk redaktör på Vestmanlands Läns Tidning. Hon har varit fristående kolumnist på Expressens ledarsida mellan år 2007 till 2016.
Från 10 december 2018 är hon politisk chefredaktör på Upsala Nya Tidning då hon efterträdde Håkan Holmberg.

Utmärkelser
2015 rankades hon i Twittercensus, Intellecta Corporates årliga genomgång av svenskspråkiga twitterkonton, som Sveriges mest inflytelserika twittrare.

2019 fick hon Kerstin Hesselgren-medaljen.

2023 fick hon Bertil Ohlin-medaljen i guld.

I september 2023 utsågs hon till hedersdoktor av samhällsvetenskapliga fakulteten på Uppsala universitet.

Övrigt
Den 15 juli 2016 var Sakine Madon värd i radioprogrammet Sommar i P1. Den 29 december 2016 var hon vintervärd i Vinter i P1.

I april 2022 debuterade hon som författare med boken Inget är heligt på Fri Tanke förlag.

Referenser

Anmärkningar
Uttal:  Sakine uttalas med betoning på första stavelsen. Det är ett gammalt arabiskt namn och betyder "lugn". Madon uttalas med betoning på sista stavelsen.

Noter

Externa länkar
 
 Sakine Madons blogg

Svenska statsvetare
Svenska ledarskribenter
Svenska journalister under 2000-talet
Kurdiska journalister
Kurder i Sverige
Personer tidigare i Liberalerna och Folkpartiet
Personer verksamma vid Timbro
Kvinnor
Födda 1980
Levande personer
Sommarvärdar 2016
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Personer från Adana
Folklig ortodox samling

Folklig ortodox samling (Laikos Orthodoxos Synagermos, LA.O.S) är ett högerpopulistiskt, nationalkonservativt och EU-kritiskt politiskt parti i Grekland.

LA.O.S grundades år 2000 av den kontroversielle journalisten Georgios Karatzaferis sedan denne blivit utesluten ur partiet Ny demokrati.

I de allmänna valen den 7 mars 2004 fick LA.O.S endast 2,2 % av rösterna och misslyckades med att ta sig över 3 %-spärren till det grekiska parlamentet. I EU-valet, några månader senare, erövrade partiet 4,12 % och ett mandat i Europaparlamentet. Fram till 2009 satt partiets europaparlamentariker i den antifederalistiska partigruppen Gruppen Oberoende/Demokrati. Sedan Europaparlamentsvalet 2009 sitter dess Europaparlamentariker i Gruppen Frihet och demokrati i Europa (EFD).

I de allmänna valen den 4 oktober 2009 fick LA.O.S endast 5,63 % av rösterna och 15 ledamöter.

2004 gick det nationalistiska partiet Hellenistiska fronten upp i LA.O.S. Man fick även stöd från Hellenismpartiet och Hellenistiska kvinnopartiet.

Politiska partier i Grekland
Politiska partier bildade 2000
Högerextrema partier
Högerpopulism
Gang Gang Dance

Gang Gang Dance är en experimentell musikgrupp från Brooklyn, New York och är registrerat på skivbolaget The Social Registry. Bandet har blivit känt i New Yorks indierock-kretsar för sitt utmärkande sound, och brukar ibland kallas neo-primitiv. 

De har spelat tillsammans med band som Architecture in Helsinki, Sonic Youth, Spank Rock, Massive Attack, Animal Collective, Black Dice och TV on the Radio.

Diskografi

Studioalbum

EP-skivor

DVD
2007 – Retina Riddim

Externa länkar

Officiell webbplats
Myspace

Amerikanska indierockgrupper
Musikgrupper bildade 2001
Short Bomber

Short Bomber var ett brittiskt spanings- och bombflygplan under första världskriget.

Flygplanet var en vidareutveckling av sjöflygplanen Short 184 och Short 166.

Det var uppbyggt runt Short 184s flygplanskropp och ett vingställ från Short 166. Kroppen var tillverkad i en träfackverkskonstruktion som kläddes med duk. Stjärtpariet bestod av ett delat höjdroder med sidrodret monterat mellan de två halvorna. Från framkanten av sidrodret löpte en stor svängd fena ner mot flygplanskroppen. Landstället bestod av fyra hjul monterade i tandemföljd under vingen med en liten skida under fenan för att avlasta stjärtpartiet. Flygplanskroppen var utrustad med två öppna sittbrunnar i tandem strax bakom vingen. I de första varianterna satt spanaren på den främre platsen för att kunna stå upp och betjäna kulsprutan som var monterad på den övre vingen. När serieproduktionen av kulsprutelavetter kom igång ändrades ordningsföljden och piloten placerades i den främre platsen, medan en lavettring monterades runt den bakre. På grund av förflyttningen av förarplatsen kom båda sittbrunnarna att bli utrustade med roderkontroller. Vingarna var uppbyggda runt träbalkar och spryglar som kläddes med duk. Den nedre vingen var infäst i underkanten av flygplanskroppen. Från undervingen löpte 12 stöttor som bar upp övervingen. Eftersom den övre vingen var utformad med en längre spännvidd bars vingspetsen upp av ett parasol (en stötta monterad på ovansidan av vingen med vajrar anslutna till vingens ovansida). Som kraftkälla valdes en vattenkyld 12-cylindrig Rolls-Royce Eagle motor eller alternativt en Sunbeam motor som drev en tvåbladig propeller.  

Prototypflygplanet flögs första gången av Short Brothers testpilot Ronald Kemp. Vid flygutprovningen visade det sig att flygplanet inte kunde bära den avsedda lasten. För att öka lyftkraften ökades flygplanets spännvidd. Detta medförde att flygplanet blev instabilt. För att öka på stabiliteten tvingades man förlänga flygplanskroppen med 1,35 meter. Flera flygplan var redan i stort sett färdiga vid Short Brothers och fabrikerna som tillverkade typen på licens. Alla flygplan modifierades före leverans till Royal Naval Air Service (RNAS) och Royal Flying Corps. Totalt tillverkades 83 flygplan 36 av Short Brothers, övriga flygplan licenstillverkades vid  Mann Egerton (20), Sunbeam (15), Parnal (6) och Phoenix Aircraft Ltd (6).

Eftersom flygplanet kunde vara i luften upp till sex timmar sattes det in som ett långdistansbombflygplan. Det visade sig att flygplanets motor inte räckte till och att flygplanets fart var för långsam. Planet togs bort från fronttjänst i april 1917 när Handley Page tillfördes bombförbanden. Bland de sista bombuppdragen för flygplanet var de fyra nattanfallen mot Zeebrugge Mole i april 1917.

Externa länkar 

Brittiska bombflygplan
Brittiska spaningsflygplan
Stridsflygplan under första världskriget
Flygplan tillverkade av Short Brothers
Čelarevo

Čelarevo (kyrilliska: Челарево) är en by i regionen Bačka i den serbiska provinsen Vojvodina. Byn ligger i Bačka Palankas kommun och har 5 432 invånare (2002). Majoriteten är serber.

Byn är känd för sitt ölbryggeri där ölen "Lav pivo" tillverkas. Bryggeriet tillhör Carlsberg.

Orter i Serbien
Orter i Vojvodina
Anton Dieffenbach

Anton Heinrich Dieffenbach, född 4 februari 1831 i Wiesbaden, död 29 november 1914 i Hohwald, var en tysk genremålare.

Han studerade först till bildhuggare i Strassburg och Paris, men utbildade sig från 1856 hos Rudolf Jordan i Düsseldorf till målare och studerade 1863-70 i Paris. Han var sedan 1871 bosatt i Berlin. Han behandlade huvudsakligen ämnen från allmogelivet, Vogeserna och barnvärlden.

Verk ( i urval) 
 Bröllopsdagen (1865)
 Julgranen
 Ett slädparti
 Besöket hos amman
 Läckerbitar

Källor 

 

Tyska genremålare
Tyska målare under 1800-talet
Personer från Wiesbaden
Födda 1831
Avlidna 1914
Män
Ugglan
Lav pivo

Lav pivo är ett ölmärke som tillverkas i Čelarevo i Serbien, i ett bryggeri som tillhör Carlsberg.

Serbiska ölmärken
Handelsrepublik

Handelsrepublik är en form av statsbildning med ett republikanskt styrelseskick och vars välstånd och politiska betydelse i hög grad vilar på inkomster av handel. Beteckningen används framför allt om historiska stadsstater som exempelvis Venedig, Florens och Novgorod.

Statsskick