kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Siamesisk algätare

Siamesisk algätare (Crossocheilus oblongus) är en sötvattenslevande fisk i familjen karpfiskar som kommer från Sydostasien. Arten kan bli upp till 16 centimeter lång. Den har en liten mun och färgen är silvrig med ett svart streck på sidan. Hanar och honor liknar varandra och man kan normalt inte genom att se till det yttre avgöra om en individ är en hane eller hona.

Akvariefisk 
Siamesisk algätare hör till de fiskar som hålls som akvariefiskar. Den håller gärna till nära bottnen och trivs i planterade akvarium som också har öppna simmytor och inredning, till exempel rötter, som ger en del gömställen. 

Fisken äter i akvarium flera olika sorters alger, däribland rödalger och tofsalger, och den ses som en bra algätare i akvarium. Den äter i akvarium också levande- och frysfoder, vilket kan fungera som komplement. Att vegetabiliskt foder ingår i dieten är nödvändigt för fisken. Små exemplar är mer effektiv som "algätare" än äldre och större exemplar.

Den siamesiska algätaren är fredlig mot andra arter, men något aggressiv och revirhävdande mot andra individer av samma art. Förutsatt att inte akvariet är för litet, kan man hålla en liten grupp av dem i samma akvarium utan problem. Den går bra att hålla i sällskapsakvarier. Akvariet skall vara inrett med växter (fisken äter inte växter) och en del gömställen i form av rötter. Fin sand är lämpligt som bottenmaterial. Vattnet skall vara syrerikt och 24-27 grader varmt. Det finns några olika närbesläktade arter, som även de äter alger med god aptit, emedan Crossocheilus oblongus mest effektiv.
Crossocheilus oblongus känns igen på att den inte har några andra band längs kroppen än det svarta bandet, andra arter kan även ha ett tunnare rött eller ljusgrått band under det svarta.

Förväxling 
Denna art blandas ofta ihop med Epalzeorhynchos kalopterus. Det går dock att skilja arterna åt på fenorna. Hos den siamesiska algätaren är fenorna genomskinliga, dessutom har den ett par skäggtömmar på överläppen, E. kalopterus har två par.

Källor

Externa länkar 

Karpfiskar
Akvariefiskar

it:Crossocheilus oblongus
Påarps GIF

Påarps gymnastik- och idrottsförening var en idrottsförening i Påarp. 

Förebningen bildades den 16 februari 1931 av John Dahl, Thure Persson, Axel Lindh, Hjalmar Cronkvist och William Lund. Till en början utövades gymnastik. Den 19 augusti 1932 invigdes Haga fotbollsplan invid Flybjärs tivoli. Publikrekordet på Haga var strax över 700 betalande och 1933 började man spela organiserat i fotbollsserien. I mitten av 1950-talet fanns även damhandboll på programmet. I modern tid spelade man endast fotboll och innebandy i föreningen. 

Föreningens matcharena hette Medevi IP och invigdes 1949. Träningsområdet var Kernekroken. Under 2000-talet etablerade man sig som en division 3-förening, och som bäst var A-laget (herrar) uppe i division 2 under 2006. 2011 blev dock sista året i klubbens 80-åriga historia. Sviktande ekonomi och sjunkande medlemsantal ledde till att man beslutade sig för att gå samman med Bårslövs BoIF och bilda den nya föreningen Helsingborg Östra IF.

Klubbens mest kände spelare är Andreas Granqvist som efter ungdomsåren i Påarp värvades till Helsingborgs IF och sedan gick vidare till spel i flera stora ligor och det svenska landslaget. Under tidigt 2000-talet vandrade klubben från division 5 till division 3 med lagkapten och senare spelande assisterande tränare Lars "Lille-Lasse" Andersson. 

Fotbollsklubbar i Sverige
Upplösta gymnastikklubbar i Sverige
Innebandyklubbar i Sverige
Sportklubbar bildade 1931
Göran Sidenbladh

Karl Göran Elis Sidenbladh, född 19 mars 1912 i Stockholm, död 20 januari 1997 i Stockholm, var en svensk arkitekt, författare och från 1955 till 1973 stadsbyggnadsdirektör i Stockholm och ledamot av Generalplaneberedningen (tidigare kallad Nedre Norrmalmsdelegationen).

Liv och verk
Tillsammans med arkitekterna Ancker-Gate-Lindegren (Stig Ancker, Bengt Gate, Sten Lindegren) utformade han 1942-43 generalplanen för Lidingö och året därpå engagerades han av dåvarande stadsbyggnadsborgarrådet Yngve Larsson för att arbeta med generalplanen för Stockholm inför Norrmalmsregleringen under Sven Markelius.

Sidenbladh medverkade som stadsbyggnadsdirektör bland annat till genomförandet av Norrmalmsregleringen, tillkomsten av detaljplanerna för Råcksta (1950–51) och Hässelby gård (1952), samt generalplanerna för Skärholmen samt södra Järvafältet med Spånga, Rinkeby och Tensta (ca 1964-65).

Han var medarbetare i den Bostadssociala utredningen och redaktör vid bildandet av tidskriften PLAN 1947–1968. Medförfattare till ett flertal av Samfundet S:t Eriks årsböcker under 1970-talet. 

Sidenbladh blev professor vid Nordiska institutet för samhällsplanering (Nordplan) 1975, och blev hedersledamot i Stockholms Byggnadsförening 1993.

Sidenbladh belönades jämte sin företrädare Sven Markelius av International Union of Architects för bland annat Norrmalmsregleringen med Sir Patrick Abercrombie Prize när det delades ut för första gången 1961.

Se även
Stadsplanering i Stockholm

Bibliografi (urval)

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar

Svenska arkitekter under 1900-talet
Svenska stadsplanerare
Kommunaltekniker i Stockholm
Män
Avlidna 1997
Födda 1912
Svenska innehavare av professors namn
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Arkitekter från Stockholm
Författare från Stockholm
Placerias

Placerias är ett utdött släkte av reptiler som levde i slutet av trias. De var växtätare.

Beskrivning 
Placerias mest iögonenfallande drag är dels den kompakta kroppen, och dels det underliga huvudet med näbb och ett par betar. De gick med benen utstickande under kroppen, så de var troligen långsamma, eftersom de hade rundad och kort kropp.

I kultur 
Placerias största framträdande var i TV-serien Dinosauriernas tid (1999).

Däggdjurslika reptiler
Reptiler från Triasperioden
Björkby järnvägsstation

Björkby järnvägsstation (Kvy, finska Koivukylän rautatieasema) är en järnvägsstation i Vanda i stadsdelen Björkby. Den ligger 
på Kervo stadsbana mellan stationerna Sandkulla och Räckhals. Avståndet från Helsingfors centralstation är cirka 19 kilometer. Vid stationen stannar närtrafikens tåg K (Helsingfors-Kervo) och T (Helsingfors-Riihimäki).

Referenser 

Järnvägsstationer i Finland
Transport i Vanda
Björkby
Järnvägsstationer invigda 1980
1980 i Finland
Anime music video

En anime music video, på svenska ”animemusikvideo”, ofta förkortat AMV, är en musikvideo bestående av filmklipp, från en eller flera animeserier eller filmer, som är arrangerade till en låt eller musikstycke. Filmklippen kan även komma från ett animeinspirerat tv- eller datorspel. Förkortningen –AMV syftar oftast på inofficiella beundrarskapade videor.

Anime
Musikvideor
WP:Projekt Japan
Schiltron

En schiltron (även schiltrom eller shiltron) är en historisk militär term på en stor grupp soldater beväpnade med pikar eller stångvapen som de höll riktade utåt för att avvärja kavallerianfall. Termen anger inte någon särskild form eller placering av formationen. Schiltronen är ofta förknippad med de skotska pikenerarformationerna under det skotska frihetskriget i slutet av 1200-talet och början av 1300-talet.

Källor
 
 

Militärhistoria
Militär taktik
Turnhout

Turnhout är en stad och kommun i provinsen Antwerpen i regionen Flandern i Belgien. Turnhout hade 43 954 invånare (2017).

Staden är känd som "Kempens huvudstad". Kempen är ett område som omfattar de belgiska provinserna Antwerpen, Limburg och den nordligaste delen av Flamländska Brabant. Även den sydligaste delen av den nederländska provinsen Noord-Brabant räknas till området. Turnhout har även smeknamnet ”kortspelsstaden”.

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats för Turnhouts kommun

Kommuner i provinsen Antwerpen
Orter i Flandern
Ichthyosaurus

Ichtyosaurus (efter grekiska: ιχθυς = fisk och σαυρος = ödla) är ett utdött släkte av kräldjur i ordningen fisködlor och det enda släkte i familjen Ichthyosauridae. De levde under slutet av trias och början av jura. Fossil från Ichthyosaurus har främst påträffats i Europa, men det finns även fynd från Nordamerika. Ibland räknas släktet Ophthalmosaurus till samma familj.

Ichthyosaurs blev omkring 2 meter långa med en vikt på 80-100 kilo. Djuret uppvisade vissa likheter med dagens delfiner, men hade en fiskliknande vertikal stjärtfena. Delfinens horisontella stjärtfena är dock utvecklat från dess förfaders (det tidigare landlevande djurets) bakfötter och inte från en svans; likheten är helt kopplad till konvergent evolution. Ichthyosaurus namngavs redan 1818 av Charles Koenig.

Typisk var en lång nos med eller utan tänder samt stora ögon. Släktets medlemmar hade fiskar och bläckfiskar som föda.

Källor 

Förhistoriska kräldjur
Ichthyosauria
Reptiler från Triasperioden
Dimetrodon

Dimetrodon (”två sorters tänder”) är ett utdött släkte av pelycosaurier som levde i USA, Asien och Europa under mitten av perm för 278-260 miljoner år sedan. Som andra pelycosaurier var Dimetrodon en synapsid, det vill säga ett däggdjurslikt kräldjur.

Beskrivning 
Dimetrodon hade korta ben, som stack ut från sidorna av kroppen, och en lång svans. Den hade en stor skalle med korta, kraftiga käkar, och olika sorters tänder, bland annat hörntänder. Dimetrodon hade ett stort segel på ryggen, vars funktion dock ej utrönats. Dess syfte kan exempelvis ha bestått av att reglera kroppstemperaturen eller ha varit till för att imponera på artfränder. Dimetrodon var sin tids största rovdjur, och mätte 3,5 m från nos till svans, och vägde omkring 140 kg. (Genom studier av fossil tror några forskare att könen var olika stora, med större hanar än honor.) Trots sin storlek kan Dimetrodon ha varit snabb på kortare sträckor, och med sina kraftfulla käkar borde den vara ett farligt rovdjur. Dess föda bestod möjligtvis av stora amfibier och reptiler. Det har också föreslagits att Dimetrodon ägnade sig åt kannibalism.

Dimetrodon i populärkulturen 
Dimetrodon är känd bland utdöda djur, och förekommer i flera illustrationer och böcker om förhistoriskt liv. Den avbildas ibland med dinosaurier, även om den levde 40 miljoner år före dessa. Dimetrodon har också dykt upp på filmer som Till jordens medelpunkt år 1959, och år 2005 var Dimetrodon med i TV-serien Monstrens tid.

Se även 
Pelycosauria
Synapsida
Dinosaurier

Externa länkar 

Förhistoriska kräldjur
Leto svet

Leto svet är Estlands bidrag till Eurovision Song Contest 2008. Bidraget framförs på serbiska, finska och tyska. Sångens text består av flera slumpmässiga meningar från olika språkparlörer. Låten handlar för det mesta om mat.

Låten deltog i den första av två semifinaler men kvalificerade sig inte vidare till finalen.

Bidrag till Eurovision Song Contest 2008
Estlands bidrag i Eurovision Song Contest
Stjärnor på is

Stjärnor på is var ett underhållningsprogram, skapat och producerat av TV4 som sändes i en säsong (2008). Programmet liknade Let's Dance, också det skapat och producerat av TV4. TV4 köpte formatet från det brittiska originalprogrammet Dancing on Ice och den första (och enda) säsongen sändes under hösten 2008, och vanns av Markus Fagervall. Programmet gav svenska kändisar en möjlighet att få lära sig att åka och tävla i konståkning. Serien sändes under perioden oktober-december 2008.

Säsonger

Säsong 1 (och enda) 
Stjärnor på is 2008, segern till Markus Fagervall och Johanna Götesson före Jesper Blomqvist och Alexandra Schauman, 3:a blev Lars Frölander och Gabrielle Sobin

Referenser

Konståkning
TV-program i TV4

en:Dancing on Ice
es:Estrellas en el hielo: El baile
Räckhals järnvägsstation

Räckhals järnvägsstation (Rkl, finska Rekolan rautatieasema) är en järnvägsstation i Vanda i stadsdelen Räckhals. Den ligger mellan stationerna Björkby och Korso. Avståndet från Helsingfors centralstation är cirka 20 kilometer. Vid stationen stannar närtrafikens tåg K (Helsingfors–Kervo) och T (Helsingfors–Riihimäki).

Referenser 

Järnvägsstationer i Finland
Transport i Vanda
Räckhals
Den stygga flickans rackartyg

Den stygga flickans rackartyg, på spanska Travesuras de la niña mala, är en roman av den peruanske författaren och nobelpristagaren i litteratur Mario Vargas Llosa. Romanen publicerades första gången 2006 och utgavs i svensk översättning 2007.

Huvudpersonen i boken, Ricardo Somocurcio, är peruan, men emigrerar till Paris där han arbetar som tolk och översättare. Som tolk besöker han olika städer speciellt i Europa och stöter ihop med olika personer av betydelse för honom. Mario Vargas Llosa har tidigare bott på samma platser som Ricardo. 

Enligt uttalanden från författaren handlar det om hans första kärleksroman. I boken berättar han om den plågsamma och sjukliga relationen mellan två älskande under fyra decennier, mot en bakgrund av tumultartade politiska och sociala förändringar som de upplever under andra hälften av 1900-talet på platser som Lima, Paris, London, Tokyo och Madrid.

Handling
Huvudpersonen Ricardo Somocurcio, som i början av berättelsen är en tonåring från den högre medelklassen i Lima, kommer från kvarteren i Miraflores. Hans liv blir fördömt från stunden han möter den unga chilenskan. 

Andra gestalter i verket är: Cojinova Lañas, Simanuel, Tico Tiravante, Laurita, Vïcto Ojeda, Inge, Juan Barreto, Ilse och tant Alberta.

När han upptäcker att hon inte egentligen är någon chilenita, försvinner denna flicka ur Ricardos liv. När så tiden går uppfylls Ricardos dröm om att leva och bo i Paris, en stad som hans far talade med honom om när han var barn. Här får han arbete som översättare vid Unesco. I den franska huvudstaden kommer han senare att möta den unga flickan, kamrat Arlette, med annat namn och på väg till Kuba och med avsikten att gå med i gerillan av personliga skäl. Denna lycksökerska följer Ricardos väg till London, Tokyo och Madrid i möten och tvister, och han gör kärleken till sitt sätt att leva, sin nyskapelse.

Fastän placeringen av romanen i tidens gång löper genom väsentliga politiska händelser, går dessa aldrig ifrån att vara något man ser endast från sidan. Romanens absoluta centrum är huvudpersonens känslor gentemot den stygga flickan, som trots att hon tusen gånger blir beslagen med lögn, tusen gånger krossar hans hjärta och sänker honom i depressioner då han bedyrar att glömma henne, likväl kommer han tillbaka tusen gånger och känner åter att han älskar henne mer än någonsin och han faller i hennes garn.

Romanen visar Vargas Llosas utveckling mot teman av erotisk karaktär, han beskriver här sexuella scener med tydliga sexuella uttryck, skissat i hans romaner "Till styvmoderns lov" (1988, på svenska 1992) och "Don Rigobertos anteckningsböcker " (1997, på svenska 2000), där denna aspekt är ännu mer accentuerad.

Källor

Noter

Referenser

Skönlitteratur 2006
Lima i skönlitteratur
Paris i skönlitteratur
Romaner av Mario Vargas Llosa
Madrid i skönlitteratur
Tokyo i skönlitteratur
London i skönlitteratur
Gösta Hultén

Gösta Viktor Lennart Hultén, född 2 december 1944, är en svensk författare och journalist. Han har studerat juridik vid Stockholms universitet, men har sedan 1980-talet främst varit verksam som chefredaktör för olika facktidningar. Han har därutöver bland annat varit redaktör för tidningen Medborgarrätt och reporter på Sveriges Radio. 

1980 var Hultén med om att bilda Svenska Afghanistankommittén. Från 2002 till 2004 var han ordförande för den tvärpolitiska Guantánamogruppen och 2008 en av initiativtagarna till medborgarrättsrörelsen Charta 2008 och satt i därefter i styrelsen. Charta 2008 kritiserar rättsövergrepp i kriget mot terrorismen. Hultén ledde en uppmärksammad presskonferens när Mehdi Ghezali kom tillbaka till Sverige då han frigetts från Guantánamobasen där han suttit fängslad i två och ett halvt år. I boken Fånge på Guantánamo (2005) kritiserar han USA:s så kallade Guantanamosystem där fångar hålls frihetsberövade utan rättegång och tidsbegränsning. Hultén är också författare och medförfattare till ett tiotal böcker om bland annat media och folkrörelsehistoria.

Bibliografi (urval)
Strejken (Antologi) (1970)
Arbetsrätt och klassherravälde – [kring strejklagarnas historia] (3 uppl. 1971,1973,1978.)
Kris i hyresfrågan(1975)Från undersåte till medborgare (Om Fabian Månsson) (antologi, 1981)Afghanistan ockuperat. (Red.) (1982)Mediavänstern – en närbild av den dolda åsiktsproduktionen i Sverige  (1983, tills.m. Jan Samuelsson)Omaka par.(Med Jan Samuelsson)(1985)Undersåte eller medborgare ? (Om S A Hedin) Antologi, (1995)Det levande Lännersta. En lokalhistorisk antologi. (Red.)(1998)Kvinnor i Småland. (Om Gertrud Lilja) Antologi, (2001)Vägen till Lyckeby – en historiebok  (2003)Fånge på Guantánamo – Mehdi Ghezali berättar,  (2005)Minnesbok.( Om Metalls avd.158) (2006)Terroristjaktens svarta bok'', . (2011) tills. med Lena Sonne.

Källor

Svenska journalister under 1900-talet
Svenska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Män
Födda 1944
Levande personer
Charta 2008
Karl Viklund

Karl Gustav Viklund, född 2 april 1898 i Ullånger, Västernorrlands län, död 21 maj 1984 i Luleå, var en svensk folkskollärare och politiker (socialdemokrat).

Viklund var ledamot av riksdagens andra kammare 1937–1946 för Norrbottens läns valkrets.

Han var år 1952 en av grundarna av Norrlandsförbundet.

Utmärkelser
 1953 – Hedersledamot vid Norrlands nation
 1963 – Norrlandsbjörnen
 1966 – Medicine hedersdoktor vid Umeå universitet

Källor 

Tidens kalender 1941, Stockholm: Tidens förlag, 1940, sid. 140. 
Sveriges dödbok 1947-2006, (Cd-rom), Sveriges Släktforskarförbund

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna
Hedersledamöter vid Norrlands nation
Personer från Ullångers socken
Födda 1898
Avlidna 1984
Män
Korso järnvägsstation

Korso järnvägsstation (Krs, finska Korson rautatieasema) är belägen i stadsdelen Korso i Helsingforsförstaden Vanda, längs Kervo stadsbana, cirka 23 km från Helsingfors centralstation, och trafikeras av närtågslinjerna K (Helsingfors–Kervo) och T (Helsingfors–Riihimäki).

Referenser

Externa länkar

Järnvägsstationer i Finland
Transport i Vanda
Korso
Magnus Bäckström

Johan Magnus Bäckström (i riksdagen kallad Bäckström i Teg), född 17 oktober 1876 i Umeå socken, död där 8 februari 1952, var en svensk byggmästare och politiker (folkpartist). Han var far till riksdagsmannen Edvin Bäckström.

Magnus Bäckström, som var son till en arbetare och jordbrukare, var träarbetare och murare fram till 1909 då han blev delägare i byggnadsfirman Bäckström & Strömberg, som han övertog helt 1922 och sedan drev till sin död. Från 1926 var han även verkställande direktör i Västerbottens-Kurirens AB, som han 1929 köpte av den tidigare ägaren och chefredaktören Gustav Rosén.

Han var tidigt politiskt verksam och var kommunalnämndens ordförande i Umeå landskommun 1917–1922 samt kommunalfullmäktiges ordförande 1929. Han var även vice ordförande i Västerbottens läns landsting 1935–1950 och ordförande i landstingets förvaltningsutskott från 1935 till sin död.

Magnus Bäckström var riksdagsledamot i första kammaren för Västerbottens läns och Norrbottens läns valkrets 1933–1946. Som kandidat för Frisinnade landsföreningen tillhörde han dess riksdagsgrupp Frisinnade folkpartiet, efter den liberala återföreningen Folkpartiet. I riksdagen var han bland annat ledamot i statsutskottet 1942–1946. Han engagerade sig exempelvis för vägbyggnad och elektrifiering av fjällbygden.

Magnus Bäckström är begravd på Backens kyrkogård i Umeå.

Källor 
 Tvåkammarriksdagen 1867–1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, s. 344
 Bäckström, Johan Magnus på SvenskaGravar.se

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Frisinnade folkpartiet
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Folkpartiet
Svenska direktörer
Svenska byggmästare under 1900-talet
Personer från Umeå socken
Politiker från Umeå
Gravsatta i Umeå
Födda 1876
Avlidna 1952
Män
Utländsk bakgrund

Utländsk bakgrund är ett begrepp för att definiera en individs förhållande till det land den uppehåller sig i.

Sverige 
Svenska myndigheters definition av personer med utländsk bakgrund är som följer:
 Personer som är utrikes födda 
 Personer som är inrikes födda med två utrikes födda föräldrar

Begreppet ändrade innebörd hos svenska myndigheter den 31 december 2003. Innan dess räckte det med att en förälder var född utomlands för att dennes barn ansågs ha utländsk bakgrund. 

Statistiken över hur många personer som har utländsk bakgrund fördelat på kön, ålder, civilstånd och kommun finns att tillgå hos Statistiska centralbyrån. Den 31 december 2017 hade 24,1 procent av befolkningen utländsk bakgrund, år 2000 låg denna siffra på 14,5 procent enligt den nuvarande definitionen. Andelen personer med utländsk bakgrund som arbetade inom svenska staten år 2016 var 26,7 procent enligt Arbetsgivarverket, 2006 låg denna siffra på 16,6 procent.    

*Siffran enligt den gamla, bredare definitionen visas i kursiv, då denna inte är omedelbart jämförbar med övriga siffror.

Svensk bakgrund 
Beteckningen svensk bakgrund används i svensk statistik i motsats till utländsk bakgrund för att beskriva:
 Personer som är inrikes födda med minst en inrikes född förälder

Utrikes födda med minst en inrikes född förälder kan vid behov föras över till personer med svensk bakgrund.  Det ska då tydligt anges att man har avvikit från standardindelningen och även syftet till förändringen ska stå klart.

Inrikes födda med två inrikes födda föräldrar

Utrikes födda 
Många utrikes födda kom till Sverige särskilt under 2010-talet. Antalet som kom till Europa och Sverige under mitten av 2010-talet ledde till Migrationskrisen i Europa, särskilt 2015 var det många utrikes födda som kom till Sverige och Europa. Detta ledde till att Sverige fick fler utrikes födda mellan åren 2015 till 2016, än vad Sverige hade mellan åren 1970 till 1980.

Källor

Se även 
 Invandring

Migration
Manne Asplund

Carl Immanuel (Manne) Asplund (i riksdagen kallad Asplund i Kiruna, senare Asplund i Luleå), född 12 oktober 1872 i Örträsk, död 28 december 1943 i Stockholm, var en svensk bergmästare och politiker (socialdemokraterna). 

Manne Asplund var son till kyrkoherden Carl August Asplund. Han blev student i Umeå 1891 och utexaminerades som bergsingenjör från Tekniska högskolan 1895. Asplund blev 1896 extraordinarie tjänteman i Kommerskollegii bergsbyrå, var 1897-1904 anställd för malmletningar och gruvundersökningar i Norrbottens län och utförde 1905-1906 gruvundersökningar i Norge. 1906 återvände han till Sverige där han anställdes vid Norra bergmästardistriktet, först som gruvingenjör 1906-1913 och därefter från 1913 som tillförordnad och från 1919 som ordinarie bergmästare. 1919-1937 var han bosatt i Luleå. Asplund spelade en viktig roll i exploaterandet av de Lapplands malmfält och företog redan en uppmärksammad undersökning av Loussavaara malmfält.

Asplund var 1908-1913 kommunalnämndsordförande i Kiruna och kom där att ansluta sig till socialdemokratin.

Manne Asplund var riksdagsledamot i första kammaren för Norrbottens läns valkrets 1912-1919, för Värmlands läns valkrets 1919-1921 och för Västerbottens läns och Norrbottens läns valkrets 1922-1942.

Under sin tid som riksdagsman förespråkade han stöd till arbetslösa och rätten till arbete. Han förespråkade även ett bättre utnyttjande av de norrländska malmtillgångarna på ett sätt som kom Sveriges rike bättre till del.

Källor
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, s. 401

Noter 

Svenska bergsingenjörer
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Socialdemokraterna
Personer från Örträsks socken
Födda 1872
Avlidna 1943
Män
Carl Härdin

Carl Alger Härdin, född 6 januari 1887 i Söderala församling, död 2 juni 1942 i Norrköpings S:t Olofs församling, var en svensk lokomotivförare och riksdagsledamot (socialdemokrat).

Härdin var ledamot av riksdagens första kammare från 1936 invald i Södermanlands och Västmanlands läns valkrets.

Referenser
Tidens kalender 1941, Stockholm: Tidens förlag, 1940, sid. 142. 
Tvåkammarriksdagen 1867–1970, band 1, sid. 373.

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Socialdemokraterna
Svenska socialdemokrater
Födda 1887
Avlidna 1942
Män
Personer från Söderala socken