kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Egretta

Egretta är ett släkte av medelstora hägrar där merparten häckar i varmare klimat. Släktet finns representerat över stora delar av världen.

Kännetecken
Till formen är de typiska hägrar med långa halsar och ben. Flera av arterna får extravaganta fjäderplymer, så kallade ägretter, under häckningstiden. Ett antal arter har antingen vit fjäderdräkt genom hela livet, finns som vit morf, exempelvis rosthäger (Egretta rufescens), eller har en vit juvenil fjäderdräkt som exempelvis blåhäger (Egretta caerulea).

Levnadssätt
Familjens häckningsbiotop är sumpig våtmark i varmt klimat. De häckar i kolonier ofta tillsammans med andra vadande arter och oftast på plattformar av grenar och vass i träd och buskar. Deras föda består till största delen av insekter, fisk och kräldjur, som de oftast fångar genom att smyga sig på bytet.

Arter i släktet
Precis som det förhåller sig med andra grupperingar av hägrar så råder det diskussion kring detta släktes taxonomi. Vissa arter i släktet har tidigare placerats tillsammans med de större hägrarna i släktet Ardea och vice versa. Till exempel förs numera ägretthäger och mellanhäger till Ardea. Listan nedan från 2020 följer IOC:
 Svartvit häger (Egretta picata)
 Vithuvad häger (Egretta novaehollandiae) 
 Rosthäger	(Egretta rufescens)
 Svarthäger (Egretta ardesiaca)
 Rödstrupig häger (Egretta vinaceigula)
 Trefärgad häger (Egretta tricolor)
 Blåhäger (Egretta caerulea)
 Snöhäger (Egretta thula)
 Silkeshäger (Egretta garzetta)
 Revhäger (Egretta gularis)
 Kusthäger (Egretta dimorpha) – behandlas ofta som underart till silkeshäger eller revhäger
 Korallhäger (Egretta sacra)
 Sidenhäger (Egretta eulophotes)

En fossil art, Egretta subfluvia, är känd från sen miocen eller tidig pliocen i Florida.

Referenser
Delar är fritt översatta från engelska wikipedias artikel Egretta, läst 2007-11-19

Noter

Övriga källor
Lars Larsson (2001) Birds of the World

Fågelsläkten
Culwch och Olwen

Culwch och Olwen () är en walesisk saga som ingår i Mabinogion och som tros ha skrivits ca 950 e.Kr. eller något senare. 

Culwch måste utföra fyrtio uppgifter som han fått av jätten Ysbaddaden tillsammans med några av kung Arturs riddare för att få gifta sig med Ysbaddadens dotter Olwen. 

Arthurlitteratur
Keltiskspråkig litteratur
Litteratur under medeltiden
Walesisk litteratur
Urban Agnas

Karl Erik Urban Agnas, född 20 september 1961 i Leksands församling, Kopparbergs län, är en svensk trumpetare och trumpetpedagog. 

Agnas började spela trummor vid tre års ålder. Hans första trumpetlärare var jazztrumpetaren Sege Johansson. Från 1977 till 1981 studerade Agnas för norrmannen Harry Kvebæk, och 1981 till 1982 för Claes Strömblad vid Ingesunds musikhögskola. 

Efter ett vikariat i Stockholms filharmoniska orkester valde Urban Agnas att spela med en grupp studiomusiker och lade tillfälligt den klassiska repertoaren åt sidan. År 1986 återupptog han den och vann pris vid tävlingen ARD Wettbewerb i München. 1987–89 arbetade han som solotrumpetare i Göteborgs Symfoniker och 1989–92 som solotrumpetare i Stockholms filharmoniska orkester. Sedan 2002 är han professor i trumpet vid musikhögskolan i Köln.

Han deltog på scen i Eurovision Song Contest 1988 tillsammans med Tommy Körberg då de framförde bidraget Stad i ljus.

Urban Agnas bror Joakim Agnas är också trumpetare. Tillsammans spelar de sedan 1985 i Stockholms Kammarbrass.

Referenser

Externa länkar
Urban Agnas hemsida

Födda 1961
Svenska trumpetare
Män
Levande personer
Alumner från Musikhögskolan Ingesund
Personer från Leksands socken
Fiendens fiende (TV-serie)

Denna artikel syftar på filmatiseringen av romanen med samma namn, för romanen se Fiendens fiende

Fiendens fiende, svensk miniserie från 1990 av Thomas Borgström och Lars Bill Lundholm efter romanen med samma namn av Jan Guillou. För regin stod Mats Arehn och Jon Lindström.

Handling
I skydd av det mörka vattnet genomförs operation "Big Red" i Stockholm. 

I London förhörs en avhoppad rysk agent. Han påstår att det i Sverige ska finnas två stycken spioner som arbetar för Sovjetunionen. Den ena ska finnas hos SÄPO och den andra ska finnas hos försvaret. Dubbelagenten hos försvaret ska enligt den avhoppade agenten vara Carl Hamilton. 

I Libanon hålls två svenskar som gisslan. Svenska UD sänder Carl Hamilton dit för att förhandla med kidnapparna, utan vetskap om att Carl Hamilton faktiskt är misstänkt för att vara sovjetisk spion.

I Moskva fotograferar en turist av en slump den svenska spionen Stig Sandström som arbetar för Ryssland. Bilden orsakar febril aktivitet hos svenska försvaret. Carl Hamilton beordras av ÖB att åka dit för att kartlägga och fotografera spionen. Men han får ytterligare en order av DG (Den Gamle): när han är tillbaka i Sverige ska "problemet" med spionen vara "löst för gott".

Kort därpå mördas två svenska stridspiloter. Det svenska försvaret och polisen har inga spår och tidningen Expressen är snabb med nyheterna där de i tidningen citerar "en högt uppsatt källa inom SÄPO". När sedan en svensk säkerhetspolis och en rysk agent blir brutalt mördade föreslår den ryska militären under ledning av militärattachén Jurij Tjivartsjev ett samarbete för att kunna spåra och oskadliggöra Expressens källa.

Om TV-serien
Fiendens fiende är filmad efter romanen Fiendens fiende och är den andra filmatiseringen om Carl Hamilton. Serien hade premiär den 12 december 1990 på TV4. Serien som består av åtta avsnitt finns utgiven på DVD.

Skådespelare i urval
Peter Haber - Örlogskapten Carl Hamilton
Maria Grip - Eva-Britt Jönsson, polis
Sture Djerf - D.G. (Den Gamle), tidigare chef för försvarsstabens underrättelsetjänst (Op5)
Kjell Lennartsson - Kommendör av 1:a graden Samuel Ulfsson, Chef för försvarsstabens underrättelsetjänst (Op5)
Bernt Lindkvist - Henrik P. Näslund, Chef för SÄPO
Christer Söderlund - Gert Glücher, polisman på SÄPO
Jevgenij Lazarev - Generalmajor Jurij Tjivartsjev, Sovjetunionens försvarsattaché i Sverige

Källor

Noter

Externa länkar
 

Svenska miniserier från 1990-talet
Filmer baserade på verk av Jan Guillou
Svenskspråkiga TV-serier
Stockholm i fiktion
TV-seriestarter 1990
TV-serieavslutningar 1991
Ardea (släkte)

För den italienska staden se Ardea

Ardea är ett släkte med hägrar. Linné kallade detta släkte för de stora hägrarna eftersom merparten av arterna inom släktet är stora fåglar som mäter 80–100 cm eller mer. Här kan också tilläggas att Linné placerade tranan (Grus grus) i detta släkte.

Merparten av detta släkte, som nästan finns över hela jorden, häckar i kolonier i träd där de bygger stora bon av grenar. De arter som häckar i norr som purpurhäger (Ardea purpurea), gråhäger (Ardea cinerea) och amerikansk gråhäger (Ardea herodias) är flyttfåglar men de två senare drar sig endast undan isen till område med öppet vatten.

Detta släktes häckningsbiotop är våtmarker där de främst lever av fisk och kräldjur.

Släktet består av stora kraftfulla fåglar med stora och långa dolkformade näbbar, långa halsar och ben. De födosöker i grundare vatten där de helt stillastående smyger på sitt byte som de genom en snabb attack snappar med näbben. De flyger stadigt med långsamma kraftfulla vingslag, med halsen tillbakadragen, vilket är typiskt för hägrar och som skiljer dem åt från exempelvis storkar och tranor.

Taxonomi
Vilka arter som bör placeras i släktet har tidigare varit kontroversiellt. Numera placeras både mellanhägern och ägretthägern, tidigare i Egretta eller i de egna släktena Mesophoyx respektive Casmerodius, allmänt i Ardea.

Arter i släktet
 Mellanhäger (Ardea intermedia) 
 "Gulnäbbad häger" (Ardea [i.] brachyrhyncha) – urskiljs som egen art av Birdlife International
 "Plymhäger" (Ardea [i.] plumifera) – urskiljs som egen art av Birdlife International
 Ägretthäger (Ardea alba)
 Gråhäger (Ardea cinerea)
 Amerikansk gråhäger (Ardea herodias)
 "Vithäger" (Ardea [h.] occidentalis) – urskiljs som egen art av Birdlife International 
 Cocoihäger (Ardea cocoi)
 Vithalsad häger (Ardea pacifica)
 Svarthuvad häger (Ardea melanocephala)
 Madagaskarhäger (Ardea humbloti)
 Kejsarhäger (Ardea insignis)
 Stornäbbad häger (Ardea sumatrana )
 Goliathäger (Ardea goliath)
 Purpurhäger (Ardea purpurea)

Ett antal arter inom släktet Ardea är bara kända som subfossiler eller fossila ben. Huruvida deras släkttillörighet är Ardea eller Egretta är i många fall bara preliminärt:
 Bennuhäger (Ardea bennuides) – förhistorisk, dog ut under holocen
 Ardea sp. – mellersta miocen i Observation Quarry, USA; fossil
 Ardea sp. – sen miocen i Love Bone Bed, USA; fossil
 Ardea polkensis – tidig pliocen i Bone Valley, USA; fossil
 Ardea sp. – tidig pleistocen i Macasphalt Shell Pit, USA; fossil
 Ardea formosa – fossil
 Ardea howardae – fossil
 Ardea similis – fossil

Referenser

Noter

Källor
Lars Larsson (2001) Birds of the World, CD-rom
Delar av texten är fritt översatt från engelska wikipedias artikel Ardea, läst 2007-11-19

Fågelsläkten
Hägrar
Ardea

Ardea kan syfta på:

Ardea (släkte) – är ett släkte bland hägrar

Geografi

Grekland 

 Aridaía, kommunhuvudort, Mellersta Makedonien, Nomós Péllis,

Italien 

 Ardea, Italien, kommun, Lazio, Città metropolitana di Roma Capitale, 

Robotskapade Greklandförgreningar
Andragogik

Andragogik (av grekiska: anēr, genitiv andros ανδρoς '[vuxen] man' och agein ἄγειν 'leda') är en teori om hur vuxenstudier bör läggas upp och genomföras. Metoder som används vid undervisningen av vuxna bör vara anpassade efter vuxnas erfarenheter och sätt att lära. Med vuxenstudier avses inom andragogiken inte de som studerar på universitet och högskolor. Rötterna till vuxenutbildningen står att finna i folkrörelsernas studiecirklar. Begreppet andragogik användes redan 1833 av tysken Alexander Kapp. Från början användes inte begreppet som en motsats till pedagogik utan för att betona de utmärkande egenskaperna i fortbildningen av vuxna, självständiga, individer. De som idag förespråkar andragogik menar att när vuxna ska utbildas så är det olämpligt att använda samma grundsyn och de metoder som används vid utbildandet av barn och ungdomar. Detta för att den "barn-pedagogiska" grundsynen till vissa delar innebär en viss fostran, med målet att åstadkomma vad de vuxna redan förutsätts vara, nämligen självständiga och ansvarstagande individer. De förväntas att aktivt kunna delta i planeringen, genomförandet och utvärderingen av sina studier.

Andragogikens uppgifter är att: 
 stödja den vuxna i sin lust att sträva efter självständighet genom självvald vidareutbildning.
 väcka den lust som stelnat under omgivningens påverkan eller vilseledande.
 inte lämna individen åt sitt öde, utan vara ett fortsatt stöd genom livet.

Se även 
 Pedagogik

Andragogik - lära om hur vuxna lär 

Pedagogiken omfattar barns och ungdoms uppfostran.    Studiemålen fastställs av samhället.
Pedagoger anställs av de vuxna.               

Andragogiken omfattar vuxna människors fortsatta lärande.
Studiemålen väljs av de studerande själva.
Andragoger arbetar på uppdrag av sina objekt.

Utdrag ur tidskriften Folkuniversitetet 1960 Nr 4, årgång XII.
Lars-Gunnar Ekegärd

Andragogik i praktiken 
Ett exempel på andragogikens praktiska användning är Facila, ett program baserat på svensk erfarenhet och genomfört i Portugal.

Referenser 
 Höghielm, R. (1985): Undervisning i Komvux – ideal och verklighet i grundskolekurser. Malmö: Liber. 
 Terehoff, Irina I.: Elements of Adult Learning in Teacher Professional Development. NASSP Bulletin. Sep 2002. Vol. 86, n632, s. 65-77.
 Hansman, C. (2008) Adult Learning in Communities of Practice: Situating Theory in Practice Communities of Practice: Creating Learning Environments for Educators, Eds C. Kimble, P. Hildreth and I.Bourdon, Information Age Publishing, 2008.

Pedagogik
Raffaëla Paton

Raffaëla Paton född 1 juni 1983 i Amsterdam, Nederländerna vann år 2006 den nederländska versionen av Idols. Paton sjöng också in sin egen version av låten Right Here, Right Now (My Heart Belongs To You) samma låt som Agnes Carlsson sjöng i svenska Idol året före.

Externa länkar
Officiell webbplats

Födda 1983
Nederländska sångare
Kvinnor
Levande personer
Musiker från Amsterdam
Legs och Louie

Legs och Louie (röst av Karl Wiedergott, tidigare Hank Azaria respektive Dan Castellaneta) är två rollfigurer i den animerade TV-serien Simpsons.

Biografi
Legs och Louie jobbar för maffiabossen Fat Tony. Legs är utbildad läkare och har sytt fast Homers tumme., han har också en syster som Barney Gumble har bilder av.

Dan Castellaneta baserar sin röst på skådespelaren Joe Pesci

Referenser 

Rollfigurer i Simpsons
Fiktiva brottslingar
Konstantin Nikolajevitj av Ryssland

Konstantin Nikolajevitj av Ryssland, storfurste, (1827–1892) (ryska Константин Николаевич) var andre son till Nikolaj I av Ryssland och hans maka Charlotte av Preussen.

Biografi
Konstantin utbildades till sjöofficer, förde under Krimkriget (1853–1856) befälet över östersjöflottan och uttalade sig bestämt mot eftergifter åt västmakterna. År 1857 erhöll han högsta ledningen av marinväsendet. Han blev vid denna tid medelpunkten för en krets av liberaler, bidrog till utfärdandet av lagen om livegenskapens avskaffande och framträdde generellt som en varm reformvän.

I juni 1862 utnämndes han till ståthållare i det oroliga Polen, men blev genast (3 juli) föremål för ett mordförsök. Han iakttog likväl ett försonligt uppträdande, även sedan den allmänna resningen i landet utbrutit (i januari 1863), utan att därmed kunna återställa lugnet. Han återvände 25 augusti 1863 till Sankt Petersburg.

År 1865 blev Konstantin president i riksrådet och behöll chefskapet över sjöväsendet. Men efter Alexander II:s död (1881) såg han sig, på grund av sina liberala tänkesätt, tvingad att lämna sina befattningar och lämna huvudstaden.

Gift i S:t Petersburg 11 september 1848 med prinsessan Alexandra av Sachsen-Altenburg (i Ryssland Alexandra Iosofovna) (1830–1911).

År 1868 inledde Konstantin ett förhållande med balettdansösen Anna Vasiljevna Kuznetsova, som han skulle komma att få fyra barn med; han köpte henne en bostad nära sitt hem och kallade Alexandra sin "regering-ärende-fru". Detta orsakade skandal och gav Alexandra allmän sympati.

Barn 
 Nikolaj Konstantinovitj (1850–1918) gift morganatiskt i Tasjkent med Nadeshda Dreyer
 Olga Konstantinovna av Ryssland (1851–1926) gift med Georg I av Grekland
 Vera Konstantinovna (1854–1912) gift med Eugen av Württemberg
 Konstantin Konstantinovitj (1858–1915) gift med Elisabeth av Sachsen-Altenburg (1865–1927)
 Dimitri Konstantinovitj (1860–1919), (skjuten)
 Vjatjeslav Konstantinovitj (1862–1879)

Anfäder

Referenser 
 
 Christopher, prins av Grekland, En prins berättar, 1938.

Noter

Externa länkar

Ryska storfurstar
Romanov
Födda 1827
Avlidna 1892
Män
Personer från Sankt Petersburg
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Ugglan
Mottagare av Serafimerorden
Miyako-jima

Miyako-jima (japanska 宮古島 Miyako-jima) är huvudön i japanska ögruppen Miyakoöarna i nordvästra Stilla havet. Ön ligger i Okinawa prefektur.

Geografi
Miyako-jima ligger i Östkinesiska havet ca 303 kilometer sydväst om Okinawaöarna och cirka 375 kilometer nordöst om Taiwans norra spets. 

Ön är en korallö och har en areal om cirka 159 km² vilket gör den till den fjärde största ön i Okinawa prefektur. Den högsta höjden är Yododake på cirka 114 m ö.h. och ön omges av fem småöar varav fyra har broförbindelse med huvudön.

Befolkningen uppgår till ca 51 000 (2015) där de flesta bor i Hirara på öns nordvästra del. Ön utgör tillsammans med de kringliggande småöarna staden Miyakojima.

Ön har en flygplats  med flygplatskod "MMY" för lokalt flyg.

Historia
1879 införlivades ön i Japan, och blev del av Okinawa prefektur.

Under andra världskriget utspelade sig våren 1945 ett av de största och mest betydande slagen i Stilla havet (Slaget om Okinawa) nära ön. Området ockuperades sedan av USA som förvaltade öarna fram till 1972 då de återlämnades till Japan.

Den 1 oktober 2005 slogs alla kommuner på ön samman till en stad som fick namnet Miyakojima.

Externa länkar
 Om flygplatsen

Japans öar
WP:Projekt Japan
CBD

CBD kan avse: 
 
 CBD – ett FN-fördrag Convention on Biological Diversity som syftar till bevarande och uthålligt nyttjande av den biologiska mångfalden, se biodiversitetskonventionen
 CBD – en av åtminstone 85 cannabinoider som identifierats i cannabis, se Cannabidiol
 CBD – en storstads kommersiella centrum, se Central Business District
 CBD – sjukdomen Kortikobasal degeneration
Nikolaj Nikolajevitj (1831–1891)

Nikolaj Nikolajevitj (den äldre), född 8 augusti 1831, död 25 april 1891 i Alupka på Krim, var en rysk storfurste och generalfältmarskalk.

Biografi
Han var son till Nikolaj I och Charlotte av Preussen, gift i Sankt Petersburg den 6 februari 1856 med prinsessan Alexandra av Oldenburg (1838-1900). I äktenskapet föddes storfurstarna Nikolaj Nikolajevitj (den yngre) och Peter Nikolajevitj.

Nikolaj deltog i Krimkriget 1853-1856 och Rysk-turkiska kriget 1877-1878. Han blev generalinspektör för genikåren 1856 och för kavalleriet 1865 samt högste befälhafvare över samtliga trupper i Sankt Petersburgs militärdistrikt. Trots att hans insatser i Rysk-turkiska kriget varit misslyckade utnämndes han till generalfältmarskalk efter den för Ryssland fördelaktiga freden i San Stefano 1878.

Han tvingades avgå från alla sina militära ämbeten kort därefter sedan hans förbindelser med vissa bedrägliga arméleverantörer under kriget avslöjats. Hans försvar i en artikel i "Nouvelle revue" 1880, där han gick till våldsamt angrepp på åtskilliga ryska statsmän och generaler, gjorde hans situation än mer ohållbar.

Efter mordet på hans bror tsar Alexander II 1881 förlorade han allt inflytande över rysk politik. Hans anseende förvärrades också av att han till följd av slöseri ställdes under förmynderskap 1882 samt av ett utomäktenskapligt förhållande med ballerinan Jekaterina Tjislova som resulterade i fem barn.

Anfäder

Referenser
 
 
 

Romanov
Ryska storfurstar
Män
Födda 1831
Avlidna 1891
Mottagare av Serafimerorden
Hedebanan

Hedebanan eller Statsbanan Sveg-Hede var en 72 kilometer lång normalspårig bibana till Inlandsbanan från Sveg till Hede i Härjedalen. Persontrafiken på järnvägen upphörde 1966. En del av järnvägssträckan trafikerades med godståg till 1970.

Historia
Det fanns motioner om en järnväg från Sveg till Hede 1906 och beslutet att bygga järnvägen togs 1912. Linjedragningen var klar 1917 och byggandet med en planerad byggtid på fyra år började i Statens Järnvägars regi från Sveg station som fram till 1918 ägdes av Orsa–Härjeådalens Järnväg. Samtidigt pågick bygget av Inlandsbanan mellan Sveg och Brunflo. Utöver järnvägen byggdes det 25 kilometer ny väg. Godstrafik startade mellan Sveg och Vemån 1921 och fortsättningen till Hede 1923. Officiell öppningsceremoni var 9 november 1924 samtidigt som banan öppnades för allmän trafik.

Statens Järnvägar lät banvakterna och deras familjer sköta expeditionsarbetet vid alla håll- och lastplatser förutom i Sveg och Hede. 

Trafiken på Hedebanan var olönsam från starten. Det fanns turisttåg till Hede  med sovvagnar från Stockholm, södra Sverige och Köpenhamn under vintersäsongen mellan 1934 och 1965. 

Det sista persontåget trafikerade banan den 1 februari 1966 och samtidigt lade Statens Järnvägar ner banan mellan Glissjöberg och Hede. Sträckan användes för vapentester under några år av flygvapnet och armén. Hedlanda flygplats byggdes 1970 längs bansträckningen öster om Hede utanför Hedeviken. På sträckan mellan Sveg och Glissjöberg fortsatte enstaka godstransporter under några år innan den blev nerlagd 1970. Sjön Svegssjön, som bildades 1975 efter ett kraftverksdammbygge, har svämmat över banvallen mellan Överberget och Remsberget. Riksväg 84 har byggts om efter 1966, delvis på banvallen.

Linjen har en speciell historia eftersom det var den första järnväg som Statens Järnvägar byggde i egen regi som lades ner. I dag finns endast en kortare rest som används som industrispår inne i Sveg. Dessutom finns det några få järnvägsvagnar övergivna utmed den före detta linjen.  

Stationer och hållplatser
Sveg
Överberget
Glissjö ()
Storfäringen
Håberget ()
Vemdalen (låg lite söder om samhället vid )
Hedeviken
Hede (låg i Norr-Hede vid )

Källor
Historiskt om Svenska Järnvägar Statsbanan - Statsbanan Sveg - Hede

Vidare läsning

Wedin, Krister, Spåren efter Sveg-Hede : mer än 30 år sedan tågen rullade. Tåg 1998: nr 9.

Externa länkar
Bilder från Hedebanan
Hedebanans bangårdar

Historiska järnvägslinjer i Sverige
Transport i Härjedalens kommun
Byggnader och anläggningar i Härjedalens kommun
Wayne Dyer

Dr. Wayne Dyer, född 10 maj 1940 i Detroit, Michigan, död 29 augusti 2015 på Maui, Hawaii, var en amerikansk författare av böcker för personlig utveckling. År 1976 skrev han boken Älska dig själv (Your Erroneous Zones), vilken beräknas ha sålt i över 35 miljoner exemplar. Boken låg också 64 veckor på New York Times bestseller-lista fram till november 1977.

Bibliografi

Referenser 

Amerikanska psykologer
Män
Födda 1940
Avlidna 2015
Amerikanska självhjälpsförfattare
Mikael Nikolajevitj av Ryssland

Mikael Nikolajevitj av Ryssland, 1832-1909, var storfurste och son till Nikolaj I av Ryssland och dennes maka Charlotte av Preussen. Verksam som militär och guvernör över Georgien 1862-1882.

Mikael gifte sig i S:t Petersburg den 28 augusti 1857 med prinsessan Cecilia av Baden - som antog det ryska namnet Olga Feodorovna - (1839-1891). Hon var dotter till storhertig Leopold av Baden och dennes hustru Sofia, som i sin tur var dotter till det avsatta svenska kungaparet Gustav IV Adolf och Fredrika av Baden.

Barn 
 Nikolaj Michailovitj (1859-1919)
 Anastasia Michailovna (1860-1922), gift med Fredrik Frans III av Mecklenburg-Schwerin
 Michael Michailovitj (1861-1929)  gift morganatiskt med grevinnan Sophie von Merenberg, grevinna de Torby 1891.
 Georg Michailovitj (1863-1919), gift med Maria av Grekland och Danmark, dotter till Georg I av Grekland
 Alexander Michailovitj (1866-1933), gift med storfurstinnan Xenia Alexandrovna av Ryssland, dotter till Alexander III av Ryssland
 Sergej Michailovitj (1869-1918) 
 Alexis Michailovitj (1875-1895), avled av tuberkulos

Anfäder

Referenser 
Wrangel, F.U., Die Souveränen Fürstenhäuser Europas, Hasse W. Tullberg, Stockholm 1898. 
Robert K. Massie, Nicholas and Alexandra, 1967, Dell Publishing Co.
John Curtis Perry & Constantine Pleshakov, The Flight of the Romanovs, Basic Books, 1999.

Noter

Externa länkar

Romanov
Ryska storfurstar
Födda 1832
Avlidna 1909
Män
Personer från Peterhof
Mottagare av Serafimerorden
Erik Sandell

Erik Sandell, född 15 juli 1836 i Järvsö socken, Gävleborgs län, död 23 juni 1878 i Paris, var en svensk järnvägsbyggare.

Sandell, som var av bondesläkt, blev student i Uppsala och deltog under Claes Adolf Adelsköld i byggandet av Gävle-Dala Järnväg. Han genomgick 1859–61 Högre artilleriläroverket på Marieberg, blev 1863 löjtnant i Väg- och vattenbyggnadskåren och var 1863–66 chef för byggnaderna vid järnvägslinjen Köping-Uttersberg samt 1866 överingenjör vid Köping-Arbogabanan. 

Efter att Sandell återkommit från en utländsk resa, påyrkade han i föredrag de smalspåriga järnvägarnas användande i Sverige. Bland de många banor han byggde kan nämnas: Karlshamn-Vislandabanan 1872–74, Utsjöbanan i Dalarna och Uddeholmsbanan i Värmland  1873–76 samt tillika med norrmannen Wessel två tredjedelar av Motala-Hallsbergsbanan 1871–73, Stockholm-Västerås-Bergslagens Järnväg 1872–75 och järnvägen genom Dalsland till norska gränsen 1875–78. Han utnämndes 1876 till kapten i ovannämnda kår.

Källor

Officerare i Väg- och vattenbyggnadskåren
Födda 1836
Avlidna 1878
Män
Personer från Järvsö socken