kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Belva Plain

Belva Plain, född Offenberg den 9 oktober 1915 i New York i New York, död 12 oktober 2010 i Short Hills i Essex County i New Jersey, var en amerikansk författare. Hon var en av de amerikanska författare som sålt mest böcker.

Efter studier i historia vid Barnard College, gifte sig Belva Plain med oftalmologen Irving Plain och bosatte sig i New Jersey. Paret fick tre barn. Som tiden föreskrev blev hon hemmafru, men vid sidan av detta författade hon noveller som hon publicerade i olika tidningar. Först när barnen var stora ansåg hon sig ha tid att skriva romaner.

Hennes debut som romanförfattare skedde 1978 med Evergreen, vilken i 41 veckor toppade listan The New York Times bestseller. 1982 utkom den första översättningen av Plain på svenska, Dit ödet vill (originaltitel Random winds). Hon skrev sedan debuten 21 romaner, har sålt mer än 25 miljoner böcker och har blivit utgiven på 22 språk.

Bibliografi 
Evergreen (1978) (Evergreen, översättning Ingrid Berglöf, B. Wahlström, 1983)
Golden Cup (1986) (En gyllene klenod, översättning Anna Sandberg, Bra böcker, 1990)
Tapestry (1988) (Långt borta och nära, översättning Barbro Tidholm, B. Wahlström, 1989)
Harvest (1990) (Livets skörd, översättning Barbro Tidholm, B. Wahlström, 1992)
Random Winds (1980) (Dit ödet vill, översättning Anna Pyk, Bra böcker, 1982)
Eden Burning (1982) (Storm över Eden, översättning Anna Pyk, Bra böcker, 1985)
Crescent City (1984) (Månskärans stad, översättning Anna Pyk, Bra böcker, 1987)
Blessings (1989) (Efter nattens regn, översättning Carla Wiberg, Richter, 1990)
Treasures (1992) (Skatter, översättning Barbro Tidholm, B. Wahlström, 1993)
Whispers (1993) (I de bästa familjer, översättning Barbro Tidholm, B. Wahlström, 1994)
Daybreak (1994) (Till låns, översättning Barbro Tidholm, B. Wahlström, 1995)
The Carousel (1995) (Karusellen, översättning Eva Mazetti-Nissen, B. Wahlström, 1996)
Promises (1996) (Brutna löften, översättning Louise Thulin, B. Wahlström, 1997)
Secrecy (1997) (I hemlighet, översättning Barbro Tidholm, B. Wahlström, 1998)
Homecoming (1997) (Hemkomsten, översättning Barbro Tidholm, B. Wahlström, 1999)
Legacy of Silence (1998) (Tystnadens pris, översättning Nina Lunabba, B. Wahlström, 1999)
Fortune's Hand (1999) (Ödets hand, översättning Solveig Rasmussen, B. Wahlström, 2000)
After the Fire (2000) (När elden falnat, översättning Barbro Tidholm, B. Wahlström, 2001)
Looking Back (2001) (Som systrar, översättning Britt-Marie Thieme, B. Wahlström, 2002)
Her Father's House (2002) (Söndagspappan, översättning Britt-Marie Thieme, B. Wahlström, 2003)
The Sight of the Stars (2003) (Himlen full av stjärnor, översättning Barbro Tidholm, B. Wahlström, 2004)
Crossroads (2008)

Källor 
Biografi vid Bantam Dell Publishing, Inc, sidan läst 2 september 2008
Dödsannons

Externa länkar
Belva Plain på fantasticfiction.co.uk

Födda 1915
Avlidna 2010
Engelskspråkiga författare
Amerikanska författare
Kvinnor
Tor (isbrytare)

Tor var en isbrytare bemannad av svenska flottan, tillverkad i Helsingfors av finska Oy Wärtsilä AB.

Bakgrund 
Då handelssjöfarten förutsågs öka starkt under första hälften av 1960-talet och den gamla isbrytaren Atle, som vid Tors leverans hade uppnått en ålder av 38 år, snart måste utrangeras, beslutade den svenska riksdagen 1962 att anskaffa en ny isbrytare. Då man var nöjda med Oden, som levererats 1957 av Wärtsilä-varvet i Helsingfors, beställde man den nya isbrytaren därifrån. Denna sjösattes 1963 och levererades till svenska flottan. Fartyget är uppkallat efter guden Tor ur den nordiska mytologin. Tor hade ett svenskt systerfartyg, Njord, och tre finska, Tarmo, Varma och Apu.

Utformning

Övergripande 
Styrhytten var av en ny modell, placerad högt upp, och med runtomsikt. Någon aktre manöverbrygga blev därigenom onödig (dock fanns en akter-/vinschbrygga. Ursprungligen utrustades Tor, precis som hennes systerfartyg Njord, med fyra kanonplattformar, två på sidorna, en på överbyggnaden, strax under styrhytten, och en i fören, framför ankarspelet. Den sistnämnda togs emellertid bort, eftersom den skymde sikten.

Inredning 
Fartygschefens förläggning och den så kallade redarhytten bestod av daghytt, sovhytt och badrum med badkar; överstyrmannen (sekonden) hade en liknande hytt, dock bara med privat toalett; övriga officerare var förlagda i enpersonshytter, övriga kategorier i tvåpersonshytter, båda utan privata faciliteter. Det fanns dessutom motionsrum i fören under däck. Bastu fanns endast 1 gemensam för samtliga ombord på däck två (styrbord-aktersida).

Verksamhet 

Den 16 mars 1980 kolliderade Tor i tät dimma med den finska isbrytaren Sisu. Tor skadades svårt i fören, men kunde ta sig in till Stockholm där hon reparerades. Inga personer skadades dock 

Tor utnyttjades hårt under åren. På grund av omfattande maskinskador under vintern 1985-1986 blev huvudmotorerna helrenoverade 1986. Hon förbjöds då att utnyttja motorerna fullt ut, vilket i praktiken innebar att motorstyrkan reducerades till 7,77 MW.

År 1995 lades Tor tillsammans med Njord i reserv i Karlskrona och efter tillkommandet av Viking-klass utrangerades fartyget och såldes till Ryssland där hon idag tjänstgör som isbrytare.

Se även 
Isbrytning i Sverige

Referenser

Källor

Svenska isbrytare
Fartyg sjösatta 1963
Fartyg byggda i Helsingfors
Amatoxiner

Amatoxiner är en grupp av minst åtta toxiner som finns i flera arter av giftiga svampar.  Den mest kända svampen som innehåller amatoxiner är lömsk flugsvamp (Amanita phalloides), men giftet återfinns också i flera andra arter av släktet flugsvampar (Amanita). Förutom i flugsvampar finns giftet i en del arter av hättingar (Conocybe och Galerina) och Lepiota (fjällskivlingar).

Föreningarnas strukturer liknar varandra; de är alla cykliska strukturer av åtta aminosyror. De isolerades år 1941 av Heinrich Wieland och Rudolf Hallermayer vid Universitetet i München.

I gruppen amatoxiner är alfa-amanitin den huvudsakliga beståndsdelen. Tillsammans med beta-amanitin är den sannolikt orsaken till giftets effekter. Dess huvudsakliga mekanism är att irreversibelt hämma enzymet RNA-polymeras II, som behövs för framställningen av flera typer av RNA (budbärar-RNA eller mRNA, mikroRNA och snRNA). Utan budbärar-RNA avstannar den livsnödvändiga proteinsyntesen, med resultatet att celler dör. Levern påverkas mest, eftersom den är det organ som först nås av giftet sedan det absorberats i mag-tarmkanalen, men även andra organ och särskilt njurarna är också känsliga för giftet. Den lömska flugsvampens eget RNA-polymeras är okänsligt för amatoxinets giftverkan. Annars skulle svampen förgifta sig själv.

Att giftet verkar såpass snabbt förklaras av att det fort tas upp i tarmen samt av dess värmetålighet. De mest allvarliga verkningarna är hepatit som bland annat orsakar celldöd i levern, med risk för total levernekros och behov av akut levertransplantation. Även njurar kan påverkas och medföra akut njurinflammation och njurskador. Giftet har globalt orsakat ett stort antal dödsfall.   

De åtta kända amatoxinerna är:
 alfa-amanitin
 beta-amanitin
 gamma-amanitin
 epsilon-amanitin
 amanullin
 amanullinsyra
 proamanullin

Källor 

Mykotoxiner
Indoler
Keiller (släkt)

Keiller är en svensk släkt med ursprung från Irland, men som tidigt emigrerade till Skottland. 

Keiller är ursprungligen ett skotskt ortnamn från Angus, troligen syftande på någon flod. Namnet har samma rot som flodnamnet Calder Burn. Namnet Keiller är välkänt tack vare marmeladproducenten med samma namn i Dundee. Släkten bar tidigast namnet Kelleher, men flyttade tidigt till Skottland, där namnet förkortades till Keiller.

Sverige 
Timmermannen och skeppsredaren i Dundee James Keiller (1760-1846) hade handelsförbindelser med Sverige. Hans son ingenjören och industrimannen Alexander Keiller kom första gången till Sverige 1825, där han följande år slog sig ner i Göteborg. Hans äldste son civilingenjören Harry Alexander Keiller (1832-1918), som från 1867 ägnade sig åt familjefirmans bruksverksamhet, var far till civilingenjören Harry Alexander Keiller (1870-1940). Dennes äldste son var Herbert Alexander Anker Keiller (1907-1976), direktör för Keiller & Co i Göteborg och far till poeten Paul Andersson.

Ytterligare en son till den Alexander Keiller, som först emigrerade till Sverige, var civilingenjören James Keiller, far till industrimannen och hovmannen James Keiller.

Referenser

Litteratur 
 G. Bodman: Fabriker och industrier i det gamla Göteborg (1925)
 Terry Freedman & Iseabail Macleod: The Wordsworth Dictionary of Surnames (1997)
 Jan Magnusson: Blodrikets bortersta gränser. Om Paul Andersson (ellerströms, 2004)
 Svenska män och kvinnor, 4 (1948)
 Martin Fritz: Sveriges industrialisering och släkten Keiller(Sävedalen: Warne förlag, 2008)

Fotnoter 

Industrifamiljer
Släkter från Göteborg
Skotska släkter
Ed Sloan

Ed Sloan född 13 mars 1973 i Columbia South Carolina i USA, är känd av allmänheten som sångare och gitarrist i rockbandet Crossfade. Hans hela, och födelsenamn är dock Edward Michael Sloan. Sloan var en av de som 1999 startade bandet Crossfade, som då hette The Nothing. Hans första band hette däremot Darkchild, och de spelade han med när han var 13, alltså i mellanstadiet. Sloan började sin musikkarriär tidigt och lärde sig tidigt spela både elbas, piano och gitarr.

Sloan spelar normalt sett på en sjusträngad Schecter-gitarr modell C7.

Födda 1973
Amerikanska gitarrister
Män
Levande personer
Personer från Columbia, South Carolina
Aukštojas

Aukštojas är ett berg i Litauen. Med sina 294 meter över havet är det den högsta punkten i Litauen. Berget är beläget i Medininkaihöglandet omkring 24 kilometer sydost om Litauens huvudstad Vilnius, ett par kilometer från gränsen till Vitryssland. Tidigare ansågs Juozapine cirka 500 meter därifrån vara Litauens högsta punkt men en noggrann mätning 2004 visade att Aukštojas var ca en meter högre med 293,84 meter mot 292,7 för Juozapine.

Referenser

Berg i Litauen
Berg i Litauen 200 meter över havet eller högre
Karl Gustav Izikowitz

Karl Gustav Izikowitz, född 26 november 1903 i Jönköping, död 25 december 1984 i Göteborg, var en svensk etnograf. Han var bror till Sander Izikowitz.

Izikowitz utbildade sig vid Lunds universitet och Göteborgs högskola, blev filosofie licentiat 1931, disputerade 1935 samt blev docent i allmän och jämförande etnografi 1936. Han studerade även vid Londons universitet, University of California i Berkeley och École Française d'Extrême-Orient i Hanoi. 

Izikowitz var åren 1929-1933 anställd vid Göteborgs museums etnografiska avdelning, var från 1943 intendent där och från 1946 museichef. Han blev professor i etnografi 1955.

Izikowitz specialiserade sig på Sydamerikas indianer. Efter en forskningsresa till Franska Indokina 1936–1938 inriktade han sig på material därifrån. Han deltog även i sociologiska undersökningar i Bohuslän.

Källor 
 
 Svenska män och kvinnor, 4 (1948)

Noter

Svenska upptäcktsresande
Svenska antropologer
Svenskt museifolk
Svenska professorer i etnografi
Personer verksamma vid Göteborgs universitet
Svenska forskare under 1900-talet
Forskare från Jönköping
Födda 1903
Avlidna 1984
Män
Pauletön

Pauletön (engelska Paulet Island) är en liten ö på den norra delen av den Antarktiska halvön i Antarktis.

Geografi 
Pauletön ligger i Weddellhavet cirka 40 km nordöst om Graham Land. Den obebodda ön är av vulkaniskt ursprung och har en areal om cirka 1,6 km² med en högsta höjd på ca 353 m ö.h.

Historia 
Pauletön upptäcktes av den brittiska Antarktisexpedition åren 1839 - 1843 under ledning av James Clark Ross. Ross uppkallade ön efter lord George Paulet.

Ön blev känd genom den första svenska Antarktisexpeditionen. Fartyget "Antarctic" sjönk den 12 februari 1903 ca 40 km från ön och besättningen tog sig mödosamt fram till ön. Man nådde Pauletön först den 28 februari och började bygga en stenhydda där gruppen sedan övervintrade i tio månader innan den slutligen undsattes.

Källor

Externa länkar 
 Om Pauletön
 Bilder från Pauletön

Öar i Västantarktis
Storbritanniens anspråk i Antarktis
Chiles anspråk i Antarktis
Argentinas anspråk i Antarktis
Galoner

Galoner är ett eller flera dekorativa band, flätor eller broderier i guld- eller silvertråd på en uniform. Förekommer vanligast på mössa, axel eller nederkanten av ärmen på flyg- och fartygsbefäls kavaj eller jacka där antalet band står för vilken tjänstegrad befälet har.

Historia
På äldre uniformer från 16-1700-talet förekom det silver-, eller guldgaloner på de flesta munderingsplaggen beroende av grad och tjänst (officerare, underofficerare, drabanter, spel mm). Galonen syddes då bla på hatten, livrocken (sömmar, fickor, krage, knapphål mm), kappan (kragen mm), västen, livgehänget, handskarna, schabraket, pistolkapporna, karbinremmen (drabanterna mm), Kartuschväskan mm.

Kapell är en galon på kragen till vissa gamla uniformer.

Se även
Epålett
Bigesch

Referenser

Accessoarer
Anders Åslund

Per Anders Åslund, född 17 februari 1952 i Karlskoga, är en svensk nationalekonom. Åslund är civilekonom från Handelshögskolan i Stockholm och ekonomie doktor från Oxfords Universitet. Professor i nationalekonomi, Rysslands- och Östeuropaanalytiker vid Atlantic Council, Washington, DC, och adjungerad professor vid Georgetown University. Var 1994 till 2005 knuten till Carnegie Endowment for International Peace i Washington DC. Från 2006 till 2015 arbetade han vid Peterson Institute for International Economics. Från 1991 till 1994 arbetade han som ekonomisk-politisk rådgivare åt Boris Jeltsins regering i Ryssland. Från 1994 till 1997 som rådgivare åt den ukrainska regeringen och från 1998 till 2004 som personlig rådgivare åt den kirgisiska presidenten Askar Akajev.

Bakgrund
Anders Åslund gjorde sin värnplikt vid Tolkskolan i Uppsala och lärde sig där ryska. Efter att han tagit civilekonomexamen sökte han in till UD:s diplomatprogram.  Åslund tjänstgjorde som diplomat i Kuwait, Polen, Genève och Moskva. Han skrev sin doktorsavhandling vid Oxfords Universitet 1982 och den publicerades som bok 1985. 

Förutom svenska talar Åslund även engelska, ryska, tyska, polska och franska flytande.

Bibliografi

Referenser

Alumner från Stockholms universitet
Alumner från Handelshögskolan i Stockholm
Svenska nationalekonomer
Personer från Karlskoga
Födda 1952
Män
Levande personer
Alumner från Oxfords universitet
Alumner från Diplomatprogrammet
Iglooism

Iglooismen är en rörelse som började i Sverige under Skidfrämjandets (nuvarande Friluftsfrämjandet) försorg under 1930-talet. Tanken var att använda igloo i stället för tält eller snögrotta för övernattning under långfärder i fjällen. En av iglooismens förespråkare, sportjournalisten David "Mr Jones" Jonason formulerade det på följande vis: "Iglooiserandet vill vara ett sätt att med minsta möjliga packning billigast möjligt under största möjliga säkerhet på billigaste vis nå mesta möjliga fjäll."

Historia  
År 1932 arrangerade de en fjällförarekurs under Gunnar Dyhléns ledning och när man under kursens sista natt övernattat i en snöbivack konstaterades att det var behagligare än att ligga i tält. Skidpionjären och fjällmannen Olle Rimfors ansåg att det borde finnas mindre arbetskrävande sätt att bivackera på än att behöva gräva på djupet eller i snödrivor. Till årsskiftet 1932-33 hade arkitekt Gustaf Birch-Lindgren löst problemet då han studerat inuiternas sätt att bygga igloo, som kan liknas vid en snöhydda eller snökupol. Efter att ha byggt och testat igloons egenskaper i Storlien under nyåret beslöt man att redan till påsken arrangera en iglooexpedition, ledd av Birch-Lindgren och understödd av Olle Rimfors, från Ljungdalen-Helags-Sylarna-Storlien. Sedan följde en rad iglooexpeditioner de kommande åren, men då förlagda till Lapplands fjälltrakter. Under Skidfrämjandets årliga iglooexpeditioner under 30-talet testade och utvecklade man den utrustning och de redskap som behövdes för dylika expeditioner. Bland annat utformades fjällpulkan för detta ändamål, framför allt Rimforspulkan efter den nordamerikanska toboggan och Segebadens efter samernas ackja. Annat som testades och utvecklades var den vakuumtorkade maten och lämpliga skidskor. De svenska igloopionjärerna bildade sedan Svenska Iglooklubben.

Referenser

Externa länkar  
 Igloo - en färdberättelse från fjällen, film av SF från 1936 i SVT:s öppna arkiv. Fjällguide och ledare är Olle Rimfors. 

Friluftsliv
Vinter
Snow Hillön

Snow Hillön (engelska Snow Hill Island) är en liten ö vid den norra delen av den Antarktiska halvön i Antarktis.

Geografi
Snow Hillön ligger i Weddellhavet cirka 50 km öster om Graham Land. Den obebodda ön är av vulkaniskt ursprung, och har en areal om cirka 300 km² med en längd av ca 32 km och en bredd på cirka 10 km. Dess högsta höjd är på ca 170 m ö.h.

Historia
Snow Hillön upptäcktes den 6 januari 1843 av den brittiska Antarktisexpeditionen under ledning av James Clark Ross. Ross kunde då inte avgöra om det rörde sig om en del av fastlandet eller var en ö. Den Första svenska Antarktisexpeditionen kunde under övervintringen här 1902 fastslå att det faktiskt var en ö. Expeditionens trähydda på den sydöstra delen är idag ett minnesmärke.

Referenser

Externa länkar
 Om Snow Hillön

Antarktis öar
Shropshire County Premier Football League

Shropshire County Premier Football League var en engelsk fotbollsliga baserad i Shropshire. Den grundades 1950 och hade under den sista säsongen två divisioner, varav toppdivisionen Premier Division låg på nivå 13 i det engelska ligasystemet. Ligan upplöstes 2012 och alla klubbarna flyttades över till den nya och större Mercian Regional Football League.

Vinnaren av toppdivisionen kunde under vissa förutsättningar flyttas upp till West Midlands (Regional) League, men det hände vid några tillfällen att lag flyttades upp till Midland Football Combination. Ligan hade en egen matarliga – Telford Combination, men det hände även att klubbar flyttades upp från Shropshire Alliance Football League.

Mästare

Referenser 

Nedlagda engelska fotbollstävlingar
Leevan Sands

Leevan Sands, född den 16 augusti 1981, är en friidrottare från Bahamas som tävlar i tresteg.

Sands deltog vid VM för juniorer 2000 där han slutade på femte plats. Under 2002 hoppade han för första gången över 17 meter när han hoppade 17,50 på en tävling i USA. Samma år blev han trea vid Samväldesspelen. Under VM 2003 i Helsingfors blev han bronsmedaljör efter ett hopp på 17,26.

Sands deltog vid OS 2004 i Aten där han inte lyckades ta sig vidare till finalen. Vid VM 2005 i Helsingfors slutade han på en retsam fjärde plats. Året efter stängdes han av sex månader för dopingbrott. Han var tillbaka till VM 2007 i Osaka där han inte tog sig vidare från kvalet. 

Vid OS 2008 blev det en bronsmedalj efter att han hoppat 17,59, vilket var ett nytt personligt rekord.

Han deltog vid VM 2009 där han slutade på fjärde plats efter att ha hoppat 17,32 meter. Han avslutade friidrottsåret med att bli tvåa vid IAAF World Athletics Final 2009.

Personliga rekord 
 Längdhopp - 8,13 meter från 2005
 Tresteg - 17,59 meter från 2008

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1981
Män
Bahamanska trestegshoppare
Bahamanska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 2008
Bahamanska dopningsfall
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Bahamas
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Bahamas
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Bahamas
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Bahamas
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2016
Falu domsagas valkrets

Falu domsagas valkrets var vid valen 1866-1893 till andra kammaren en egen valkrets med ett mandat. Valkretsen (som inte omfattade Falu stad, som ingick i Falu, Hedemora och Säters valkrets) delades inför valet 1896 i Falu domsagas norra tingslags valkrets (ungefär motsvarande dagens Falu kommun) och Falu domsagas södra tingslags valkrets (ungefär motsvarande dagens Borlänge kommun).

Riksdagsmän
Carl Liljenmark (1867–1869)
Anders Andersson, lmp (1870–1878)
Anders Hansson,  gamla lmp 1888–1894, lmp 1895–1896 (1879–1896)

Källor
 Tvåkammarriksdagen 1867–1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, s. 34

Historiska valkretsar i Kopparbergs län
Falu domsagas södra tingslags valkrets

Falu domsagas södra tingslags valkrets var vid valen 1896–1908 till andra kammaren en egen valkrets med ett mandat. Valkretsen, som ungefär motsvarade dagens Borlänge kommun, avskaffades vid införandet av proportionellt valsystem i valet 1911 och uppgick då i Kopparbergs läns västra valkrets.

Riksdagsman
Anders Hansson, vilde 1897–1899, lib s 1900–1911 (1897–1911)

Valresultat

1896

1899

Valet ägde rum den 10 september 1899.

1902

Valet ägde rum den 7 september 1902.

1905

Valet ägde rum den 10 september 1905.

1908

Valet ägde rum den 6 september 1908.

Källor
 Tvåkammarriksdagen 1867–1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, s. 34
 Dalpilen, digitaliserad av Kungliga biblioteket
Statistiska centralbyrån Riksdagsmannavalen 1894-1896
Statistiska centralbyrån Riksdagsmannavalen 1897-1899
Statistiska centralbyrån Riksdagsmannavalen 1900-1902
Statistiska centralbyrån Riksdagsmannavalen 1903-1905
Statistiska centralbyrån Riksdagsmannavalen 1906-1908

Historiska valkretsar i Kopparbergs län
Ainārs Kovals

Ainārs Kovals, född den 21 november 1981 i Riga, Lettiska SSR, Sovjetunionen är en lettländsk friidrottare som tävlar i spjutkastning.

Kovals första mästerskap som senior var VM 2005 i Helsingfors där han slutade på sjunde plats. Samma år deltog han även vid Universiaden där han vann guld. Han deltog vid EM 2006 och slutade på femte plats. En missräkning blev VM 2007 i Osaka där han inte lyckades ta sig vidare till finalen. 

Kovals deltog vid Olympiska sommarspelen 2008 i Peking där han kastade 86,64 meter, ett nytt personligt rekord. Kastet i sista omgången innebar att han gick från sjätte till andra plats.

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1981
Män
Lettiska spjutkastare
Olympiska silvermedaljörer 2008
Lettiska olympiska silvermedaljörer
Idrottare från Riga
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Lettland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Lettland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2012