kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sault Ste. Marie, Ontario

Sault Sainte Marie (fransk stavning Sault-Sainte-Marie) är en stad i den kanadensiska provinsen Ontario. Namnet betyder ungefär "Heliga Marias forsar", och staden kallas ibland i folkmun The Sault eller The Soo. Staden är belägen vid gränsen mot USA, längs Saint Marys River som går mellan Övre sjön och Huronsjön. På andra sidan floden och gränsen ligger en stad med samma namn, Sault Sainte Marie i delstaten Michigan. Staden har en stor stålindustri, och andra viktiga näringar är bland annat skogsindustri och callcenterverksamhet.

Historia 

Området där staden är belägen beboddes av Ojibwaindianer innan européer kom dit, och kallades då Baawitigong. I början av 1600-talet besöktes området av fransmän, som gav platsen namnet Sault de Gaston efter Gaston av Orléans, son till Henrik IV av Frankrike. År 1668 döpte jesuitmissionärer om samhället till Sault Sainte Marie, och utökade även bosättningen över floden till vad som nu är den del av staden som ligger i Michigan, USA. Sault Sainte Maries, på båda sidor av floden Saint Marys River, var ett enhetlig samhälle fram till efter 1812 års krig då den delades mellan de båda länderna när gränsen fastställdes i floden Saint Marys River. Samhället fick vissa stadsrättigheter år 1887, som town, och fulla stadsrättigheter år 1912, som city.

Stad och storstadsområde 

Staden, City of Sault Sainte Marie, har 74 948 invånare (2006) på en yta av 221,71 km². Själva tätorten har 67 734 invånare (2006). 

Det urbaniserade området omfattar tätorten samt mindre områden strax utanför stadsgränsen, och har 68 084 invånare (2006) på en yta av 57,84 km². Hela storstadsområdet, Sault Sainte Marie Census Agglomeration, har totalt 80 098 invånare (2006) på en yta av 748,15 km². Detta område omfattar staden, de två kommunerna Laird och Macdonald, Meredith and Aberdeen Additional, samt de två indianreservaten Garden River 14 och Rankin Location 15D. 

Sault Sainte Maries internationella storstadsområde, med delar i både Kanada och USA, har ungefär 85 000 invånare i det urbaniserade området och 120 000 invånare i hela storstadsområdet.

Se även
Sault Locks

Källor

Externa länkar

Sault Ste. Marie stad
Henning Pleijel

Henning Bernhard Mathias Pleijel, född 5 juli 1873 i Vimmerby, död 20 januari 1962, var en svensk fysiker, rektor för Kungliga Tekniska högskolan (KTH) i Stockholm 1922-1927. 

Henning Pleijel var son till gymnastikdirektören och underlöjtnanten Anders Wilhelm Pleijel och Laura Emilia Rosin. Han tillhörde Smålandssläkten Pleijel och var kusin till teologen Hilding Pleijel. 

Pleijel påbörjade universitetsstudier 1891, blev filosofie licentiat vid Uppsala universitet 1904, filosofie doktor 1906 och docent i mekanik och matematisk fysik i Uppsala samma år. Pleijel tog anställning i Telegrafverket 1892, tjänstgjorde som lärare vid Telegrafverkets undervisningsanstalt 1896-1909 och som föreståndare för dess provningsanstalt 1900-1913, utnämndes till professor hos Kungliga telegrafstyrelsen 1913. Under sin tid vid Telegrafverket var han bland annat verkets sjökabelexpert.

1914 blev Pleijel professor i teoretisk elektroteknik vid KTH. Han blev KTH:s prorektor 1921 och rektor 1922-1927. Han stannade som professor vid KTH till 1934.

Pleijel var ledamot av järnvägselektrifieringskommittéerna av 1908, 1914 och 1920, blev ordförande i starkström-svagström-kommittén 1921 och bedrev som Telegrafstyrelsens sakkunnige förhandlingar och studier angående en svensk radiostation för Amerikatrafiken dels i England och Amerika 1921, dels i Tyskland 1922. Pleijel blev 1919 ledamot av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien (IVA), 1923 IVA:s vice preses och 1 juni samma år IVA:s preses. Han blev även ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien (KVA) 1922 och Fysiografiska sällskapet i Lund samma år. År 1933 blev han KVA:s sekreterare, efter Henrik Söderbaums bortgång, och stannade på posten till 1943, då Arne Westgren efterträdde honom. Pleijel publicerade många uppsatser om matematiska, fysiska och elektrotekniska frågeställningar. 

Pleijel blev teknologie hedersdoktor vid KTH 1944.

Sjökabelfartyget C/S Pleijel, som ägs och drivs av det Kalmar-baserade företaget Baltic Offshore, är uppkallat efter Henning Pleijel.

Han gifte sig 1907 med  Eva Bergenström (1877–1957), dotter till bruksförvaltaren Carl Bergenström och Caroline Brandtberg. Han var far till matematikern Åke Pleijel och farfar till författaren och kulturjournalisten Agneta Pleijel samt svärfar till Konstantin Dahr.

Källor

Nationalencyklopedin, band 15 (1994), uppslagsordet Pleijel, Henning
Sveriges dödbok 1947-2006, (CD-Rom), Sveriges Släktforskarförbund

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Födda 1873
Avlidna 1962
Svenska fysiker under 1900-talet
Svenska professorer i elektroteknik
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Rektorer för Kungliga Tekniska högskolan
Hedersdoktorer vid Kungliga Tekniska högskolan
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Män
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Personer från Vimmerby
Ledamöter av Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Peter Stoica

Peter Stoica, född 1949, är en svensk datavetare. Han är sedan 1998 professor i systemmodellering vid Uppsala universitet.

Stoica har tilldelats flera priser såsom IEEE Third Millennium Medal. Han invaldes 2003 i Ingenjörsvetenskapsakademien.

Svenska professorer i datavetenskap
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Hedersdoktorer vid Uppsala universitet
Män
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Födda 1949
Levande personer
Sakudaira station

är en järnvägsstation i Saku i Nagano prefektur, Japan. Stationen invigdes den 1 oktober 1997. Den hade i medel  resenärer per dag 2021.

Linjer
JR Higashi Nihon
Nagano Shinkansen (Hokuriku Shinkansen)
Koumilinjen

Spår

Bilder

Externa länkar
 JR East Sakudaira Station

Källor 

Järnvägsstationer i Japan
Järnvägsstationer invigda 1997
WP:Projekt Japan
Byggnader och anläggningar i Nagano prefektur
1997 i Japan
Itabashi-honchō station

är belägen längs Mitalinjen i Tokyos tunnelbana i Itabashi i nordöstra Tokyo, under korsningen av Nakasendo och Kannana-dori.

Externa länkar
 

Järnvägsstationer i Japan
Järnvägsstationer invigda 1968
WP:Projekt Japan
1968 i Japan
Byggnader och anläggningar i Tokyo
Torbesjer

Torbesjer (makedonska: Торбеши/Torbeši) är en sydslavisk muslimsk folkgrupp från främst rekaregionen i Nordmakedonien. De talar makedonska. Majoriteten är sunnimuslimer men inslag av sufiordnar finns.      

Torbesjerna anses ha sin härstamning från de sydslaver som under den osmanska eran islamiserades. Grupper av torbesjer har  utvandrat till Turkiet sedan 1800-talet. Många har även utvandrat till andra länder, främst till Tyskland och Danmark. Ett mindre antal torbsjererna finns också i Albaniens östra del.      

Traditionellt livnär de sig genom agrikultur kring städerna Debar, Struga och Tetovo samt söder om Skopje. Assimilationstrycket på torbesjerna är stort, och många identifierar sig själva som albaner eller turkar. Detta gör att siffror som visar folkgruppen storlek är osäkra  . Enligt uppskattningar från 1991 uppgick dess totala population till  men senare uppskattningar visar att folkgruppen kan omfatta minst  personer (2012).

Källor

Vidare läsning

Externa länkar
 MACEDONIANS MUSLIM från MAKEDONIJA.NAME  
 Prof. Svetieva, Aneta. A MIRROR FOR THE “SUBORDINATED“ AND THE “HUMILIATED“ AT THE BALKANS, INSTITUTE OF ETHNOLOGY AND ANTHROPOLOGY , Skopje

Makedonier
Slaver
Renée & Renato

Renée & Renato var en italiensk duo bestående av en man och en kvinna. De är mest kända för att ha framfört låten Save Your Love från 1982 som under denna tid var populär i stora delar av Europa.

Renée heter egentligen Hilary Gibbon (tidigare Hilary Lester) och var född i Storbritannien, medan Renato Pagliari var från Rom i Italien.

Källor

Fotnoter

Brittiska musikgrupper
Italienska musikgrupper
Multinationella musikgrupper
Hydrometrisk flygel

Hydrometrisk flygel är ett instrument som används för att mäta vattnets hastighet i till exempel vattendrag, kanaler och öppna diken. Vattenströmmen får flygelns propeller att rotera med en hastighet som i princip är proportionell mot vattnets strömhastighet. Propellern är sedan kopplat till ett räkneverk. Tröskelvärdet, där propellern börjar snurra, är ofta några centimeter per sekund. Flygeln kräver både underhåll och kalibrering med jämna intervall.

För att kunna göra flygelmätningar i ett vattendrag, fordras en god kännedom om hur vattenhastigheten varierar i vattendraget, både i sidled och i djupled.

Se även
 Flödesmätning
 Kanalströmning
 Miner's inch
 Pitot-rör
 Släplogg
 Ytflytare

Strömningsmekanik
Hydrologi
Sipán

Sipán är en arkeologisk fyndplats i norra Peru som hänförs till Mochekulturen. Platsen är känd för gravläggningen av El Señor de Sipán  (Sipáns herre). Graven grävdes ut av Walter Alva. 

Fyndet anses vara särskilt intressant då det inte drabbats av skövling utan fått legat orört fram tills nutid.

Se även
Ventarron

Ruiner i Peru
Tempel
Danmarks Tekniske Museum

Danmarks Tekniske Museum ligger i Helsingör i Danmark, i stadens sydvästra del, omkring två kilometer från järnvägsstationen, på Fabriksvej, nära Kongevejen. Museet får driftsbidrag av Helsingørs kommun

Danmarks Tekniske Museum stiftades 1911 av Industriforeningen och Håndværkerforeningen i København. Det låg ursprungligen i Köpenhamn, men flyttades omkring 1965 till Helsingör. Sedan 2002 ligger museet på nuvarande plats, som tidigare var Helsingør Værfts gjuteri.

Museet domineras av flyg i två hallar. I hörnet av ena hallen pågår tillverkning av en kopia av en Friedrichshafen F.F. 49C. Det användes i Danmark såväl civilt som militärt under tiden 1919–27. År 1920 användes det vid etablerandet av Det Danske Luftfartsselskab genom att flyga rutten Köpenhamn – Malmö – Warnemünde. Flygplanet byggs enligt originalspecifikationerna och ritningar från riksarkivet. Flygplanet är ett enmotorigt biplan utrustat med pontoner.

Förutom flygplan och andra luftfartyg finns i samlingarna bilar, brandbilar, motorcyklar, olika slags verktyg, elektriska apparater, ångmaskiner och kommunikationsutrustning.

Museet hade 2017 drygt 57.000 besökare.

Diskussion on flyttning
En diskussion påbörjades 2019 om flyttning av museet till Svanemølleverkets 22.000 kvadratmeter stora lokaler i Köpenhamn, efter det att verket enligt planerna läggs ned 2023.

Källor
Danmarks Tekniske Museums webbplats

Noter

Externa länkar 

Museer i Helsingör
Byggnader och anläggningar i Helsingör
Teknikmuseer i Danmark
Flygmuseer i Danmark
Nikon D3

Nikon D3 är en digital systemkamera tillverkad av det japanska företaget Nikon. Denna kamera har en så kallad fullformatssensor vilket innebär att den ljusregistrerande CMOS-sensorns storlek är 36×24 mm.
 12,2 megapixel FX (24x36mm) CMOS-sensor med högt signal/brus-förhållande (SNR), brett dynamiskt område och 12 kanalers mottagning.
 'ISO 200–6 400': utvidgningsbart upp till 25600 (motsvarande) och ned till ISO 100 (motsvarande).
 '9 bps vid seriefotografering' (11 bps i DX-beskärningsläge)
 'EXPEED bildbehandlingsmotor' med 14-bitars A/D-omvandling och 16-bitars bildbehandling för större ljusomfång.
 'Multi-CAM3500FX 51-punkters autofokussystem'. Täckningsinställningarna kan väljas individuellt eller konfigureras i 9 punkter, 21 punkter eller 51 punkter.
 '920 000-punkters VGA-LCD-monitor på 3 tum' med bred, 170-graders betrakningsvinkel.

Externa länkar 
Nikon D3
Nikon D3s

Nikon DSLR-kameror
Simone Corsi

Simone Corsi, född den 24 april 1987 i Rom, är en italiensk motorcykelförare inom roadracing. Han tävlar sedan 2010 i Moto2-klassen i Grand Prix Roadracing. Från säsongen 2016 för tillverkaren Speed Up.

Karriär
Efter att ha kört VM-loppet på Mugello-banan år 2002, fick han kontrakt med Honda-stallet Team Scot som han körde för 2003 och 2004. Corsi slutade på 19:e respektive 13:e plats i VM-tabellen.

År 2005 körde Corsi i 250GP-klassen för MS Aprilia Italia Corse men återvände 2006 till 125GP-klassen. Vid 2007 kom han på en sjundeplats i 125GP och tog sin första GP-seger i Japan. År 2008 kom han tvåa i VM efter Mike di Meglio och tog ytterligare fyra Grand Prix-segrar. Corsi siktade på VM-titeln 2009, men slutade på en elfteplats. Sedan säsongen 2010 kör han i Moto2-klassen. Från 2013 till 2015 för stallet Forward Racing. 2014 låg Corsi bra till i VM när en skada han ådrog sig vid en krasch på Silverstone tvang honom att avstå säsongens sex sista Grand Prix. 2015 gick lite sämre men till 2016 ersatte han Sam Lowes som fabriksförare för Speed Up och blev därmed en av få förare som inte kör en Kalex-motorcykel. Två pallplatser och en sammanlagd tiondeplats i VM blev facit för Corsi 2016. Han fortsätter hos Speed Up 2017.

Pallpatser
Uppdaterad till 2016-12-31.

Källor
 Arkivlänk

Externa länkar

Corsis hemsida 

Födda 1987
Levande personer
Italienska roadracingförare
Moto2-förare
125GP-förare
Män
Idrottare från Rom
Liten bladkaktus

Liten bladkaktus (Epiphyllum pumilum) är en art i familjen kaktusväxter. Den förekommer naturligt i Mexiko och Guatemala. Arten odlas som krukväxt för de vackra blommorna.

Källor

Anderson, E. F. 2001. The Cactus Family. Timber Press, Portland, Oregon, USA. 

Kaktusväxter
Li Växtindex
Växter i Mexiko
Växter i Guatemala
Växter i Belize
Sylvain Guintoli

Sylvain Guintoli, född den 24 juni 1982 i Montelimar, Frankrike är en fransk roadracingförare som tävlade i roadracingens Grand Prix-klasser 2000-2008. Han har sedan 2009 tävlat i Superbike. Guintoli blev världsmästare i Superbike säsongen 2014.

Guintoli körde i 250-klassen 2000 till 2006, förutom ett inhopp i MotoGP 2002. Enda pallplatsen är en tredjeplats 2003. Under 2007 körde Guintoli för Tech 3 Yamaha med en fjärdeplats i Japans GP som bäst. Han har även gjort flera övertygande kval och toppat en fri träning. 2008 års säsong körde han för Alice Ducati och blev placerad som nummer 13 i VM. Bästa insatsen var sjätteplatsen i Tysklands GP.

Sedan 2009 har Guintoli tävlat i Superbike-VM. Han tog sin första seger på Assen 2012. Superbike-VM 2013 körde han för Aprilias fabriksteam. Han fortsatte hos Aprilia 2014 och blev världsmästare knappt före Tom Sykes på Kawasaki. 2015 körde han för Hondas fabriksteam, 2016 för Yamaha i deras comeback i Superbike-VM. Säsongen 2017 blev det bara fyra heat.

Källor
www.motogp.com: Sylvain Guintoli . läst 2018-35-09. arkivlänk
 http://www.worldsbk.com/en/rider/Sylvain+Guintoli . arkivlänk

Födda 1982
Franska roadracingförare
MotoGP-förare
250GP-förare
Superbikeförare
Förare i Ducati Corse
Män
Levande personer
Världsmästare i roadracing
En kammarsnärtas upplevelser

En kammarsnärtas upplevelser (franska: Le Journal d'une femme de chambre) är en roman  av Octave Mirbeau utgiven år 1900. 

Boken, som kom i svensk översättning av Algot Ruhe 1926, handlar om kammarjungfrun Celestine R. som i dagboksform berättar om sina dekadenta upplevelser.

Flera scenbearbetningar av boken har gjorts. En rysk film av M. Martov med titeln Dnevnik gornitchnoi (Дневник горничной) kom 1916. En amerikansk film, The Diary of a Chambermaid, regisserad av Jean Renoir gjordes 1946. År 1964 kom en fransk film, Le journal d'une femme de chambre (svensk titel: En kammarjungfrus dagbok), med Jeanne Moreau, Georges Géret och Michel Piccolo i rollerna. Regissör var Luis Buñuel. En teaterpjäs har gjorts av Andre Heuse, Andre de Lorde, och Thielly Nores. År 2004 kom en amerikansk teateruppsättning med titeln Diary of a Chambermaid producerad av Antonia Fairchild och regisserad av Adrian Giurgea. Pjäsen hade premiär i New York.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar 
 Octave Mirbeau, Le Journal d'une femme de chambre (på franska).
 Pierre Michel, Företal (på franska).

Octave Mirbeau
Böcker som blivit film
Fiktiva hushållsarbetare
Franska dagboksromaner
Skönlitteratur 1900
Ytflytare

Ytflytare kallas sådana föremål som flyter i vatten, till exempel barkbitar, grenar, löv. Under vissa förutsättningar kan ytflytare användas för att ge en ungefärlig uppfattning på flödet i ett vattendrag, öppet dike eller en kanal.

Vattenföringsmätningar med ytflytare

Krav på mätplatsen 
Den valda sträckan ska vara rak, ha jämna tvärsektioner samt ha så få ytstörningar som möjligt.

Ytflytarens utseende 
Ytflytaren bör ges en bredd av 3-5 cm och bör ha ett cirkulärt, kvadratiskt eller åttakantitigt tvärsnitt. För att minimera effekter av vinden, bör ytflytaren tyngas nertill, så att minst 90 % av ytflytarens volym hamnar under vattenytan.

Själva mätningen 
Mätningen bör utföras mellan två tvärsektioner med ett visst avstånd mellan sig. Minimiavståndet bör vara ca 4 meter, varpå hela flytsträckan blir 12 meter. Sedan mäts tiden mellan tvärsektionerna medelst ett tidtagarur eller dylikt.

Utifrån kontinuitetsekvationen kan vattenföringen beräknas enligt följande:

 

där

q = Vattenföring (m³/s)

C = Empirisk reduktionsfaktor (-)

vy = Ytflytarens medelhastighet (m/s)

Am = Genomsnittlig våt tvärsnittsarea (m²)

Den empiriska reduktionsfaktorn

Se även 
Flödesmätning
Hydrometrisk flygel
Kanalströmning
Pitot-rör

Hydrologi
Strömningsmekanik
Stor bladkaktus

Stor bladkaktus (Epiphyllum oxypetalum) är en art i familjen kaktusväxter. Den förekommer naturligt i Mexiko och söderut till norra Sydamerika. Arten odlas som krukväxt för de vackra blommorna.

Den kallas ofta, felaktigt, för nattens drottning. Detta namn till hör en annan kaktusart, Selenicereus grandiflorus.

Källor

Anderson, E. F. 2001. The Cactus Family. Timber Press, Portland, Oregon, USA. 

Kaktusväxter
St Växtindex
Växter i Belize
Växter i Costa Rica
Växter i El Salvador
Växter i Guatemala
Växter i Mexiko
Borås Caroli församling

Borås Caroli församling är en församling i Redvägs och Ås kontrakt i Skara stift. Församlingen ligger i Borås kommun i Västra Götalands län. Församlingen ingår sedan 2014 i Borås pastorat.

Administrativ historik 
1 januari 1939 (enligt beslut den 17 juni 1938) delades Borås församling i två delar: denna den västra benämnd Borås Caroli och den östra benämnd Borås Gustav Adolfs församling.

1 januari 1955 överfördes till Borås Caroli församling från Borås Gustav Adolfs församling ett område med 73 invånare och omfattande en areal av 0,35 km², varav 0,33 km² land.
Från 1 januari 1939 till 2014 utgjorde Borås Caroli församling ett eget pastorat. Från 2014 ingår Borås Caroli församling i Borås pastorat.

Areal
Borås Caroli församling omfattade den 1 november 1975 (enligt indelningen 1 januari 1976) en areal av 62,7 kvadratkilometer, varav 56,2 kvadratkilometer land.

Organister

Kyrkor 
 Byttorpskyrkan
 Caroli kyrka
 Knallekyrkan (ambulerande)
 Sjöbo kyrka

Kyrkoherdar 
 Lars Johansson (från februari 2008)

Se även
Borås stad

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Församlingar i Skara stift
Församlingar i Borås kommun
Ås kontrakt

Ås kontrakt var ett kontrakt i Skara stift inom Svenska kyrkan. Kontraktet omfattade tätorten Borås och området däromkring. Kontraktet namnändrades 1 januari 2017 till Redvägs och Ås kontrakt samtidigt som det utökades med församlingar från det då upplösta Redvägs kontrakt.. 

Kontraktskoden var 0313.

Administrativ historik
Kontraktet omfattar
Borås församling som 1939 namnändrades till Borås Caroli församling efter utbrytningen av Borås Gustav Adolf
Borås Gustav Adolfs församling bildad 1939
Brämhults församling
Fristads församling som 1992 uppgick i Fristad-Gingri församling som 2010 uppgick i en återbildad Fristads församling
Gingri församling som 1992 uppgick i Fristad-Gingri församling som 2010 uppgick i en återbildad Fristads församling
Borgstena församling som 2010 uppgick i en återbildad Fristads församling
Tärby församling som 2010 uppgick i en återbildad Fristads församling
Tämta församling som 2010 uppgick i en återbildad Fristads församling
Vänga församling som 2010 uppgick i en återbildad Fristads församling
Toarps församling
Rångedala församling som 2014 uppgick i Toarps församling
Äspereds församling som 2014 uppgick i Toarps församling
Sandhults församling
Bredareds församling
följande församlingar ingick i kontraktet till 1962 då de övergick till då bildade Herrljunga kontrakt
Ods församling
Molla församling
Alboga församling
Öra församling
Eriksbergs församling
Mjäldrunga församling
Broddarps församling
Hovs församling
Källunga församling 
Skölvene församling 
Södra Vings församling 
Härna församling 
Fänneslunda församling 
Grovare församling 
Varnums församling 
Hällstads församling 
Murums församling 
Möne församling 
Södra Vånga församling 
Norra Säms församling

Referenser
Regional koder 1998 (pdf) Scb
post om kontraktet i Riksarkivet
För kontraktstillhörighet: Per församling enligt sökning - 
För allmänna uppgifter från före 2000 enligt respektive församlingsartikel
Svensk Uppslagsbok

Noter

Historiska kontrakt i Skara stift
Chichijimaöarna

Chichijimaöarna (japanska Chichijima -rettō, tidigare Beecheyöarna) är en ögrupp bland Ogasawaraöarna i nordvästra Stilla havet som tillhör Japan.

Geografi
Chichijimaöarna är den mellersta och största ögruppen bland Ogasawaraöarna och ligger söder om Izuöarna cirka 1 200 kilometer sydöst om Honshu.

Öarna är av vulkaniskt ursprung och har en areal om ca 38,89 km² och består av de tre större öarna:

 Ani-jima (Storebrorön), ca 7,85 km²
 Chichi-jima (Faderön), huvudön, ca 23,99 km²
 Otohto-jima eller Otōto-jima (Lillebrorön), ca 5,30 km²

samt småöarna

 Higashi-jima, ca 0,28 km²
 Minami-jima, ca 0,34 km²
 Nishi-jima, ca 0,49 km²

Den högsta höjden är på ca 970 m ö.h. och finns på Minami-Iō-jima.

Chichijimaöarna är obebodda förutom Chichi-jima och är del i subprefekturen Ogasawara-shichō och tillhör förvaltningsmässigt Tokyo prefekturen på huvudön Honshu.

Historia
Det är osäkert när öarna upptäcktes, de första dokumenterade japanska kontakterna skedde kring 1670 och då var öarna obebodda.

1853 annekterade amerikanske commodore Matthew C. Perry området.

1862 införlivas området i Kejsardömet Japan.

Under andra världskriget görs huvudön till den japanska flottans kommunikationscentral och bemannas från januari 1944 med ca 25.000 militärpersonal. Öarna ockuperades sedan av USA som förvaltade öarna fram till 1968 då de återlämnades till Japan.

2007 anmäldes Chichijimaöarna tillsammans med övriga Ogasawaraöarna som Unesco världsarv.

Externa länkar
 om Chichijimaöarna

Japans ögrupper
Ögrupper i Stilla havet
WP:Projekt Japan
Hahajimaöarna

Hahajimaöarna  är en ögrupp bland Ogasawaraöarna i nordvästra Stilla havet, som tillhör Japan.

Geografi
Hahajimaöarna är den sydligaste och näst största ögruppen bland Ogasawaraöarna och ligger söder om Izuöarna cirka 1 200 kilometer sydöst om Honshu.

Öarna är av vulkaniskt ursprung och har en areal om cirka 27,54 km². De består av tre större öar:

 Ane-jima ("Storasysterön"), ca 1,67 km²
 Haha-jima ("Moderön"), huvudön, ca 20,80 km²
 Imōto-jima ("Lillasysterön"), ca 1,36 km²

samt småöarna

 Hira-shima, ca 0,60 km²
 Mei-jima, ca 1,13 km²
 Muko-jima, ca 1,45 km²

Den högsta höjden är berget Chibusa på, 460 m ö.h., på huvudön Haha-jima, berget Sakaigatake, 440 m ö.h., strax där intill. 

Hahajimaöarna är obebodda med undantag av Haha-jima. De är del i subprefekturen Ogasawara-shichō och tillhör förvaltningsmässigt Tokyo prefektur.

Historia
Det är osäkert när öarna upptäcktes, de första dokumenterade japanska kontakterna skedde under Kanbunperioden, omkring år 1670. Då var öarna obebodda.

1862 införlivas området i Kejsardömet Japan.

Under andra världskriget befästes huvudön av den japanska flottan och bemannades från januari 1944 med militärpersonal efter att den bofasta befolkningen evakuerats. Öarna ockuperades sedan av USA som förvaltade öarna fram till 1968 då de återlämnades till Japan.

1972 utsågs hela området till nationalpark under namnet Ogasawara nationalpark.

2007 anmäldes Hahajimaön tillsammans med övriga Ogasawaraöarna till Unesco för att eventuellt tas upp på världsarvslistan.

Externa länkar
 om Hahajimaöarna
 karta över Hahajimaöarna
 om Hahajimaöarna (japanska)

Japans ögrupper
Ögrupper i Stilla havet
WP:Projekt Japan