kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gulkronad eldvävare

Gulkronad eldvävare (Euplectes afer) är en afrikansk tätting i familjen vävare som även etablerat sig i södra Spanien och Portugal.

Utseende 
Gulkronad eldvävare är en liten, kortstjärtad och knubbig fågel med en kroppslängd på 9,5-12 centimeter. Hanen är prydligt svart med gul hjässa, rygg och undergump. Honan är brun och streckad ovan, och därmed rätt lik en liten gråsparvshona.

Läte 
Sången som hörs från sittplats eller under spelflykt består av några gurglande inledande toner följt av ett drillande "zzeeet zzzeeet zzzeeet" och avslutande med tjippande "rik-rik-rik". I flykten hörs upprepade skallrande ljud, medan varningslätet beskrivs i engelsk litteratur som ett hårt "chuk".

Utbredning och systematik 
Gulkronad eldvävare delas in i tre underarter med följande naturliga utbredning:
 Euplectes afer afer – förekommer fläckvist från södra Mauretanien söderut till Sierra Leone, österut till västra Sudan och söderut till Republiken Kongo, norra Demokratiska republiken Kongo och västra Angola
 Euplectes afer strictus – förekommer i högländerna i Etiopien
 Euplectes afer taha – förekommer från södra Angola österut till Sydsudan och sydvästra Etiopien, söderut till Sydafrika

Vissa urskiljer även underarten ladoensis med utbredning från södra Sudan och sydvästra Etiopien till norra Tanzania.

Gulkronad eldvävare är en av flera afrikanska vävare som med människans hjälp även etablerat sig i Europa på senare år och har nu fritt levande populationer i södra Portugal och södra Spanien, bland annat runt floden Guadalquivir, där även svarthuvad vävare (Ploceus melanocephalus) och helenaastrild (Estrilda astrild), som har en liknande historia, finns.

Levnadssätt 
Gulkronad eldvävare föredrar miljöer som grässlätter, grunda slättsjöar och torrlagda sjöbottnar. Den trivs i vete- och durrafält samt ogräsbevuxen mark utmed våtmarker. Där livnär den sig av insekter, frön och säd. Arten är flocklevande, utanför häckningstid med inslag av andra vävararter och sparvar.

Häckning 
Fågeln häckar från november till maj med en topp december till mars. Hanar är polygyna men häckar inte i kolonier. Varje hane bygger två eller fler ovala bon med en öppning i toppen och lockar till sig en hona genom spelflykt och att visa upp sina gula fjädrar. Boet byggs bland gräs, säv eller buskar. Honan lägger två till fyra vita ägg och ruvar dem ensam i tolv till 14 dagar. Ungarna är flygga efter elva till 13 dagar och är helt självständiga efter ytterligare fem veckor.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig.

Namn 
På svenska har arten även kallats gulkronad biskop.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Vitvingad vidafink

Vitvingad vidafink (Euplectes albonotatus) är en afrikansk fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utseende 
Hane vitvingad vidafink i häckningsdräkt är uppseendeväckande, svart med ljusblå näbb, färgglada fläckar på skuldrorna (kastanjebruna i nordöstra Afrika och gula annorstädes samt diagnostiska vita vingpaneler som är tydligast i flykten. Utanför häckningstid är hanen beigefärgad och streckad, men bibehåller skulderfläckarna och vingpanelen. Honan saknar hanens vingteckning och har ljus ostreckad buk.

Utbredning och systematik 
Vitvingad vidafink delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Euplectes albonotatus eques – Centralafrikanska republiken, sydvästra Sudan, sydöstra Sydsudan, Etiopien, nordöstra Demokratiska republiken Kongo, Uganda, Rwanda, Burundi, Kenya och Tanzania
 Euplectes albonotatus asymmetrurus – västra Gabon till västra Angola samt på ön São Tomé i Guineabukten
 Euplectes albonotatus albonotatus – södra Tanzania till nordöstra Botswana och Sydafrika

Fågeln har även observerats i Danmark och Storbritannien, men det anses osannolikt att den nått dit på naturlig väg. Den behandlas som monotypisk

Levnadssätt 
Vitvingad vidafink hittas i öppen savann, buskiga gräsmarker, sumpmarker och jordbruksområden. Den ses i par och flockar. Arten är stannfågel, dock med vissa lokala rörelser. Under spelet slår hanen långsamt med vingarna likt en fjäril.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig i östra och sydöstra Afrika.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Rödhalsad vidafink

Rödhalsad vidafink (Euplectes ardens) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från Sierra Leone till Uganda, sydvästra Sudan, Tanzania och Sydafrika. Tidigare inkluderades rödhuvad vidafink (E. laticauda) i arten, men urskildes 2016 som egen art av BirdLife International, 2022 av tongivande eBird/Clements och 2023 av International Ornithological Congress.

Status  
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Orangeryggig eldvävare

Orangeryggig eldvävare (Euplectes aureus) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utbredning och status 
Fågeln förekommer i busksmark i kustnära områden i Angola och på São Tomé. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Kortstjärtad vidafink

Kortstjärtad vidafink (Euplectes axillaris) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Hane i häckningsdräkt är den enda lilla (15-17 cm) och kortstjärtade vidafinken med röd skulderfläck och orangebeige större täckare. Den kan dock förväxlas med andra, mer långstjärtade arter på väg in i häckningsdräkten när de har kortare stjärt. Utanför häckningstid behåller hanen svarta handpennor och röda skuldror. Honan är kraftigt streckad ovan, med kastanjebrun anstrykning på strupe, bröst och ansikte samt rödaktiga skulderfläckar. Under spelet sprider hanen ut stjärten och yttrar olika kvittrande ljud.

Utbredning och systematik 
Kortstjärtad vidafink delas in i fem underarter med följande utbredning:
 Euplectes axillaris bocagei – förekommer från Västafrika till Angola, sydvästra Demokratiska republiken Kongo, norra Botswana och Namibia
 Euplectes axillaris traversii – förekommer i högländerna i Etiopien
 Euplectes axillaris phoeniceus – förekommer i sydöstra Sudan, Sydsudan och västra Etiopien söderut genom östra Demokratiska republiken Kongo, Uganda och  västra Kenya till östra Zambia och norra Malawi
 Euplectes axillaris zanzibaricus – förekommer i kustnära Somalia, Kenya och Tanzania
 Euplectes axillaris axillaris – förekommer från Malawi och södra Moçambique till östra Sydafrika

Tillfälligt har den setts i Spanien, men den anses osannolikt att den nått dit på naturlig väg.

Levnadssätt 
Kortstjärtad vidafink hittas i fuktiga och högväxta gräsmarker, även i vass och papyrus. Födan består av olika sorters gräsfrön. Fågeln häckar i september och oktober i Västafrika och Etiopien, augusti i Sudan och augusti–oktober i Somalia. Arten är huvudsakligen stannfågel.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Gulgumpad eldvävare

Gulgumpad eldvävare (Euplectes capensis) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Gulgumpad eldvävare är en knubbig eldvävare med relativt kraftig näbb. Hanen uppvisar gult på skuldror och övergump i alla dräkter. I häckningstid är den i övrigt svart, övrigt streckad brun. Honan är brun och kraftigt streckad untertill, utan gula insalg. Sången består av enkelt kvitter och fräsande toner.

Utbredning och systematik 
Gulgumpad eldvävare delas in i sex underarter fördelade i tre grupper:
 Euplectes capensis phoenicomerus – förekommer i högländer i sydöstra Nigeria och Kamerun samt på ön Bioko
 Euplectes capensis xanthomelas – förekommer i Etiopien
 capensis-gruppen
 Euplectes capensis crassirostris – förekommer från Sydsudan, Uganda, östra och sydöstra Demokratiska republiken Kongo, Rwanda, Burundi, centrala Kenya och södra Tanzania söderut till Zambia, Malawi, centrala Zimbabwe nordöstra Sydafrika samt centrala och södra Moçambique
 Euplectes capensis angolensis – förekommer i norra och centrala höglandet i Angola
 Euplectes capensis approximans – förekommer i östra Sydafrika, från Knysna till Gauteng-provinsen
 Euplectes capensis capensis – förekommer från västra Sydafrika till Knysna

Levnadssätt 
Gulgumpad eldvävare hittas i gräsmarker, öppet skogslandskap, hedar och jordbruksbygd. Den påträffas vanligen i flockar, framför allt utanför häckningstid.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Anders Lilja

Johan Anders Gunnar Lilja, född 11 april 1916 i Engelbrekts församling, Stockholm, död 23 mars 2008 i Täby, Stockholms län, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör. 

Lilja blev fänrik i Kustartilleriets reserv 1939, kapten i Väg- och vattenbyggnadskåren (VVK) 1950, överste och chef för VVK och Byggnads- och Reparationsberedskapen 1971–1982 samt överste av 1:a graden 1981.

Lilja utexaminerades från Kungliga Tekniska högskolan 1942, blev biträdande ingenjör vid Väg- och vattenbyggnadsstyrelsen 1944, byråingenjör där 1946, arbetschef vid Svenska Väg AB:s göteborgsavdelning 1947, chef för dess stockholmsavdelning 1950, överingenjör 1958, var verkställande direktör för Svenska Väg AB 1959–1970 och direktör för Rederi AB Nordstjernan 1970–1981. 

Lilja var ordförande i Nordiska Betongförbundet 1961–1964, Svenska Betongföreningen 1960–1964, Abema 1974–1977, vice ordförande i Svenska byggnadsentreprenörföreningen 1965–1970 och Byggnadsindustrins arbetsforskningsstiftelse 1965–1973. Han var styrelseledamot i Svenska Väg AB 1959–1970, Johnson Construction Company AB 1963–1970, Svenska Vägföreningen 1966–1981 och Svenska väg- och vattenbyggares arbetsgivarförbund 1960–1971. 

Lilja var ledamot av Stockholms byggarbetsnämnd 1965–1972, länsarbetsnämnden i Stockholms kommun och län 1966–1972, stadsfullmäktig (höger) i Djursholms stad 1959–1966 och innehade kommunala uppdrag (moderat) i Täby kommun 1980–1986. Han är begravd på Djurö kyrkogård.

Referenser

Noter

Källor

 Johan Anders Gunnar Lilja på Gravar.se

Officerare i Väg- och vattenbyggnadskåren 
Personer inom Sveriges näringsliv
Svenska kommunalpolitiker
Svenska moderater
Ingenjörer från Stockholm
Födda 1916
Avlidna 2008
Män
Rödpannad eldvävare

Rödpannad eldvävare (Euplectes diadematus) är en afrikansk fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från sydvästra Somalia till östra Kenya och allra nordostligaste Tanzania. Tillfälligt har den setts i Storbritannien, men den anses osannolikt att den nått dit på naturlig väg. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Svartpannad eldvävare

Svartpannad eldvävare (Euplectes franciscanus) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Svartpannad eldvävare är en mycket liten finkliknande fågel med stora dräktsskillnader. Hanen är i häckningsdräkt praktfull med svart på ansikte och hjässa, bruna vingar och långa rödorangefärgade övre stjärttäckare som täcker den svarta stjärten. Hona och hane utanför häckningstid skiljs från liknande svartvingad eldvävare genom mindre storlek och mindre näbb samt från gulkronad eldvävare på mer beigefärgad fjäderdräkt och mindre streckning på bröstet. Sången består av en snabb ramsa med gnissliga, kvittriga och spinnande ljud. Bland lätena hörs ett vasst "tsit" och ett "tzit".

Utbredning och systematik 
Arten förekommer från södra Mauretanien söderut till norra Liberia, österut till Eritrea, Etiopien, nordvästra och södra Somalia, nordöstra Demokratiska republiken Kongo, Uganda och Kenya. Den behandlas antingen som monotypisk eller delas in i två underarter med följande utbredning:
 Euplectes franciscanus franciscanus – Mauretanien, Senegal och Gambia till Etiopien, Uganda och nordvästra Kenya
 Euplectes franciscanus pusillus – sydöstra Etiopien och Somalia

Levnadssätt 
Svartpannad eldvävare är som många andra arter i familjen en social fågel som ofta kan ses i flockar med tiotals till hundratals individer. Den påträffas i öppna miljöer som jordbruksbygd och kring våtmarker.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Orangekragad eldvävare

Orangekragad eldvävare (Euplectes gierowii) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Orangekragad eldvävare är en stor medlem av släktet Euplectes. Häckande hane är orangeröd och svart, större än svartvingad eldvävare med svart övergump och svart hjässa. Hona och hane utanför häckningstid är bruna och streckade, mycket lika ett antal andra eldvävare, men kan kanske särskiljas genom påfallande mörk fjäderdräkt, kraftigt streckad rygg och streckat bröst samt större storlek. Sången består av en serie med torra och sträva toner.

Utbredning och systematik 
Orangekragad eldvävare delas in i tre underarter med följande utbredning:
 E. g. ansorgei – Kamerun till Etiopien och västra Kenya
 E. g. friederichseni – sydvästra Kenya till norra och centrala Tanzania
 E. g. gierowii – norra Angola till sydvästra Demokratiska republiken Kongo

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Paul Gierow, tysk upptäcktsresande och samlare verksam i Angola 1877-1879.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Träskvidafink

Träskvidafink (Euplectes hartlaubi) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar. Den hittas i våtmarker i centrala Afrika. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Häckande hane träskvidafink är en mestadels svart vävare med lång stjärt. Nordliga fåglar har kortare stjärt och huvudsakligen orange på skuldrorna, medan sydliga är mer långstjärtade med en gul och orange skulderfläck. Honan är streckad och brun, hanen utanför häckningstid likaså men behåller sin färgglada fläck på skuldran. Bland lätena hörs lågt raspiga, kvittriga och fräsande ljud.

Utbredning och systematik 
Träskvidafink förekommer i centrala Afrika. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Euplectes hartlaubi humeralis - förekommer från högländerna i Nigeria till Kamerun, Kongo-Kinshasa, Uganda och västra Kenya
 Euplectes hartlaubi hartlaubi - förekommer i Angola till södra Demokratiska republiken Kongo och Zambia

Levnadssätt 
Fågeln häckar i våtmarksmiljöer. Efter häckningen kan den ses i olika typer av öppna miljöer.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Karel Johann Gustav Hartlaub (1814-1900), tysk ornitolog och samlare.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Svartvingad eldvävare

Svartvingad eldvävare (Euplectes hordeaceus) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Hane svartvingad eldvävare i häckningsdräkt är en spektakulärt färgad fågel i svart och orange. Vingarna är glansigt svarta och märkbart breda, vilket syns väl i flykten. Honan och hanen utanför häckningstid är båda bruna och streckade. Under häckningstid skiljer sig hanen från liknande arter genom en unik kombination av orangerött på hjässa och bröst. Utanför häckningstid behåller den olikt sina släktingar sina svarta vingar. Honan liknar honor hos andra eldvävare, men är större. 

Sången är utdragen och skallrande, med vissa toner inblandade som låter likt radiostörningar. Hanen utför ofta denna sång i en spelflykt.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Afrika söder om Sahara (utom Sydafrika). Den behandlas antingen som monotypisk eller delas in i två underarter med följande utbredning:
 Euplectes hordeaceus hordeaceus – förekommer från Mauretanien, Senegal och Gambia österut till västra Sudan, Demokratiska republiken Kongo och Tanzania samt vidare söderut till Angola, Zimbabwe och Moçambique
 Euplectes hordeaceus craspedopterus – förekommer i södra Sudan, sydvästra Etiopien, Uganda och västra Kenya

Levnadssätt 
Svartvingad eldvävare hittas i en lång rad öppna miljöer, som skogslandskap, jordbruksbygd, fuktiga gräsmarker, våtmarker och på hyggen.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Bågstjärtad vidafink

Bågstjärtad vidafink (Euplectes jacksoni) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utbredning 
Den förekommer i gräsbevuxna högländer i Kenya och norra Tanzania.

Status 
IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Sir Frederick John Jackson (1860-1929), engelsk upptäcktsresande och viceguvernör i Brittiska Östafrika 1907-1911 och guvernör i Uganda 1911-1917, men även verksam som naturforskare och samlare. Tidigare kallades den jacksonvidafink eller Jacksons vidafink även på svenska, men tilldelades 2023 ett mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Gulryggig vidafink

Gulryggig vidafink (Euplectes macroura) är en afrikansk fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Häckande hane gulryggig vidafink är en omisskännlig långstjärtad fågel i svart och gult. Fjäderdräkten varierar geografiskt, där vissa fåglar kan ha helt gul rygg och andra gult bara på skuldrorna. Honan och hanen utanför häckningstid är bruna och streckade, hanen dock även i denna dräkt med gult på skuldrorna. Sången består av en serie hårda "zhet" som hanen ofta avger i en spelflykt.

Utbredning och systematik 
Gulryggig vidafink delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Euplectes macroura macrocercus – förekommer i höglandet i Etiopien, Uganda och västra Kenya
 macroura/conradsi-gruppen
 Euplectes macroura macroura – förekommer från södra Senegal till Liberia österut till södra Sudan och Sydsudan samt söderut till centrala Angola, Zambia, östra Zimbabwe, västra Moçambique och Malawi
 Euplectes macroura conradsi – förekommer i nordvästra Tanzania (Ukerewe Island i Victoriasjön)

Tillfälligt har den setts i Mali. Fågeln har även observerats i Spanien, Portugal och Kanarieöarna, men det anses osannolikt att den nått dit på naturlig väg. Den behandlas som monotypisk

Levnadssätt 
Gulryggig vidafink hittas i en rad olika öppna miljöer, som jordbruksbygd, fuktiga gräsmarker, våtmarker och hyggen.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Riddu Riđđu

Riddu Riđđu (Riddu Riđđu Festivàla, nordsamiska för "Liten storm på kusten-festivalen") är en årlig musik- och kulturfestival vid Manndalsälven vid Senter for nordlige folk i Samuelsberg i Manndalen i Kåfjords kommun i Troms fylke i Norge.

Festivalen har som mål att synliggöra och utveckla samers och andra  ursprungsfolks kultur och identitet. Den arrangerades första gången 1991 och har sedan avlöpt varje sommar. I festivalprogrammet ingår konserter, teater, seminarier, utställningar och ungdomsläger. Fram till 2009 arrangerades Riddu Riđđu av arrangörsföreningen Riddu Riđđu Searvi. I samband med att festivalen fick statsbidrag gjordes en organisationsförändring genom att aktiebolaget Riddu Riđđu Festivála AS bildades 2010.

Externa länkar
 Riddu Riddufestivalens webbplats

Samisk musik
Kåfjords kommun
Zanzibareldvävare

Zanzibareldvävare (Euplectes nigroventris) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Zanzibareldvävaren är en liten (10 cm) och kortstjärtad eldvävare. Hane i häckningdräkt är distinkt och skiljer sig från andra närbesläktade arter genom sitt svarta, ej röda bröst. Den helröda hjässan skiljer den från exempelvis svartvingad eldvävare (E. hordeaceus). Hanen utanför häckningstid och honan liknar andra i motsvarande dräkt, men är mindre med mörkare huvudteckningar, framför allt örontäckare. Gulkronad eldvävare är vitare undertill och mer streckad. Det gnissliga och tjattrande lätet liknar släktingarnas.

Utbredning 
Fågeln förekommer från sydöstra Kenya till östra Tanzania, Zanzibar, Pemba och norra Moçambique. Tillfälligt har den observerats i Spanien, och i Italien har även häckning konstaterats, men fynden anses härröra från förrymda burfåglar.

Systematik 
Vissa behandlar den som en underart till sydlig eldvävare (E. orix). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Zanzibareldvävaren häckar i översvämmade gräsmarker och vassbälten under 1000 meters höjd. Fågeln häckar maj–oktober i Kenya, under hela året i Tanzania och maj–juli samt möjligen även november–december på Zanzibar. Utanför häckningstid deltar den i artblandade vävarflockar i gräsmarker och på fält. Födan består huvudsakligen av frön, framför allt av Echinochloa haploclada och Panicum maximum.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen
Sydlig eldvävare

Sydlig eldvävare (Euplectes orix) är en fågel i familjen vävare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i västra och södra Angola, södra och östra Demokratiska republiken Kongo, Uganda, Kenya och Tanzania söderut Sydafrika. Vissa inkluderar zanzibareldvävare (Euplectes nigroventris) som en underart.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Vävare
Fåglar i etiopiska regionen