kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Thomas Andrew Knight

Thomas Andrew Knight, född den 12 augusti 1759, död den 11 maj 1838, var en engelsk hortolog, bosatt på Downton Castle i Herefordshire. Han var bror till Richard Payne Knight.

Knight var 1811–1838 president för Royal Horticultural Society i London, ett sällskapet för trädgårdsodlingens främjande och gjorde värdefulla insatser inom hortikulturen, både som praktiker och som författare. 

Knight gjorde sig främshat känd för sina studier av fruktträdens ärftlighetsförhållanden och för att ha odlat fram värdefulla nya fruktsorter.

Källor

Tryckta källor

Noter

Brittiska pomologer
Brittiska trädgårdsmästare
Alumner från Balliol College, Oxford
Mottagare av Copleymedaljen
Botaniker under 1800-talet
Brittiska forskare under 1800-talet
Födda 1759
Avlidna 1838
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
Hords och holmbrödernas saga

Hords och holmbrödernas saga (isl. Harðar saga ok Hólmverja) är en av islänningasagorna. Den utspelar sig på sydvästra Island under senare delen av 900-talet.

Handling 
Hjältarna och fosterbröderna Hord Grimkelsson och Geir levde som bygderövare på en liten holme ute i Hvalfjörður. Hord och Geir åker så småningom till Norge och Götland. De återkommer till Island och bor på gården Botn. De dräps båda i slutet av sagan.

Tillkomst, manuskript och översättning 
Sagan skrevs under den första delen av 1300-talet. Den finns bevarad i en pergamentshandskrift (AM 556 a qu.) från det tidiga 1400-talet. Den trycktes först i Hólar år 1756 i samlingen Ágætum fornmanna sögum.

Sagan är översatt till svenska av Åke Ohlmarks (1962) och av Gunnel Persson (2014, Sagan om Hörð och männen på holmen).

Se även 
 Islänningasagor
 Sagalitteratur
 Islands historia

Referenser 
 Guðni Jónsson: Íslendinga sögur, band 12, s. XI. Reykjavík 1947.
 Kristinn Jóhannes, Gunnar D Hansson & Karl G Johansson (red.): Islänningasagorna, band II, s. 201. Reykjavík 2014. 
 Åke Ohlmarks: De isländska sagorna, band 1, s. 20. Stockholm 1962.

Externa länkar 
 Sagan i originaltext på Icelandic Saga Database

Islänningasagorna
Knight (efternamn)

Knight är ett engelskt efternamn, som burits av bland andra:

 Bianca Knight
 Brandon Knight
 Charles Knight
 Corban Knight
 Cornelia Knight
 Damon Knight
 Eric Knight
 Frank Knight
 Gladys Knight
 Goodwin Knight
 Hilary Knight
 Horatio G. Knight
 J.Z. Knight
 John Prescott Knight
 Jonathan Knight
 Jordan Knight
 Joseph Philip Knight
 Keshia Knight Pulliam
 Louis Aston Knight
 Margaret E. Knight
 Nehemiah R. Knight
 Phil Knight
 Robert Knight
 Shirley Knight
 Sterling Knight
 Suge Knight
 Thomas Andrew Knight
 Tommy Knight
 T.R. Knight
 Wayne Knight
 William Knight (kunglig tjänare)
 Zat Knight

Engelska efternamn
Ängsmetallvinge

Ängsmetallvinge (Adscita statices) är en fjäril i familjen bastardsvärmare.

Kännetecken
Ängsmetallvinge har ett vingspann på 24 till 32 millimeter. Hanens antenner är fjäderformade medan honans är enkla. Vingarna är gröna eller blågröna och metallglänsande. Larverna är knubbiga och 12 till 15 millimeter som fullvuxna med en ljusgrå eller gulgrön grundfärg.

Utbredning
Ängsmetallvinge finns i större delen av Europa och vidare österut genom Ryssland till nordvästra Kina. I Sverige finns arten i hela landet.

Levnadssätt
Det finns två former (f. statices och f. heuseri) av Ängsmetallvinge som av vissa anses vara olika arter. Den förstnämnda föredrar blomrika torra gräsmarker på sandig mark, medan den senare lever på fuktigare gräsmarker. De vuxna fjärilarna av formen f. heuseri kan ses på till exempel smörblommor och gökblomster medan f. statices ses på väddväxter, blåmunkar, trift och axveronika. Larverna av f. heuseri lever på ängssyra medan f. statices larver lever på bergssyra. Äggen läggs av honan i grupper om 20 till 40. Larverna lever till en början tillsammans som minerare, det vill säga mellan bladets över och undersida. När de blir större lever de ensamma och är inte längre minerare. De övervintrar som larver i marken och förpuppas i maj eller juni i förnan. Puppan kläcks efter cirka tre veckor. De är liksom andra bastardsvärmare giftiga i alla utvecklingstadier.

Referenser

Externa länkar

Bastardsvärmare
Germania, Djursholm

Germania förekommer som del av namn på en vik (Germaniaviken), en väg (Germaniavägen) och en park (Germaniaparken) intill Stora Värtan i Djursholm i Danderyds kommun. En järnvägshållplats på den år 1976 nedlagda Eddavägslinjen på Djursholmsbanan hette också Germania. 

Namnet Germania, som syftar på antika berättelser om ett folk i norra Europa, etablerades år 1889 i den första planen för den nya villastaden, vars gatunät och kvarter till stor del namngavs med inspiration från nordisk mytologi och sagovärld. Även många byggnader i de äldre delarna av Djursholm har stilmässiga drag som refererar till nordisk mytologi. Germania var även namnet på en villa i området, med adressen Germaniavägen 7. Germaniaviken kallas på tidiga kartor över villastaden Djursholm för Österviken. Ett äldre namn är Sielviken.

Kulturellt intressant bebyggelse
Visdiktaren Alice Tegnér bodde mellan 1890 och 1912 i den numera rivna Villan Tegnabo med adress Germaniavägen 5. Under hösten och vintern 1891–1892 bodde August Strindberg i villan på Germaniavägen 21 som ritades år 1889 och hör till de allra första villorna som uppfördes i det nygrundade villasamhället.

Vid Germaniaviken ligger Villa Delin på adressen Strandvägen 43. Huset, som är ritat av Léonie Geisendorf, är en representant för en modern arkitektur som i kommunens kulturminnesvårdsprogram år 1985 beskrivs som en "närmast brutalistisk betongvilla".

I Germania finns också villan på fastigheten Grotte 7, som ibland har kallats "prinsvillan".

Referenser

Stockholms geografi
Djursholm
Nedlagda järnvägsstationer i Stockholms län
Diane Adélaïde de Mailly-Nesle

Diane Adélaïde de Mailly, hertiginna de Lauraguais, född 11 februari 1713 i Paris, död 20 februari 1760 i Paris, var en fransk hovdam, mätress till kung Ludvig XV av Frankrike 1742–1745. Hon var en av de fyra systrarna de Nesle som alla utom en var älskarinnor till Ludvig XV. Hon var älskarinna åt Ludvig samtidigt som sin syster Marie Anne de Mailly 1742–1744 och sedan en kort tid 1744–1745 innan han inledde sitt förhållande med Madame de Pompadour, men betraktades aldrig som särskilt betydelsefull.

Biografi 
Hon var dotter till Louis de Mailly, markis av Nesle och Mailly och prins d'Orange (1689–1767) och Armande Félice de La Porte Mazarin (1691–1729); hennes mor var sondotter till Hortense Mancini. Hon gifte sig år 1742 med Louis de Brancas, hertig av Lauraguais och Villars (1714–1793). Mailly var hovdam, dame du palais, åt drottning Marie Leszczyńska. Hon var känd för kommentaren: "Min make bedrog mig, så jag kan inte ens vara säker på att vara mor till mina egna barn". 

Diane Adélaïde kom till hovet och utnämndes till hovdam genom sina äldre systrar, Louise Julie de Mailly och Pauline Félicité de Mailly-Nesle, som båda var kungens älskarinnor. Ludvig XV hade ett sexuellt förhållande även med henne, utan att avsluta sin relation till hennes systrar, vilket ställde till skandal och gjorde att hon förlorade sin ställning som hovdam. Hon kunde dock kvarbli vid hovet genom sitt äktenskap samma år. 

Enligt samtiden uppehöll hennes tredje syster, Ludvig XV:s nästa mätress Marie Anne de Mailly, kungens intresse genom ett menage a trois med sin syster, Diane Adélaïde de Mailly. Det är dock omdebatterat huruvida Mailly verkligen hade ett sexuellt förhållande med monarken vid den tidpunkten. Efter hennes systers död i december 1744, hade Ludvig en tid ett sexuellt förhållande med henne, enligt uppgift för att trösta sig efter hennes systers död. Hon ersattes 1745 med madame de Pompadour.

Referenser 

 
 

Födda 1713
Avlidna 1760
Franska hovdamer
Franska mätresser
Personer i Frankrike under 1700-talet
Franska hertiginnor
Kvinnor
Charles Knight

Charles Knight, född den 15 mars 1791 Windsor, Berkshire, död den 9 mars 1873 i Addlestone, Surrey, var en engelsk tidskriftsutgivare och skriftställare.

Knight bidrog kraftigt till folkbildningens höjande i England genom spridande av billig periodisk litteratur. Sedan han ärvt sin fars bokhandel och tryckeri, började han på 1820-talet i London en verksamhet som grundläggare av folkliga tidskrifter, vilken han oegennyttigt fullföljde i över 40 år.

Som direktör i ett samfund för nyttiga kunskapers spridande utgav Knight från 1828 British almanac med bihang och från 1829 Library of entertaining knowledge. I synnerhet blev Knights Penny magazine (1832–1845) och Penny cyclopaedia (1833–1844), de första mönstergilla publikationerna i sin art.

Därjämte utgav han från 1853 English cyclopaedia. Hans var även idén till Shilling volumes samt till ett antal större illustrerade serier som Pictorial bible och Old England. Av Shakespeare ombesörjde Knight flera upplagor. Han författade dessutom en mängd bidrag till sina tidskrifter.

Det viktigaste av hans egna verk är Popular history of England (8 band, 1854–1861). Nämnas kan också självbiografin Passages of a working life during half a century (3 band, 1864–1865; ny upplaga 1873). Knight var även verksam för upprättandet av folkbibliotek i städerna. Efter hans död har en staty över honom rests i Windsor.

Källor 
 

Brittiska förläggare
Personer inom Englands näringsliv under 1800-talet
Personer från Windsor, Berkshire
Födda 1791
Avlidna 1873
Män
Ugglan
Kjalnäsingasagan

Kjalnäsingasagan (isl. Kjalnesinga saga) är en av islänningasagorna. Den utspelar sig på sydvästra Island under första delen av 900-talet.

Handling
Sagans hjälte är Bue Esjufostre, fosterson till trollkonan Esja. Vi får följa hans uppväxt, hur han skändar gudahovet i Kjalarnäs. Vidare om hans äventyr hos jätten Dovre i berget och om hans kamp med Harald Hårfagers blåman. Slutligen blir han hövding på Island. Han dör i en brottning med sin och Dovres dotters son Jökul.

Tillkomst, manuskript och översättning
Sagan skrevs under den första delen av 1300-talet. Den finns bevarad i en pergamentshandskrift (AM 471 qu.) från senare hälften av 1400-talet. Den trycktes först i Hólar år 1756 i samlingen Ágætum fornmanna sögum.

Sagan är översatt till svenska av Åke Ohlmarks (1962).

Se även
Islänningasagor
Sagalitteratur
Islands historia

Referenser
Guðni Jónsson: Íslendinga sögur, band 12, s. XII. Reykjavík 1947.
Åke Ohlmarks: De isländska sagorna, band 1, s. 18-19. Steinviks bokförlag 1962.

Externa länkar
Sagan i originaltext på Icelandic Saga Database

Islänningasagorna
Adolf Törngren (industriman)

Adolf Törngren, född 27 april 1824 i Åbo i Finland, död 3 mars 1895 i Tammerfors i Finland, var en finländsk industriman. Han var son till arkiater Johan Agapetus Törngren.

År 1849 ärvde han Notsjö gård på mödernet. Mellan 1853 och 1859 ägde han även det berömda glasbruket (Nuutajärvi). Där införde han modern processteknik och utvidgade därmed brukets produktion. Han ägde även Nokia, Laukko och Haapaniemi gårdar. Han tog intresse i utbyggnaden av kommunikationsnätet, såsom järnvägarna, insjöarnas ångbåtslinjer och kanalbyggnation. Han grundade tillsammans med Gustaf August Wasastjerna 1856 Tammerfors linne & jern (Tampella). Icke desto mindre gjorde han konkurs 1866 och förlorade därigenom sin förmögenhet. Därefter verkade han som affärsman i Helsingfors och drev från och med 1877 Tammerfors takfiltsfabriks AB. I mitten av 1880-talet övertogs detta bolag av Gustaf Adolf Serlachius. 

Han är begravd på Nokia kyrkogård.

Referenser
 Uppslagsverket Finland, 5. Helsingfors 2007

Externa länkar
 
 Kansallisbiografia

Födda 1824
Avlidna 1895
Personer inom Finlands näringsliv under 1800-talet
Män
Personer från Åbo
Framnäsviken, Djursholm

Framnäsviken är namnet på den vik som finns i Djursholm mellan stadsdelarna Germania och Svalnäs. 

Fram till 1976 fanns vid viken en järnvägsstation med namnet Djursholms Framnäsviken på Roslagsbanans bibana, den numera nedlagda Djursholmsbanan. Idag finns endast en bro kvar över Ymervägen som minner om järnvägen, vars bank idag är cykel- och gångstråk.

Bilder

Externa länkar

Stockholms geografi
Djursholm
Vikingavägens hållplats

Vikingavägens hållplats alt. Vikingavägen var namnet på den mindre järnvägshållplats som fram till 1976 fanns i Djursholm utmed den numera nedlagda Djursholmsbanan.

Nedlagda järnvägsstationer i Stockholms län
Järnvägsstationer stängda 1976
Djursholm
Transportanläggningar i Danderyds kommun
John Prescott Knight

Sir John Prescott Knight, född 9 mars 1803 i Stafford, Staffordshire, död 26 mars 1881 i London, var en engelsk målare.

Knight var köpman i London, men övergick till måleriet och blev 1823 lärjunge i Londons konstakademi, där han 1827 utställde sina första porträtt. Han blev snart en av de mest omtyckta konstnärerna i sitt fack. Knight var 1839-60 lärare vid akademien och 1847-73 dess sekreterare.

Källor

Externa länkar 

 Dictionary of National Biography

Födda 1803
Avlidna 1881

Engelska konstnärer under 1800-talet
Brittiska målare under 1800-talet
Män
Just idag är jag stark

Just idag är jag stark är en låt med musik av Kenta Gustafsson och text av Aapo Sääsk. Gustafsson var ett stort Hammarby IF-fan och låten spelas upp när Hammarbys spelare går in på sina hemmamatcher. Låten gavs ut 1979 på albumet Kenta och användes 1980 som B-sida till singeln Utan att fråga. 

2008 gjorde Skuggornas orkester en cover på låten på albumet Slagdängor från gatan. 

Singeln är en av titlarna i boken Tusen svenska klassiker (2009).

Källor

Fotnoter

Tryckta källor 
 

Hammarby IF
Singlar utgivna på Metronome
Sånger 1979
Svenskspråkiga sånger
Victoire de Rohan

Victoire de Rohan, hertiginna de Montbazon, prinsessa de Guéméné och dam av Clisson, född 1743, död 1807 var en fransk hovfunktionär. Hon var guvernant till Frankrikes barn 1776-1782.

Biografi
Victoire var dotter till Charles de Rohan, prins av Soubise, och Anna Teresa av Savoyen-Carignan. Hon gifte sig 1761 med sin kusin Henri Louis de Rohan, hertig de Montbazon (från 1788 prins de Guéméné). Vid hennes fars död ärvde hennes make titeln prins de Soubise genom äktenskap, medan hon personligen ärvde titeln Dame av Clisson. 

Victoire och hennes make var välkända för sin luxuösa livsstil i sitt parisresidens Hôtel de Rohan-Guémené. Paret hade båda förhållanden med andra; hon hade en relation med Augustin Gabriel de Franquetot de Coigny, greve de Coigny (1740 - 1817), medan hennes man hade ett förhållande med hennes vän, hovdamen Thérèse-Lucy de Dillon. Hon tillhörde Marie-Antoinettes privata umgängeskrets under dennas första år som drottning och ansågs ha dåligt inflytande på henne och introducerat henne till vanor som gav henne dåligt rykte, såsom spel med höga insatser och kapplöpningar.  

Victoire de Rohan övertog 1776 ämbetet som kungabarnens guvernant av sin faster Marie Louise de Rohan. Hon fick dock uppgifter först 1778, då det första kungabarnet av sin generation föddes. Som kunglig guvernant var hon föreståndare för en personal på över ett hundra personer. 
År 1782 gjorde hennes make en jättelik konkurs på grund av makarnas slösaktiga levnadsstil. Detta åstadkom en på sin tid så stor skandal att hon tvingades avgå från sin post som kunglig guvernant. Hon ersattes då av Yolande de Polastron. 

Vid franska revolutionen lämnade paret landet och bosatte sig på Sychrov Slott i Böhmen. År 1797 sålde de sin bostad i Paris, Hôtel de Rohan-Guémené, för att kunna betala en skuld på 33 miljoner livres.

Referenser

 
 Haslip, Joan. - Marie Antoinette / Joan Haslip ; till svenska av Hans Granqvist.. - 1991. - 

Franska hertiginnor
Födda 1743
Avlidna 1807
Kvinnor
Franska hovdamer
Privatlärare
Franska lärare
Personer i Frankrike under 1700-talet
Marie-Antoinette
Ludvig XVI:s hov
Gisseberget

Gisseberget är ett av Västergötlands minsta platåberg ytmässigt, men samtidigt ett av de högsta med sina 327 meter över havet. Berget ligger i Tidaholms kommun i Västra Götalands län, Sverige. Kommungränsen till Falköpings kommun går dock vid bergets fot. Berget ligger på gränsen mellan Östra Gerums socken och Hångsdala socken, båda i Vartofta härad. Småorten Folkabo ligger 2 km öster om berget. Länsväg 193 mellan Falköping och Tidaholm går förbi strax söder om berget.

Gisseberget består av sedimentära bergarter, som avlagrades under en tidsperiod från kambrium till silur, och som under perm täcktes av ett intruderande täcke av diabas. Under diabashättan finns ett lager lerskiffer och därinunder finns kalksten. Gisseberget tillhör samma kalkstensplatå som Gerumsberget, Varvsberget och Plantaberget.

På den lägre delen av Gissebergets västra sluttning finns ett gravfält med fyra gravhögar och cirka 26 runda stensättningar. Gravfältet dateras troligen till yngre järnålder. En fingerring av guld hittades 1906 vid Kronogården i Hångsdala socken strax sydväst om berget. Ringen är av ormhuvudtyp, väger 27,85 gram och är daterad till romersk järnålder. Ringen finns utställd i Guldrummet på Historiska museet i Stockholm.

Gissebergets namn är känt sedan 1655 då det skrevs Geseberg. Betydelsen är okänd.

Referenser 

Platåberg i Västergötland
Tidaholms kommun
Marie Louise de Marsan

Marie Louise de Rohan, grevinna de Marsan, född 7 januari 1720 i Paris, död 4 mars 1803 i Regensburg, var en fransk hovfunktionär. Hon var guvernant till Frankrikes barn 1754–1776.

Biografi
Marie Louise var dotter till prins Jules de Soubise och Anne Julie de Melun. Efter föräldrarnas död i smittkoppor 1724 växte hon och hennes bror upp vid hovet hos sin farbror Hercule Mériadec de Rohan, prins de Guéméné. Hennes bror var vän till Ludvig XV. 

Hon vigdes 1736 med Gaston Jean Baptiste de Lorraine, greve av Marsan och Walhaim (1721–1743). Ceremonin förrättades av hennes fars farbror kardinal de Soubise. Hon fick inga barn. Hon blev änka vid sin makes död i smittkoppor 1743 och levde sedan vad som beskrevs som ett tillbakadraget och fromt liv i flera år.

Hovkarriär
Hon ärvde 1754 tjänsten som kungabarnens guvernant av sin faster Marie Isabelle de Rohan. Som sådan fick hon i praktiken ansvaret för kronprinsens barn. Hon uppfostrade Ludvig XVI och hans syskon. Hennes favorit var Ludvig XVII. Ludvig XIV noteras ha haft ett ansträngt förhållande till henne och undvek hennes mottagningar sedan han blivit vuxen. Hon hade ett ansträngt förhållande till Elisabet, och föredrog Clothilde. År 1775 följde hon Clothilde efter dennas giftermål som resesällskap då hon skulle möta sin nya make i Savojen.

Senare liv
Hon avgick 1776 till förmån för sin brorsdotter Victoire de Rohan i likhet med många andra ur hovpersonalen i protest mot Marie-Antoinettes avsmak för etikett. År 1777 använde hon sitt inflytande hos kungen till att få ett ämbete åt sin kusin Louis de Rohan. Under halsbandsaffären 1785 utmärkte hon sig som en centralfigur bland den konservativa adel som stod i opposition mot Marie Antoinette. 

Hon lämnade Frankrike vid utbrottet av franska revolutionen 1789 och avled under exil i Regensburg i Tyskland.

Referenser

 
 Haslip, Joan. - Marie Antoinette / Joan Haslip ; till svenska av Hans Granqvist.. - 1991. - 

Franska grevinnor
Franska hovdamer
Privatlärare
Franska lärare
Personer i Frankrike under 1700-talet
Personer från Paris
Födda 1720
Avlidna 1803
Kvinnor
Ludvig XV:s hov
Ludvig XVI:s hov
Marie Isabelle de Rohan

Marie Isabelle de Rohan, hertiginna de Tallard, född 1699, död 1754 var en fransk hovfunktionär. de Rohan var Guvernant till Frankrikes barn 1735-1754.

Biografi
Marie Isabelle de Rohan var dotter till hertig Hercule Mériadec de Rohan och Anne Geneviève de Lévis. Hon gifte sig 1713 med Joseph d'Hostun de La Baume, hertig av Tallard. Hon hade inga barn. 

Hon blev hovdam hos Elisabet Charlotta av Pfalz. 1735 övertog hon ställningen som kungabarnens guvernant av sin farmor Charlotte de La Motte Houdancourt. Som guvernant var hon ansvarig för barnen till kungaparet, kronprinsen och hans systrar. 1746 fick hon ansvaret för kronprinsens barn.  

Hon var hovdam åt prinsessan Henriette av Frankrike och 1725 dame du palais hos drottningen, Marie Leszczyńska. Hon ska ha varit omtyckt av drottningen, och hade ofta kungen som gäst på sina privata middagar. Kort före sin död avgick hon som guvernant till förmån för sin brorsdotter Marie Louise de Rohan. Hon ska vid sin död ha blivit uppriktigt saknad av både kungen och sina elever.

Referenser

 

Franska hertiginnor
Födda 1699
Avlidna 1754
Kvinnor
Franska hovdamer
Privatlärare
Franska lärare
Personer i Frankrike under 1700-talet
Ludvig XV:s hov
Charlotte de Ventadour

Charlotte de Ventadour, hertiginna de Ventadour, född de La Motte Houdancourt 1654, död 1744 var en fransk hovdam. Hon var guvernant åt de franska kungabarnen åren 1704-1735 (först biträdande, från 1710 med titeln " Guvernant till Frankrikes barn").

Biografi

Hon var dotter till Philippe de La Mothe Houdancourt, hertig av Cardona och marskalk av Frankrike, (d. 1657), och Louise de Prie. Modern var de franska kungabarnens guvernant.

Äktenskap
Charlotte de La Motte Houdancourt blev 1671 bortgift med Louis Charles de Lévis, hertig av Ventadour och guvernör av Limousin (1647–1717). 

Äktenskapet var arrangerat och maken beskrivs som "horribel", ful, missformad och sexuellt depraverad, medan Charlotte beskrivs som vacker och charmerande. Äktenskapet gav henne titeln hertiginna, vilket hade stor betydelse vid hovet, där den innefattade rangmässiga privilegier som att sitta på en taburett i kungliga personers närvaro, något som under denna tid tillmättes mycket stor betydelse. 

Marie de Rabutin Chantal de Sévigné beskrev en scen med hänsyftning på det arrangerade äktenskapet, då Charlotte de La Motte Houdancourt vid ett tillfälle fick audiens hos drottningen, och man hade svårt att få fram en taburett fort nog. Sévigne utbrast då till ceremonimästaren: "Åh, ge henne den bara! Den har verkligen kostat henne tillräckligt!", och ceremonimästaren höll med.</blockquote>

Hovkarriär

Hon hade en lång karriär vid hovet, där hon under över sjuttio år var en välkänd gestalt. Som ogift var hon hovfröken hos drottningen 1660-1671. Hon var anställd som Dame d'honneur åt kungens svägerska Elisabeth Charlotte av Pfalz mellan 1684 och 1703. 

Hon utnämndes år 1704 till kungabarnens guvernant. Hon tjänstgjorde till namnet som underordnad sin mor, biträdd av assisterande guvernanter. När hennes mor avled 1709 efterträddes hon först av hennes syster, och 1710 av hennes själv. År 1712 avled tronföljaren och hans fru i mässlingen; då även deras äldste son smittades, utsattes han för åderlåtning av läkarna, vilket försvagade honom och i sviterna av sjukdomen avled även denne. Då den yngste sonen, den blivande Ludvig XV insjuknade, lär Charlotte de La Motte Houdancourt ha räddat prinsens liv genom att låsa in honom sig själv samt tre sköterskor till dess han tillfrisknade, hela tiden oåtkomlig för läkare. 

1715 senare blev Ludvig monark. Charlotte kvarblev som barnkungens guvernant fram till år 1717, då man ansåg att kungen skulle uppfostras av män. Samma år blev hon änka och sedan återigen hovdam åt Elisabeth Charlotte av Pfalz. 

Mellan 1721 och 1725 var hon första hovdam med ansvar för kungens brud och blivande drottning Mariana Victoria av Spanien, som uppfostrades i Frankrike.

1727 kunde hon återuppta sin tjänst som guvernant för kungabarnen när kungens fick sina två första barn. Hon överlät 1735 sitt ämbete som kungabarnens guvernant åt sitt barnbarn Marie Isabelle de Rohan.

Källor 

 

Franska hertiginnor
Födda 1654
Avlidna 1744
Kvinnor
Franska hovdamer
Privatlärare
Franska lärare
Personer i Frankrike under 1600-talet
Personer i Frankrike under 1700-talet
Ludvig XIV:s hov
Ludvig XV:s hov