kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Colombiansk mus

Colombiansk mus (Chilomys instans) är ett däggdjur i familjen hamsterartade gnagare och den enda arten i sitt släkte.

Beskrivning 

Djuret liknar en vanlig husmus i utseende. Kroppslängden (huvud och bål) är 8,5 till 10 cm och svanslängden 10 till 13 cm. Den mjuka pälsen har huvudsakligen en grå färg. I ansiktet är den mer svartaktig och vid fötterna samt vid svansen är den mer brunaktig. Hos vissa individer förekommer en ljus eller en mörk strimma på kroppen. Gnagaren skiljer sig från sina nära släktingar i skallens och tändernas konstruktion.

Utbredningsområdet sträcker sig från nordvästra Venezuela över Colombia till Ecuador. Arten lever i molnskogar i bergstrakter mellan 1 100 och 3 400 meter över havet. Troligen vistas den främst på marken och den är möjligen allätare. Den antas vara aktiv på natten.

Colombiansk mus listas av IUCN som livskraftig (LC).

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999 

Hamsterartade gnagare
Däggdjur i neotropiska regionen
Mary Ann (1838)

Mary Ann var ett svenskt mindre segelfartyg byggd och sjösatt 1838. Fartyget genomförde den Första svenska världsomseglingen åren 1839 till 1841 under befäl av kapten Nils Werngren.

Om fartyget
Mary Ann var en liten skonert av typen brigantin  med en deplacementvikt på cirka 193 ton. Fartyget var 21,8 meter lång, 7,1 meter brett och hade ett akterdjup på 3,65 meter. Besättningen utgjordes av 6–10 man.

Fartyget byggdes vid Oscarsvarvet i Luleå och sjösattes den 30 juli 1838. Den 8 augusti godkändes fartyget och registrerades efter kontroll av stadens skeppsmätare Olof Edling. I september skrev kommerskollegiet fribrevet som gav redaren Carl Fredrik Liljevalch rätten att använda Mary Ann som handelsfartyg.

Jungfruresan genomfördes i augusti 1838  mellan Luleå och Stockholm under befäl av kapten L.J. Florén. Florén förde befäl över fartyget fram tills han mönstrade av i Stockholm den 8 juli 1839. Liljevalch och dennes nye affärskompanjon Nils Peter Ringman planerade att fartyget nu skulle användas till varutransporter till Australien med Ringman som kapten. Varor införskaffades men strax före planerad avresa avslöjades Ringman som bedragare och Liljevalch behövde en ny kapten. Valet föll på Werngren som var kapten på Liljevalchs skonert Snäll och just återkommit från en handelsresa till Portugal.

Världsomseglingen
I augusti 1839  lämnade Mary Ann under Werngrens befäl Stockholms hamn men resan var inte planerat som en världsomsegling. Fartyget gick mot England i hopp om att där kunna sälja lasten. Detta misslyckades och Liljevalch uppdrog åt Werngren att åka vidare till Australien.

I december 1839 lämnade Mary Ann England med kurs runt Afrika mot Australien och anlände som första svenska fartyg till Sydney i maj 1840. Werngren lyckades sälja lasten och därefter få ny last, nu till Chile. I Chile fick man sedan en last till England. Hemresan gick runt Kap Horn till Swansea i Wales där man inhandlade ny last till Stockholm. Mary Ann anlände till Stockholm i maj 1841 efter en lång resa jorden runt.

Eftermäle
Fartyget såldes senare till handelsbolaget "Joh. Chr Pauli & Co" i Stockholm. 1856 sålde Pauli i sin tur fartyget till handlaren Carl Johan Pira i Roslagen. År 1868 blev Carl-Erik Eriksson delägare i Mary Ann och fartyget gick i trafik fram till 1877 då hon slopades ur Sjöfartsregistret. Eriksson övertog det slitna fartyget men hon användes inte mer utan sänktes 1878 för att tjäna som vågbrytare. Vraket ligger i Väddö kanal vid Häverö norr om Norrtälje.

År 1989 utkom boken De första världsomseglingarna under svensk flagg skriven av Carl Axel Östberg och den var baserade på Werngrens dagböcker. Den 11 mars 1999 utgavs ett minnesfrimärke över fartyget.

Se även
 Lista över svenska vrak

Referenser

Litteratur

Noter

Externa länkar
 Bild: fartyget Mary Ann
 Bild: fartyget Mary Ann
 Om Mary Ann
 Minnesfrimärke Mary Ann

Svenska segelfartyg
Svenska skonerter
Fartyg byggda i Sverige
Fartyg sjösatta 1838
Skeppsvrak i Sverige
Terre-de-Bas

Terre-de-Bas är en kommun i det franska utomeuropeiska departementet Guadeloupe i Västindien. År  hade kommunen  invånare. Kommunen består av ön Terre-de-Bas och kringliggande småöar. De två största byarna i kommunen är Grande Anse och Petites-Anse.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Terre-de-Bas

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Guadeloupe

Referenser 

Kommuner i Guadeloupe
Terre-de-Haut

Terre-de-Haut är en kommun i det franska utomeuropeiska departementet Guadeloupe i Västindien. År  hade kommunen  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Terre-de-Haut

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Guadeloupe

Referenser 

Kommuner i Guadeloupe
Lars Johan Silfversparre

Lars Johan Silfversparre, född 1700, död 1754, var en svensk hovjägmästare. Silfversparre grundade Orrefors bruk.

Biografi
Lars Johan Silfversparre var yngsta barnet av nio till överstelöjtnanten vid Kalmar regemente Erik Silfversparre, som stupade vid slaget i Poltava, och Elisabeth Ramsvärd. Två av hans äldre bröder stupade också i strid, en samman med fadern i Poltava, när Lars Johan själv var nio år. Lars Johan Silfversparre blev hovjägmästare och var riddare av Svärdsorden, samt skrev sig till Ohs bruk i Småland.

År 1726 fick Silfversparre tillstånd att starta ett järnbruk i Orrefors, en verksamhet som sedermera, efter dennes liv, övergick i glastillverkning.

Silfversparre var gift med sin syssling Beata Printzensköld, en dotter till Johan Printzensköld, och fick med henne tre barn innan hon avled. Han gifte 1738 om sig med Amalia Lilljenberg, dotter till assessorn Daniel Dreffling som adlats och som tillhörde en framstående släkt inom bruksindustrin, som han fick sex barn med.

Källor
 Gabriel Anreps ättartavlor
 http://www.valkommentillorrefors.se/Orrefors_historia.html

Noter

Svenska hovjägmästare
Svenska brukspatroner under 1700-talet
Riddare av Svärdsorden
Glasriket
Lars Johan
Födda 1700
Avlidna 1754
Män
Munka-Ljungby och Tåstarps föreläsningsförening

Munka-Ljungby och Tåstarps föreläsningsförening är en folkbildningsförening i Munka-Ljungby och Tåstarp i Ängelholms kommun. Föreningen grundades år 1913 av bland andra dåvarande rektorn vid Nordvästra Skånes folkhögskola Ernst Larsson. Föreningen anordnar föredrag och föreläsningar i allmänbildande syfte.

Källor
 Munka-Ljungby och Tåstarps föreläsningsförening
 

Föreningar i Sverige
Ängelholms kommun
Anvers

Anvers kan syfta på:

 Anvers (Paris metro) – en tunnelbanestation i Paris
 Anversön – en ö i Antarktis, 
 Joseph d'Anvers (1976–), en fransk kompositör och författare
 Anvers är det franska namnet för den belgiska staden Antwerpen
Svenska nätverket för Europaforskning i statskunskap

Svenska nätverket för Europaforskning i statsvetenskap (SNES) är en organisation som binder samman svensk statsvetenskaplig universitetsforskning med fokus på europeiska frågeställningar.

Nätverkets verksamhet finansieras med hjälp av särskilda medel som avsattes av riksdagen efter förslag i forskningspropositionen hösten 1997. Resurserna används för en gemensam infrastruktur av kurser, konferenser och arbetsmöten.

Nätverket är öppet för forskare, studenter och andra med ett särskilt intresse för Europaforskning.

Källor
Svenska Nätverket för Europaforskning i Statskunskap
Europaperspektiv.se

Organisationer i Sverige
Statsvetenskap
Snapphanens liv och död

Snapphanens liv och död, med undertiteln "En prosaballad", är en historisk roman av Artur Lundkvist, utgiven 1968.

Bakgrund
I förordet berättar Lundkvist om hur han som pojke på en marknad såg en svit tavlor om en snapphanes levnadsöde vilket gjorde starkt intryck på honom. Idén att skriva en bok om snapphanar fanns länge men blev verklighet först på 1960-talet, delvis med USA:s agerande i Vietnamkriget som en aktuell och allegorisk parallell.

Handling
Romanen utspelar sig i slutet av 1670-talet och handlar om bröderna Lars och Jeppe Jörgenssön som blir uttagna som soldater i den svenska armén men flyr och sällar sig de fredlösa snapphanarnas befrielsekamp mot de svenska erövrarna. Den skildrar bland annat de framgångsrika gerillastriderna mot svenskarna, Loshultskuppen och erövringen av Alholma slott.

Källor
Artur Lundkvist, Snapphanens liv och död, Bonniers 1968
Paul Lindblom, Samtiden i ögat. En bok om Artur Lundkvist, Bonniers 1991

Historiska romaner
Svenska romaner
Skönlitteratur 1968
1600-talet i skönlitteratur
Skåne i skönlitteratur
Verk av Artur Lundkvist
United States Bicentennial

United States Bicentennial var en serie firande och temadagar vid 1970-talets mitt, i samband med USA:s 200-årsjubileum som självständig republik. Firandet kulminerade söndagen den 4 juli 1976, på årsdagen för antagandet av USA:s självständighetsförklaring.

Bakgrund
Planerna började då USA:s kongress skapade "American Revolution Bicentennial Commission" den 4 juli 1966.  Först var det tänkt att hålla en utställning i antingen Philadelphia eller Boston.  Efter 6½ års debatt, rekommenderades i stället att inte bara ha ett enda evenemang, och den 11 december 1973 upplöstes kommissionen, och ersattes av "American Revolution Bicentennial Administration" (ARBA), som fick ansvar för arrangerandet av flera lokala evenemang.

Se även
Bicentennial Minutes
Bicentennial Series
Centennial Exposition i Philadelphia, Pennsylvania
Sesquicentennial Exposition i Philadelphia, Pennsylvania

Källor

Fotnoter

Externa länkar

1976 i USA
Politikåret 1976
Sesquicentennial Exposition

Sesqui-Centennial International Exposition hölls 1926 och var en världsutställning i Philadelphia, Pennsylvania där USA firade att 150 år gått sedan USA:s självständighetsförklaring, men också att det var 50 år sedan Centennial Exposition 1876.

Det var 1921 som Philadelphia fick äran att arrangera. De ursprungliga planerna var storskaliga, men fick skäras ned. Löjtnant David C. Collier avgick då, i protest mot budgetnedskärningarna.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

 https://web.archive.org/web/20021206051453/http://www.libertybellmuseum.com/WorldsFair/1926sesqui.htm
  Collection of Photographs from Sesquicentennial Exposition, PhillyHistory.org.
  Collection of artwork Postcards, Brochures, Photographs, related items from Sesquicentennial Exposition

1926 i USA
Konståret 1926
Vetenskapsåret 1926
Kultur i Pennsylvania
Philadelphia under 1900-talet
Världsutställningar
Vetenskap i USA
Herbert Rettig

Carl Herbert Rettig, född 4 februari 1888 i Stockholm, död 3 juli 1962, var en svensk historiker och donator.

Biografi
Herbert Rettig föddes i 1880-talets högreståndskretsar i Stockholm. Han var den äldste av två söner till Hjalmar (1856–1925) och Julia Rettig och sonson till grosshandlaren Robert Rettig (1818–1886). Brodern Nils Rettig (1892–1933) var diplomat. 

Efter studier i bland annat Montpellier i Frankrike blev Herbert Rettig 1909 filosofie kandidat vid Uppsala universitet med ämnena statskunskap, geografi, franska och nordisk och jämförande fornkunskap. År 1916 blev han filosofie doktor i historia i Leipzig på avhandlingen Die Stellung der Regierung und des Reichstages Schwedens zur polnischen Frage. Han studerade även lantbruk och var 1918–1929 lantbrukare på Tuna gård i Tensta, Uppland. Han tillhörde under denna tid Bondeförbundet, var ledamot av dess förtroenderåd och hade flera internationella uppdrag rörande jordbruksfrågor. 

År 1929 förvärvade han Skånelaholms slott, där han placerade sin samling av föremål för ett tilltänkt allmogemuseum. Tillsammans med det ursprungligen av fadern förvärvade Rettigska huset, Villagatan 3, Stockholm, ingick slottet i Herbert Rettigs  donation till Kungliga Vitterhetsakademien 1962.

Rettigska priset
Rettigska priset utdelas av Kungliga Vitterhetsakademien. Det ingick i makarna Rettigs stora donation, och prissumman, som år 2018 var 250 000 kronor, utgår ur Rettigska kulturstiftelsens avkastningsmedel. Priset skall gå till en framstående forskare inom akademiens ansvarsområde och alternerar mellan akademiens båda klasser.

Se även
 Rettigska huset, Stockholm
 Skånelaholms slott, Rosersberg, Sigtuna kommun

Källor
 
 Rettigska priset
 Franzén, Kristina (2006): Familjen Rettig och donationerna till Kungl. Vitterhetsakademien. 
 Rettig, Herbert (1916): Die Stellung der Regierung und des Reichstages Schwedens zur polnischen Frage : April 1634 bis November 1635. Diss. Lpz. Länk i LIBRIS

Noter 

Svenska historiker under 1900-talet
Svenska donatorer
Män
Födda 1888
Avlidna 1962
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Personer från Stockholm
Zuleikha Robinson

Zuleikha Robinson, född 29 juni 1977 i London, är en brittisk skådespelare.

Robinson har en burmesisk-indisk mor och en engelsk far. Hon har studerat drama vid American Academy of Dramatic Arts i Los Angeles.

Hon har spelat i såväl långfilmer och TV-serier som stått på teaterscen. Hon har bland annat setts i TV-serien Lost i rollen som Ilana och i Homeland som Roya Hammad.

Filmografi (i urval)

Källor

Externa länkar 

Brittiska skådespelare under 2000-talet
Levande personer
Kvinnor
Födda 1977
Skådespelare från London
Bergmannstrasse

Bergmannstrasse (tysk stavning: Bergmannstraße) är en 1,3 km lång gata i sydvästra delen av stadsdelen Kreuzberg i Berlin.  Gatan löper från Mehringdamm i väster till Südstern i öster.  Bergmannstrasse, i synnerhet den västra delen mellan Mehringdamm och saluhallen vid Marheinekeplatz, har sedan början av 1990-talet blivit känd som promenad-, bar- och caféstråk i Berlin.  Området omkring gatan och den närbelägna Chamissoplatz är känt för sin välbevarade Gründerzeit-arkitektur, som klarade sig relativt oskadd undan andra världskrigets bombningar.  Området kallas på Berlindialekt Bergmannkiez (se Kiez).

Gatan kallades ursprungligen Weinbergsweg, men döptes 1837 efter Marie Louise Bergmann (1774-1854), som ägde marken som stadsgatan anlades på 1809.

Angränsande gator och platser
Marheinekeplatz
Mehringdamm
Südstern
Zossener Strasse

Källor

Gator i Berlin
Kreuzberg
Rhagomys

Rhagomys är ett släkte i familjen hamsterartade gnagare med två arter som förekommer i Sydamerika.

Arterna är:
 Rhagomys longilingua förekommer i Bolivia och Peru i Anderna, den listas av IUCN som livskraftig (LC).
 Rhagomys rufescens förekommer i östra Brasilien mellan Rio de Janeiro och São Paulo, den listas som nära hotad (NT).

Beskrivning 

Arterna når en kroppslängd (huvud och bål) vid 9,5 cm och har en ungefär lika lång svans. Pälsfärgen är främst smutsig orange. Öronen är små och den femte tån vid bakfoten är förstorade. På grund av kroppsbyggnaden antas att de huvudsakligen lever i träd.

Habitatet utgörs av skogar och odlade områden.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999 

Hamsterartade gnagare
Cricetidae
Georges Catroux

Georges Catroux, född den 29 januari 1877 i Limoges, Haute-Vienne, Frankrike, död den 21 december 1969 i Paris, var en fransk armégeneral och politiker.

Biografi
Catroux var son till en karriärofficer som stigit i graderna och fick sin utbildning vid Prytanée National Militaire och vid École Spéciale Militaire de Saint-Cyr 1896.

Under de första åren av sin framstående militära karriär flyttade han från Franska Algeriet (där han träffade Charles de Foucauld och sedan Lyautey) till Indokina. År 1915 blev han som bataljonschef tagen till fånga av tyskarna. Under tiden i fångenskap träffade han Charles de Gaulle, som då var kapten.

Efter första världskriget blev han medlen av den franska militärstyrkan i Arabien och tjänstgjorde därefter i Marocko, Algeriet och Levanten.

I juli 1939 utsågs Catroux till generalguvernör i franska Indokina och tog i augusti, en månad före andra världskrigets utbrott, över posten från en civil tjänsteman. Men efter de första avtalen med Japan i juli 1940, och därpå följande oenighet med den nya Vichy-regeringen, tvingades Catroux lämna över sin post till amiral Jean Decoux.

Catroux valde då att övergå till de Gaulle, som då var ledare för den fria franska rörelsen, och har var då som femstjärnig general den högst rankade officer som gick över från den franska armén.

Åren 1941–43 var Catroux överbefälhavare för de fria franska styrkorna och de Gaulle utsåg honom till kommissarie för Levanten 1941 och senare till generalguvernör i Algeriet 1943–44. Han blev minister för Nordafrika i de Gaulles första regering från september 1944 till oktober 1945 och sedan ambassadör i Sovjetunionen 1945–48.

Efter oroligheter i Marocko 1955 förhandlade Catroux om återinsättande av sultanen Mohammed V. Han var också ordförande i den kommission som utredde omständigheterna kring det franska nederlaget vid Dien Bien Phu i Indokina, samt domare i militärdomstolen som ransakade de generaler som försökt ta makten i Algeriet 1961.

Källor

Bra Böckers lexikon, 1973

Noter

Födda 1877
Avlidna 1969
Män
Franska politiker
Franska generaler
Personer från Limoges
Storkorset av första klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Fuencarral-El Pardo

Fuencarral-El Pardo är ett distrikt i staden Madrid i Spanien. Ytan uppgår till 237,81 km2 och befolkningen uppgår till 220085 personer.
Området delas in i åtta barrios: El Pardo, Fuentelarreina, Peñagrande, Pilar, La Paz, Valverde, Mirasierra och El Goloso.

Distriktet är det största till ytan, men inte det mest befolkade. I området ligger naturskyddsområdet Monte de El Pardo, och de bebyggda områdena representerar mindre än 50% av distriktet.

Ursprung 
Området för distriktet Fuencarral-El Pardo härrör från den gamla staden Fuencarral och de kungliga ägorna El Pardo, båda kommunerna inkorporerades med Madrid 1949.

Förutom de gamla stadskärnorna för båda dessa kommuner, vilket var basen då de nuvarande barrios El Pardo och Valverde bildades, blev de nu bebyggda områdena utbyggda etappvis efter  1950 tills det ena växte ihop de andra.

Vid reformen 1970 bildades distriktet Fuencarral-El Pardo, som bibehölls 1987 och fram till nu. Vid den tidigare indelningen (1950), kallades det Fuencarral a secas, och var ett distrikt med mycket låg befolkningstäthet.

För närvarande är det bara El Pardo bland bostadsområdena som ligger skilt från Madrids mer centrala delar, och utanför stadsområdet ligger också den militära anläggningen El Goloso och universitetsområdet Cantoblanco.

Undervisningsväsen 
I distriktet Fuencarral-El Pardo finns det 42 barndaghem (9 allmänna och 33 privata), 21 kommunala skolor för låg- och mellanstadiet, 10 gymnasieskolor (educación secundaria), 15 privata skolor (med eller utan concierto) och ett utländskt undervisningscenter.

I området ligger campus Cantoblanco som hör till Universidad Autónoma de Madrid och  Universidad Pontificia Comillas.

Bibliotek 
I distriktet finns tre bibliotek: Biblioteca pública Rafael Alberti, en modern byggnad i betong som invigdes 2000 och drivs av Comunidad Autónoma de Madrid, Biblioteca Pública Municipal La Vaguada, som drivs av Ayuntamiento de Madrid och Biblioteca de Caja Madrid, som drivs av Obra Social Caja Madrid.

Transporter

Pendeltågslinjerna Cercanías Madrid 
Följande järnvägsstationer för pendeltågslinjerna är (C-3, C-4, C-7 och C-8:
 Ramón y Cajal (Valverde)
 Pitis (Fuentelarreyna)
 Fuencarral (Valverde)
 Cantoblanco Universidad (El Goloso)
 El Goloso (El Goloso)

Metro de Madrid 
De metro-linjer (tunnelbanelinjer) som går genom området är:
 : betjänar los barrios Peñagrande och Mirasierra med stationerna Peñagrande, Avenida de la Ilustración, Lacoma och Pitis.
 : betjänar Mirasierra och Barrio del Pilar med stationerna Barrio del Pilar, Herrera Oria och Mirasierra.
 : betjänar los barrios La Paz och Valverde med stationerna Begoña, Fuencarral, Tres Olivos, Montecarmelo, Las Tablas och Ronda de la Comunicación.

Bussar 
Ett stort antal busslinjer går inom området och ger även förbindelser med intilliggande områden.

Se även 
 Distrikt i Madrid
 Cuatro Torres Business Area

Källor

Referenser

Externa länkar 
 Fuencarral-El Pardo

 Ortofoto de Fuencarral y mapas del distrito y sus barrios, mostrando a su vez las secciones censales

Distrikt i Madrid
Skumtimmen

För filmen som bygger på boken, se Skumtimmen (film)

Skumtimmen är en debutroman av författaren Johan Theorin, utgiven 2007.

Boken filmatiserades 2013 i regi av Daniel Alfredson och med Lena Endre i rollen som Julia, Tord Peterson som Gerlof och Johan Sundberg som Jens. Filmen hade premiär den 27 september 2013.

Handling
En liten pojke försvinner spårlöst på Öland en dimmig sensommardag under ett tidigt 1970-tal. Polisen och frivilliga letar i flera dagar. 20 år senare får hans mor Julia telefonsamtal av sin pappa, sjökapten Gerlof Davidsson som ber henne komma till Öland. Han vill ha hjälp med dottersonens försvinnande. Julia tar sig tillbaka till Öland, och jakten börjar. Hon får då höra om mytomspunne ölänningen, Nils Kant, som satte bygden i skräck. Fastän han dog långt före Julias pojke, sägs det att han vandrar på det öländska alvaret i skymningen.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Webbkällor 
Skumtimmen, läst 2 oktober 2012

Skönlitteratur 2007
Svenskspråkig skönlitteratur
Öland i skönlitteratur
Svenska debutromaner
Paolo Toschi

Paolo Toschi kan syfta på:

 Paolo Toschi (1788-1854), italiensk grafiker, målare och arkitekt
 Paolo Toschi (1893-1974), italiensk folklorist, filolog och litteraturhistoriker
Grådö skans

Grådö skans eller Grådönäset var en befäst gård på en udde nära Grådö i Hedemora kommun i Dalarnas län. Den låg där Dalälven och Badelundaåsen korsades och bildade därför en strategiskt viktig punkt för resor till och från Dalarna. Gården uppfördes i mitten av 1300-talet, men brann ned och återuppfördes i senare delen av samma århundrade. Byggnadsrester från båda dessa faser återfanns vid utgrävningarna, där man bland annat upptäckte att husen var lerklinade, något som var ovanligt i denna del av Sverige under medeltiden. Följden av detta var att gården på håll såg ut som en borg av sten. Skansen bestod av tre platåer med vallgravar emellan, upp till sju meter djupa. Bostadsdelen låg på den sydöstra platån, förråden på den nordvästra och stall samt smedja på den östra platån. Gården var sannolikt en kungsgård och skatt, i form av järn, samlades in på platsen.

Väldigt lite är känt om trakten kring denna tid, men i Raven van Barnekows räkenskaper för Nyköpings fögderi nämns en strid i Dalarna 1366. Detta är ett indicium som skulle kunna förklara den första branden och att den andra uppbyggnaden av gården var mer militärt präglad än den första. Borgen brändes ner en andra gång i slutet av 1300-talet, troligen i samband med striderna mellan Drottning Margareta och Albrekt av Mecklenburg. Vid denna tid grundades också Borganäs i Borlänge, och även Hedemora började växa som samhälle och marknadsplats.

Platsen genomgick en arkeologisk undersökning 1965 av personal från Dalarnas museum och en 1968–1969 av Riksantikvarieämbetet. Den första utgrävningen planerades och utfördes i samband med anläggandet av riksväg 70. Vägsträckningen över näset var redan fastslagen och påbörjad och riksvägen skär genom borgens östra del. Arkeologerna hade på 1960-talet begränsad erfarenhet av medeltida befästningar och man blev förvånad över hur mycket man hittade vid utgrävningarna.

Bildgalleri

Se även 
Skans

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Byggnader och anläggningar i Hedemora kommun
Hedemora kommuns historia
Befästningar i Sverige
Skansar i Sverige
Medeltida byggnader
Borg- och slottsruiner i Dalarna
Paolo Toschi (konstnär)

Paolo Toschi, född den 7 juni 1788 i Parma, död där den 30 juli 1854, var en italiensk kopparstickare.
 
Toschi studerade i Paris under Bervic och blev först bemärkt genom ett stick efter Henrik IV:s intåg i Paris av Gérard. Av hans arbeten kan vidare nämnas Kristus bär sitt kors och Madonna della Tenola, båda efter Rafael. an blev professor i kopparstickskonst och direktör för konstakademien i Parma 1837, vid vilken tid han i koppar stack Kristi nedtagande från korset efter Daniele da Volterra. Han utförde i stick även porträtt av framstående samtida samt av äldre tiders stormän (Macchiavelli, Alfieri med flera).

Källor 

 

Födda 1788
Avlidna 1854 

Italienska grafiker
Personer i Italien under 1800-talet
Personer från Parma
Män