kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Amazonmyrpitta

Amazonmyrpitta (Myrmothera berlepschi) är en fågel i familjen myrpittor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Amazonmyrpitta delas in i två underarter:
 Myrmothera berlepschi yessupi – förekommer i östra och centrala Peru och omedelbart angränsande västra Brasilien
 Myrmothera berlepschi berlepschi – förekommer från södra Amazonområdet i Brasilien till sydöstra Peru och nordcentrala Bolivia

Släktestillhörighet 
Amazonmyrpitta placerades, liksom de nära släktingarna vittyglad myrpitta och snårmyrpitta, tidigare i släktet Hylopezus. Genetiska studier visar dock att de står närmare Myrmothera och förs därför dit.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar den tyske ornitologen Hans von Berlepsch (1850-1915).

Noter

Externa länkar 

Myrpittor
Fåglar i neotropiska regionen
Snårmyrpitta

Snårmyrpitta (Myrmothera dives) är en fågel i familjen myrpittor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Snårmyrpitta delas in i tre underarter:
 M. d. dives – förekommer i karibiska sluttningen från nordöstra Honduras till Costa Rica
 M. d. flammulata – förekommer i karibiska sluttningen i västra Panama (Bocas del Toro)
 M. d. barbacoae – förekommer i låglandet i östra Panama (Darién) och västra Colombia (Nariño)

Släktestillhörighet 
Snårmyrpitta placerades, liksom de nära släktingarna vittyglad myrpitta och amazonmyrpitta, tidigare i släktet Hylopezus. Genetiska studier visar dock att de står närmare Myrmothera och förs därför dit.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Myrpittor
Fåglar i neotropiska regionen
Vittyglad myrpitta

Vittyglad myrpitta (Myrmothera fulviventris) är en fågel i familjen myrpittor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Vittyglad myrpitta delas in i två underarter med följande utbredning:
 M. f. caquetae – låglänta områden i sydöstra Colombia (väster om Caqueta)
 M. f. fulviventris – tropiska östra Ecuador och nordligaste Peru (söder om Iquitos)

Släktestillhörighet 
Vittyglad myrpitta placerades, liksom de nära släktingarna amazonmyrpitta och snårmyrpitta, tidigare i släktet Hylopezus. Genetiska studier visar dock att de står närmare Myrmothera och förs därför dit.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Myrpittor
Fåglar i neotropiska regionen
Fläckig myrpitta

Fläckig myrpitta (Hylopezus macularius) är en fågel i familjen myrpittor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fläckig myrpitta delas in i tre underarter:
 H. m. macularius – förekommer från nordöstra Venezuela till Guyana och intilliggande norra Brasilien
 H. m. diversus – förekommer från sydöstligaste Colombia till södra Venezuela och nordöstra Peru

Tidigare inkluderades även parámyrpittan (H. paraensis), men denna urskiljs numera vanligen som egen art.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig men inkluderar parámyrpittan i bedömningen.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Myrpittor
Fåglar i neotropiska regionen
Fläckbröstad myrpitta

Fläckbröstad myrpitta (Cryptopezus nattereri) är en fågel i familjen myrpittor inom ordningen tättingar. Den förekommer i sydöstra Brasilien, nordöstra Argentina (Misiones) och östligaste Paraguay. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Myrpittor
Fåglar i neotropiska regionen
Vitbrynad myrpitta

Vitbrynad myrpitta (Hylopezus ochroleucus) är en fågel i familjen myrpittor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i inre nordöstra Brasilien (Piauí och Ceará till norra Minas Gerais). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Myrpittor
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Brasilien
Streckad myrpitta

Streckad myrpitta (Hylopezus perspicillatus) är en fågel i familjen myrpittor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Streckad myrpitta är en knubbig tätting med långa pinnar till ben. Fjkäderdräkten är karakteristisk, med tydlig beige ögonring, grå hjässa, svart mustaschstreck, tjocka svarta strimmor på vit undersida och beigefärgade fläckar på vingarna. Sångeb består av en kort serie med sorgsamt visslade toner.

Utbredning och systematik 
Streckad myrpitta delas in i fem underarter:
 Hylopezus perspicillatus pallidior – förekommer i Colombia (nedre Caucafloden, övre Río Sinú och Magdalenafloden)
 Hylopezus perspicillatus periophthalmicus – förekommer längs Stillahavskusten i västra Colombia och nordvästra Ecuador
 Hylopezus perspicillatus perspicillatus – förekommer i östra Panama och nordvästra Colombia (norra Chocó)
 Hylopezus perspicillatus intermedius – förekommer i Karibiska sluttningen från nordöstra Honduras till västra Panama
 Hylopezus perspicillatus lizanoi – förekommer i Stillahavssluttningen i sydvästra Costa Rica

Levnadssätt 
Streckad myrpitta hittas i uppvuxen låglänt skog. Där ses den enstaka eller i par på eller nära marken. Den är rätt vanlig och hörs ofta, men är skygg och ses sällan i det öppna.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen 50 000 till en halv miljon vuxna individer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Myrpittor
Fåglar i neotropiska regionen
Trastmyrpitta

Trastmyrpitta (Myrmothera campanisona) är en fågel i familjen myrpittor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 

Trastmyrpitta delas in i sex underarter:
 M. c. modesta – förekommer vid foten av östra Anderna och i sydöstra Colombia (söder om Meta)
 M. c. dissors – förekommer från östra Colombia till södra Venezuela och nordvästra brasilianska delen av Amazonområdet
 M. c. campanisona – förekommer från sydöstra Venezuela till Guyanaregionen och intilliggande norra Brasilien
 M. c. signata – förekommer i tropiska östra Ecuador och nordöstra Peru (norr om Amazonfloden)
 M. c. minor – förekommer från tropiska östra Peru till nordvästra Bolivia och västra brasilianska delen av Amazonområdet

Tidigare behandlades tapajósmyrpittan (Myrmothera subcanescens) som en underart till trastmyrpitta, och vissa gör det fortfarande.

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig, men inkluderar tapajósmyrpittan i bedömningen.

Referenser 

Myrpittor
Fåglar i neotropiska regionen
Tepuímyrpitta

Tepuímyrpitta (Myrmothera simplex) är en fågel i familjen myrpittor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Tepuímyrpitta förekommer som namnet avslöjar i tepuíer, i Venezuela, Guyana och norra Brasilien. Den delas in i fyra underarter:
 Myrmothera simplex duidae – förekommer i tepuis i södra Venezuela (Yaví, Duida och Neblina)
 Myrmothera simplex guaiquinimae – förekommer i tepuis i sydöstra Venezuela (Cerros Guaiquinima och Paurai-Tepui)
 Myrmothera simplex simplex – förekommer i sydöstra Venezuela (Gran Sabana och Roraima) och näraliggande Guyana
 Myrmothera simplex pacaraimae – förekommer i sydöstra Venezuela (Pacaraimaberget) och närbelägna norra Brasilien

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Myrpittor
Fåglar i neotropiska regionen
Bulmer

Bulmer är en by och en civil parish i Braintree i Storbritannien. Den ligger i grevskapet Essex och riksdelen England, i den sydöstra delen av landet,  km nordost om huvudstaden London. Orten har 568 invånare (2001). Den har en kyrka.

Kustklimat råder i trakten. Årsmedeltemperaturen i trakten är  °C. Den varmaste månaden är augusti, då medeltemperaturen är  °C, och den kallaste är januari, med  °C.

Källor

Externa länkar 
 http://www.britishlistedbuildings.co.uk/england/essex/bulmer

Orter i Essex
Braintree
Civil parishes i Essex
Rosthuvad svala

Rosthuvad svala (Alopochelidon fucata) är en fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Rosthuvad svala är en liten svala med kanelbrunt på huvud och bröst som kontrasterar med brun rygg och vit buk. Sydlig kamvingesvala är större med brunt huvud och ljusare övergump.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Venezuela, Brasilien och norra Argentina. Den placeras som enda art i släktet Alopochelidon och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Rosthuvad svala hittas i gräsmarker och savann, framför allt nära vatten. Den ses enstaka eller i smågrupper.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i neotropiska regionen
Vitbandad svala

Vitbandad svala (Atticora fasciata) är en fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Vitbandad svala är en liten och omisskännlig svala. Fjäderdräkten är glansigt svart, i bra ljus metalliskt blåglänsande, med ett lysande vitt bröstband. Den djupt kluvna stjärten syns väl i flykten.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från Colombia till Guyana, södra Venezuela, norra Bolivia och Amazonområdet i Brasilien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Vitbandad svala hittas utmed låglänta floder, där den nästan alltid ses i par eller i grupper. Den kan vara särdeles vanlig i områden med höga sand- eller jordbankar, vari arten häckar i bohålor. Fågeln kan också ses sitta på exponerade grenar eller kvistar utmed flodens strand.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i neotropiska regionen
Atticora

Atticora är ett sydamerikanskt släkte med fåglar i familjen svalor inom ordningen tättingar. Traditionellt har släktet omfattat endast vitbandad svala och forssvala, men efter DNA-studier förs svarthättesvala och vitlårad svala hit medan forssvalan placeras tillsammans med blåvit svala (tidigare i Notiochelidon) i Pygochelidon.

Arter inom släktet:
Vitbandad svala (Atticora fasciata)
Vitlårad svala (Atticora tibialis) – fördes tidigare till det egna släktet Neochelidon 
Svarthättesvala (Atticora pileata) – fördes tidigare till släktet Notiochelidon

Referenser 

Atticora
Fågelsläkten
Rohkunborri nationalpark

Rohkunborri nationalpark är en norsk nationalpark i Bardu kommun i Troms fylke. 

Parken omfatter de inre delarna av Sørdalen och fjällområdena öster om bergsmassivet Rohkunborri och insjön Geavdnjajávri och täcker ett område på 571 km². 

Rohkunborri nationalpark inrättades 2011 i syfte att bevara landskapstyper från granurskogar, urskogspräglade björkskogar, våtmarker och insjöar till alpina naturtyper med en kanjon i Sørdalen. Speciellt värde vid inrättandet låg i att kunna få en stam av fjällräv etablerad i nationalparken.

Nationalparken ligger i Bardu kommun och gränsar i söder till Sverige och den svenska nationalparken Vadvetjåkka/Vádvečohkka, inrättad 1920. Närmaste stad är Setermoen. 

Den 800 kilometer långa Nordkalottleden från Karasjok till Sulitjelma går genom Rohkunborri. Den kommer in från Altevatnet och går vidare till Torneträsk i Sverige.

Fauna
Nationalparken har flera sällsynta arter som järv, björn, lodjur, jaktfalk och snöuggla. På den svenska sidan av gränsen är även fjällräven etablerad och förhoppning finns om att den också etablerar sig i Rohkunborri.

Renskötsel
Renbetesdistrikten Altevatn och Gielas har betesområden i nationalparken och Talma sameby har rätt till sommarbete.

Källor 
Norska regeringens pressmeddelande om inrättandet av nationalparken 25 februari 2011, läst 2012-02-27

Noter

Externa länkar
 Faktablad om nationalparken på regjeringen.no, februari 2011
 Karta på regjeringen.no
 Bildeserie från nationalparken

Nationalparker i Norge

Bardu kommun
Naturskyddsområden bildade 2011
Vitryggig svala

Vitryggig svala (Cheramoeca leucosterna) är en fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Vitryggig svala är en egenartad medlem av familjen. Fjäderdräkten är svartvit, med unikt vitt på övre delen av ryggen, svart buk och ordentligt kluven svart stjärt. Arielsvalan och eukalyptussvalan har ljus övergump men mörk rygg och välkomstsvalan har helmörk ovansida. Lätet är ett avklippt "chik".

Utbredning och systematik 
Fågeln placeras som enda art i släktet Cheramoeca och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Den förekommer i södra Australien (förutom sydvästra Western Australia och södra Victoria).

Levnadssätt 
Vitryggig svala hittas i torra inlandsområden. Den häckar i jordbankar, både utmed floder och i av människan framställda. Fågeln ses vanligen i flock.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Himalayahussvala

Himalayahussvala (Delichon nipalense) är en bergslevande asiatisk fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Himalayahussvalan är en 13 cm lång svala, lik andra hussvalor med blåsvart ovansida och vitt på undersida och övergump. Denna art är dock mörkare, med helt tvärt avskuren stjärt. Vidare har den endast ett smalt vitt band på övergumpen, svart strupe och svarta undre stjärttäckare som kontrasterar skarpt med den vita buken. Även de undre vingtäckarna är svarta.

Läte 
Himalayahussvalan är mestadels tyst, men yttrar ett ljust "chi-i" i flykten.

Utbredning och systematik 
Himalayahussvala delas in i två underarter med följande utbredning:
 Delichon nipalense nipalense – förekommer i Himalaya från Nepal och sydöstra Tibet till västra och östra Myanmar
 Delichon nipalense cuttingi – förekommer från nordöstra Myanmar till södra Kina (sydvästra Yunnan), norra Thailand, norra Laos och västra Tonkin i Vietnam

Levnadssätt 
Himalayahussvalan hittas i dalar och utmed bergsryggar, i öppna områden med exponerade klippor och kring bergsbelägna byar. Arten är stannfågel, men kan röra sig korta avstånd efter häckning, framför allt till lägre nivåer. Fågeln är insektsätare och ses födosöka i flock, ibland med andra svalor och seglare och ofta högt upp.

Häckning 
Himalayahussvalan häckar upp till åtminstone 3500 meters höjd mellan mars och april och september i kolonier med mellan tio och hundratals par, oftast mellan 25 och 50. Boet är en djup skål av lera fodrad med gräs och fjädrar som placeras under ett överhäng på en lodrät klippvägg. Den lägger tre till fyra vita ägg. Båda könen bygger boet, ruvar äggen och matar ungarna.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vida spridd och ganska vanlig i Nepal och även lokalt ganska vanlig i Indien.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Etiopiensvala

Etiopiensvala (Hirundo aethiopica) är en afrikansk fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Etiopiensvala är en rätt liten svala med en kroppslängd på 13 centimeter. Den är mycket lik guineasvalan (Hirundo lucida) med stålblå ovansida, vit undersida, ett brutet bröstband och rödbrun panna. Det rödbruna i pannan är dock mer utbrett och undersidan mycket blekare. De vita fläckarna i stjärten är också mindre.

Läte 
Sången är ett lågmält och svagt kvitter som fågeln levererar sittande eller flygande. Den har beskrivits som melodisk, varierande och behaglig, starkare än ladusvalans sång.

Utbredning och systematik 
Etiopiensvala delas in i två underarter med följande utbredning:
 H. a. aethiopica – förekommer fläckvist från Senegal och Gambia österut till Benin och sedan mer utbrett från södra Niger och norra Benin österut till västra Etiopien, vidare söderut i Östafrika till Uganda, Kenya och nordöstra Tanzania
 H. a. amadoni – förekommer från östra Etiopien och Somalia till östra Kenya

Ett fynd har gjorts i Israel 22-23 mars 1991.

Levnadssätt 
Fågeln ses i öppna landskap som savann, busk- och gräsmarker, öppen skog och halvarida områden från havsnivån till 3000 meters höjd. Den kan också ses i byar och städer, i Östafrika ofta utmed kusten. Liksom andra svalor livnär sig den av insekter som den fångar i luften och dricker även i flykten.

Fågeln häckar mars-augusti i Västafrika, april-december i Etiopien samt mars-juni och december i Östafrika. Likt ladusvalan bygger den uteslutande sitt bo inuti byggnader eller under broar, men kan också utnyttja naturliga platser som bohål i baobabträd eller havsgrottor utmed kusten. Arten lägger två kullar per säsong med vanligtvis tre till fyra ägg. Mestadels honan ruvar, i två veckor, men båda könen matar ungarna som blir flygga efter 21-25 dagar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som
lokalt vanlig eller mycket vanlig.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i etiopiska regionen
Vitstrupig svala

Vitstrupig svala (Hirundo albigularis) är en fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Vitstrupig svala är en liten svala. Den har en liten roströd fläck i pannan och ett diagnostiskt helt stålblått bröstband som avgränsar en tydligt vit strupe.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Angola, sydöstra Kongo-Kinshasa, Botswana, Zambia, Malawi och Sydafrika. Fågeln häckar i Sydafrika från september till april och flyttar sedan norrut till sydcentrala Afrika maj–augusti. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Vitstrupig svala föredrar att födosöka i par eller grupper, ibland med andra svalor, i gräsmarker, öppen skog och flodslätter. Den ses ofta sitta på staket eller stolpar nära vatten.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i etiopiska regionen
Angolasvala

Angolasvala (Hirundo angolensis) är en fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Angolasvalan är en liten svala med blå ovansida, kastanjebrunt längst fram på hjässan och på strupen, grå undersida och ett smalt ofullständigt mörkt bröstband. Liknande ladusvalan är större med mycket längre yttre stjärtpennor, vit undersida och bredare, fullständigt bröstband. Även etiopiensvala är lik, men har beigefärgad, ej kastanjebrun strupe och vit undersida. Bland lätena hörs typiska svallika svaga kvitter.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från Uganda till västra Kenya, Tanzania, Zambia, Malawi och Angola samt i Gabon. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Angolasvalan hittas i öppen gräsmark, odlingsbygd och kanter av våtmarker. Där ses den enstaka, i par eller grupper.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i etiopiska regionen
Blåsvala

Blåsvala (Hirundo atrocaerulea) är en utrotningshotad afrikansk fågel i familjen svalor.

Utseende och läte 
Blåsvalan är en mörk och liten svala med mycket förlängda yttre stjärtpennor, varvid dess kroppslängd kan uppgå till hela 25 cm. Fjäderdräkten verkar helsvart, men i solljus syns en djupblå metallisk anstrykning. Hona och ungfågel har kortare stjärtpennor. Liknande svartsvalan är mattsvart och har kortare, mindre kluven stjärt. Lätet beskrivs som ett "chip" eller "chip-chip", i spelflykt mer melodiskt "bee-bee-bee-bee".

Utbredning och systematik 
Blåsvalan förekommer i östra Sydafrika och västra Swaziland. Vintertid flyttar den så långt norrut som till norra Kenya och södra Uganda. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Blåsvalan tros ha en liten världspopulation på endast under 2500 vuxna individer och minskar dessutom kraftigt i antal till följd av habitatförstörelse, både på häckplats och övervintringsområdena. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som sårbar.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i etiopiska regionen
Pärlemorbröstad svala

Pärlemorbröstad svala (Hirundo dimidiata) är en fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Pärlbröstad svala har en tvåfärgad fjäderdräkt med stålblå ovansida och ljus undersida. Den skiljer sig från hussvala och grågumpsvala genom mörk övergump och ljusa, ej mörka, vingundersidor.

Utbredning och systematik 
Pärlemorbröstad svala förekommer i södra Afrika. Den delas in i två underarter:
 Hirundo dimidiata dimidiata – förekommer i Namibia, Botswana, Sydafrika och Swaziland
 Hirundo dimidiata marwitzi – förekommer från Angola till Demokratiska republiken Kongo, Zambia, Zimbabwe, sydvästra Tanzania och Malawi

Arten är flyttfågel i södra delar av Sydafrika, men stannfågel i övriga områden.

Levnadssätt 
Arten ses i par eller smågrupper flyga lågt över gräs- och buskmarker, jordbruksfält och öppna skogar, ofta nära vatten.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i etiopiska regionen
Brokvingesvala

Brokvingesvala (Hirundo leucosoma) är en fågel i familjen svalor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Brokvingesvalan är en liten svala med ljus undersida, stålblå ovansida och tydliga vita fläckar i vingen. Honan har kortare stjärt än hanen. Arten liknar hussvalan som kan ses i dess utbredningsområde mellan oktober och april, men denna har till skillnad från brokvingesvalan vit övergump och saknar vitt i vingen. Lätet är ett dämpat "chut".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på savannen i Västafrika (Senegal och Gambia till västligaste Kamerun). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Brokvingesvalan är en ovanlig stannfågel och delvis flyttfågel i skogslandskap och kustnära buskmaker samt utmed floder. Den födosöker lågt över öppna ytor i par eller med andra svalor.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalor
Fåglar i etiopiska regionen