Hjälm m/37

Hjälm m/37 ("stålhjälm modell 1937") var en militär stålhjälm som användes inom svenska försvarsmakten från slutet av 1930-talet fram till mitten av 1990-talet, då den började ersättas av hjälm m/90. De sista exemplaren fasades ut under tidigt 2000-tal.

Stålhjälmen infördes som ett resultat av 1936 års försvarsbeslut. Då pengar sköts till för modernisering och upprustning av försvarsmakten (på den tiden kallad krigsmakten) kunde modern materiell tas i bruk, därav flera saker under modellbeteckningen m/37 (m/1937). Konstruktionen kom att komplettera de äldre konstruktionerna hjälm m/21 och hjälm m/26 från föregående decennium och användes inom hela svenska försvarsmakten.

Hjälmen skänktes även till den finska försvarsmakten under vinterkriget och senare även till Estlands försvarsmakt.

Utformning 

Hjälm m/37 var en enkel stålhjälmskonstruktion utan nedsänkt nackskärm, pannskärm eller ordentligt brätte (kantfläns). Olika storlekar förekom och vikten skiftade mellan 1,3 till 1,4 kg per hjälm.

Den ursprungliga inredningen (inredning 1) bestod av tre läderkuddar på insidan för huvuddämpning och hakremsfästen på vardera sida för en hakrem i läder. Inredningen förbättrades med åren för att göra hjälmen mer "chocksäker", det vill säga stabilare ovanpå huvudet vid hård gång. Inredning 3 bytte ut de tre läderkuddarna mot ett uppspänt nät med omringande läderband i ett nytt plastfäste på hjälmens insida. Hakremmen byttes ut mot en modern textilrem med separat spänne och fäste.

Hjälmöverdrag 
Ursprungligen fanns inga standardiserade hjälmöverdrag för hjälm m/37, utan istället gjordes fältimprovisationer vid behov, såsom fastbundna duköverdrag i valfri kamouflagefärg, alternativt överspänt hönsnät eller andra ståltrådskonstruktioner för att fästa grönska och liknande. Efter andra världskriget köptes amerikanska hjälmnät in som kunde dras över hjälmen i maskeringssyfte.

Runt 1960 tillkom en ordentlig hjälmduk betecknad m/59 (retroaktivt kallad hjälmdok m/59, jämför dok), försedd med maskeringsnät för hjälmkåpan tänkt att fungera som fäste för hjälmmaskering, samt ett duköverdrag med solskärm och nedfällbart vindskydd för nacke, öron och haka, även tänkt som skydd mot värmestrålning och skydd mot radioaktivt stoff i kombination med skyddsmask m/51. De ursprungliga modellerna använde knappar för att spänna ihop vardera sida av vindskyddet, medan senare varianter bytte ut knapparna mot kardborrband.

På 1990-talet infördes ett nytt hjälmnät till hjälm m/37 av samma kamouflagematerial som de kamouflagenät producerade av Saab Barracuda AB (ibland kallat barracudamaterial), bestående av ett stycke kamoflagenät och en avklippt innerslang. Nät av denna typ infördes spontant på förbandsnivå för att bättra på kamouflaget av hjälm m/37 med hjälmdok m/59, i väntan på att den nya kevlarhjälmen m/90 skulle införas.

Huvudskydd m/69 (polisiärt bruk) 

För polisiärt arbeta förekom hjälm m/37 som förstärkningsutrustning hos svenska polisen. I och med att kriminella vapentillståndet ökade under kalla kriget togs det fram ett polisiärt kroppsskydd för polisen under sent 1960-tal. Kroppsskyddet hade en totalvikt på 20,1 kg och utgjordes av två delar: en 15,4 kg tung kroppsväst med axelparti, benämnd västskydd m/69, samt en hjälm m/37 som försätts med synslitsat pansarvisir, benämnd huvudskydd m/69.

Huvudskydd m/69 var ursprungligen målad olivgrön som försvarets hjälmar, men blev snabbt målad i polisiärt marinblått. För att kunna skjuta kpist m/45 med det stora visiret utvecklades en ny kolv till vapnet som tillät riktning med visiret nere.

Referenser

Noter

Tryckta verk

Externa länkar 

Hjälmar
Uniform m/1923-1937
Uniform m/1939
Uniformer m/1958 och m/1959
Estlands militärhistoria