kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Parsetjärns skans

Parsetjärns skans är en befästning som ligger i Dals-Eds kommun i Dalsland åtta kilometer väster om Ed. Den började att byggas i samband med Nazitysklands invasion av Norge 1940 och stod färdig i sitt nuvarande skick 1943. Skansen ingick i ett försvarssystem som byggdes i berg och betong utmed norska gränsen under andra världskriget. Befästningen består av två fasta punkter, en söder om, och en norr om tjärnen.

Historia
I samband med den tyska invasionen av Norge 9 april 1940, uppstod ett akut behov av att hindra tyska trupper från att fortsätta in i Sverige. Den 13 april gav militärområdesstaben i Skövde order om att alla större vägar in i Dalsland från Norge skulle spärras "dock så att civil trafik kan fortgå". Redan från början förberedde det svenska försvaret en fördröjande strid i Dalsland och en sådan måste, för att vara effektiv, stödja sig på olika former av fältbefästningar. De första värnen i Parsetjärns skans började byggas 1940, men anläggningen stod inte helt klar förrän 1943.

Funktion
Skansen är belägen intill länsväg 166, mellan Kornsjö vid norska gränsen, och Ed. Tre kilometer väster om skansen ansluter också länsväg 164 från Strömstad. Norrut från Ed ligger den avlånga sjön Stora Le, och en angripare som ville passera söder om sjön, måste använda vägen förbi Parsetjärn.

Anläggningen består av en kraftigare bestyckad nordlig del, parallellt med vägen förbi tjärnen, och en mindre del söder om tjärnen. På så sätt ingår tjärnen i försvaret, och möjliggör för befästningarna att stödja varandra med eldgivning. Närmaste skjutavstånd är 250 meter. Mellan de två befästningsdelarna löper ett stridsvagnshinder, som förstärktes med taggtråd. Vägspärrar i form av järnbalkar fastgjutna i betongblock kunde placeras ut vid behov.
Skansens båda delar försvarades av en gränspluton på cirka 100 man.

Den norra skansen består av 13 skyttevärn och en "kg-hatt". Det sistnämnda är ett fullträffsäkert värn för kulsprutegevär.
I denna skans fanns också en 37 mm pansarvärnskanon, en granatkastare och fyra kulsprutor. I den södra skansen fanns skyttevärn för kulsprutor och kulsprutegevär. Båda skansarna hade skyddsrum som stod emot granater och lätta bomber.

Den norra skansen är iordningställd i ursprungligt skick och tillgänglig för besök. Vid Parsetjärnen finns också en av Trafikverket iordningställd rastplats.

Bilder från Parsetjärns skans

Se även
 Skansen Hultet

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 
Vastsverige.com, läst 1 augusti 2011.
Om Trafikverkets rastplats Parsetjärn

Befästningar i Sverige
Skansar i Sverige
Byggnader och anläggningar i Dals-Eds kommun
Dalslands historia
Gurs (interneringsläger)

Interneringslägret Gurs (Camp de Gurs) var ett franskt läger för politiska fångar, flyktingar, franska motståndsmän och judar som existerade mellan 1939 och 1945. Lägret låg i kommunen Gurs, väster om Pyrenéerna i södra Frankrike.

Lägrets historia 
Interneringslägret Gurs inrättades av franska inrikesministeriet i mars 1939 under spanska inbördeskrigets slutskede och fem månader före andra världskrigets utbrott. Från början var lägret ett interneringsläger för politiska  flyktingar och personer som kämpat på den republikanska sidan mot general Franco i spanska inbördeskriget. Våren 1940 släpptes de flesta spanska fångar men medlemmar ur de internationella brigaderna förblev internerade. När Tyskland påbörjade invasionen av Frankrike i maj 1940 internerades ”oönskade” personer, framförallt flyktingar från Tyskland och Österrike, varav de flesta var judar. Efter Frankrikes kapitulation i slutet av juni blev Gurs, under den nyinstallerade franska Vichyregimen, även ett koncentrationsläger för judar och medlemmar av franska motståndsrörelsen.

Drygt 60 000 personer var under längre eller kortare tid internerade i Gurs åren 1939 till 1945. Hur antalet fångar fördelade sig mellan olika grupper skiftar något i källorna men överensstämmer i stort sett med det som anges på minnestavlan vid lägret (se bild).
23 000 soldater ur de spanska republikanska styrkorna
7 000 frivilliga ur de Internationella brigaderna
120 personer ur franska motståndsrörelsen
12 860 judiska immigranter internerade i maj-juni 1940
6 500 tyska judar från Baden
12 000 judar arresterade i Frankrike av Vichyregimen

Från och med augusti 1942 överlämnades omkring 4 000 fångar, majoriteten judar, till tyskarna. De fördes till interneringsläger Drancy varifrån judarna deporterades vidare till Auschwitz.

Efter krigsslutet var lägret under en tid interneringsläger för krigsfångar och fransmän som samarbetat med nazisterna. Lägret stängdes årsskiftet 1945/46.

Kända fångar  
Lou Albert-Lasard, fransk konstnär
Hannah Arendt, tysk-judisk filosof
Jean Améry, österrikisk författare
Ernst Busch, tysk skådespelare
Dita Parlo, tysk skådespelare

Se även 
 Frankrike under andra världskriget
Vichyregimen
 Pithiviers (transitläger)
 Drancy (interneringsläger)
 Compiègne (interneringsläger)
Le Vernet (interneringsläger)

Referenser

Webbkällor 
Camp de Gurs (franska)
Information Portal to European Sites of Remembrance: Gurs

Noter 

Frankrike under andra världskriget
Vichyregimen
Koncentrationsläger
Läger i Frankrike under andra världskriget
Dupré

Dupré är ett franskt efternamn, som burits av bland andra:

 Athanase Dupré (1808–1869), fransk matematiker och fysiker
 Augustin Dupré (1748–1833), fransk medaljgravör
 Georges Dupré (1869–1909), fransk medaljgravör
 Giovanni Dupré (1817–1882), italiensk bildhuggare
 Guillaume Dupré (1576–1643), fransk skulptör och medaljgravör
 Jacqueline du Pré (1945–1987), brittisk cellist
 Jacques Dupré (1773–1846), amerikansk politiker, nationalrepublikan, guvernör i Louisiana
 John Dupré (född 1952), brittisk filosof
 Jules Dupré (1811–1889), fransk målare
 Julien Dupré (1851–1910), fransk målare
 Marcel Dupré (1886–1971), fransk organist och komponist
 Yanick Dupré (1972–1997), kanadensisk ishockeyspelare

Se även 
 Dupray
 Dupree
 Duppré

Franska efternamn
Nöttja kyrka

Nöttja kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Södra Ljunga församling i Växjö stift. Kyrkan ligger i kyrkbyn  i Nöttja socken, Ljungby kommun. Omkring hundra meter öster om kyrkan flyter Bolmån förbi.

Kyrkobyggnaden
Föregående kyrkobyggnad var en stavkyrka vars trärester återfanns vid en restaurering av nuvarande kyrka. Trävirke från gamla kyrkan, förvarat på Smålands museum i Växjö, är daterat dendrokronologiskt till år 1146.
Nuvarande stenkyrka uppfördes troligen på 1200-talet. Kyrkan består av långhus med smalare kor i öster. Norr om koret finns en vidbyggd sakristia som tillkom 1865.
Kyrkorummets väggar har draperimålningar utförda 1767 av häradsmålaren Anders Hellgren. På 1800-talet övermålades draperimålningarna, men togs fram igen på 1900-talet. Vid restaureringen av målningarna upptäcktes äldre målningsfragment. Dessa målningarna på korets norra vägg dateras till 1300-talet.

Söder om kyrkan finns en fristående klockstapel av trä som är uppförd på 1600-talet.Den är av öppen klockbockstyp och försedd med en hjälmformad huv med en spira. I stapeln hänger två kyrkklockor.

Inventarier
 Dopfunten är tillverkad på 1200-talet.
 Ett krucifix är från 1300-talet.
 En skulptur föreställande nådastolen daterad till 1500-talet.
 Nuvarande altarring tillkom vid en restaurering 1947.
Sluten bänkinredning.
Orgelläktare

Orgel
1855 köptes en orgel från Vrå kyrka, byggd av Johan Magnus Blomqvist med 5 1/2 stämmor. Såldes 1932 och sattes upp i Söndrums prästgård och senare i Brämhults kyrka och 1991 återbördat till Nöttja kyrka.
1932 byggdes ett orgelverk av John Grönvalls Orgelbyggeri, Lilla Edet. Orgelfasade är från 1855 års orgel. Orgeln är pneumatisk.

Referenser

Tryckta källor

Webbkällor
 
 Medeltidskyrkor i Kronobergs län
 Dopfunt   
 Kalkmålningar
 Krucifix
 Skulptur-Nådastolen

Kyrkobyggnader i Växjö stift
Kyrkobyggnader i Ljungby kommun
Kyrkobyggnader invigda under 1200-talet
Haakon Sörvik

Haakon Sörvik, född 31 oktober 1886 i Göteborg, död 30 maj 1970 i Göteborg, var en svensk gymnast.

Han blev olympisk guldmedaljör 1908 i trupptävling. I laget deltog bland annat Haakons bror Birger Sörvik och Gustaf Weidel.

Externa länkar
 

Svenska gymnaster
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1908 från Sverige
Tävlande i gymnastik vid olympiska sommarspelen 1908
Svenska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1908
Svenska idrottare under 1900-talet
Födda 1886
Avlidna 1970
Män
Idrottare från Göteborg
Jan Gruter

Jan Gruter (latin: Janus Gruterus), även Gruytère  född 3 december 1560 i Antwerpen, död 20 september 1627 i Bierhelderhof vid Heidelberg, var en flamsk filolog och epigrafiker.

Då hans far 1567 var medunderskrivare av protesten mot Filip II:s tyranni i Nederländerna, tvingades Gruter, vars egentliga namn var Gruytère, med sina far och mor Catherine Tishem, för att undgå spanjorernas hämnd, fly till England, hans mors ursprungsland. Han studerade särskilt språk och historia, först i Cambridge, sedan i Leiden, då staden hade blivit fri från de främmande herrarna, och besökte därefter andra universitet, där han även verkade som lärare. 1586 blev han professor i Rostock. 

År 1589 kallades Gruter av Kristian I av Sachsen till professor i historia vid universitetet i Wittenberg; men då denna furste var död, och man krävde av honom, att han skulle underskriva Konkordieformeln, tvingades han 1592, då han vägrade detta, lämna sin tjänst. Men samma år kallades han till Heidelberg som professor i historia; 1602 blev han tillika bibliotekarie. I Heidelberg utgav han 1602–03 efter uppmaning av Joseph Justus Scaliger och med denna som medarbetare sitt huvudarbete Inscriptiones antiquæ totius orbis romani (två band), ett för sin tid utmärkt verk, som bland annat utgavs på nytt 1707 av Johann Georg Graevius i Amsterdam (fyra band). 

Då Johann Tserclaes Tilly under trettioåriga kriget intog Heidelberg 1622, berövade segerherrarna Gruter hans utmärkta privatbibliotek, och han tvingades fly från staden. Han är författare till en otrolig mängd skrifter och avhandlingar, av vilka vi förutom nyssnämnda epigrafiska verk bör omtala hans Florilegium ethico politicum (1610), en samling ordspråk och tankespråk från olika språk, samt ett flertal utgåvor av latinska klassiker som Florus 1597 , Tacitus 1607, Vellejus Paterculus 1607 samt Titus Livius 1608.

Noter

Källor

Alumner från Universitetet i Cambridge
Belgiska filologer
Födda 1560
Avlidna 1627
Män
Salmonsens
David Deutsch (fysiker)

David Elieser Deutsch, född 18 maj 1953, är en israelisk-brittisk fysiker vid Oxfords universitet. Han är gästprofessor vid Department of Atomic and Laser Physics at the Centre for Quantum Computation (CQC) i Clarendon-laboratoriet på Oxfords universitet. Deutsch gick i bräschen för fältet kvantdatorer genom att formulera en beskrivning för hur en Turingmaskin baserad på kvantmekanik skulle fungera, samt genom att specificera en algoritm designad för att fungera på kvantdatorer. Han förespråkar flervärldstolkningen som är en tolkning av kvantmekanik.

Källor 

Alumner från Universitetet i Cambridge
Brittiska fysiker
Israeliska fysiker
Levande personer
Födda 1953
Män
Ledamöter av Royal Society
Nicolaas Godfried van Kampen

Nicolaas Godfried van Kampen, född 15 maj 1776 i Haarlem, död 15 mars 1839 i Amsterdam, var en nederländsk historiker.

Kampen innehade sedan 1829 en lärostol i nederländska språket, litteraturen och historien vid Atheneum Illustre i Amsterdam. Bland hans arbeten, som mera röjer omfattande kunskaper än djup i forskningen, kan nämnas Geschiedenis der fransche heerschappij in Europa (åtta band, 1815–23), Geschiedenis der letteren en wetenschappen in de Nederlanden (tre band, 1821–26), Geschiedenis der kruistogten nar het oosten (fyra band, 1822–26), Geschiedenis der nederlanders buiten Europa (tre band, 1831–33), Geschiedenis van den vijftienjarigen vrede in Europa (två band, 1832) och Geschichte der Niederlande (två band, 1831–33; i Arnold Hermann Ludwig Heerens och Friedrich August Ukerts "Geschichte der europäischen Staaten").

Källor

DBNL: Nicolaas Godfried van Kampen

Nederländska historiker
Nederländska professorer
Födda 1776
Avlidna 1839
Män
Personer från Haarlem
Ugglan
Hudson Bay-filt

En Hudson Bay-filt är en filt av den typ som Hudson Bay-kompaniet sålde till First Nations i Nordamerika under 1700- och 1800-talen. Filten som är av ylle säljs fortfarande av detta företag. Liknande filtar har även sålts av andra företag. Filttypen kallas även point blankets då de vanligen är märkta med färgade linjer insydda i kanten för att utmärka filtens storlek. Då behöver man inte veckla ut filten för att se hur stor den är. Beteckningen point kommer från franskans empointer "stygn".

Historia

De första filtarna av denna typ tillverkades i Frankrike och såldes till indianer och andra i Nya Frankrike. Sedan Kanada blivit brittiskt 1763 fortsatte de att säljas genom Montréalbaserade handelsnätverk. För att bättre kunna möta den Montréalbaserade konkurrensen genomförde Hudson Bay-kompaniet flera förändringar i sitt utbud av handelsvaror, bland annat började man 1780 sälja filtar av denna typ. Filtarna tillverkades i England i storlekarna  1, 1 ½, 2, 2 ½ point, senare i storlekar upp till 4 point.

Point-systemet
De linjer på filtarna som angav storlek var ungefär 14 cm långa för att beteckna en point och 7 cm långa för att beteckna en halv point. Idag tillverkas filtar av denna typ upp till 6 points storlek. Under pälshandelseran var dock den största filten 4 point. Efterhand standardiserades inte bara storleken utan även kvaliteten och därmed vikten på filten, när Hudson Bay-kompaniet i allt högre grad började använda sig av enbart ett fåtal tillverkare. Den standardiserade kvaliteten uppskattades i handeln, inte minst av First Nations. Den ursprungliga storleken på en enpointfilt var 32 tum (81 cm) bred och 8 fot lång (244 cm) och den vägde 3 skålpund (1,36 kg).

Användning

Hudson Bay-filtarna användes som sängkläder och som material till olika sorters kläder. Den vanligaste användningen var för att tillverka capoter (kanadensiska överrockar), men överblivet material kunde även användas för dekoration eller för att göra handskar eller vantar, eller som foder. Hudson Bay-kompaniet sålde också färdiga capoter av Hudson Bay-filt. Capoten uppkom i Québec som ett överplagg anpassat till de kanadensiska vintrarna. Från början på 1700-talet kunde den även förses med en huva. Materialet var ursprungligen grått hemvävt étoffe du pays (vadmal), men från 1770-talet började man i Québec göra capoter med huva av Hudson Bay-filtar vilka snart blev den typiska vinterklädseln för den fransk-kanadensiske bonden.

Referenser

Externa länkar
 HBC Point Blanket FAQs Hudson's Bay Companys egen sida om Hudson Bay-filtar (på engelska).

Kanadas historia
Handelskompanier
Pälshandel i Nordamerika
Kommunstyre- och fylkestingsval i Norge 2011

Kommunestyre- och fylkestingsval i Norge 2011 hölls måndagen den 12 september 2011. Dessutom hade 195 kommuner vallokalerna öppna söndagen 11 september i hela eller delar av kommunen.

Det valdes totalt 10 781 kommunstyrepresentanter till 429 kommunstyrelser och 728 representanter till 18 fylkesting. Dessutom var det val till bydelsutvalg i flera kommuner. Samtidigt som kommun- och fylkestingsvalet arrangerades, höll Den norske kirke kyrkoval.

Resultat

Kommunvalet
Preliminära resultat från tisdag 13 september klokan 11.36.

Valdeltagande:  (62,6%)

Referenser
Noter

Lokalval i Norge
Norge
2011 i Norge
Norrbrolejonen

Norrbrolejonen är två lejonskulpturerna i brons intill Gustav Adolfs torg i Stockholm. Lejonen är placerade till öster och väster om Norrbros norra landfäste. Skulpturerna är kopior av två egyptiska lejon vars original står vid Vatikanmuseerna i Rom. 1923 såg dåvarande antikvarien vid Riksarkivet, fil dr L M Bååt, dessa under en italienresa och ansåg att de skulle passa bra vid Norrbro. Dagens Nyheter kampanjade för idéförslaget och erbjöd sig att bekosta kopieringen. Det kom dock att bli en privatperson, direktör Josef Jonsson, som bekostade kopieringen och såg till att djuren kom på plats. Placeringen utfördes 1926 av arkitekt Ragnar Östberg som stod för det konstnärliga helhetskonceptet. 

 

Originallejonen skulpterades på 300-talet f Kr åt Egyptens siste farao, Nektanebo II. På skulpturernas sockel finns en inskription med hieroglyfer. 
På östra skulpturen står:
 Guld, levande sol som ger rättvisa, kungen av övre och nedre Egypten, Xeperkara, solens son, Nektanebos av Thopt i Reuhi älskad.
På västra skulpturen står:
 Guld, levande sol som ger rättvisa, suveränen över syd och nord, den fullkomlige regenten över två länder, glänsande guld som gör det kärt för gudarna, kungen av övre och nedre Egypten, herren över två länder, Xeperkara, solens son, Nektanebos av Thot i Rehui älskad.

Originallejonen kom till Rom med kejsar Augustus där de sattes att vakta portiken vid Pantheon. De försvann därefter och var borta i drygt tusen år tills de i slutet av 1500-talet återupptäcktes och placerades vid fontänen på Piazza di Termini i Rom. Gregorius XVI förde dem sedan till Vatikanmuserna under 1800-talets första hälft.

Norrbrolejonen tillverkades på Bergmans Konstgjuteri i Stockholm. I Paramountjournalen 3-10 maj 1926 visades ett kort inslag med texten De nya norrbrolejonen äro nu i det närmaste klara...

Se även
 Slottslejonen

Källor
 Stockholm Gamla stan om “Lejonen på Norrbro”.

Skulpturer på Norrmalm
Antikens konst
Skulpturer 1926
Bronsskulpturer
Lidhults kyrka

Lidhults kyrka är en kyrkobyggnad i Lidhult som tillhör Lidhults församling i Växjö stift.

Den tidigare kyrkan
År 1721 stod en ny träkyrka av liggande bilat timmer klar i Lidhult och den användes fram till dess Lidhults nuvarande kyrka togs i bruk 1879. Altaruppsatsen var 1747 tillverkad av Sven Segervall, Växjö. 

Det allra mesta av Lidhults gamla kyrkas inredning, utsmyckning, plank, bräder med mera auktionerades bort och såldes. En stor del av virket användes av en bonde till ett nytt boningshus i Prosteköp, Lidhult. På 1940-talet arbetade dåvarande landsantikvarien i Halland, Erik Salvén, hårt för att föra tillbaka och återsamla kyrkans alla inventarier. Boningshuset i Prosteköp inköptes med insamlade medel och monterades ner. Andra delar av Lidhults gamla kyrka återfanns både inom landet och utomlands. 1949 återuppstod kyrkobyggnaden som S:t Olofs kapell, Tylösand.

Kyrkobyggnaden
Nuvarande kyrka invigdes 1880 och uppfördes enligt Johan Adolf Hawermans ritningar . 
 
Kyrkan  som är byggd  i sten i  historieserande  blandstil  består av ett rektangulärt  långhus  med kor  och en bakomliggande halvrund sakristia. Tornbyggnaden är försedd med en svängd huv med infällda urtavlor. Den slutna  åttakantiga lanterninen  avslutas med en spira som kröns av ett kors.

Kyrkan har genomgått 3 större renoveringar, den senaste 1992–1993. Vid renoveringen 1929-30 som utfördes efter förslag av arkitekt Paul Boberg förändrades koret radikalt. Den förut vida koret  som tidigare varit rikt utsmyckat  med  en altaruppställning  samt en skärm som avgränsade mot den bakomliggande sakristian förminskades. Ett  absid liknande kor byggdes.  Altaruppställningen ersattes av ett medeltida  triumfkrucifix.

Inventarier
Triumfkrucifix  daterat till  mitten av 1300-talet.Krucifixet har sin plats i koret.
Dopfunt med medeltida fot.
Sankt Olofs  bild från medeltiden.
Primklocka.
Predikstol  i nyklassicistisk   stil. Den har en  sexsidig korg prydd med förgyllda symboler och försedda med ljudtak.
Tidigare altartavla utförd av Ludvig Frid. 
Bänkinredning  med dörrar mot mittgången.
Orgelläktare med utsvängt mittstycke.

Orglar
1879 byggdes en orgel av Johannes Andersson i Långaryd med 18 stämmor.
Den nuvarande mekaniska orgeln är byggd 1960 av Troels Krohn på Frederiksborgs Orgelbyggeri, Hilleröd, Danmark. Den renoverades 1988 av samma firma. Fasaden är från 1879 års orgel.

Se även
Lidhults socken
Lidhults församling

Referenser

Noter

Tryckta källor

Webbkällor

 
                     Riksantikvarieämbetet. Bilder av Lidhults kyrkor

Kyrkobyggnader i Växjö stift
Kyrkobyggnader i Ljungby kommun
Kyrkobyggnader invigda 1880
1880 i Sverige
Barbara Walters

Barbara Jill Walters, född 25 september 1929 i Boston, Massachusetts, död 30 december 2022 i New York, var en amerikansk journalist, programledare och författare. Walters ledde flera TV-morgonprogram, såsom The Today Show och The View.

Biografi 
Barbara Walters föddes 1929 i Boston som dotter till Lou Walters, ursprungligen Warmwater, och Dena, född Seletsky. Fadern verkade bland annat som agent, teaterproducent samt grundade den berömda nattklubben Latin Quarter i New York. Han var även Broadwayproducent och producerade bland annat Ziegfeld Follies 1943. 

Walters blev först känd som nyhetsankare på NBC:s The Today Show, där hon arbetade i över tio år, först med Hugh Downs och senare också med Frank McGee och Jim Hartz. Efter detta var Walters i 25 år nyhetsankare i ABC:s nyhetsprogram 20/20. Hon medverkade även i ABC:s flaggskeppsprogram ABC World News.

Walters har varit gift fyra gånger med tre olika män. Första gången var hon gift 1955–1957 med Robert Henry Katz. Andra gången var hon gift 1963–1976 med teaterproducenten Lee Guber. Makarna adopterade dottern Jacqueline Dena Guber 1968. Tredje maken var Merv Adelson, chef på Lorimar Television, som hon var gift med 1981–1984 och 1986–1992.

Filmografi i urval 
1963-2012 - The Today Show (programledare) 
1976-2015 - The Barbara Walters Summer Special (producent) 
1984-2019 - 20/20 (programledare)
1997-2016 - The View (programledare och producent)

Referenser

Externa länkar 
 

Amerikanska journalister under 1900-talet
Amerikanska programledare  
Födda 1929
Kvinnor
Avlidna 2022
Personer från Boston
Regeringen Kallio IV

Regeringen Kallio IV var det självständiga Finlands 21:a regering bestående av Agrarförbundet och Framstegspartiet. Två samlingspartister ingick i regeringen i egenskap av formellt opolitiska fackministrar. Ministären regerade från 7 oktober 1936 till 12 mars 1937.

Statsminister Kyösti Kallio avgick den 15 februari 1937 efter valsegern i presidentvalet i Finland 1937. Befattningen som vice statsminister saknades vid den tidpunkten men utrikesminister Rudolf Holsti fick sköta statsministerns uppgifter för resten av regeringsperioden. Holsti blev således statsministerns ställföreträdare vid sidan om sin befattning som utrikesminister. Först år 1957 tillkom det en permanent ställföreträdare (vice statsminister) som finns på plats även om det finns en statsminister i ämbetet.
 
Agrarförbundet kom ursprungligen överens med Socialdemokraterna om att bilda en så kallad rödmylleregering. President Pehr Evind Svinhufvud var emot SDP:s medverkan i regeringen och därför bildade Kallio sin fjärde regering tillsammans med Framstegspartiet.

Fotnoter

1936 i Finland
1937 i Finland
Kallio 4
Bildanden 1936
Upplösningar 1937
Jokkmokks flygbas

Jokkmokks flygbas eller Jokkmokks flygplats  är en militär flygplats i höjd med polcirkeln.  Flygplatsen ligger längs med Riksväg 97 cirka 20 km sydost om Jokkmokk och cirka 20 km nordväst om Vuollerim i Norrbottens län.

Bakgrund
Flygbasen byggdes under åren 1972 och 1975, och togs i bruk hösten 1975. År 1989 gjorde en större tillbyggnad av basen, då en ny drivmedelsanläggning för fordon, tvätthall, brandgarage och fordonsgarage uppfördes i anslutning till basen. Den 18 maj 2000 godkände luftfartsinspektionen flygbasen för civiltrafik.

Den består av fyra flygfält och ingick i det avvecklade flygbassystemet Bas 90 och gick under FV-kod (Flygvapnet kod) Fält 49. Jokkmokks flygbas var den största basen i Bas90 systemet. Jokkmokks flygbas används av Flygvapnet som övningsflygplats för stridsflyg-, transport- och helikopterförband. Flygbasen skall dessutom kunna utnyttjas som tillfällig bas vid beredskapshöjningar. Den 16  mars 2013 hölls den första flygövningen vid basen, då Norrbottens flygflottilj (F 21) övade vid sin krigsflygbas, med fokus på nationellt försvar.

Inom Jokkmokks flygbas område har Volvo personvagnar en anläggning med bl.a. verkstad och provbanor för biltestning.

Se även
Lista över flygplatser i Sverige
Militär flygplats
Flygbas

Referenser
Noter

Externa länkar
Sju års väntan äntligen över

Svenska flygbaser
Flygplatser i Norrbottens län
Transport i Jokkmokks kommun
Flygplatser invigda 1979