kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Slank mangust

Slank mangust (Galerella sanguinea, tidigare Herpestes sanguineus) är ett rovdjur i familjen manguster (Herpestidae) med vidsträckt utbredning i Afrika.

Utseende och anatomi 

Denna mangust når en kroppslängd mellan 27,5 och 40 cm och därtill kommer en 23 till 33 cm lång svans. Hannar är med en vikt av cirka 640 till 715 gram något tyngre än honor som väger 460 till 575 gram.

Pälsens färg varierar mycket mellan underarterna och kan vara mörkröd-brun, orangeröd, grå- eller gulaktig. Slank mangust skiljer sig från andra manguster genom den påfallande svarta eller röda svansspetsen. De första övre premolarer finns bara rudimentärt eller saknas helt.

Utbredning och habitat 

Arten har ett stort utbredningsområde i Afrika söder om Sahara. Den saknas bara i Sydafrikas södra hälft och i täta skogsområden vid Ekvatorn. Denna mangust undviker även äkta öknar. Den föredrar istället savanner och liknande halvtorra slättland.

Ekologi 

Slank mangust lever ensam eller i par. Den är allmänt aktiv på dagen men letar även under varma nätter med månljus efter föda. Det antas att arten saknar avgränsade revir men den vistas normalt hela tiden i samma territorium som den delar med andra manguster eller viverrider. Ofta delar den även boet med en närbesläktad art då motparten vanligen är aktiv på natten medan slank mangust är dagaktiv. Boet grävs eller upprättas i jordskikt mellan klippor, i trädens håligheter eller bland rötterna, i jordgrottor som lämnades av andra djur eller vid andra lämpliga ställen.

Föda 

Som allmän köttätare livnär sig slank mangust av små ryggradslösa djur och ryggradsdjur som insekter, ödlor, groddjur, ormar, gnagare och fåglar. I viss mån äter den även frukter. Arten har dessutom fågelägg och as som föda. Liksom flera andra manguster har slank mangust förmåga att döda giftormar men dessa utgör bara en mindre del av födan. Detta rovdjur klättrar mer än andra manguster på träd och buskar för att fånga småfåglar.

Fortplantning 

Hannens territorium överlappar vanligen med området av flera honor. Med hjälp av doftämnen meddelar honan att hon är parningsberedd. Efter dräktigheten som enligt uppskattningar varar i 60 till 70 dagar föds en till tre ungar (oftast tvillingar). Hannen delar inte i ungarnas uppfostring. Könsmognaden uppnås av båda kön efter ungefär ett år. Livslängden antas uppgå till 10 år.

Hot 

Slank mangust förekommer på vissa afrikanska marknader som bushmeat och några kroppsdelar används i mindre utsträckning i den traditionella medicinen. På grund av det stora utbredningsområde som hyser flera naturskyddsområden har dessa aktiviteter ingen inverkan på artens bestånd. IUCN listar slank mangust därför som livskraftig (LC).

Referenser

Noter

Externa länkar 

 WildlifeSafari.info identification guide

Manguster
Däggdjur i etiopiska regionen
Johannes Friedrich (gammalkatolik)

Johannes (eller Johann) Friedrich, född den 5 maj 1836, död den 19 augusti 1917, var en tysk, ursprungligen romersk-katolsk, teolog.

Friedrich blev extra ordinarie professor i kyrkohistoria i München 1865. På Vatikankonciliet 1870 tillhörde Friedrich oppositionen mot ofelbarhetsdogmen och blev 1871 exkommunicerad. 

Friedrich blev sedan en av gammalkatolikernas ledare och utgav bland annat Kirchengeschichte Deutschlands (2 band, 1867-69), Tagebuch, während des Vatikanischen Konzils geführt (1871), Geschichte des Vatikanischen Konzils (3 band, 1877-87), Ignaz von Döllinger (3 band, 1899-1901).

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932.

Externa länkar 
 

Tyska professorer i kyrkohistoria
Personer verksamma vid Münchens universitet
Bayrare
Födda 1836
Avlidna 1917
Män
Svensk uppslagsbok
István Friedrich

István (Stephan) Friedrich, född 1 juli 1883 i Malacka, död 25 november 1951 i Vác, var en ungersk politiker.

Friedrich studerade ingenjörsvetenskap i Budapest och Charlottenburg, var en tid anställd som ingenjör hos AEG i Berlin och uppsatte 1908 en liten maskinfabrik utanför Budapest. År 1912 blev han medlem av det oppositionella partiet under Mihály Károlyi. Vid första världskrigets utbrott blev Friedrich internerad i Frankrike men lyckades fly till Ungern och deltog i kriget som artilleriofficer. Tillsammans med Károlyi tog han en framstående del i händelserna kring revolutionen 1918 och blev i Károlyis revolutionsregering statssekreterare hos krigsministern. Under intryck av revolutionsrörelsens bolsjevikisering under Béla Kun blev Friedrich motrevolutionär och anslöt sig till det konservativa partiet. Under ungerska sovjetrepubliken blev han häktad och dömdes till döden men lyckades undkomma. Som en av huvudorganisatörerna av motrevolutionen, lät Friedrich häkta Gyula Peidls regering och blev själv ministerpresident augusti-november 1919. Han gjorde i denna egenskap landet stora tjänster under rumänernas framfart i Ungern. Under påtryckning av ententemakterna trädde Friedrich tillbaka men blev krigsminister i Károly Huszárs regering 1919-20 och var den ledande vid det kristligt-nationella partiets bildande 1919. Från och med nationalförsamlingen 1920 gick Friedrichs politiska utveckling alltmera åt höger. Han tillhörde en tid Gyula Andrássys så kallade legitimistparti och bildade slutligen 1922 ett ungerskt fascistparti. Därefter deltog Friedrich i flera, delvis fantastiska politiska strävanden och stod från 1931 tämligen isolerad. Från sin plats i representantkammaren förde han en ivrig men föga framgångsrik agitation mot István Bethlen.

Källor 

 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932.

Ungerska ingenjörer
Ungerns premiärministrar
Födda 1883
Avlidna 1951
Män
Svensk uppslagsbok
Ugglan
Betylua

Betylua (äldre bibelöversättningar Betulia) är en biblisk stad vars befrielse av änkan Judit, när den belägrades av Holofernes, utgör berättelsen i Judits bok.

Staden låg söder om Jezreelslätten, i närheten av det gamla Dotan.

Källor
 
 
Tillägg till Gamla testamentet
Friedrichroda

Friedrichroda är en stad i Thüringen, på norra sluttningen av Thüringer Wald, sydväst om Gotha.  Den var tidigare en livligt besökt kurort.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932.

Kommuner och städer i Landkreis Gotha
Svensk uppslagsbok
Friedrichsort

Friedrichsort (danska Christianspris eller Frederiksort) är en stadsdel i Kiel, och en tidigare  fästning vid Kielfjorden, anlagd 1663 av danske kungen Fredrik III. 

Fästningen gav sig 19 december 1813 till svenskarna. Sedan fästningen 1864 kom i preussisk ägo, förstärktes Friedrichsort betydligt och utgjorde en del av befästningarna till skydd för Kiels krigshamn fram till 1919, då fästningen enligt Versaillesfreden nedlades.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932.

Befästningar i Tyskland
Svensk uppslagsbok
Friedrichsruh

Friedrichsruh är en ort och kommundel (Ortsteil) i kommunen Aumühle, belägen i Kreis Herzogtum Lauenburg i förbundslandet Schleswig-Holstein i norra Tyskland, omkring 20 km öster om Hamburg. Orten är berömd som plats för den tyske rikskanslern Otto von Bismarcks gods, och här finns även Bismarckmausoleet där Bismarck är begravd.

Historia 

Greve Friedrich Karl August av Lippe-Biesterfeld lät uppföra ett jaktslott på platsen 1763, som efter honom döptes till Friedrichsruh. Egendomen kom efter grevens död 1781 att hamna i en rad olika ägares händer innan det i början av 1800-talet blev värdshus. Värdshusverksamheten på orten fick ett uppsving i samband med bygget av ortens järnvägsstation på järnvägen Hamburg–Berlin, och den gamla jaktslottsbyggnaden revs 1859 för att ge plats åt ett större värdshus. 

Egendomen innehades från 1871 av rikskanslern Otto von Bismarck, som lät bygga ett nytt slott på platsen. Bismarck avled där 1898 och är tillsammans med sin hustru begravd i Bismarckmausoleet på orten. Under andra världskriget användes slottet som sjukhus. I slutskedet av kriget 1945 bombades och förstördes slottet av brittiska Royal Air Force eftersom man trodde att Heinrich Himmler gömt sig där.

Orten var under månaderna omkring krigsslutet fältläger och mellanstation för Svenska Röda korsets Vita bussar under ledning av Folke Bernadotte.

Slottet återuppbyggdes efter kriget av Otto Fürst von Bismarck (1897–1975), rikskanslerns barnbarn. Det ägs i dag av huvudmannen för släkten Bismarck-Schönhausen, Ferdinand von Bismarck (född 1930).

Sevärdheter 
Det gamla järnvägsstationshuset är i dag kontor för Bismarcks politiska minnesstiftelse, Otto-von-Bismarck-Stiftung, som bland annat driver ortens Bismarckmuseum.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932.
 Materialet till denna artikel är helt eller delvis hämtat från motsvarande artikel i engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar 

Orter i Schleswig-Holstein
Slott i Schleswig-Holstein
Svensk uppslagsbok
Michail Prochorov

Michail Dmitrijevitj Prochorov (ryska: Михаил Дмитриевич Прохоров), född 3 maj 1965 i Moskva, är en rysk miljardär, entreprenör och ägare av det amerikanska basketlaget Brooklyn Nets. 

Enligt Forbes lista över världens rikaste personer 2011 är Prochorov med en förmögenhet på 18 miljarder dollar Rysslands tredje rikaste person och världens 32:a rikaste.

Juni-september 2011 var Prochorov ledare för partiet Rätta saken, han lämnade partiet och uppmanade alla partimedlemmar som stödde honom att gå ur "detta nickedockeparti till Kreml".

Prochorov kandiderade som obunden i presidentvalet i Ryssland 2012 där han kom på tredje plats med omkring 8 procent av rösterna.

Han har tidigare ägt superyachten Palladium.

Källor 

Personer inom Rysslands näringsliv under 1900-talet
Män
Födda 1965
Levande personer
Personer från Moskva
Personer inom Rysslands näringsliv under 2000-talet
Ryska oligarker
Christian Friele

Christian Frederik Gotfried Friele, född 22 maj 1821, död 24 januari 1899, var en norsk journalist.

Efter avlagd juristexamen 1851 blev han anställd vid Christianiaposten 1852-54, därefter vid Morgenbladet, från 1857 i dess redaktion, och 1863-93 som chefredaktör. Friele gjorde Morgenbladet till en modern, kulturellt och politisk ledande tidning av dittills osedda dimensioner i Norge. Hans påfallande polemiska journalistik har starkt kritiserats.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932.

Norska chefredaktörer
Norska journalister under 1800-talet
Journalister från Bergen
Födda 1821
Avlidna 1899
Män
Svensk uppslagsbok
Jet Time

Jettime är ett danskt flygbolag. Bolaget säljer inte passagerarbiljetter själva, utan utför flygningar primärt åt charterarrangörer. Jet Time flyger åt ett antal svenska och danska charterarrangörer, till typiska turistdestinationer. En växande andel av verksamheten består av så kallad ACMI-verksamhet där bolaget hyr ut kapacitet åt kunder, ofta flygbolag med reguljär linjeverksamhet.  

Flygplanflottan bestod av enbart Boeing 737-700/800 . Jet Time opererade för Scandinavian Airlines från 2013 till september 2017. Bolaget opererade då med flygplantypen ATR 72. Jet Time valde att återgå till sin grundtanke med att endast utföra charterflygningar, och att inte längre utföra flygningar med last och för bolaget Scandinavian Airlines. Jet Time valde att gå den vägen på grund av finansiella anledningar. 

2014 grundades det finska dotterbolaget Jet Time OY med bas i Helsingfors och två Boeing 737. 

I juni 2019 bestod Jet Times flotta av följande flygplan:

Jettime gick i konkurs i juli 2020 men startade åter verksamheten hösten 2021

Källor

Externa länkar 
 http://www.jet-time.dk

Ej längre existerande danska flygbolag
Flygbolag bildade 2006
Bertil Lintner

Bertil Arvid Lintner, född 5 januari 1953 i Stora Malm, Södermanland, är en svensk journalist, tidigare bosatt i Thailand.

Lintner har skrivit över tjugo böcker om asiatisk politik, regionala och interna konflikter, och kriminalitet, bland annat Burma in Revolt: Opium and Insurgency Since 1948, Blood Brothers: Crime, Business and Politics in Asia och Great Leader, Dear Leader: Demystifying North Korea Under The Kim Clan, China's India War: Collision Course on the Roof of the World och The Costliest Pearl: China's Struggle for India's Ocean. På svenska märks Burmas Historia, Thailand Historia och Det nya kalla kriget: Kampen om Indiska Oceanen och Biografi: Dalai lama.

Lintner arbetade för den Hongkong-baserade tidskriften Far Eastern Economic Review från 1982 till den lades ner 2004. Han har också varit asienkorrespondent för Svenska Dagbladet, danska Politiken och Asia Times, en webbtidning baserad i Hongkong.

Lintner var under många år svartlistad i Burma, men har besökt landet regelbundet sedan 2012 och även undervisat där i grävande journalistik.

Källor 

Födda 1953
Svenska journalister under 1900-talet
Män
Levande personer
Personer från Stora Malms socken
Christian Louboutin

Christian Louboutin, född 7 januari 1964 i Paris, är en fransk skodesigner. Han är son till möbelsnickaren Roger och hemmafrun Irene. Han har tre systrar. Louboutin började i sina tidiga tonår att rita skisser av skor. Louboutin försummade sina studier vilket resulterade i att han blev relegerad från fyra olika skolor.

Biografi 
Louboutin blev fascinerad av diverse kulturer och han tillbringade ett år i Indien och Egypten. När han återvände till Paris 1989 hade han med sig ett flertal ritningar från sin resa. Han visade sina ritningar för de finaste couturehusen i Paris och det resulterade i en anställning hos Charles Jourdan. 

Christian Louboutin öppnade sin första skoaffär 1991 i Paris med prinsessan Caroline som första kund.

Skomärket Louboutin 
Märket Louboutin har blivit ett av de förnämsta. Louboutins skor har bland annat burits av Jennifer Lopez, Gwyneth Paltrow och Sarah Jessica Parker. Louboutinskor känns igen på den rödmålade sulan.

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Franska modeskapare
Män
Födda 1964
Levande personer
Haplogrupp I1 (Y-DNA)

Haplogrupp I1 är den haplogrupp som har störst genetiskt koncentration i området runt Skandinavien, och är i Sverige den vanligaste haplogruppen. Mutationerna som är identifierade som Haplogroup I1 (Y-DNA) är M253, M307, P30, och P40.

Haplogrupp I1 tros ha utvecklats ur haplogrupp I för ungefär 27.000 år sedan. Det troliga är att mutationen inträffat någonstans i Europa. Huvudsakligen tillhörde de förhistoriska jägar/samlare man kunnat undersöka haplogruppen I2, och det är därför oklart exakt var den uppstod. Bland bönder tillhöriga den Bandkeramiska kulturen i Ungern har flera fynd påträffats, och mycket tyder på att mutationen spridits till Norden med haplogruppen R1a-Z284 under tidig neolitikum och bronsålder. Det äldsta fyndet av en individ med haplogrupp I1 i Sverige härrör från 1.400 f. Kr. Fördelningen mellan haplogrupperna R1a, R1b och I1 är densamma hos samer som hos övriga skandinaver, vilket tyder på att dessa haplogrupper kommit in i den samiska genpolen relativt sent.

Se även 
 Folkvandringstiden
 Germaner
 Y-kromosoms-Adam

Referenser 

Y-DNA-haplogrupper
Europas historia
Kalciumcyanamid

Kalciumcyanamid, eller karbidkväve, med handelsnamn kalkkväve, är en förening av kalcium, kväve och kol, som tillverkas genom upphettning av kalciumkarbid i elektrisk ugn under flera timmar, och i en ström av rent och torrt kväve. Materialet består av ett, allt efter tillverkningssätt och använt råmaterial, mörkt pulver.

Användning
Kalkkväve används huvudsakligen som kvävegödselmedel, där det i jorden omvandlas på ett sätt som gör det möjligt för växter att ta upp kvävet.

Kalkkväve har stor benägenhet att damma och då dammet är frätande och giftigt föredras vid gödsling granulat av ämnet.

På grund av kalkkväves frätande egenskaper kan den dammande formen användas som herbicid.

Kalkkväve kan även användas för s k sätthärdning av stål.

Källor
 Meyers varulexikon, Forum, 1952

Kväveföreningar
Victor Fagerström

August Victor Fagerström, född 1 januari 1869 i Stockholm, död 15 oktober 1934 i Stockholm, var en svensk arkitekt.

Liv och verk
Efter studentexamen i Stockholm 1889 studerade Fagerström vid Kungliga tekniska högskolan 1889–1893, med påföljande studier vid Kungliga akademien för de fria konsterna 1893–1896. Han anställdes därefter vid Nordiska museets arkitektkontor där han arbetade under Isak Gustaf Clason 1896–1901 och deltog därefter i Dramatiska teaterns nybyggnad under Fredrik Lilljekvist 1901–1908. Mellan 1901 och 1934 drev han egen arkitektfirma och 1918–1934 var han dessutom tjänstgörande arkitekt utom stat vid Byggnadsstyrelsen. Fagerström invaldes som byggmästare i Stockholms byggnadsförening 1926. Han ritade cirka 300 enfamiljhus, varav omkring 50 i Djursholm. Fagerström är begravd på Solna kyrkogård.

Verk i urval
Fleminggatan 23, Stockholm 1907
Luntmakargatan 26-30, Stockholm 1905–1907 (idag rivet)
Regeringsgatan 42, Stockholm 1908, tillsammans med Carl Bergsten (idag rivet)
 Ombyggnad för Åhléns Söder, Ringvägen 100, 1915
 Ombyggnad för försvarsdepartementet av Skandinaviska kredit AB, Storkyrkobrinken 7, 1921
Evangeliska Brödraförsamlingens hus, Sveavägen 32-36, Stockholm 1922–1924
kv. Oxeln 2, Kungstensgatan 1 / Karlavägen 12, Stockholm 1923–1925
Hagagatan 58 / Ynglingagatan 9, Stockholm 1925–1926
Folkungagatan 80, Stockholm 1926
Statens centrala frökontrollanstalts institutionsbyggnad, Bergshamra i Solna, 1930 
Ulricehamns sanatorium, Vintersanatoriet', tillsammans med Axel Viktor Forsberg, 1906 (idag rivet) 
Ombyggnadsarbeten för Oscar II:s jubileumssanatorier
Folkskola i Mariefred
Sparbanken i Mariefred
Sparbanken Södermanland, Storgatan 15, Mariefred 1914–1915
Köpmannabanken i Söderhamn 1919 
Hultsfreds teater 1920-talet
Prästgård i Slöinge, Halland
Borgstugan på Sveaholmen, Saltsjöbaden
Restauranten, Djursholm, ombyggnad 1922
Skolbyggnader för Chile
Villa, kv Borgen 12 i Kåbo, Uppsala 1911
Grindstuga till Birgittasystrarnas kloster, Djursholm 1916

Bilder av några verk

Referenser

=Noter

Webbkällor

Externa länkar

Svenska arkitekter under 1900-talet
Arkitekter från Stockholm
Gravsatta på Solna kyrkogård
Födda 1869
Avlidna 1934
Män
Lyells ek

Lyells ek är en grov ek på Norra Djurgården, Stockholm. Eken har sitt namn efter den skotske geologen Charles Lyell.

Beskrivning

Genom att bestämma ekens ålder, omkrets och höjd över Husarvikens vattenyta i relation till den närbelägna Fiskartorpseken försökte Lyell beräkna den så kallade vattuminskningen, det man kallar numera den postglaciala landhöjningen. 

När Charles Lyell gjorde sina beräkningar angående vattuminskningen i stockholmstrakten 1835 använde han sig av två grova ekar i området; Fiskartorpseken vid Karl XI:s fiskestuga och den så kallade Lyellseken. Att de strandförskjutningarna som hade observerats under lång tid inte berodde på minskning av Östersjöns vatten utan på att landmassan höjdes upptäcktes först senare. På 1840-talet lanserades teorin om landhöjningen, där geologen Gerard De Geer gjorde betydande insatser i början av 1900-talet (se Landhöjningen i Stockholm). 

Vid Husarvikens strand fanns även grunden till en riven bod vilken Karl XV använde för förvaring av fiskeredskap och åror. Lyell menade att denna lågliggande 1600-tals bod är bevis för att vattuminskningen (landhöjningen) inte alls var så stor som en del andra forskare förmodade. På Lyells profil syns de två ekarna (Lyells ek och Fiskartorpseken) som Lyell utnyttjade för att beräkna landhöjningen 1835.

I samband med Lyells mätningar blev eken ordentligt dokumenterad. 1835 hade den en omkrets av 4,04 meter. Lyells ek uppmättes igen i samband med att botanikern Rutger Sernander upprättade en lista över Djurgårdens ekar 1926. Då hade Lyells ek en omkrets av 5,20 meter,  höjden över Husarvikens vatten hade ökad med 10 centimeter och avståndet till strandkanten hade ökat med knappt 11 meter. År 2011 var stammens omkrets  6,30 meter, mätt en meter över marken.

Lyells ek och Fiskartorpseken är förtecknade som naturminnen nr 678 respektive 675 i botaniker Rutger Sernanders Stockholmstraktens natur- och kulturminnen från 1935. Idag räknas de dock inte längre till Stockholms naturminnen.

Se även
 Stockholms natur

Källor

Referenser

Tryckta källor
 Djurgården: ND 19. Ekbacken med Hovjägarbostället och Fiskartorpet.

Externa länkar

Djurgården
Enskilda träd i Stockholm
Parlamentsvalet i Ryssland 2007

Ryska parlamentsvalet 2007 ägde rum den 2 december 2007. 

Valet gällde de 450 platserna i Statsduman, underhuset i Rysslands lagstiftande församling. Elva partier ställde upp i valet, däribland Rysslands största parti Enade Ryssland vilket stöddes av Rysslands president Vladimir Putin. Fyra av partierna fick tillräckligt många röster för att ta sig in i duman.

Deltagande partier 
 Rysslands agrarparti
 Medborgarkraft
 Rysslands demokratiska parti
 Ryska federationens kommunistiska parti
 Högerkrafternas union
 Partiet för social rättvisa
 Rysslands liberaldemokratiska parti
 Rättvisa Ryssland
 Rysslands patrioter
 Enade Ryssland
 Jabloko

Valresultat 

2007 i Ryssland
Ryssland
2007
Politik i Ryssland
Parlamentsvalet i Ryssland 2011

Ryska parlamentsvalet 2011 ägde rum den 4 december 2011. 

Valet gällde de 450 platserna i Statsduman, underhuset i Rysslands lagstiftande församling. Sju partier ställde upp i valet, däribland Rysslands största parti Enade Ryssland med Dmitrij Medvedev som toppkandidat. För första gången väljs parlamentet för en period av fem år, mot tidigare fyra, vilket innebär att nästa parlamentsval kommer att hållas 2016.

Småpartispärr 
Spärren för att ett parti ska komma med i mandatfördelningen ligger på 7 procent av rösterna. Partier som får mellan 5 och 6 procent får dock 1 mandat, och partier som får mellan 6 och 7 procent får 2 mandat. I nästföljande parlamentsval 2016 kommer spärren att sänkas till 5 procent.

Deltagande partier 
 Rättvisa Ryssland
 Rysslands liberaldemokratiska parti
 Rysslands patrioter
 Ryska federationens kommunistiska parti
 Jabloko
 Enade Ryssland
 Rätt sak

Valresultat 

Valet innebar en stor tillbakagång med 15 procentenheter för Vladimir Putins parti Enade Ryssland som ändå lyckades behålla majoriteten i parlamentet men förlorade sin tidigare två-tredjedels majoritet som bland annat krävdes för ändringar i konstitutionen. Det blev framgångar för alla de tre mindre partierna i duman, Kommunistiska partiet, Rättvisa Ryssland och Liberaldemokratiska partiet. Rättvisa Ryssland passerade Liberaldemokratiska partiet och blev därigenom tredje största parti. Inget nytt parti kom i närheten av småpartispärren på sju procent.

Referenser 

2011 i Ryssland
Ryssland
2011
Politik i Ryssland
Chrysaor

Chrysaor (Guldsvärd) var i grekisk mytologi en krigare och kung i Iberien. Han var son till Poseidon och Medusa och föddes ur Medusas blod med ett gyllene svärd i sin hand tillsammans med Pegasus sedan Perseus hade huggit huvudet av henne. Tillsammans med hustrun Kallirhoe var han far till Geryon och Echidna.

Källor 
Hederich, Benjamin: Gründliches mythologisches Lexikon

Personer i grekisk mytologi
Johan Anders Linder

Johan Anders Linder, född 20 november 1783 i Bygdeå församling, död 1 januari 1877 i Umeå landsförsamling, var en svensk präst. 

Linder var son till sergeanten Thomas Linder och hans hustru Brita Maria Alenius, kyrkoherdedotter från Arvidsjaur. Efter prästvigning 1809 hade J. A. Linder olika tjänster runt om i Norrland innan han 1822 blev förste komminister i Umeå landsförsamling, där han blev kvar till sin död.

Linder var tongivande på sin ort inom jordbruk, teckning, musik, dialektforskning och byggnadsverksamhet. Bland de byggnader han ritade märks Holmsunds kyrka med inredning, tornet till Hörnefors brukskyrka samt brukspatron Häggströms herrgård i Dalkarlså. Han ombesörjde också orneringen av Baggböle herrgård efter egen ritning. Linder författade en omfattande beskrivning av Umeå socken och skrev avsnitten om lappmarkerna i Läsning för folket, som utkom 1849–1854. Han var den förste som publicerade någon av Anders Fjellners dikter, vilket skedde just i Läsning för folket 1849.

Frida Åslund var hans sons dotterdotter.

Noter

Vidare läsning 

 
 
 

Födda 1783
Avlidna 1877
Män
Personer från Bygdeå socken
Bureätten
Svenska präster under 1800-talet
Arkitekter i Umeå