kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tobias Pettersson

Tobias Pettersson, född 21 april 1973 i Grebo, är en svensk artist och frilansjournalist som sedan 1995 är bosatt i Linköping.

Tillsammans med Michael Phalén var Tobias Pettersson också festivalgeneral för musikfestivalen Sköna Gröna Grebo som anordnades cirka 2004-2011.

Musik 
Tobias Pettersson har framfört musik i ett antal olika konstellationer. Några av dessa är:
Torbjörn & Nykomlingarna
Amalgam i Käften
Lolicon
Tobi Katoy & The Katoys
Snusk-Tobbe
Bête Noire
Tre O Comp
6.08

Diskografi 
Torbjörn & Nykomlingarna - Visst Svänger det (2006)
Snusk-Tobbe - Första gången (2006)
Snusk-Tobbe - Tvåan (2007)
Bête Noire - En förlorad värld (2009)
Bête Noire - De Överflödiga (2010)
Bête Noire - Megatropolis (2011)

Journalistik 
Tobias Pettersson började sin skribentbana genom att skriva om nöje på tidningen Östgöten 1994. Efter det har han skrivit mestadels om nöje, kultur, resor och krogliv för Östgöta Correspondenten, Nolltretton/Nollelva, Linköpingsposten, Nolltvå, Klippet, Zero Music Magazine, Länstidningen Östergötland och Motala Tidning. Han hade under åren 2008-2010 en fast programpunkt i SR Östergötlands radioprogram "Äntligen Fredag".
Tobias har även skrivit manus till serien "91:an".

Externa länkar 
"Äntligen Fredag" i SR Östergötland
Tidningen Nolltretton
Samling av Tobias Petterssons texter
Sköna Gröna Grebos webbplats

Bête Noires webbplats

 

Män
Födda 1973
Levande personer
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska musiker under 1900-talet
Personer från Åtvidabergs kommun
An Acoustic Night at the Theatre

An Acoustic Night at the Theatre är ett album med Within Temptation från 2009. Alumet är ett livealbum med akustiska låtar samt en ny studioinspelad låt. Albumet släpptes den 4 november 2009.

Låtlista 
 Towards The End - 03:27
 Stand My Ground - 03:53
 Caged - 05:19
 All I Need - 05:20
 Frozen - 04:31
 Somewhere med Anneke van Giersbergen - 04:19
 The Cross - 04:57
 Pale - 05:08
 What Have You Done med Keith Caputo - 04:33
 Memories - 04:00
 Forgiven - 04:42
 Utopia med Chris Jones - 03:49

Singel 
 Utopia med Chris Jones

Album av Within Temptation
Livealbum 2009
Hagabron, Örebro

Hagabron i Örebro leder över Svartån. Den förbinder Rudbecksgatan i sydöst med Hertig Karls Allé i norr.

En ursprunglig träbro låg något öster om den nuvarande bron, och byggdes år 1900. På grund av träkonstruktionen var den mycket underhållskrävande.

Nuvarande Hagabron i stål och betong invigdes den 17 december 1953.

Se även
Haga

Referenser

Tryckta källor
Örebro som det var förr - en krönika i 170 bilder. Sällskapet Gamla Örebro 1963.
Gatorna i Örebro. Sällskapet Gamla Örebro 1999.

Broar i Örebro
Broar invigda 1953
1953 i Sverige
Skånegås

Skånegås är Sveriges största och tyngsta lantrasgås. Den gamla skånska tamgåsen är relativt snabbvuxen och lättgödd. De är goda ruvare och föräldrar. Förutom brungråa partier på huvud, hals, rygg och lår är fjäderdräkten vit. Det är fullt normalt att brokigheten varierar kraftigt.

Historia 
Man anser att det är troligt att svenska soldater i trettioåriga kriget har importerat så kallade nordtyska "Pommerngåsen", då Pommern under stormaktstiden var svenskt, till Skåne. Där kan den tyska lantgåsrasen ha korsats med den ursprungliga skånska lantrasen.

Första besättning av den nya skånska stamgåsen tillhörde Mårten Olsson, vilken redan 1870 köpte i gäss från byarna Hunneberga och Vomb. Olssons gäss blev upphov till dagens stam av skånegäss och kallas "Harlösa-stammen". Denna avlades medvetet på mycket stora gäss.

Se även 
 Lista över tamgåsraser

Källor
Skånegås, www.b-r-f.net

Externa länkar

Svenska lanthönsklubben - Rasbeskrivningar av Ölands- och Skånegås 

Tamgåsraser
Svenska lantraser
Arend Styke

Arend Styke var en krigare av tysk härkomst och var på 1390-talet en av de främsta ledarna för vitaliebröderna.

Arend Styke lierade sig 1396 med Sven Sture och tog Visby till sin hembas. Sedan Gotland erövrats av Tyska orden 1398 blev Faxeholm i Hälsingland i stället hans bas. Han förlikades dock samma år med drottning Margareta och fick Nyköpings slott i förläning. Båda hans söner blev senare fogdar i Sverige.

Barn
Henrik Styke gift med Birgitta Bengtsdotter (Pipa)
Albrekt Styke 
Dottern Birgitta Arendsdotter (Styke) var gift med Bengt Gotskalksson (Ulv) och blev farmor till riksrådet Gotskalk Arendsson (Ulv).

Källor

Födda 1300-talet
Avlidna 1400-talet
Kapare
Personer i Sverige under 1300-talet
Män
Personer i Gotlands historia
Personer i Söderhamns historia
Grisslehamns kapell

Grisslehamns kapell är ett kapell i Grisslehamn och tillhör Väddö församling i Uppsala stift men ägs av Grisslehamnsborna och förvaltas ideellt genom en kapellförening. Kapellet ligger på norra Väddö i Roslagen vid södra infarten till Grisslehamns samhälle.

Kyrkobyggnaden
Kapellet uppfördes åren 1908-1909 efter ritningar av arkitekt Nils Segerstedt och C. A Danielsson.1909 invigdes kapellet av ärkebiskop Johan August Ekman. 1953 installerades elektrisk värme som ersatte tidigare uppvärmning med kaminer.

Kapellet har en stomme av trä och ytterväggar klädda med gulmålad liggande träpanel. Långväggarna stöttas av strävpelare mellan fönstren. Byggnaden har ett sadeltak täckt med lertegel. På takets södra del står en liten takryttare i vilken hänger en kyrkklocka.

Kyrkobyggnaden har rektangulär planform och nord-sydlig orientering. I norr ligger koret och i söder en smalare byggnadsdel som rymmer en förhall. Vid behov kan förhallen nyttjas som reservkyrka. Förhallen används ibland som sakristia. Ingången är förlagd till östväggen och utformad som en liten förstutrapp. Kyrkorummet har ett tredingstak. I söder finns orgelläktaren med barriär målad av Harald Lindberg. På vardera sidan om kyrkorummets mittgång står åtta fasta bänkar. I kapellets övervåning finns ett övernattningsrum för dem som utför förrättningar sommartid.

Inventarier
 Dopfunten är ett postament av trä från 1700-talet och kapellets äldsta inventarium. Tidigare stod funten i Väddö kyrka.
 Ovanför dopfunten hänger ett kyrkskepp.
 Altartavlan är målad 1911 av Gunnar Widholm.
 Altarkrucifixet är tillverkat 1910 av bildhuggaren Gustav Norling.
 Vänster om altaret står predikstolen som fick sin dekoration år 1949.
 På södra väggen, under läktaren, hänger en oljemålning föreställande den tärnekrönte Kristus. Tavlan skänktes 1959 till kapellets 50-årsjubileum.
 Ett processionskors skänktes till kapellet våren 1981 och invigdes på en friluftsgudstjänst 5 juli samma år.

Orgel
Den nuvarande orgeln byggdes 1958 av Grönlunds Orgelbyggeri AB, Gammelstad Orgeln är mekanisk med slejflådor och har ett tonomfång på 56/30.

Bildgalleri

Referenser

Noter

Tryckta källor
 Grisslehamns kapell, Yngve Zetterlund och Bengt Ingmar Kilström, Upplands kyrkor, Stiftsrådet i Uppsala, 1982,  ; 186
 Våra kyrkor, sidan 28, Klarkullens förlag, Västervik, 1990, 
 Vägvisare till kyrkorna i Stockholms län, sidan 120, Ulf Boëthius (Text), Monica Eriksson (Teckningar), Länsstyrelsen i Stockholms län, 1980,

Webbkällor
 Upplandia.se - En site om Uppland
 Väddö församling

Externa länkar

 Norrtälje kommun

Grisslehamn
Kyrkobyggnader i Uppsala stift
Kyrkobyggnader i Norrtälje kommun
Kyrkobyggnader invigda 1909
1909 i Sverige
Regionnät

Ett regionnät är en del av överföringssystemet för elektricitet. Regionnäten ansluter till transmissionsnätet för el och har vanligen spänningsnivåer på mellan 130 och 30 kilovolt (kV). I den svenska ellagen definieras ett regionnät som en ledning eller ett ledningsnät som inte ingår i ett transmissionsnät och som omfattas av en nätkoncession för linje eller av en nätkoncession för område med en lägsta tillåtna spänning.

Regionnätens huvudsakliga funktion är att överföra el mellan transmissionsnätet och lokalnäten, som har lägre spänningsnivåer. Tre nätföretag – E.ON Energidistribution Sverige AB, Vattenfall Eldistribution AB och Ellevio AB – äger större delen av de svenska regionnäten.

I många länder finns inget regionnät utan överföringen sker direkt från transmissionsnätet till distributionssystemet.

Se även 
Elmarknad
Kraftledning

Källor

Elnät
Energirätt
Banco BPI

Banco BPI allmänt känd som BPI,  är en portugisisk bank med huvudkontoret i Porto.

Den grundades 1985, och ingår i PSI-20 index.

Verksamhet 
 Portugal
 Angola
 Moçambique
 Spanien

Referenser

Externa länkar 
 BPI – webbsida på engelska

 

Affärsbanker
Portugisiska banker
Banker bildade 1985
Johannes Schmidt (lingvist)

Johannes Friedrich Heinrich Schmidt, född 29 juli 1843 i Prenzlau, död 4 juli 1901 i Berlin, var en tysk språkforskare.

Schmidt blev docent i jämförande språkvetenskap i Bonn 1868 och professor i samma ämne i Graz 1873 och i Berlin 1876. Schmidt, på vilken August Schleicher utövade stort inflytande, var en av sin samtids främsta forskare. Han blev epokgörande i fråga om uppfattningen av de indoeuropeiska språkens släktskapsförhållanden genom den lilla skriften Die Verwandtschaftsverhältnisse der indogermanischen Sprachen (1872). Från 1877 var han medlem av redaktionen, från 1881 en av huvudredaktörerna av "Zeitschrift für vergleichende Sprachforschung", där han publicerade en rad viktiga avhandlingar, bland annat Zwei arische a-Laute und die Palatalen (band 25). 

Bland hans övriga arbeten kan nämnas Zur Geschichte des indogermanischen Vocalismus (två band, 1871-75), Die Pluralbildungen der indogermanischen Neutra (1889), Kritik der Sonantentheorie (1895), Die Urheimat der Indogermanen und das europäische Zahlensystem (i "Abhandlungen der Berliner Akademie der Wissenschaften", 1890), Die elischen Verba auf -ειω und der urgriechische Declinationsablaut der nomina auf -εύς (i "Sitzungsberichte der königlich preußischen Akademie der Wissenschaften", 1899).

Källor

Noter

Tyska lingvister
Tyska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Graz
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Prenzlau
Födda 1843
Avlidna 1901
Män
Ugglan
Alumner från Bonns universitet
Röd solsjöstjärna

Röd solsjöstjärna (Crossaster papposus), även kallad bara röd solstjärna eller solstjärna, är en art i klassen sjöstjärnor.

Kännetecken
Sjöstjärnan kan bli 25–35 centimeter i diameter och har vanligen mellan 8 och 14 armar. Färgen varierar men är typiskt rosarödaktig till purpurrödaktig med koncentriska ljusare vitaktiga, rosaaktigt eller mörkare röda band.

Utbredning
Den röda solsjöstjärnan förekommer längs kusterna till norra Atlanten och norra Stilla havet.

Levnadssätt
Den lever på steniga till något sandiga bottnar, från lågvattenlinjen och ner till ett djup på 300 meter. Ofta hittas den på djup mellan 10 och 50 meter. 

Mindre och unga sjöstjärnor söker sig vanligen till grundare vatten, medan större och äldre sjöstjärnor söker sig till större djup.

Dess föda består främst av andra tagghudingar, såsom sjöborrar och andra sjöstjärnor, men den äter också andra ryggradslösa djur, bland annat musslor.

Källor
Animal Diversity Web: Crossaster papposus

Externa länkar

Sjöstjärnor
Mathias Klang

Mathias Torbjörn Klang, född 10 maj 1967, är en svensk filosofie doktor i informatik med juridisk inriktning och forskare vid Göteborgs universitet och Bibliotekshögskolan vid Högskolan i Borås. Klang var tidigare projektledare för Svenska Creative Commons och arbetar med teori, praktiska tillämpningsfrågor och upplysning om upphovsrätt och licenser.

Han disputerade 2006 på avhandlingen Disruptive Technology – The effects of technology regulation on democracy. Där studerade Klang försök att lagreglera Internet-teknikens samhällsstörande effekter och hävdade att Internet i grunden förändrar vårt sociala beteende. Han drog slutsatsen att lagstiftare vanligen minskat Internets potentiella demokratiska fördelar genom sina ingrepp. Den grundläggande tesen i avhandlingen är att regleringen av teknik i informationssamhället är detsamma som reglering av själva demokratin. Eftersom det handlar om komplex teknik marginaliseras medborgaren genom regleringen av demokratin.

Mathias Klang har publicerat forskning och debattartiklar på området rättigheter och teknologi, redigerat boken Human Rights in the Digital Age (2005) tillsammans med Andrew Murray samt skrivit boken Copyright – Copyleft: En guide om upphovsrätt och licenser på nätet (2008). Han är även aktiv inom Free Software Foundation Europe samt sitter i styrelsen för Föreningen Fri Kultur och Programvara - FFKP.

Mathias Klang var ledamot av den parlamentariskt sammansatta E-offentlighetskommittén som arbetade med säkerhetskopiors rättsliga status och utlämnande av allmänna handlingar i elektronisk form . Kommitténs förslag kan läsas i delbetänkandet Säkerhetskopiors rättsliga status och slutbetänkandet Allmänna handlingar i elektronisk form - offentlighet och integritet.

Källor

Noter

Externa länkar

Personalsida hos Göteborgs universitet
Mathias Klangs svenskspråkiga blogg
Mathias Klangs engelskspråkiga blogg

Födda 1967
Svenska jurister
Personer verksamma vid Göteborgs universitet
Män
Levande personer
Creative Commons
Skikda (provins)

Skikda (arabiska: ولاية سكيكدة) är en provins (wilaya) i nordöstra Algeriet. Provinsen har 904 195 invånare (2008). Skikda är huvudort.

Administrativ indelning  
Provinsen är indelad i 13 distrikt (daïras) och 38 kommuner (baladiyahs).

Algeriets provinser
Kanslibron, Örebro

Kanslibron är en bro i Örebro som förbinder norra Svartåstranden vid Olaigatan med Slottsparksholmen. Den har fått sitt namn av det kanslihus som låg vid brons sydöstra fäste. Hertig Karl (senare Karl IX) tog 1584 beslut om att bygga den första bron av trä, som låg 75 m öster om den nuvarande bron. Den kallades Sågkvarnsbron. Bron var troligen inte avsedd för gemene man, utan enbart för trafik till Örebro slott. Träbron revs 1766.

Den nuvarande stenvalvsbron byggdes 1765–66, samtidigt som Örebro slott upprustades till ett barockslott. Några år senare (1768–71) byggdes Landshövdingestallet vid brons norra fäste. Åren 1909–10 genomgick bron en betydande reparation, och ytterligare en reparation genomfördes 1989.

Under 2009 har Örebro kommun anlagt en fisktrappa vid Kanslibron. Avsikten är att underlätta för fiskar, som till exempel asp, abborre, mört, ål och gädda att vandra uppströms i Svartån. Fisktrappan utgörs av en 33 meter lång ränna som går längs den norra strandkanten. Trappan tar upp fallhöjden på cirka 1 meter. Dessutom har en sittplats anlagts mellan trappan och ån.

Referenser

Tryckta källor
Örebro som det var förr - en krönika i 170 bilder. Sällskapet Gamla Örebro 1963.
Gatorna i Örebro. Sällskapet Gamla Örebro 1999.

Broar i Örebro
Broar invigda 1766
Centrum, Örebro
1766 i Sverige
Vasilij Aleksejev

Vasilij Ivanovitj Aleksejev (), född 7 januari 1942 i byn Pokrovo-Sjisjkino i Rjazan oblast i Sovjetunionen (nu Ryssland), död 25 november 2011 i München i Tyskland, var en sovjetisk tyngdlyftare som tog två olympiska guld och satte 80 världsrekord.

Aleksejev som först arbetade som gruvingenjör började träna tyngdlyftning som artonåring. Genombrottet kom 1970 när han satte sina första världsrekord i supertungvikt (+110 kg) med 595 kg totalt. Kort därefter blev han den förste i världen att lyfta 600 kg totalt. Detta var innan pressmomentet försvann inom den olympiska tyngdlyftningen. I olympiska sommarspelen 1972 i München tog han sitt första OS-guld. Aleksejev, som ofta kallades "världens starkaste man" dominerade helt sin viktklass under sjuttiotalet. Han tog två OS-guld, åtta VM-guld och satte 80 världsrekord. Ett av de mest minnesvärda ögonblicken var när han tog sitt andra OS-guld i Montréal 1976. I sin andra stöt klarade han 255 kg och tog då tillbaka världsrekordet från silvermedaljören Gerd Bonk, DDR.

Aleksejevs sista tävling blev olympiska sommarspelen 1980 i Moskva. Efter ett långt tävlingsuppehåll på grund av skador, missade han alla tre försök på ingångsvikten 185 kg i ryck. Aleksejev blev resultatlös och det osannolika hände att hemmapubliken buade åt nationalhjälten. De bästa resultat han nådde i sin karriär var:
 Ryck: 190 kg
 Stöt: 256 kg (världsrekord)
 Totalt (ryck och stöt) 445 kg (världsrekord)
Officiella grenar t o m 1972:
 Press 236,5 kg (slutligt världsrekord)
 Totalt (press, ryck och stöt) 645 kg (slutligt världsrekord)

År 1981 miste Aleksejev sina sista världsrekord till Vladimir Martjuk (stöt 257,5 kg) och Anatolij Pisarenko (totalt 447,5 kg).

Vasilij Aleksejev var coach för det ryska landslaget i tyngdlyftning mellan 1990 och 1992. Han har belönats med de flesta hedersutmärkelserna inom sovjetisk och rysk idrott. Aleksejev avled den 25 november 2011 på en klinik i Tyskland, där han vårdades för svåra hjärtproblem.

Källor 
Dödsannons - Reuters
 Legenderna, Bra Böcker 1976
 Tidskriften Nya Kraftsport, CeWeförlaget

Noter

Olympiska guldmedaljörer 1972
Olympiska guldmedaljörer 1976
Sovjetiska tyngdlyftare
Världsrekordhållare
Män
Avlidna 2011
Födda 1942
Sovjetiska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1972 från Sovjetunionen
Tävlande i tyngdlyftning vid olympiska sommarspelen 1972
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1976 från Sovjetunionen
Tävlande i tyngdlyftning vid olympiska sommarspelen 1976
Karl-Georg Nyholm

Karl-Georg Nyholm, född 25 januari 1912 i Norrtälje, död 2 november 1991 i Göteborgs Vasa församling, var en svensk zoolog.

Nyholm disputerade 1943 vid Uppsala universitet där han senare var professor i zoologi. Han blev 1974 ledamot av Vetenskapsakademien.

Källor 
Kungl. vetenskapsakademien, Matrikel 1991, ISSN 0302-6558, sid. 72.

Noter 

Svenska professorer i zoologi
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1912
Avlidna 1991
Personer från Norrtälje
Puebla internationella flygplats

Puebla internationella flygplats, egentligen Aeropuerto Internacional de Puebla Hermanos Serdán, är Puebla de los Ángeles internationella flygplats. Flygplatsen ligger i kommunen Huejotzingo 23 kilometer nordväst om den mexikanska staden Puebla.

Den fungerar som en alternativ flygplats till Mexico City och är en del av huvudstadsområdets flygplatsgrupp tillsammans med Licenciado Adolfo López Mateos International Airport (Toluca de Lerdo), General Mariano Matamoros Airport (Cuernavaca) och Aeropuerto Intercontinental de Querétaro (Queretaro).

2008 hade flygplatsen 551 000 passagerare.

Flygbolag och destinationer

Inrikes

Utrikes

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbsida

Flygplatser i Mexiko
Sikinos

Sikinos (grekiska Σίκινος) är en grekisk ö i ögruppen Kykladerna, mitt emellan Ios och Folegandros. Kommunen Dimos Sikinos hade vid folkräkningen 2001 en befolkning på 238 invånare. Den innefattar även den obebodda ön Kardiotissa och några andra obebodda småöar. Dess totala yta är 42 507 km².

Geografi 
Till skillnad från närliggande öar såsom Ios är Sikinos stillsam och tämligen outvecklad. På ön finns två mindre orter, Sikinos (eller Chora) uppe i bergen och Alopronia, som utgör öns hamn. I hamnen finns en handfull tavernor. Stranden vid hamnen är en av två större sandstränder på ön. Flera antika ruiner finns på Sikinos, även om somliga av dem är relativt otillgängliga.

Nästan hela ön täcks av terrasser som en gång användes för ett omfattande jordbruk. Numera brukas bara en handfull, de flesta med statliga bidrag.

Historia 
Sikinos har varit bebodd sedan mykensk tid. Redan geografen Skylax berättade om den antika staden Palaiokastro på öns östra sida, nära Kap Malta (Ακρωτήριο Μάλτα). Förmodligen var ön bebodd redan under förhistorisk tid. En jonisk bosättning har hur som helst kunnat påvisas.

Under antiken var ön på grund av de omfattande vingårdarna och deras kvalitet känd som Oinoe (Οινόη, "vinön"), som Herodotos, Strabon och Ptolemaios kan berätta. Efter en kort persisk ockupation gick Sikinos på 400-talet f.Kr. med i det attiska sjöförbundet, och betalade 1 000 drachma per år i avgift. Öarna kom i början av 200-talet f.Kr. först under ptolemaiernas kontroll, och senare under Makedoniens. Efter de makedonisk-romerska krigen erövrades ön av romarna och gjordes till en förvisningsort. Murrester från offentliga byggnader och tempel vid Agia Marina, söder om Episkopi, tyder på en ny bosättning under hellensk och romersk tid. I slutet av 300-talet e.Kr. kom Sikinos under Bysantinska riket.

Efter att Konstantinopel erövrades under det fjärde korståget hamnade Sikinos år 1204 under en kort period i Republiken Venedigs inflytandesfär. 1207 erövrade Marco Sanudo ön och gjorde den till sin personliga besittning inom hertigdömet Naxos. Först i och med byggandet av Kastro uppstod åter ett samhälle på ön, efter att folk under bysantinsk tid levt spridda på ön. Efter att ha intagits av bysantinerna 1262 hamnade ön i släkten Dacoronas besittning (1307-1464). Därefter övertog den bolognesiska släkten Gozzadini Sikinos fram till 1617. Sedan den erövrats av Khair ad-Din Barbarossa år 1537 var den tributpliktig till Osmanska riket. Med ett fyraårigt avbrott under det rysk-turkiska kriget 1770-1774, då ön var rysk, befann sig ön fram till 1821 under osmansk kontroll. I och med Londonfördraget 1829 blev Sikinos, med de andra Kykladerna, en del av den nya grekiska staten.

Under andra världskriget ockuperades Sikinos först (1941-1943) av italienarna, och efter deras kapitulation av tyskarna (till 1944).

Referenser

Noter

Externa länkar 
Officiell webbplats

Kykladerna
Greklands öar
Öar i Egeiska havet
Jackson Cole

Jackson Cole är en pseudonym för ett antal västernförfattare som skrev för det amerikanska tidningsförlaget Better Publications (senare Standard Magazines). Namnet användes bland annat för författaren bakom romanerna om karaktärerna Walt Slade och Jim Hatfield. De verkliga författarna var Alexander Leslie Scott, Peter B. Germano och Tom Curry.

Författarpseudonymer
Sliven (region)

Sliven (bulgariska: Област Сливен) är en region (oblast) i Bulgarien. Dess största stad och huvudort, Sliven, har givit den dess namn. Regionen har en area på 3 544 km² och 188 433 invånare (2017).

Administrativ indelning 
Den består av följande fyra kommuner:
 Kotel
 Nova Zagora
 Sliven
 Tvarditsa

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Bulgariens oblast
Acetylaceton

Acetylaceton, eller 2,4-pentandion som är det systematiska namnet, är en keton med formeln C5H8O2.

Egenskaper
Acetylaceton i lösning existerar i två tautomera former; som keton och som enol. Jämvikten mellan de två formerna beror i hög grad av lösningsmedlets polaritet (har polära molekyler); I opolära lösningsmedel dominerar enol-formen (K = 42 i cyklohexan) medan keton-formen dominerar i polära lösningsmedel (K = 0,23 i vatten).

Acetylacetonat
Acetylaceton i enol-form kan förlora en proton och bilda en acetylacetonat-jon (som är korresponderande bas till acetylaceton). Acetylacetonat har formeln C5H7O2– och existerar inte i fri form, men kan bilda salter med till exempel natrium och övergångsmetaller. som koppar, mangan, nickel och zink.

Framställning
Industriell framställning av acetylaceton görs genom upphettning av isopropenylacetat (CH3CO2C3H5).

För laboratoriebruk framställs acetylaceton genom att reagera aceton (OC(CH3)2) och ättiksyraanhydrid (O(CH3CO)2) med bortrifluorid som katalysator. Ättiksyra bildas som biprodukt.

Användning
Acetylaceton används för att producera en mängd andra ämnen, framför allt heterocykler. Till exempel bildar hydrazin (N2H4) och acetylaceton pyrazol (C3H4N2) medan urea (CO(NH2)2) och acetylaceton bildar pyrimidin (C4H4N2).

Användningen av acetylaceton som smakämne i livsmedel är sedan 2005 förbjuden inom EU av hälsoskäl.

Se även
Diacetyl
Ättiksyraanhydrid

Källor

Ketoner
Syros

Syros eller Siros (grekiska Σύρος, äldre form Syra) är en grekisk ö i Egeiska havet, tillhörande Kykladerna. Ön har en yta av 84 km² och når en höjd av 442 m ö.h.

Öns namn härleds nämndes skriftligen för första gången i Homers epos Odysséen. Den tycks härstamma från orden sour eller osura som betyder klippigt på gammal feniciska.

Nedanför den på en höjd belägna gamla staden Ano Syros ligger öns huvudort, den viktiga hamnen Ermoupoli. Under första världskriget lät den provisoriska grekiska regeringen i Saloniki 17 december 1916 besätta Syros.

Referenser 

Kykladerna
Greklands öar
Öar i Egeiska havet
Greklands regiondelar
Greklands kommuner