kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
MV Doulos

MV Doulos är världens äldsta oceangående passagerarfartyg. Hon ägs nu av Eric Saw, verkställande direktör för BizNaz Resources International Pte Ltd i Singapore. Hon var tidigare ägd av den tyska välgörenhetsorganisationen Gute Bücher für Alle, och användes som en bokhandel. Skeppet var tidigare känt under namnet SS Medina, SS Roma och MV Franca C. Doulos verksamhet slutade vid slutet av 2009 i Singapore, där skeppet togs emot av de nya ägarna i 18 mars 2010.

Se även 
 Logos Hope

Externa länkar 

 Doulos officiella hemsida
 OM Ships International
 En sida om Doulos historia

Oulos
Oulos
Tyska handelsfartyg
Kryssningsfartyg
Fartyg byggda i Virginia
Fartyg sjösatta 1914
Porter H. Dale

Porter Hinman Dale, född 1 mars 1867 i Island Pond, Essex County, Vermont, död 6 oktober 1933 i Westmore, Vermont, var en amerikansk republikansk politiker. Han representerade delstaten Vermont i båda kamrarna av USA:s kongress, först i representanthuset 1915–1923 och sedan i senaten från 1923 fram till sin död.

Dale studerade juridik och inledde 1896 sin karriär som advokat i Vermont. Han arbetade sedan för tullmyndigheten och som domare i den kommunala domstolen i Brighton, Vermont. Han var ledamot av delstatens senat 1910–1914.

Dale efterträdde 1915 Frank Plumley som kongressledamot. Senator William P. Dillingham avled 1923 i ämbetet och efterträddes av Dale. Han avled i sin tur år 1933 i ämbetet och efterträddes av Ernest Willard Gibson.

Dale var kongregationalist och han gravsattes på Lakeside Cemetery i Island Pond.

Referenser

Externa länkar 
Biographical Directory of the United States Congress

Ledamöter av USA:s representanthus från Vermont
Ledamöter av USA:s senat från Vermont
Amerikanska republikaner
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Brighton, Vermont
Födda 1867
Avlidna 1933
Män
Charles Cardale Babington

Charles Cardale Babington, född 23 november 1808 i Ludlow, Shropshire, England, död 22 juli 1895 i Cambridge, var en engelsk arkeolog och botanist. Han valdes in som fellow i Royal Academy 1851 och var ordförande för British Association 1853 och 1861.

Babington var son till läkaren Joseph Babington (en vän till Samuel Wilberforce, biskop i Oxford) och Cathérine (född Whitter) och brorson till Thomas Babington Macaulay. Han studerade vid Charterhouse, i Bath och vid St John's College, Cambridge från 1827, där han fick sin B.A. 1830 och sin M.A. 1833 Han var samtida med Charles Darwin vid Cambridge och 1829 grälade de om vem som skulle köpa en skalbagge av en lokal försäljare. Han efterträdde John Stevens Henslow som cambridgeuniversitetets professor i botanik 1861 och författade, förutom botaniska verk (speciellt om björnbär), även många artiklar om insekter. Den 3 april 1866 gifte han sig med Anna Maria Walker.

Babington var medlem i flera vetenskapliga sällskap som Botanical Society of Edinburgh, Linnean Society (1853), Geological Society of London, Royal Society (1851), och 1833 deltog han vid bildandet av Entomological Society of London (senare Royal Entomological Society)

Han skrev bland annat Flora Bathoniensis (1839 - om floran kring Bath), Manual of British botany (1843), Flora of Cambridgeshire (1860), The British Rubi (1869 - "brittiska björnbär") och var redaktör för Annals and Magazine of Natural History från 1842. Hans herbarium och bibliotek finns bevarat på University of Cambridge.

John Lindley uppkallade 1842 släktet Babingtonia efter Babington. Även björnbärsarterna Rubus babingtonii (Thomas Bell Salter 1845) och R. babingtonianus (W. C. R. Watson är uppkallade efter honom.

Källor 
George Simonds Boulger, 1901, "Babington, Charles Cardale" i Dictionary of National Biography, 1901 supplement.
 D.E. Allen, 1999, C.C. Babington, Cambridge botany and the taxonomy of British flowering plants, i Nature in Cambridgeshire nr. 41, sid. 2-11.

Externa länkar 
 

Brittiska arkeologer
Brittiska botaniker
Brittiska entomologer
Ledamöter av Royal Society
Personer verksamma vid universitetet i Cambridge
Födda 1808
Avlidna 1895
Män
Personer från Shropshire
Alumner från St. John's College, Cambridge
Westmore

Westmore är en kommun (town) i Orleans County i den amerikanska delstaten Vermont, USA. Staden hade år 2000 306 invånare. Den har enligt United States Census Bureau en area på 97 km², allt är land. Westmore grundades år 1781 som Westford. Namnet ändrades år 1787 till Westmore.

Referenser 

Orter i Vermont
Orleans County, Vermont
Guido Baccelli

Guido Baccelli, född 25 november 1830 i Rom, död 11 januari 1916 i Rom, var en italiensk läkare och politiker.

Baccelli blev 1852 hedersdoktor i medicin och 1853 i kirurgi samt utnämndes 1856 till professor i rättsmedicin vid Roms universitet. Av politiska skäl avgick han redan två år senare från detta ämbete, ägnade sig med stor iver åt den patologiska anatomin och blev förste innehavare av den i Rom nyinrättade lärostolen i detta ämne. På denna plats bidrog han i väsentlig grad till att förbereda den studerande ungdomen till den moderna riktningen inom medicinen. Därjämte bedrev han medicinsk praktik och blev snart den förnämste läkaren i "den eviga staden", så att han efter dess förening med kungariket Italien (1870) kallades till professor i medicinsk klinik vid det romerska universitetet.

År 1874 valde Rom Baccelli till ledamot av parlamentet, där han inom kort blev en av vänsterns ledare. Han inträdde 1881 i Agostino Depretis regering såsom undervisningsminister. Såsom sådan framlade och genomdrev han många viktiga lagförslag angående den högre undervisningen samt inlade stor förtjänst om utgrävningarna i Rom och om vidtagande av sanitära åtgärder. Han avgick 1884, då hans förslag till en självständigare ställning för universiteten ej rönte bifall.

År 1890 valdes Baccelli till senator och var ånyo undervisningsminister 1894–96 i Francesco Crispis rekonstruerade kabinett. Vid de allmänna valen i maj 1895 valdes Baccelli till ledamot av deputeradekammaren. under tiden juni 1898 till juni 1900 var han för tredje gången undervisningsminister under Luigi Pelloux och augusti 1901 till oktober 1903 minister för åkerbruk, handel och industri i kabinettet Giuseppe Zanardelli.

Förutom en mängd mindre avhandlingar utgav Baccelli ett stort arbete över hjärtats och aortas patologi, La patologia del cuore e dell' aorta (fyra band, 1863–67). Vid 11:e internationella medicinska kongressen i Rom 1893 innehade han presidiet.

Källor 

Italienska läkare
Alumner från Universitetet La Sapienza
Italienska professorer
Italiens undervisningsministrar
Födda 1830
Avlidna 1916
Män
Personer från Lazio
Ugglan
Italiens jordbruksministrar
Roger Rabbit shorts

The Roger Rabbit shorts är tre kortfilmer från 1989 som är tre uppföljare till 1988 Vem satte dit Roger Rabbit?. Avsnitten bestod av Tummy Trouble, Roller Coaster Rabbit och Trail Mix-Up. Hunden Droopy från MGM och Jessica Rabbit dök också upp på alla tre avsnitten. Filmerna finns också med på filmens DVD.

De tre episoderna är:
Tummy Trouble
Roller Coaster Rabbit
Trail Mix-up

Rollista 
Roger Rabbit - Charles Fleischer
Jessica Rabbit - Kathleen Turner 
Baby Herman - Lou Hirsch
Droopy - Richard Williams (Tummy Trouble) Corey Burton (Roller Caster Rabbit och Trail Mix-up)

Amerikanska animerade filmer
Filmer från Touchstone Pictures
Filmer 1989
Fiktiva harar och kaniner
Filmer från Amblin Entertainment
Animerade filmer 1989
Filmer från Walt Disney Pictures

en:List of Who Framed Roger Rabbit media#Animated shorts
Henri Coiffier de Ruzé d'Effiat, markis av Cinq-Mars

Henri Coiffier de Ruzé d'Effiat, markis av Cinq-Mars, född 1620, död 12 september 1642, var en fransk hovman.

Andre son till markis d'Effiat, marskalk av Frankrike, kom Cinq-Mars redan som barn till hovet, där kardinal Richelieu ville använda honom som spion. Genom sitt fördelaktiga yttre tilldrog han sig mycken uppmärksamhet och vann hastigt stort inflytande hos Ludvig XIII, som gjorde honom till kapten vid sitt livregemente och redan vid 19 års ålder till överstallmästare. 

"Le grand", som Cinq-Mars efter denna sin värdighet kort och gott kallades, blev snart övermodig och ville inte gå Richelieus ärenden, utan försökte till och med tränga ut denne ur kungens gunst. Hans hat till kardinalen växte, när denne satte sig emot hans äregiriga anspråk: att gifta sig med prinsessan Marie Louise av Mantova, bli hertig och pär, få överbefälet för en här samt säte och röst i statsrådet. Vid hovet bekämpade Cinq-Mars och kardinal Richelieus partier varandra, och Cinq-Mars försökte oupphörligt hetsa kungen mot kardinalen samt planlade slutligen dennes mördande. Han fick en mängd officerare på sin sida, förband sig med hertigarna av Orléans och Bouillon, med parlamentsrådet de Thou med flera och slöt 13 mars 1642 förrädiskt ett fördrag med Spanien, som lovade de sammansvurna 17 000 man hjälptrupper och stora penningsummor mot löfte om uppoffring av franskt område och om en spansksinnad politik. 

Men kungen blev snart trött på sin högmodige gunstling, och Richelieu, som kommit sammansvärjningen på spåren, lyckades skaffa sig en avskrift av fördraget med Spanien samt lät genom statssekreteraren Chavigny förelägga den för kungen. Denne gav då 14 juli 1642 befallning om häktning av Cinq-Mars, François Auguste de Thou och hertigen av Bouillon. Hertigen av Orleans yppade av räddhågsenhet hela sammansvärjningsplanen för kardinalen, och även hertigen av Bouillon erkände. Detta tvang Cinq-Mars till bekännelse, och kungen uppoffrade då sin gunstling samt försonade sig i Tarascon fullständigt med Richelieu. Jämte de Thou blev Cinq-Mars ställd inför rätta, och av en kommission dömdes de båda till döden samt avrättades i Lyon 12 september 1642. Cinq-Mars historia ligger till grund för Alfred de Vignys roman Cinq-Mars ou une conjuration sous Louis XIII (1826).

Källor

Externa länkar

Födda 1620
Avlidna 1642
Män
Militärer som blivit avrättade
Personer som blivit avrättade av Frankrike under 1600-talet
Personer som blivit avrättade genom halshuggning i Frankrike
Konspiratörer
Skönlitteratur 1826
Ugglan
Gunstlingar
Felice Pasquale Bacciochi

Felice Pasquale Bacciochi, född 8 maj 1762 i Ajaccio, död 27 april 1841 i Bologna, var en fransk officer, furste av Lucca och Piombino.

Bacciochi tjänade som officer i franska armén och blev 1797 gift med Elisa Bonaparte, Napoleons syster. Han avancerade som förste konsulns, senare kejsarens svåger till höga befattningar och blev brigadgeneral 1803 och divisionsgeneral 1804, och utnämndes 18 mars 1805 till furste över Piombino och 23 juni 1805 av Lucca . Han tog ganska liten del i styrelsen av sitt furstendöme utan överlät det till sin hustru.
Efter Napoleons fall 1814 levde Bacciochi som privatman i trakterna av Trieste .

Barn:
 Napoléon, född och död 1798
 Napoléone Elisa Bacciochi(1806–1869) – var 1825–30 gift med en greve Camerata och hade i äktenskapet en son, Napoleone Camerata, död 1853. Hennes stora förmögenhet gick efter hennes död i arv till Louis Napoleon Bonaparte, Napoleon IV.
 Jérome-Charles (1810–1811)
 Frédéric-Napoleon Bacciochi (1813–1833; han kastades av från hästen under en ridtur i Rom och skadades till döds; när hans mormor, Laetitia Ramolino, fick veta detta var hon tyst i flera timmar, innan hon yttrade "Det ligger ett olycksbringande öde över tredje generationen Bonaparte; de dör alla en våldsam död")
 ytterligare ett barn

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Italiens monarker
Franska generaler
Huset Bonaparte
Födda 1762
Avlidna 1841
Män
Abraham Lincoln-brigaden

Abraham Lincoln-brigaden eller  The Abraham Lincoln Brigade var en grupp volontärer från USA som tjänstgjorde under spanska inbördeskriget i de internationella brigaderna och som kämpade för den spanska republiken, mot Franco-regimen.

Det fanns flera organisationer, som Mackenzie-Papineau bataljonen, John Browns luftvärnsbatteri och andra som tillsammans ibland buntas ihop med Abraham Lincoln-brigaden. De flesta som anslöt sig till brigaden var socialister, kommunister eller anarkister.

Historia
Amerikanska frivilliga började organiseras och anlända till Spanien 1936. De samlades från början i staden Figueres, nära franska gränsen, brigaden blev stridsduglig 1937 och tränades av Robert Hale Merriman. De hade problem, led av dålig utbildning och odugliga ledare eftersom ledarna tillsatts på politiska grunder. Från 96 volontärer 1936 till cirka 450 medlemmar 1937, så ökade de snabbt. Men i USA kom 16 påstådda kommunister och medlöpare att åtalas för att ha rekryterat frivilliga till Abraham Lincoln-brigaden. Detta försvårade tillväxten.

Bataljonen deltog i flera drabbningar. Av de ca 3 000 som deltog i bataljonen under konflikten, dödades mer än en tredjedel. Många som kom undan med livet i behåll hade problem för livet. Andra deltog senare som frivilliga på den allierade sidan under andra världskriget. Ett sådant exempel är brigadchefen Milton Wolff som blev frivillig 1940 för det brittiska Special Operations Executive. Inom den amerikanska krigsmakten gavs order om att de inte skulle ges alltför framskjutande positioner.

Etymologi
Abraham Lincoln-brigaden uppnådde aldrig den avsedda brigadstorleken, en brigad bestod då av fyra till sex bataljoner.

Spanska inbördeskriget
Bombdåden i Moskvas tunnelbana 2010

Bombdåden i Moskvas tunnelbana 2010 var ett terrorattentat som begicks av två kvinnliga självmordsbombare den 29 mars 2010. Händelserna inträffade vid Moskvas tunnelbanestationer Lubjanka och Park kultury. Tidiga beräkningar visade på 38 döda, den slutliga dödssiffran skrevs till minst 40 .

Händelseförloppet 
Den första bomben exploderade ombord på ett tåg vid stationen Lubjanka strax efter klockan 8 på morgonen lokal tid. 20 människor beräknades ha avlidit i samband med explosionen. De flesta som avled befann sig ombord på tåget men även några som stod på perrongen dog i samband med explosionen. Bara drygt 45 minuter senare exploderade ytterligare en bomb, denna gång på Park Kultury där 12 beräknades ha avlidit.

Kaukasus 
Från början var orsaken till de båda explosionerna okänd men ganska snart riktades misstankarna mot grupper i norra Kaukasus. Enligt den ryska säkerhetstjänsten FSB och Moskvas borgmästare Jurij Luzjkov var båda troligen kvinnor och de båda bomberna var fyllda med muttrar.

President Dmitrij Medvedev beordrade skärpt säkerhet vid alla transportmedel i Ryssland och premiärminister Vladimir Putin förkunnade att de skyldiga "kommer att likvideras". Enligt myndigheterna i Ryssland så är attentatet det blodigaste på sex år och hänvisar då till tunnelbanebombningen 2004.

Dådet skapade debatt kring huruvida Ryssland skulle kunna genomföra de olympiska vinterspelen 2014 i Sotji på ett säkert sätt. Sotji ligger bara några mil från de oroliga områdena i Kaukasus där dådet tros ha planerats.

Källor

Fotnoter

2010 i Ryssland
Moskvas tunnelbana
Terroristaktioner 2010
Terroristaktioner i Ryssland
Moskva under 2000-talet
Johann Christoph Bach (1642–1703)

Johann Christoph Bach, född 6 december 1642 och död 31 mars 1703, var en tysk tonsättare.

Bach var en av de mest bekanta äldre medlemmarna av Bach-släkten. Bach var organist i Eisenach från 1655 och fram till sin död. Hans kompositioner utgörs av kantaten Es erhob sich ein Streit, en del motetter, 44 koralspel och en sarabande med variationer för piano.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Noter

Tyska klassiska kompositörer
Födda 1642
Avlidna 1703
Män
Tyska musiker under 1600-talet
Vilt (olika betydelser)

Vilt kan syfta på:

 Vilt – alla vilda däggdjur och fåglar, enligt den svenska jaktlagen
 Vilda djur – djur som inte är tämjda
 Jaktbart vilt – vilda däggdjur och fåglar som jagas för att bli mänsklig föda (viltkött)
Småviltjakt – innefattar bland annat jakt på hare, rådjur samt fågeljakt
 Högviltjakt –  vilt som i äldre tider endast fick jagas av regenten och senare även ridderskapet och adeln
 Statens vilt – i svensk lagstiftning, ett antal utvalda, sällsynta däggdjurs- och fågelarter som enligt Jaktlagen, Jaktförordningen och Naturvårdsverkets föreskrifter inte får behållas av upphittaren om de påträffas döda i naturen
 Vilt kort – en kortspelsterm för joker
 Vilt förband – en blandform av murförband
 Fritt vilt – en norsk skräckfilm
Johann Michael Bach

Johann Michael Bach, född 9 augusti 1648 och död 17 maj 1694 var en tysk tonsättare, bror till Johann Christoph Bach.

Bach är särskilt bekant genom en del mycket betydande koralförspel. Han var organist i Gehren, och hans dotter Maria Barbara blev Johann Sebastian Bachs första hustru.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Noter

Tyska klassiska kompositörer
Födda 1648
Avlidna 1694
Män
Tyska musiker under 1600-talet
Julius Benthley Løffler

Julius Benthley Løffler,  född i Köpenhamn 30 september 1843, död där 19 december 1904, var en konstarkeolog, bror till Ernst Løffler.

Løffler utbildade sig till arkitekt och tog 1867 examen från Kunstakademiet. Genom att samarbeta med N.L. Høyen kom han in på ett noggrannare studium av medeltidens kyrkliga byggnadskonst, som från den tiden blev hans huvudintresse. År 1888 fick han professors namn.

Som medarbetare vid Nationalmuseets historiska avdelning deltog Løffler från 1868 i undersökningen av de kyrkliga monumenten, i vilket sammanhang han, som särskilt perioden 1897—1900 var nära knuten till museet, undersökte kyrkobyggnader, medverkade vid och till stor del ledde de större utgrävningsarbetena (Vitskøl, Søborg Slot).  

Løffler utvecklade utom sitt stora arbete för Nationalmuseet även en omfattande litterär verksamhet; särskilt sysselsatte han sig med medeltidens, i synnerhet den romanska tidens kyrkor och de kyrkliga monumenten. Han skrev ett stort antal uppsatser i Aarbøger for nordisk Oldkyndighed och flera monografier.

Bibliografi
 Sjællands Stiftslandsbykirker  (1880, tillsammans med Andreas Clemmensen) 
 Reliefferne over Korstolene i Roskilde Domkirke (1880, tillsammans med Julius Lange)
 Udsigt over Danmarks romanske Kirkebygninger (1883)
 Gravstenene i Roskilde Købstad (1885)
 Gravmonumenterne i Sorø Kirke (1888)
 Gravstene fra Middelalderen (1889)
 Gravmonumenterne i Ringsted Kirke (1891)
 Sorø Akademis Landsbykirker  (1896)
 Esrom Kloster (1897)
 Ruinerne af Vitskøl Klosterkirke (1900)
 Min Virksomhed ved Nationalmuseet 1868—1900 (utgiven postumt 1905).

Källor 

 

Danska arkeologer
Danska arkitekter under 1800-talet
Danska konsthistoriker
Danska innehavare av professors namn
Personer från Köpenhamn
Födda 1843
Avlidna 1904
Män
Arkeologer under 1800-talet
Danska forskare under 1800-talet
Nordenadler

Nordenadler är en svensk adlig ätt, nr 1814

Släkten härstammar från Östergötland. Äldste kände stamfader är borgaren och rådmannen i Skänninge Anders Toresson (död 1651). Hans sonson, guvernementssekreteraren i Skåne, assessorn Anders Schenling (1683-1761) var gift första gången med Elsa Catharina Psilander (1687-1740), dotter till borgmästaren Nils Nilsson Psilander och Catharina Kling av samma släkt som adliga ätten Psilandersköld samt friherrar von Psilander och på mödernet släkt med Hägerflycht. Han fick bara barn i första äktenskapet.

Genom kunglig resolution given 3 augusti 1727 adlades Anders Schenling i Stockholm av konung Fredrik I med namnet Nordenadler, och introducerades på nr 1814 samma år 5 augusti. Ätten fortlevde med hans söner majoren Urban Nordenadler (1715-1760) och överstelöjtnanten Theodor Nordenadler (1717-1772).

Medlemmar 
 Anders Nordenadler (1683–1761), militär.
 Anders Nordenadler (1928–2012), jurist 
 Carl Nordenadler (1842–1903), militär
 Oscar Nordenadler (1863–1943), läkare
 Robert Nordenadler (1893–1957), jurist

Ingift 
 Ebba Nordenadler (1864–1931), författarinna

Källor 

 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor, volym 3, s. 40 ff, 265 ff

Svenska adelsätter
Aant Elzinga

Aant Hindricx Elzinga, född 22 november 1937 i Bolsward, Nederländerna, är en nederländsk-svensk vetenskapsteoretiker. Han är professor emeritus i vetenskapsteori vid Göteborgs universitet. 

1948 flyttade Elzinga till Kanada och senare till Sverige 1967. Till hans tidiga forskning hör Tradition och revolution, en historiematerialistisk framställning av idé- och kulturhistorien, skriven 1968 tillsammans med Ronny Ambjörnsson och Anna Törngren. Elzinga disputerade 1971 på avhandlingen On a Research Program in Early Modern Physics om Christiaan Huygens forskningsteori, och blev 1972 docent vid Göteborgs universitet. 1986 blev han professor i vetenskapsteori vid samma institution; en post som han behöll till pensioneringen 2002. Elzinga fördjupade den empiriska (dvs. sociologiska) inriktning som vetenskapsteorin sedan tidigare haft vid Göteborgs universitet. 

Elzinga har huvudsakligen ägnat sig åt fysikens teori och forskningspolitiska frågor. Till hans forskningspolitiska arbeten hör The University Research System (1985). Senare har Elzinga även intresserat sig för klimatforskning, forskning om Antarktis, internationalism och anslagspolitiska problem; dessa frågor behandlas bl.a. i Anslagspolitik för en uthållig kunskapsutveckling (1995) och Climate as Research and Politics (1998).

Sedan 1987 är Elzinga ledamot av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg.

Noter 

Män
Födda 1937
Levande personer
Svenska professorer
Vetenskapsteoretiker
Personer verksamma vid Göteborgs universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg
Alumner från Göteborgs universitet
Kungsholms hamnplan

Kungsholms hamnplan är en öppen plats på Kungsholmen i centrala Stockholm. Den ligger i Parmmätargatans förlängning mellan Garvargatan och Norr Mälarstrand. Platsen var sedan 1600-talet ett hamnområde, som förlorade den direkta sjökontakten med Riddarfjärden i Mälaren när gatan Norr Mälarstrand drogs fram i början av 1900-talet.

Platsen omnämns år 1647 som Lastadiebron, och 1733 som Mellan Lastagen. Senare namn har varit Parmmätarhamnen (1740), Parmmätartorget (1767) och Parmmätarebron (1820). År 1858 benämns platsen som Kungsholmshamnen.

Den viktigaste varan som lossades i hamnen var hö. Här hade parmmätaren sitt hus och sin verksamhet.

Referenser

Externa länkar

Gator och torg på Kungsholmen
Mitt sjätte sinne

Mitt sjätte sinne är Petters debutalbum som släpptes 26 augusti 1998 av Ricochet Records. Peter Swartling producerade albumet.

Tre låtar på albumet släpptes som singlar: Du vet att jag gråter, Mikrofonkåt och Vinden har vänt.

Flera gästrappare deltog på albumet, framför allt på spåret Riddarna runt runda bordet, där Ayo, Big Fred, Houman, Ken Ring, "Nisse", PeeWee, Theodor Hellborg och Thomas Rusiak turas om att framföra låten tillsammans med Petter själv.

Skivan rankades av Sonic Magazine i juni 2013 som det 71:a bästa svenska albumet någonsin.

Spår
 Fäller en tår (2:56)
 En resa (3:43)
 S.Ö.D.E.R. (4:20)
 Du vet att jag gråter (med Kaah) (4:22)
 Vinden har vänt (med Thomas Rusiak) (4:26)
 Verbal vendetta (med Ayo) (3:34)
 Minnen (4:03)
 Håller fortet (feat. Thomas Rusiak & Profil) (4:18)
 Min tid (med Ken Ring) (4:30)
 Mitt sjätte sinne (3:51)
 Ut och in på mig själv (med Kaah) (4:31)
 Petter vs. Sthlm (med Theodor Hellborg, Stora A & Frostis) (4:12)
 I natt (3:35)
 Gryning (2:55)
 Mikrofonkåt (4:31)
 Riddarna runt runda bordet (med Ken Ring, Thomas Rusiak, Houman Sebghati, Nisse, PeeWee, Theodor Hellborg, Big Fred & Ayo) (8:47)
 Utro (3:50)
 Äkta (4:48) (B-sida från Du vet att jag gråter)*
 Vinden har vänt del 2 (med Ken Ring & Thomas Rusiak) (3:42)*
 STHLM (4:20) (B-sida från Vinden har vänt)*
 Underverk (med Thomas Rusiak) (4:43)*
 Fäller en tår (Alternativ version) (3:32)*
 Drömmar (med Thomas Rusiak & Profil) (4:43)*
 Cowboylåten (med 1000$ Playboys) (4:26)*
 Mikrofonkåt (Alternativ version) (5:00)*
 Mikrofonkåt (Original Rusiak version) (4:33)*
 Mikrofonkåt (Röda linjen remix) (4:24)*
 Mikrofonkåt (Colleone & one remix) (3:53)*
 Vinden har vänt remix (med Thomas Rusiak) (5:07)*
 Vinden har vänt remix (Instrumental; finns bara i Vinyl) (5:07)*

 = från 15-årsjubileumsutgåva

Fotnoter 

Album av Petter
Musikalbum 1998
Svenska debutalbum
Svenskspråkiga musikalbum
Debutalbum 1998