kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Wilhelm Carpelan (förbindelsefartyg, 1915)

M/S Wilhelm Carpelan' är ett före detta förbindelsefartyg som byggdes år 1915 på Maskin och Bro i Helsingfors åt den kejserliga ryska flottan. Det ingick i en serie av fyra likadana fartyg och användes av  kustartilleriet under namnet S4 Kartesch.

Fartyget konfiskerades, tillsammans med systerfartygen, av Finlands marin och döptes om till Wilhelm Carpelan efter en tidigare generallöjtnant med samma namn. Efter andra världskriget användes det som minsvepare i Finska viken och återgick senare till rollen som förbindelsefartyg. År 1977 såldes fartyget till en privatperson som fritidsfartyg. 

År 1995 upptogs Wilhelm Carpelan i Museiverkets register över museifartyg och genomgick en grundlig renovering.

Efter flera ägarbyten skänktes Wilhelm Carpelan'' år 2013 till Forum Marinum i Åbo och två år senare öppnade fartyget för besökare.

Källor

Externa länkar

Fartyg i den finländska marinen
Fartyg sjösatta 1915
Fartyg byggda i Finland
Mursu (räddningsfartyg, 1902)

Mursu var ett finländskt räddningsfartyg. Fartyget deltog bland annat i evakueringen av Porkalaområdet. Mursu är finska för "valross" och fungerar även som ett av många traditionsnamn inom den finska flottan för olika trängfartyg. Idag finns bland annat ett fartyg av Valas-klassen med samma namn.

Finländska räddningsfartyg
Fartyg i den finländska marinen
Fartyg sjösatta 1902
Hydraulisk broms

Hydraulisk broms (hydraulic brake) fungerar som namnet säger med hydraulik. I stället för att enbart bromsa med muskelkraft förstärks trycket från pedalen (eller annan kontroll) med hjälp av en hydraulisk pump som oftast drivs av kraft från motorn.

På en hydraulisk skivbroms fungerar det så att när kraften från hydrauliken nått bromsoket så pressar den ett metallblock (oftast grått gjutjärn) mot bromsskivan, som sitter fast på hjulet, och bromsar därigenom detta.

En hydraulisk trumbroms fungerar nästan på samma sätt, med den skillnaden att det hydrauliska trycket istället trycker fram en hävarm, som i sin tur trycker fram bromsbackarna mot trumman i bromsen så att hjulet bromsas.

Den hydrauliska trumbromsen har två metallblock (bromsbackar) placerade som två "c" (varav det ena spegelvänt), som pressas mot varandra av en mekanism som drivs av trycket från vätskan.

Hydraulik
Fordonsteknik
Bromssystem
Aallokas

Aallokas var en finländsk isbrytare och senare kanonbåt. Namnet kom från det gamla finska namnet på Ladoga, och betyder ungefär "vågig". Den byggdes 1936 på ett varv i Sordavala i finska Karelen. Aallokas var den största i Ladoga stationerade finska isbrytaren och fungerade också som menföres- och förbindelsefartyg till de bebodda öarna i Ladoga.

Aallokas byggdes om till kanonbåt inför Vinterkriget och blev därigenom också den finska Ladoga-flottans största militära fartyg. Den deltog i ett antal skärmytslingar under vintern 1939-40, och blev föremål för ett flyganfall i februari, då den var det enda fartyget starkt nog att operera i isen på Ladoga. Aallokas ådrog sig bara obetydliga skador, men i enlighet med Moskvafreden 1940 överläts den tillsamman med den övriga Ladogaflottan till Sovjetunionen.

Under namnet Шексна (Tscheksna, efter en biflod till Volga) deltog den i Fortsättningskriget på Sovjetunionens sida, och bidrog väsentligt med att upprätthålla förbindelsen över Ladoga och skeppa förnödenheter till det belägrade Leningrad. Efter kriget återupptog den förbindelsebåtsuppdraget, och togs ur tjänst 1956. Fram till skrotningen 1961 fungerade den ännu som värme- och kraftverk med sin ångpanna.

Finländska örlogsfartyg under andra världskriget
Finländska isbrytare
Fartyg sjösatta 1936
Fartyg byggda i Finland
Bror Ulrich

Bror Ludvig Ulrich, född 6 mars 1818 i Stockholm, död där 11 september 1887, var en svensk militär och guvernör. Mellan 1868 och 1878 var Ulrich den siste svenske guvernören över kolonin Svenska S:t Barthélemy.

Biografi
Bror Ulrich föddes som andre son till kung Karl XIV Johans handsekreterare Johan Kristian Henrik Ulrich (1781–1849) och dennes hustru., och var sonson till Friedrich Ulrich. Släkten härstammade från Mecklenburg-Schwerin i norra Tyskland. Ludvig Ulrichs äldre bror var Fredrik Carl Ulrich (1808–1868) och hans yngre bror var Sigfrid Ulrich (1826-1889). En syster hette Edla Ulrich (1816–1897).

Bror Ulrich inträdde i det militära vid Kungliga Krigsakademien och i maj 1834 erhöll han sin första sjökommendering på briggen Vänta Litet. Åren 1835–1837 tjänstgjorde han på korvetten . Efter sin sjöofficersexamen 1838 befordrades Ulrich till sekundlöjtnant. Åren 1838–1840 tjänstgjorde han på korvetten  och besökte då ön Saint-Barthélemy för första gången. Ulrich fortsatte sin sjökarriär och tjänstgjorde 1843–1845 i den engelska flottan, 1844 besökte han åter ön.

Den 28 oktober 1854 gifte han sig med Josefina Edla Lovisa Dorph (1824–1877) och fick senare tre barn, Anna (1856–1927), Ellen (1857–1940) och Sigrid (1858–1944). År 1861 blev han riddare av Svärdsorden. Den 15 maj 1866 utnämndes Ulrich till kommendörkapten.

Den 6 oktober 1868 utnämndes han till guvernör över Svenska S:t Barthélemy som efterträdare till brodern Fredrik Carl Ulrich, som hastigt avlidit och tillfälligt ersatts med Georg Wilhelm Netherwood i augusti. Ludvig Ulrich anlände till ön den 4 december och var tillförordnad guvernör över kolonin till den 10 september 1870 och ordinarie guvernör till den 16 mars 1878.

Under perioden juni 1874–november 1875 var han tjänstledig på grund av sjukdom; under denna period var Alarik Helleday tillförordnad guvernör. Efter överlåtelseavtalet i Paris den 10 augusti 1877 ledde Ulrich den bestämda folkomröstningen på ön och ledde sedan överlämningsceremonin (”La Rétrocession”) den 16 mars 1878, då styret överlämnades till guvernören över Guadeloupe Marie-Gabriel Couturier. Den 20 mars 1878 lämnade Ulrich hamnen i Gustavia på fartyget  och återvände till Stockholm där han bodde i Adolf Fredriks församling. Han avled 1887 och är gravsatt på Galärvarvskyrkogården i Stockholm.

Källor

Noter

Externa länkar
 Om Bror Ludvig Ulrich, S:t Bartélemysällskapet

Svenska militärer under 1800-talet
Svenska guvernörer
Födda 1818
Avlidna 1887
Män
Gravsatta på Galärvarvskyrkogården
Militärer från Stockholm
Guvernörer över Svenska Sankt Barthélemy
Aphonopelma

Aphonopelma är ett släkte spindlar i familjen fågelspindlar som förekommer i Nordamerika, Centralamerika och några få arter i Sydamerika. Släktet omfattar 90 arter.

Externa länkar 
 Bilder på Spidy.Goliathus.com

Theraphosidae
Mike Johnson (ishockeyspelare)

Mike Johnson, född 3 oktober 1974, är en kanadensisk före detta professionell ishockeyspelare. Han spelade sammanlagt 661 NHL-matcher. Han avslutade sin aktiva karriär i tyska ligan DEL för Kölner Haie efter säsongen 2008/2009.

Karriärstatistik

Källor

Kanadensiska ishockeyspelare
Spelare i Toronto Maple Leafs
Spelare i Tampa Bay Lightning
Spelare i Phoenix Coyotes
Ishockeyspelare i Färjestad BK
Spelare i Montreal Canadiens
Spelare i St. Louis Blues
Födda 1974
Män
Levande personer
Ishockeyspelare i Bowling Green Falcons
Alumner från Bowling Green State University
NHL-spelare som inte blivit valda i NHL Entry Draft
Calidris

Calidris är ett släkte med arktiska långflyttande snäppor. Dessa vadare bildar vintertid stora blandflockar vid kuster och flodmynningar. För att vara snäppor är de små till mellanstora, långvingade och ganska kortnäbbade. Deras näbbspets är mycket känslig vilket ger dem möjlighet att finna föda begravd i sanden som de på ett karaktäristiskt vis söker efter genom rastlöst springande uppblandat med att de sticker ned näbben i marken.

Systematik 
Calidrisvadarnas närmsta släktingar är de två arterna i släktet roskarlar (Arenaria). Även de polynesiska snäpporna i släktet Prosobonia, varav endast en art inte är utdöd, hör till gruppen.

Man känner till ett fossilt ben återfunnet i Edson Beds i Sherman County i Kansas. Benet som uppskattas vara ungefär fyra till tre  miljoner år gammalt, verkar komma från en calidrisvadare liknande tuvsnäppan, men har några karaktärsdrag gemensamt med roskarlar. Beroende på vilka karaktärer som är apomorfa och plesiomorfa, så kan det röra sig om en anfader till endera av utvecklingslinjerna. Den kan också härröra ifrån ett distinkt förhistoriskt släkte, eftersom de egentliga calidrisvadarna verkar ha existerat väldigt tidigt (se nedan).

Fem arter som tidigare placerades i egna släkten betraktas numera efter DNA-studier vara en del av Calidris: brushane (tidigare Philomachus), bränningssnäppa (Aphriza), prärielöpare (Tryngites), skedsnäppa (Eurynorhynchus) och myrsnäppa (Limicola). 

Ett äldre svenskt namn som användes för vissa arter i både Tringa och Calidris var strandvipor.

Arter 
Släktets arter enligt Clements et al. och Gibson & Baker 2012:

 Kolymasnäppa (Calidris tenuirostris)
 Kustsnäppa (Calidris canutus)
 Bränningssnäppa (Calidris virgata) – tidigare i Aphriza
 Brushane (Calidris pugnax) – tidigare i Philomachus
 Myrsnäppa (Calidris falcinellus) 
 Spetsstjärtad snäppa (Calidris acuminatus) 
 Styltsnäppa (Calidris himantopus) – tidigare i Micropalama
 Spovsnäppa (Calidris ferruginea)
 Mosnäppa (Calidris temminckii)
 Långtåsnäppa (Calidris subminuta)
 Skedsnäppa (Calidris pygmaea) – tidigare i Eurynorhynchus
 Rödhalsad snäppa (Calidris ruficollis)
 Sandlöpare (Calidris alba) 
 Kärrsnäppa (Calidris alpina)
 Klippsnäppa (Calidris ptilocnemis)
 Skärsnäppa (Calidris maritima)
 Gulbröstad snäppa (Calidris bairdii)
 Småsnäppa (Calidris minuta)
 Dvärgsnäppa (Calidris minutilla)
 Vitgumpsnäppa (Calidris fuscicollis)
 Prärielöpare (Calidris subruficollis) – tidigare i Tryngites
 Tuvsnäppa (Calidris melanotos)
 Sandsnäppa (Calidris pusilla) 
 Tundrasnäppa (Calidris mauri)

Som nämns ovan så finns det material från fåglar närmast identiska med calidrisvadare som härstammar från före pleistocen. En obeskriven art är känd från tidig miocen i Dolnice i Tjeckien. Tringa gracilis (tidig miocen i västra Centraleuropa) och Tringa minor (syn. Totanus minor, Erolia ennouchii) från mellersta miocen i Grive-Saint-Alban (Frankrike) vilka är snäppor med okänd släktestillhörighet.

Se även 
 Coxsnäppa

Noter 

 
Fågelsläkten
Samuel Barck

Samuel Barck, född 8 september 1662 i Söderbärke prästgård i Dalarna, död 8 mars 1743, var en svensk ämbetsman och politiker.

Barck var son till Laurentius Petri Ferneboensis och Anna Blackstadia. Han inskrevs som student i Uppsala 1673, varefter han företog ett antal resor till utlandet 1685-95. Därefter påbörjade han sin politiska bana. Han vistades mestadels i Stockholm, och försåg genom brevväxling Olof Hermelin med uppgifter om stämmingar och förhållanden i huvudstaden.

1704 blev han hovråd hos änkedrottning Hedvig Eleonora. Han adlades 1705 med namnet Barck. I början av 1700-talet köpte Barck Sparreska palatset på Riddarholmen i Stockholm. Barck var överpostdirektör åren 1713-1715 och tjänade under Ulrika Eleonora som riksråd i många år. Han blev statssekreterare 1714 och friherre 1719, riksråd 1727 och greve 1731.

Som riksråd anslöt han sig till Arvid Horn, och när hattarna gick segrande ur konflikten blev Barck i mars 1739 avsatt ur rådet.

Han gifte sig år 1700 med Samuel Göthes dotter Anna Elisabet och de fick barnen Ulrik Barck (1718-1772) och Nils Barck (1713-1782).

Referenser
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska ämbetsmän under 1700-talet
Svenska grevar under 1700-talet
Mösspartiet
Personer från Söderbärke socken
Födda 1662
Avlidna 1743
Män
Ugglan
SBH
Svensk uppslagsbok
Personer under stormaktstiden
Svenskt adlade

Överpostdirektörer
Samuel
Ottokar II

Ottokar II kan syfta på:
 Ottokar II av Böhmen, (1230 – 1278), Huset Přemyslid
 Ottokar II av Steiermark
Nils Parling

Nils Oliver Parling född 27 december 1914 i Palahöjden, Säfsnäs socken, Ludvika kommun, död 15 januari 2002 i Grängesberg, Ludvika kommun, var en svensk författare.

Biografi 
Parling var son till diversearbetare Arvid Parling och Mina, född Meurling. Han var själv ursprungligen skogs- och fabriksarbetare, och hade finskt ursprung på faderns sida och vallonskt på moderns.

Inspiratör till hans skrivande var främst hans farfar, men efter sex år i folkskola blev skogsarbete hans försörjning ända fram till hans debut som romanförfattare 1950. Han hade dessförinnan 1947 gjort ett mindre lyckat debutförsök med diktsamlingen  Offerrökar.

Parlings produktion omfattar dryga femtio titlar. Viktigast är kanske de många romanerna, som ständigt för de förtrycktas talan. Han skrev också många berättelsesamlingar om människor och natur i Bergslagen, Dovre, Alaska och Kanada samt visor.

Bibliografi 

Reviderad upplaga med annan titel:

Filmroll

Priser och utmärkelser 
1953 – Boklotteriets stipendiat
1966 – Dan Andersson-priset
1968 – Landsbygdens författarstipendium
1968 – Litteraturfrämjandets stipendiat
1970 – Litteraturfrämjandets stipendiat
1971 – Litteraturfrämjandets stipendiat
1976 – Dan Andersson-priset
1978 – ABF:s litteratur- & konststipendium
1983 – Hedenvind-plaketten

Källor

Tryckta källor
 Parling, Nils O i Vem är det, sid 872, 1993

Noter

Externa länkar
 Nils Parling från Litteraturberget
 Nils Parling från Dalalitteraturen
 

Svenskspråkiga författare
Svenska författare
Författare från Dalarna
Personer från Säfsnäs socken
Födda 1914
Avlidna 2002
Män
Heart on Fire

Heart on Fire är en låt av den ukrainska sångerskan Ruslana.

Trots att den skrevs 2005 har den fortfarande inte släppts på CD. Den kommer troligen hamna som bonuslåt på Ruslanas nya album Wild Energy.

Låten kunde bland annat höras i Eurovision Song Contest 2005 i Kiev då Ruslana uppträdde som gästartist. Förutom Heart on Fire sjöng hon också The Same Star.

Externa länkar
Ruslanas officiella hemsida

Sånger 2005
Erik Hammarsten

Erik Martin Hammarsten (i riksdagen kallad Hammarsten i Älvsbyn), född 19 januari 1927 i Piteå landsförsamling i Norrbottens län, död 24 februari 1985 i Luleå domkyrkoförsamling i Norrbottens län, var en svensk socialdemokratisk politiker och ämbetsman.

Biografi
Hammarsten var bageriarbetare i Älvsbyn och Sundbyberg 1943–1951, studerade vid Medlefors folkhögskola 1950–1951, var ombudsman för Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund och Norrbottens partidistrikt av Sveriges socialdemokratiska arbetareparti 1951–1956 samt heltidsanställd ordförande i kommunfullmäktige i Älvsbyns köping 1956–1962. Han var socialdemokratisk ledamot för Norrbottens läns valkrets av Andra kammaren i riksdagen en kort period 1960 samt 1963–1970. Åren 1971–1982 var han landstingsråd i Norrbottens läns landsting. Hammarsten var landshövding i Norrbottens län från 1982 till sin död 1985.

Erik Hammarsten var son till sågverksarbetaren Martin Hammarsten och Anna Pettersson. Han gifte sig 1949 med May Jansson (1927–2005). Makarna Hammarsten är begravda på Älvsby skogskyrkogård i Älvsbyns kommun.

Referenser

Män
Födda 1927
Avlidna 1985
Personer från Piteå socken
Svenska kommunalpolitiker
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna
Svenska landstingsråd
Landshövdingar i Norrbottens län
Anna Karenina (olika betydelser)

Anna Karenina kan avse:

  Anna Karenina – en roman av den ryska författaren Lev Tolstoj

Filmer och TV-serier
 Anna Karenina (film, 1914) – en rysk stumfilm från 1914 i regi av Vladimir Gardin
 Anna Karenina (film, 1915) – en amerikansk stumfilm från 1915 i regi av J. Gordon Edwards
 Anna Karenina – en tysk stumfilm från 1920 i regi av Frederic Zelnik, se Världens moral och kärlekens
 Anna Karenina (film, 1927) – en amerikansk stumfilm från 1927 i regi av Edmund Goulding, originaltitel Love
 Anna Karenina (film, 1935) – en amerikansk film från 1935 i regi av Clarence Brown
 Anna Karenina (film, 1948) – en brittisk film från 1948 i regi av Julien Duvivier
 Anna Karenina (film, 1953) – en sovjetisk film från 1953 i regi av Tatiana Lukasjevitj
 Anna Karenina (film, 1967) – en sovjetisk film från 1953 i regi av Aleksandr Zarchi
 Anna Karenina (film, 1975) – en sovjetisk film av en balett från 1975 av i regi av Margarita Pilichina 
 Anna Karenina (TV-serie, 1977) – en brittisk TV=sere från 1977 
 Anna Karenina (film, 1985) – en amerikansk film från 1985 i regi av Simon Langton
 Anna Karenina (film, 1997) – en amerikansk film från 1997 i regi av Bernard Rose
 Anna Karenina (TV-miniserie, 2000) – en brittisk miniserie från 2000 i regi av David Blair
 Anna Karenina (film, 2012) – en brittisk film från 2012 i regi av Joe Wright
Stéphane Yelle

Stéphane A. Yelle, född 9 maj 1974, är en kanadensisk före detta professionell ishockeycenter. Han vann två Stanley Cup med Colorado Avalanche i National Hockey League (NHL) och tillhörde även lagen Calgary Flames, Boston Bruins och Carolina Hurricanes.

Spelarkarriär
Yelle spelade för Oshawa Generals i Ontario Hockey League när han blev draftad i 8:e rundan som 186:e totalt i NHL Entry Draft 1992 av New Jersey Devils. 1 juni 1994 trejdades han till Quebec Nordiques och gjorde sin proffsdebut med AHL-laget Cornwall Aces.

Säsongen därpå 1995-96 när Nordiques flyttade till Denver och blev Colorado Avalanche spelade Yelle och Avalanche sin första säsong i NHL och vann Stanley Cup. Han blev känd som en utmärkt tekare och för ett ständigt hårt jobb på isen och spelade med Avalanche mellan 1995 och 2002 och inkasserade ännu en Stanley Cup-titel 2001.

1 oktober 2002 trejdades Yelle tillsammans med Chris Drury till Calgary Flames i utbyte mot Derek Morris, Dean McAmmond och Jeff Shantz. Yelle var med och tog Flames till Stanley Cup-final 2004. Med sin defensiva spelroll fick han ofta hoppa in och spela back när laget var drabbad av skador.

3 september 2008 signerade Yelle ett ettårskontrakt med Boston Bruins. Säsongen 2008-09 spelade han 77 matcher och gjorde 18 poäng.

19 augusti 2009 skrev han på för Carolina Hurricanes. Efter en svag inledning på 2009-10 placerade Hurricanes honom på "waivers" den 26 oktober 2009. Han blev dock kvar i truppen.

3 mars 2010 trejdades Yelle från Hurricanes med Harrison Reed tillbaka till Colorado Avalanche för Cedric Lalonde-McNicoll samt ett draftval i sjätte rundan. Sedan han slutat med hockeyn har han arbetat som utvecklingskoordinator för Avalanche.

Statistik

Klubbkarriär

Meriter och utmärkelser

Externa länkar

Kanadensiska ishockeyspelare
Spelare i Colorado Avalanche
Spelare i Calgary Flames
Spelare i Boston Bruins
Spelare i Carolina Hurricanes
Födda 1974
Män
Levande personer
Stanley Cup-mästare 2001
Stanley Cup-mästare 1996
Spelare valda i NHL Entry Draft 1992
Spelare valda av New Jersey Devils i NHL Entry Draft
Kenneth Pinyan

Kenneth Pinyan, född 22 juni 1960, död 2 juli 2005, även känd som Mr. Hands, var en amerikansk man som är känd för att ha haft analsex med fullstora hingstar och avlidit i sviterna av detta. Dödsorsaken sägs vara akut peritonit (bukhinneinflammation) till följd av perforerad tjocktarm, men utreddes aldrig djupare då det klassades som en olyckshändelse.

Pinyan fotograferade och filmade flera av dessa aktiviteter, med hjälp av fotografen James Michael Tait, varav åtminstone en film läckte ut på Internet.

Till vardags jobbade Pinyan som ingenjör på Boeing och bodde i Washington. Uppmärksamheten som det bisarra fallet tilldrog sig efter hans död ledde till att tidelag blev olagligt i staten.

Amerikanska porrskådespelare
Födda 1960
Avlidna 2005
Män
Nicola Pagett

Nicola Mary Pagett Scott, född 15 juni 1945 i Kairo i Egypten, död 3 mars 2021 i London, var en brittisk skådespelare. Pagett är främst känd för rollen som Elizabeth Bellamy i dramaserien Herrskap och tjänstefolk.

Pagett spelade också huvudrollen i BBC:s version av Anna Karenina 1977 och hade en framträdande roll i David Nobbs TV-serie A Bit of a Do.

Pagett led av bipolärt syndrom och berättade om detta i sin bok Diamonds Behind My Eyes från 1998. År 1995, då hon spelade pjäsen What The Butler Saw på Royal National Theatre i London, uppträdde hon underligt och konstaterades senare vara manodepressiv. De sista åren av sitt liv höll hon sjukdomen under kontroll, bland annat med hjälp av medicin.

Källor

Externa länkar 
 

Brittiska skådespelare under 1900-talet
Brittiska TV-skådespelare
Kvinnor
Födda 1945
Avlidna 2021
Personer från Kairo
Alumner från Royal Academy of Dramatic Art
Rökgasrening

Rökgasrening innebär avskiljning av oönskade partiklar och gaser från rökgas från till exempel fabriker och kraftverk.

Genom rökgasrening kan man minska mängden miljö- och hälsofarliga utsläpp till atmosfären. Till miljöfarliga ämnen hör exempelvis tungmetaller och försurande ämnen, som svaveldioxid. Hälsofarliga ämnen kan till exempel vara dioxiner och kolväten. Försurning av skogar och sjöar är som exempel ett problem som i stor utsträckning har kunnat reduceras genom bland annat rening av framförallt svaveldioxid och kväveoxider.

Metoder för rökgasrening

Cyklon

Cyklonrening är en enkel och billig metod för mekanisk rening av partiklar. Rökgaserna leds in i en cyklon där stoft med hjälp av tröghetskrafterna avskiljs från rökgaserna. Cykloner fungerar bäst för ett visst flöde och är därför inte lämpliga i applikationer där flödet varierar kraftigt.

Elektrofilter

Rökgaserna leds mellan två elektroder, en emissionselektrod och en utfällningselektrod. Mellan elektroderna ligger en hög likspänning som joniserar gasen. Partiklar fastnar på utfällningselektroder och kan sedan skakas av och transporteras bort. Elektrofilter har fördelen att rökgaserna kan renas medan de fortfarande har en hög temperatur, exempelvis för att hindra att en avgaspanna sotar igen. Antändbara gaser bör undvikas då det finns stor risk för gnistbildning.

Spärrfilter

Kallas även textilfilter. I filtret silas rökgaserna genom en nålfilt eller väv i vilken partiklar fastnar. De utformas oftast som slangar i vilka rökgaserna går utifrån och in eller vice versa, och kallas då filterslangar.

Driftsförutsättningarna i filtret avgör vilket material filterslangarna tillverkas av. Vanliga material är polyester, Nomex, Polytetrafluoreten och polyimid. Ibland tillsätter man kalk eller kol före filterslangarna som fångar upp andra föroreningar innan de fastnar.

Skrubber

Även rökgastvätt. I skrubbern "tvättas" rökgaserna med antingen vatten (för sot) eller någon typ av lösning. En vanlig metod för rening av svavel är att duscha rökgasen med en blandning av kalk och vatten varvid svaveldioxiden reagerar med kalken och bildar gips. Genom att skrubbern sänker rökgastemperaturen övergår vissa gasformiga ämnen till vätska. Detta kan utnyttjas för avskiljning av bland annat kvicksilver och väteklorid. Genom rökgaskondensering kan även extra energi utvinnas ur rökgaserna med hjälp av skrubbern.

Katalytisk rening

Katalytisk rening används ofta för att reducera kväveoxider, NOx, . Ammoniak används då som reduktionsmedel. Katalysatorn kräver hög rökgastemperatur för att fungera optimalt.

Koldioxidavskiljning

Koldioxidavskiljning innebär att ta bort huvuddelen av koldioxiden ur rökgaserna och lagra den under jord eller i havet.

Miljöteknik
Industri
Filtrering
Kemiska separationsmetoder