kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Riksbankshuset, Stockholm

För Riksbankens historiska byggnader i Stockholm se Norra Bankohuset och Södra Bankohuset

Riksbankshuset är Sveriges riksbanks huvudbyggnad, belägen i kvarteret Skansen vid Brunkebergstorg 11 i Stockholms city. Byggnaden är blåmärkt av Stadsmuseet i Stockholm vilket innebär "att bebyggelsen bedöms ha synnerligen höga kulturhistoriska värden".

Historik

I samband med ombyggnad och utvidgning av Riksdagshuset på Helgeandsholmen åren 1971–1983 lämnade Riksbanken sina gamla lokaler där, eftersom dessa skulle bli en del av det utvidgade Riksdagshuset och ge plats åt den nybyggda plenisalen. 1976 hade en ny byggnad uppförts bakom Kulturhuset, med entré mot Brunkebergstorg. Byggnaden är ritad av arkitekt Peter Celsing och hans medarbetare Jan Henriksson. Den nya byggnaden är uppförd på samma tomt, fastigheten Skansen 20, där tidigare byggnaden Brunkebergs hotell låg. Handelshögskolan i Stockholm låg i Brunkebergs hotell från sitt grundande 1909 till 1926 då skolan flyttade till en nyuppförd byggnad på Sveavägen 65.

Byggnaden invigdes den 8 april 1976.

Arkitektur
Byggnadens fasader och interiörens detaljer har utformats konsekvent med kvadraten som utgångspunkt. Enligt arkitekturhistorikern Fredric Bedoire skulle det yttre  återspegla "gediget allvar och tyngd" medan det inre "skönhet och komfort". Fasaden mot norr är sammanbyggd med Kulturhuset och de mot öster, väster och söder kläddes med plattor av spjälkad skånsk diabas från Hägghult i Lönsboda, där alla stenblock är olika och den levande klovytan ger huset karaktär. 

Mot det strama yttre står husets interiör som är lätt och luftig och skapades i samarbete med bland andra Olle Nyman. Bankens sammanträdes- och representationslokaler samt personalrum gestaltades med paneler i björk och mattor i milda gultoner. Motionslokalen på takvåningen kröns av ett välvt och veckat tak i glas och koppar. På innergårdens fortsätter takvåningens veckade fasad. Keramiska, konstnärliga arbeten har bland annat utförts av Karin Björquist.

Riksbanksbyggnaden räknas till de mest påkostade, men också konstnärligt mest genomarbetade, verken i modern svensk arkitektur. Fastigheten klassades år 2007 genom Stadsmuseets Norrmalmsinventering som en av de mest värdefulla fastigheterna på Norrmalm, och byggnaden var en av fjorton fastigheter uppförde 1960-1989 som gavs en blåmärkning vilket innebär att den bedöms ha "synnerligen höga kulturhistoriska värden".

Se även
 Södra Bankohuset
 Norra Bankohuset
 Gamla Riksbanken på Helgeandsholmen

Källor

RAÄ:s bebyggelseregister:  SKANSEN 20 - husnr 1

Noter

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Norrmalm
Peter Celsing
Bankbyggnader i Sverige
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Fryxellska skolan

Fryxellska skolan (tidigare Westerås elementarläroverk för flickor) är en svensk fristående grundskola i Västerås invigd 1902. Skolan har en musikinriktning och en dansinriktning för årskurs 4–9.

Cirka 840 elever går på skolan.

Historia
Cecilia Fryxell startade 1 oktober 1852 en flickskola på Karlslunds herrgård som 1858 flyttade in till Västerås samtidigt som den togs över av Fryxells elev Natalia Andersson. Höstterminen 1888 bildades Västerås högre Elementarläroverk för flickor genom sammanslagning av flickskolan och Westerås Elementarläroverk för flickor, grundad 1866 och vanligen benämnd Hvasserska skolan efter en av sina stiftare, läroverksadjunkt Adalrik Hvasser,

Skolan fick rätt att utfärda avgångsbetyg med normalskolekompetens 8 september 1908. Fram till 1921 var de förberedande klasserna öppna även för pojkar, från 1931 avvecklades så den åttonde klassen och 1939 kommunaliserades skolan och fick namnet kommunala flickskolan. 
1948 startade en realskolelinje som sedan avvecklades 1961.

1958 påbörjades en ombildning av flickskolan till Fryxellska skolan som hade musikutbildningen från början av 1960-talet och en kommunalt gymnasium från 1962. Flickskolan var helt avvecklad efter läsåret 1965/66. Realexamen gavs mellan 1951 och 1961 och Studentexamen från 1965 till 1968. 

Skolbyggnaden från 1902 ritades av arkitekt Erik Hahr och 1904 togs ett eget gymnastikhus i bruk.
Långt senare tillkom dansklasserna och på tidigt 2010-tal beslutades det att närområdesklasserna skulle avveckla.

Referenser

Externa länkar 
 
 SchoolSoft

Friskolor i Sverige
Grundskolor i Sverige
Utbildningsinstitutioner bildade 1888
Byggnader och anläggningar i Västerås
Musikutbildning i Sverige
Musik i Västerås
Flickskolor i Sverige
Västerås historia
läroverk och realskolor i Sverige
Dansskolor i Sverige
Ludvig Åberg

Ludvig Åberg, född 1 oktober 1870 i Husaby församling, Skaraborgs län, död 21 april 1958 i Säffle, var en svensk fotograf. Åren 1890-1957 ägde han en egen fotoateljé i Säffle. Under dessa år hann Åberg med 35.000 uppdrag i ateljén och har på så vis satt djupa spår, givetvis i Säfflebygdens historia, men även för fotokonstens vidare utveckling.

Biografi
Ludvig Åberg föddes som äldste son till statdrängen Anders Johan Svensson (f.1841) och dennes hustru Anna Maria Eriksdotter Åberg (f.1842). I januari 1876 avled fadern, likaså brodern Johan Arvid endast ett år gammal. Ludvig flyttade tillsammans med sin mamma till Loftarebacken i Husaby för att senare flytta till Lidköping där han tillbringade sina ungdomsår och fick sin utbildning. Ludvig visade redan tidigt konstnärliga talanger och det var främst hans kunskaper och intresse för teckning som ledde honom in till fotografyrket. 

Han flyttade till Säffle, Värmland i november 1890 där han så småningom skulle öppna en egen fotoateljé vid Perssons gränd. Inledningsvis hyrde han lokalen av urmakare Anders Persson. Perssons båda döttrar hade även de ett stort fotografintresse, då de båda bedrivit ateljé i lokalen sedan 1884. När de båda senare gifte sig stod lokalen helt ledig för Åberg. Han var inte bara en omåttligt populär fotograf i Säffle, utan även i hela Värmland. Största delen av alla fotografier tagna runt omkring i Säffle med omnejd mellan 1892 och 1957 tillskrivs Ludvig Åberg.

Referenser

Externa länkar
Fakta om Ludvig Åberg

Svenska fotografer
Svenska illustratörer
Personer från Husaby socken
Födda 1870
Avlidna 1958
Män
Pachinko

är ett japanskt automatspel som liknar flipperspel och förekommer i Japan och Taiwan. I en pachinkoautomat köper spelaren ett hundratal stålkulor, som matas in i apparaten, och som antingen går förlorade eller ger flera kulor i vinst.

Spelaren kan lösa in kulorna mot varor, exempelvis mat, pennor, cigarettändare och liknande, men även dyrare saker som elektronik och cyklar förekommer. Japansk och taiwanesisk lag förbjuder pengar som vinst, men ofta finns en affär i närheten där man kan byta sina vinster mot pengar.

Referenser

Spelautomater
Japans samhälle
Peter Lindmark (regissör)

Peter Wilhelm Lindmark, född 28 januari 1967 i Matteus församling i Stockholm, är en svensk regissör, manusförfattare och producent. Han är mest känd för att ha skapat filmen Rånarna.

Filmografi

Regi 

 (Andrateam)

 (Andrateam)

 (Andrateam)
 (Assisterande)

Manus

Producent

Referenser

Externa länkar 

Svenska filmregissörer
Svenska manusförfattare
Regissörer från Stockholm
Manusförfattare från Stockholm
Födda 1967
Levande personer
Män
Svenska TV-regissörer
Svenska filmproducenter
John Winter

Nation:  Australien

John Winter, född 12 mars  1924, död 5 december 2007, V ar en australisk höjdhoppare.

Winters talang för höjdhopp upptäcktes då han som femtonåring 1940 klarade höjden 1,85. Karriären fick därefter ett (ofrivilligt) uppehåll, då han tjänstgjorde vid Royal Australian Air Force i England under andra världskriget. När han återvände till Australien igen efter krigsslutet, återupptog han sitt tävlande och vann de australiska mästerskapen både 1947 och 1948.

Winters absolut främsta merit kom senare under 1948, när han blev olympisk mästare. Han gick segrande ur höjdtävlingen under OS 1948 i London med ett hopp på 1,98. Tävlingen drog kraftigt ut på tiden då den gick under dåliga väderförhållanden med mycket regn. Fem hoppare klarade 1,95, men på 1,98 rev samtliga kvarvarande deltagare ut sig, bortsett från Winter, som klarade höjden övertygande. Ironiskt nog var det flera andra hoppare som vid tidigare tillfällen hoppat betydligt högre. Bjørn Paulson från Norge tog silvermedaljen, medan amerikanen George Stanich kom på tredje plats. Höjden 1,98 kan i skenet av det dåvarande världsrekordet på 2,11 te sig ganska medelmåttig. Förklaringen till att resultatnivån inte var bättre står nog dels att finna i väderförhållandena, dels i det nyligt avslutade världskriget.

Efter spelen i London stannade Winter i England, något som gjorde att han ej deltog i de australiska mästerskapen 1949. Året efter återvände han dock till sitt hemland och återtog den nationella titeln. Detta kvalificerade honom till Samväldesspelen i Auckland senare samma år. I Nya Zeelands största stad inkasserade han sin karriärs näst största viktoria, då han hoppade hem guldmedaljen på höjden 1,98 - för övrigt samma höjd som gett honom OS-guldet två år tidigare. Kort tid efter detta drog Winter sig tillbaka från tävlandet, 26 år gammal.

Winters personliga rekord stannade på 2,00 (1948). Det påstås dock att han skall ha hoppat högre på träning.

Winter arbetade i det civila som bankir vid tiden för sin OS-triumf. Hans OS-guld är fortfarande den enda australiska guldmedaljen i höjdhopp.

Australiska höjdhoppare
Olympiska guldmedaljörer 1948
Födda 1924
Avlidna 2007
Män
Australiska olympiska guldmedaljörer
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1948
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1948 från Australien
Australiska idrottare under 1900-talet
Lucia Filippini

Lucia Filippini, född 13 januari 1672 i Corneto, Toscana, Italien, död 25 mars 1732 i Montefiascone, Lazio, Italien, var en italiensk jungfru och ordensgrundare. Lucia Filippini vördas som helgon inom Romersk-katolska kyrkan. Hennes minnesdag firas den 25 mars.

Biografi
Vid 20 års ålder grundade Lucia Filippini tillsammans med väninnan Rosa Venerini och kardinalen Marcantonio Barbarigo ett ordenssällskap med unga flickors kristna uppfostran som uppgift. Sällskapet tog namnet Maestre Pie (italienska ”fromma lärarinnor”). Lucia utsågs 1704 till generalföreståndarinna. Efter hennes död 1732 kallade sällskapet sig för Maestre Pie Filippini, och 1760 godkände påven Clemens XIII dess ordensstadgar.

Lucia Filippini helgonförklarades 1930 och har fått sitt sista vilorum i katedralen i Montefiascone.

Källor
 The Book of Saints: A Dictionary of Servants of God. 6th ed. London: Cassell 1994.

Externa länkar
 Pontificio Istituto Maestre Pie Filippini

Födda 1672
Avlidna 1732
Kvinnor
Grundare av katolska ordnar, sällskap och institut
Italienska helgon
Carl-Henrik af Klercker

Carl-Henrik Nathanael af Klercker, född 22 april 1903 i Hedvig Eleonora församling, Stockholm, död 30 augusti 1986 i Saltsjöbadens församling, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör.

Biografi 
Efter studentexamen 1922 utexaminerades af Klercker från Kungliga Tekniska högskolan 1927. Han blev ingenjör vid Stockholms stads gatukontor 1927, gatudirektörsassistent 1936, arbetschef där 1945, förste ingenjör vid Stockholms stads stadsbyggnadskontor och chef för dess trafikbyrå 1950, även ledamot av Nedre Norrmalmsdelegationens arbetsutskott från 1951, och slutligen överingenjör vid trafikbyrån från 1961. Han var därigenom en av de ledande experterna bakom genomförandet av Norrmalmsregleringen i Stockholm under efterkrigstiden.

Efter reservofficersexamen 1924 blev af Klercker löjtnant i Väg- och vattenbyggnadskåren 1931, kapten 1938 och major 1951. Han var ledamot av Svenska väg- och vattenbyggares riksförbunds (SVR) permanenta stadsplanekommitté 1947, Ingenjörsvetenskapsakademiens transportforskningskommissions väg- och fordonskommitté 1949, generalplaneberedningens arbetsutskott 1951 och trafikkommittén vid International Federation for Housing and Town Planning i Wien 1960. Han var ordförande i kommunalnämnden i Saltsjöbadens köping 1951–54 och vice ordförande i kommunalfullmäktige i Saltsjöbadens köping 1959. Han var ständig ledamot av Svenska Teknologföreningen och medlem av bland annat Svenska kommunaltekniska föreningen. af Klercker är begravd på Skogsö kyrkogård.

Källor

 af Klercker, Carl Henrik Nathanael på SvenskaGravar.se

Noter

Bibliografi (urval)
Det framtida Stockholm i bilismens tecken, i Samfundet Sankt Eriks årsbok 1956

Officerare i Väg- och vattenbyggnadskåren
Kommunaltekniker i Stockholm
Ingenjörer från Stockholm
Carl
Gravsatta på Skogsö kyrkogård
Födda 1903
Avlidna 1986
Män
Tarhonya

Tarhonya är en ungersk pastasort som liknar storkorning couscous. Det används bland annat som tillbehör till den ungerska rätten Lecsó.Tarhonya nämns redan i handskrivna ungerska kokböcker från 1780-talet.

Tarhonya består av vatten, vetemjöl och ägg. Dess korn-form gör man för hand eller så skär man den i bitar, sen låter man pastan torka. När man tillagar Tarhonya steker man och kokar innan den används i en annan maträtt. I Ungern steks Tarhonya i smör eller ister innan den kokas.

Externa länkar

Pasta
Mat och dryck i Ungern
Distance measuring equipment

Distance measuring equipment (DME) är en utrustning för avståndsmätning från flygplan.

I flygplanet finns en utrustning som kontinuerligt skickar frågepulser (interrogator) till en markstation (transponder) som då svarar på dessa pulser. 
Genom att mäta tiden som frågepulsen tar att komma från och tillbaka till flygplanet och sedan halvera denna tid får man avståndet till markstationen. Frågepulsen går med ljushastigheten, 300 000 km/s eller 300 m/µs, så avståndet mellan flygplan och markstation förändras med 150 m för varje µs (vid kurs rakt mot alternativt rakt från DME-utrustningen på marken). 
Genom att varje flygplan ”känner igen” sin egen frågepuls kan markutrustningen svara upp till 100 flygplan samtidigt. Skulle det finnas fler flygplan som frågar kommer markstationen att minska på känsligheten och de flygplan som då befinner sig längst bort kommer att tappa sina svar.

DME blev 1959 godkänt som ett navigationssystem av ICAO. DME utrustningen sänder i frekvensområdet 962-1213 MHz.

För att flygplanet skall kunna få både avstånd och riktning till en punkt på marken samlokaliserar man ofta en DME med en VOR. Piloten behöver bara ställa in VOR frekvensen, DME frekvensen ställs in automatiskt.

Ett annat sätt att använda DME-utrustningar är som positioneringshjälpmedel, med hjälp av flera markstationer utplacerade över ett stort område. Flygplanet måste då ha minst tre stycken interrogatorer, som då mäter avståndet till de inställda markstationerna. Utrustningen ombord på flygplanet räknar ut positionen genom att mäta hur lång tid det tar för varje station att svara på de utsända frågepulserna. Systemet kallas RNAV och ger en noggrannhet på ett hundratal meter. 
DME kommer att finnas kvar i många år till som det enda markbaserade alternativet till satellitbaserade navigationssystem som till exempel GPS.

Flygnavigering
Messier 36

Messier 36 (M36) eller katalogiserad som NGC 1960, är en öppen stjärnhop i stjärnbilden Kusken. Den upptäcktes av Giovanni Battista Hodierna före 1654, som beskrev den som en nebulös fläck. Hopen upptäcktes självständigt av Guillaume Le Gentil 1749, sedan observerade Charles Messier den 1764 och lade till den i sin katalog.

Egenskaper
Messier 36 befinner sig ungefär 4 340 ljusår (1 330 pc) bort från jorden och är omkring 14 ljusår i diameter. Messier 36 påminner mycket om stjärnhopen Plejaderna och om båda skulle befinna sig på samma avstånd från jorden skulle Messier 36 ha samma skenbara magnitud.

Denna stjärnhop har en vinkeldiameter på 10 bågminuter och en kärnradie på 3,2 bågminuter. Den har en massa på ungefär 746 solmassor och en linjär tidvattenradie på 10,6 ± 1,6 parsec (34,6 ± 5,2 ljusår). Baserat på fotometri har åldern på stjärnhopen uppskattats av Wu et al. (2009) till 25,1 miljoner år och 26,3+3,2
−5,2 av Bell et al. (2013). Luminositeten hos de stjärnor som ännu inte har förbrukat dess litium tyder på en ålder av 22 ± 4 miljoner år, i god enighet med dessa äldre uppskattningar. 

Messier 36 innehåller tio stjärnor med en styrka av magnitud minst 10, och 178 stycken ner till magnitud 14. 38 ingående stjärnor visar överskott av infraröd strålning, med en som är särskilt hög. Det finns en förmodad variabel stjärna av spektraltyp B, av 9:e magnituden.

Karta

Referenser

Noter

Externa länkar 

Öppna stjärnhopar
Stjärnbilden Kusken
36
1960
71
M36

M36 kan syfta på:

 Messier 36 – en stjärnhop i stjärnbilden Kusken
 M36 Jackson – en amerikansk pansarvärnskanonvagn
 M36 – en motorväg i Ryssland, se Motorvägar i Ryssland
Gustav Pontus Bagge

Gustav Pontus Bagge, född 31 juli 1839 i Linköping, död 31 december 1915 i Viarmes utanför Paris, var en svensk militär, kartograf och konstnär, verksam i Frankrike.

Han var son till kaptenen Jacob Pontus Bagge och Sophia Margareta Constance Westfelt samt gift första gången 1866 med Anna Sophia Trapp och andra gången 1873 med Jeanne Du Wochel.

Bagge som var löjtnant vid Andra livgardet och ledare för Krigsskolans topografiska övningar ägnade sig under sina ledigheter från det militära med museiarbete och konstnärlig verksamhet bland annat tjänstgjorde han som biträdande amanuens vid Kungliga livrustkammaren. Vid fransk-tyska krigets utbrott 1870 tog han avsked från Svenska armén för att ansluta sig till Franska armén i fransk-tyska kriget. Han utnämndes till capitaine du génie och belönades med hederslegionen. Han var en av de få svenskar som stannade kvar i Paris under kommunens skräckdagar och de skisser och anteckningar han då utförde har ett stort historiskt värde. Efter kriget anställdes han vid förlagsfirman Hachette & C:ie i Paris där han arbetade i 30 års tid med geografisk och topografisk kartframställning och bidrog väsentligt till att lyfta Frankrikes kartväsen. Det franska topografiska sällskapet tilldelade honom sin stora guldmedalj 1911. Han medverkade i en konstutställning i Göteborg 1886. Bland hans offentliga arbeten märks ett porträtt från 1860 av Livgardets officerskår på Göta livgarde. Bagge är representerad vid Nationalmuseum med ett färglitografi.

Källor 
Svenskt konstnärslexikon del I sid 110, Allhems Förlag, Malmö.

Noter 

 

Svenska målare under 1800-talet
Svenska målare under 1900-talet
Svenska tecknare under 1800-talet
Svenska militärer under 1800-talet
Franska militärer under 1800-talet
Franska kartografer
Mottagare av Hederslegionen
Representerade vid Nationalmuseum
Militärer från Linköping
Konstnärer från Linköping
Svenskar i Frankrike
Födda 1839
Avlidna 1915
Män
Ugglan
Karolinsk stil

Karolinsk stil är en genre inom svensk arkitektur, men även inom måleri och inredning.

Den karolinska stilen som användes 1654–1718 var samtida med hög- och senbarocken. Många ståtliga slott och herrgårdar byggdes under den här tiden, och som motvikt utvecklades den karolinska arkitekturen som mer harmonierade med svensk natur och klimat.

Byggnaderna är karakteristiska med valmat säteritak, fasaderna är strama och pelare användes också, särskilt på större byggnader, vilka också ofta hade en ståtlig gavelfront. Stilen användes även för mindre byggnader. Särskilt kan man se skillnader i storlek om man jämför gamla militärboställen, där översten ståtade med största karolinska byggnaden, medan kaptenen fick hålla sig med en mindre byggnad.

Malingsbo herrgård i Dalarna är ett vackert exempel på en mindre karolinerherrgård. (övre bild)

Harpsund i Södermanland används av statsministern och regeringen som rekreationsbostad. Byggnaden är ett praktexempel på en större karolinerbyggnad. Dock byggdes Harpsund om i karolinsk stil i början av 1900-talet. (nedre bild)

Källor

Arkitekturhistoria
Messier 47

Messier 47 (M47) även känd som NGC 2422, är en öppen stjärnhop i stjärnbilden Akterskeppet. Stjärnhopen upptäcktes 1664 av Giovanni Battista Hodierna och oberoende av Charles Messier 1771. På grund av hans felnotering har den senare upptäckts på nytt under den nuvarande benämningen NGC 2422.

Det finns ingen stjärnhop på den position som Messier angav, som han uttryckte som dess rektascension och deklination med avseende på stjärnan 2 Puppis. Om tecknen (+ och −) han skrev emellertid byts ut matchar positionen. Fram tills denna överensstämmelse hittades ansågs M47 vara ett förlorat Messierobjekt. Denna identifiering som samma objekt kom först 1959 med en förklaring av den kanadensiska astronomen T. F. Morris.

Egenskaper
Messier 47 befinner sig ca 1 600 ljusår från solen och är ca 78 miljoner år gammal. De ingående stjärnorna har uppmätts ner till ungefär röda dvärgar med skenbar magnitud 19. Det finns omkring 500, och den ljusaste är HD 60855, en Be-stjärna av magnitud 5,7. Stjärnhopen domineras av heta stjärnor i huvudserien av spektralklass B och jättestjärnor, men en märkbar färgkontrast kommer från dess ljusaste röda jättar. Hopen ligger omkring en grad från Messier 46, som är mycket äldre och befinner sig mycket längre bort.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Messier 47, SEDS Messier pages
 Messier 47 Amateur Image - Waid Observatory

M47
M47
047
2422
493-SC7
Collinderobjekt
M47
Orionarmen
M47

M47 kan syfta på

 Messier 47 - en öppen stjärnhop i stjärnbilden Akterskeppet även känd som NGC 2422
 M47 Patton - en vidareutveckling av den amerikanska stridsvagnen M46 Patton
Mikael Herrström

Mikael Herrström,  född 12 augusti 1965, är en svensk musikproducent, ljudtekniker och sångare.

Herrström har arbetat med artister som Popsicle, Thåström, Christian Kjellvander, Fatboy, Ane Brun, Stefan Sundström, Ossler, Jerry Williams, Hederos & Hellberg, Amanda Ginsburg, Kristofer Åström med flera.

Han debuterade som sångare och låtskrivare i gruppen Fire Engines 1986 och har efter det givit ut fyra album i eget namn.

Diskografi

Solo 
2020: Vädret (Himmelska)
2015: A No Family Affair (comsat angel)
2007: The Second Waltz (comsat angel/V2)
2000: Ultra Simple Comfort (comsat angel/MNW)

Grupper
2004: The bukks - Rockets Ahead (Dust music)
1993: Bloom - Everyday Must Die (Atlantis grammofon)
1989: Fire Engines - Fire Engines (Mistlur)

Produktioner i urval
2023: Christian Kjellvander - Hold Your Love Still [prod, mix, eng)
2022: Lars Bygdén - One Last Time for Love [mix, eng]
2021: Hederos & Hellberg - Tillsammans mot ljuset [prod, mix, eng]
2020: Amanda Ginsburg - I det lilla händer de mesta [mix, eng]
2019: The Sandmen - Himmelstormer [prod, mix, eng]
2018: 1900 - Fältinspelningar [mix]
2017: Candlemass - Single [eng]
2016: Tonje Unstad  - Svermere [prod, mix, eng]
2015: The Vanjas - No Tomorrow Boy/Push It [prod, mix]
2014: Mattias Hellberg - In Egolectric Harmony [mix, eng]
2013: Ossler - Stas [co prod, mix, eng] 
2012: Gittansånger  [co prod, mix, eng] 
2011:  Jerry Williams - Alright [prod, mix 
2010: Fatboy - Overdrive [prod, eng] (Family Tree)
2009: Lars Bygdén - Family Feelings [prod, mix, eng] 
2009: Ane Brun - Live at Stockholm Concert Hall [mix] 
2008: Ossler - Ett Brus [co prod, mix] 
2008: Stina Berge - Stina & kärleken [prod, mix, eng] 
2008: Ane Brun - Changing of the Seasons [eng] 
2007: Conny Nimmersjö -  Skörheten & oljudet 
2007: Ane Brun - Live in Scandinavia [mix] 
2007: Weeping Willows - Fear & Love [mix] (
2007: Madrugada - Lift Me single [mix[ 
2006: Marble - Marble [prod, mix, eng] 
2006: The Sandmen - White Trash/Red Front [prod, mix, eng] 
2005: Ossler - Krank [prod] 
2004: Kristofer Åström - Loupita [co prod, mix, eng] 
2003: Grapestompers - Swingin' & Swayin' [prod, mix, eng]
2002: Stefan Sundström - Sundström spelar Allan [prod] 
2001: The Thousand Dollar Playboys - Stay! [prod] (
2001: Hederos & Hellberg - Together in the Darkness [prod, eng] 
2000: Stefan Sundström - Fisk i en skål [prod] 
1999: Thåström - Det är ni som e dom konstiga det är jag som e normal [prod, eng] 
1998: Barusta - Evolution [prod] 
1997: Stefan Sundström - Babyland [prod] 
1997: Weeping Willows - Christmas In Prison ep [prod] 
1996: Ulf Stureson - I overkligheten [prod] 
1995: Carl-Einar Häckner - Visor i tiden [prod] 
1994: Stefan Sundström - Vitabergspredikan [prod] 
1992: Popsicle - Lacquer [prod, mix, eng]

Externa länkar
 Officiell webbplats

Män
Födda 1965
Svenska sångare
Svenska musikproducenter
Levande personer