kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Floreskråka

Floreskråka (Corvus florensis) är en starkt utrotningshotad fågel i familjen kråkfåglar som enbart förekommer på en enda ö i Indonesien.

Utseende och läten 
Floreskråkan är en medelstor (40 cm), skogslevande kråka. Fjäderdräkten är helsvart med mörk ögoniris. Näbben är befjädrad halvvägs till spetsen. Lätet är ljust och nedåtböjt, i engelsk litteratur beskrivet som "cwaaa" eller "cawaraa". Även svaga upprepade "waak" hörs, liksom ett gurglande och hest kontaktläte.

Utbredning och systematik 
Floreskråkan förekommer enbart i låglänta områden på ön Flores (i västra Små Sundaöarna i Indonesien). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Floreskråkan har en mycket liten världspopulation som uppskattas till endast mellan 600 och 1700 vuxna indibider. Den tros också minska i antal till följd av skogsavverkning. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som starkt hotad.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Endemiska fågelarter på Flores
Fåglar i australiska regionen
Brunhuvad kråka

Brunhuvad kråka (Corvus fuscicapillus) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Brunhuvad kråka har svart kropp, brunt huvud och brunt på bröstet. Den mycket kraftiga näbben är mörk hos adulta hanar, men gul hos adulta honor och ungfåglar. Ögat är blått. Arten liknar flera andra kråkarter i området, men papuakråkan har bar skär hud i ansiktet och torreskråkan har tunnare näbb och hittas i öppnare miljöer. Lätet är ett kraxande typiskt för kråkor.

Utbredning och systematik 
Brunhuvad kråka behandlas antingen som monotypisk eller delas in i två underarter med följande utbredning:
 Corvus fuscicapillus megarhynchus – förekommer på öarna Waigeo och Gemien utanför Nya Guinea
 Corvus fuscicapillus fuscicapillus – förekommer på Aruöarna och de lägre områdena på Nya Guinea kring floden Mamberamo

Status 
Brunhuvad kråka har ett litet utbredningsområde och antas därför också ha ett litet bestånd, uppskattat till mellan 10 000 och 20 000. Den tros också minska i antal på grund av habitatförlust. IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i australiska regionen
Hawaiikråka

Hawaiikråka (Corvus hawaiiensis) eller alala är en fågel i familjen kråkfåglar med utbredningsområde på ön Hawaii i Hawaiiöarna. Den är dock utdöd i vilt tillstånd sedan 2004, med pågående projekt för uppfödning i fångenskap och successiv återinförsel i dess naturliga levnadsmiljö.

Utseende och läten 
Hawaiikråkan är en stor (48 cm) och helmörk gråfågel. Fjäderdräkten är sotbrun med ljusare handpennor. Den kraftiga näbben är svart och ögonen bruna. Ungfåglar har blå ögon. Fågeln har en mycket stor repertoar med olika kvackande, skriande, grälade och dissonanta kväkningar.

Utbredning och status 
IUCN kategoriserar arten som utdöd i vilt tillstånd sedan 2004. De sista vilda individerna sågs i juni 2002. Fågeln förekom tidigare i bergsskogarna på Hawaii. I fångenskap föds fågeln upp på två bevaringscenter. År 2006 fanns i fångenskap 53 individer.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter på Hawaii
Tamaulipaskråka

Tamaulipaskråka (Corvus imparatus) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar. Den förekommer huvudsakligen i östra Mexiko, men ses regelbundet i allra sydligaste Texas i USA. Med helsvart dräkt och relativt liten storlek är den utseendemässigt i stort sett identisk med likaledes mexikanska sinaloakråkan, men lätena skiljer sig markant. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Utseende och läten 
Tamaulipaskråkan är en liten (34–38 cm) och slank kråka med rätt liten näbb, avsevärt mindre än andra kråkor i dess utbredningsområde. Fjäderdräkten är helsvart med purpur-, blå- och grönglans. I den studsande flykten syns att stjärten är relativt lång. Lätet beskrivs som ett mycket grovt och nasalt kväkande "brraaaarp", ofta angivet i serier. Närbesläktade sinaloakråkan är i stort sett identisk, men lätet är kraftigt avvikande.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i nordöstra Mexiko, från östra Nuevo León och Tamaulipas söderut till sydöstra San Luis Potosí, nordöstra Hidalgo och norra Veracruz. Den förekommer regelbundet också i allra sydligaste Texas i närheten av staden Brownsville, men häckning har ännu inte konstaterats där.

Arten behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tidigare behandlades dock tamaulipaskråkan och sinaloakråka som en och samma art. Genetiska studier visar att dessa två är systerarter och tillsammans nära släkt med fiskkråkan.

Levnadssätt 
Tamaulipaskråkan hittas i låglänt buskig jordbruksmark, öppna skogslandskap samt kring byar och städer. Liksom många andra kråkfåglar är den en allätare. Den ses födosöka i smågrupper kring odlade fält och intill soptippar. Fågeln häckar i lösa kolonier. Äggläggning har noterats i början av april och nyligen flygga ungar i maj.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till 200 000 vuxna individer.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i nearktiska regionen
Fåglar i neotropiska regionen
Jamaicakråka

Jamaicakråka (Corvus jamaicensis) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln återfinns lokalt på Jamaica (främst i högländerna). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Jamaicakråkan har ett mycket litet utbredningsområde och beståndet är litet, uppskattat till mellan 1000 och 2500 häckande individer. Den tros dock öka i antal och verkar trivas bra i degraderade miljöer. IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter på Jamaica
Guamkråka

Guamkråka (Corvus kubaryi) är en akut utrotningshotad fågel i familjen kråkfåglar som förekommer i ögruppen Marianerna i västra Stilla havet.

Utseende och läten 
Guamkråkan är en medelstor (38 cm), helsvart och något glansig kråka. Inga andra kråkfåglar finns i dess utbredningsområde. Lätet beskrivs i engelsk litteratur som ett skriande "kaaa-ah".

Utbredning och systematik 
Fågeln återfinns i ögruppen Marianerna, idag endast på ön Rota. Den förekom tidigare på Guam där den var vanlig, men har minskat stadigt sedan 1960-talet till endast sju individer 1999. Efter att populationen förstärktes av fåglar från Rota ökade antalet till 21 2001, men minskade igen, ner till två fåglar 2008. Nu betraktas den som utdöd där. Populationen på Rota troddes 1982 vara stabil med över 1300 individer. Därefter och fram till 2012 har den dock minskat med hela 95%. Vid den senaste inventeringen 2015–2016 noterades endast 50 häckande par. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som akut hotad.

Guamkråkans utdöende på Guam är huvudsakligen orsakad av predation från den införda ormarten Boiga irregularis. Den har ännu inte nått Rota, varför predation från katt men även förstörelse av dess levnadsmiljö och i viss mån jakt och förföljelse tros ligga bakom att arten minskat mycket kraftigt där.

Levnadssätt 
Guamkråkan verkar föredra ursprungliga karstskogar, där den huvudakligen hittas i trädtaket och på medelhög nivå på jakt efter frön, frukt, ödlor och ryggradslösa djur. Tidigare hittades den även i kustnära strandvegetation.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Jan Stanislaus Kubary (1846-1896), en polsk plantageägare på Pohnpei och samlare av specimen i Mikronesien. Fågeln har på svenska även kallats marianerkråka.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter i Marianerna
Hispaniolakråka

Hispaniolakråka (Corvus leucognaphalus) är en hotad fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Hispaniolakråkan är en stor (42–46 cm) och svart kråka med purpurfärgad eller blåaktig glans. Den svarta näbben är kraftig och tydligt böjd. Ögonen är rödaktiga, men även gult har rapporterats. Nackfjädrarna är vita längst in, vilket gett den det engelska trivialnamnet White-necked Crow, men detta kan inte ses i fält. Lätet är ovanligt för en kråka, varierat bubblande och kraxande likt en tjattrande papegoja. Även korplika läten kan dock höras.

Utbredning och status 
Fågeln förekommer enbart på Hispaniola och tillfälligt på öarna Gonâve och Isla Saona. IUCN kategoriserar arten som sårbar.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Bougainvillekråka

Bougainvillekråka (Corvus meeki) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Bougainvillekråkan är en medelstor helsvart kråka med blåaktig glans på huvudet och purpurfärgad glans på ovansidan. Näbben är mycket stor med kraftigt krökt övre näbbhalva. Stjärten är relativt kort och smal. Vanligaste lätet är ett ljust kraxande.

Utbredning och status 
Fågeön förekommer endast på ön Bougainville i Papua Nya Guinea och på Shortland Islands i Salomonöarna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Bougainvillekråkan hittas i regnskog upp till 1600 meters höjd. Den ses vanligen utmed skogsbryn, ibland även i kokosplantange.

Status 
Arten har ett begränsat utbredningsområde, men beståndet tros vara stabilt. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Albert Stewart Meek (1871-1943), engelsk upptäcktsresande och samlare verksam på New Guinea samt i Melanesien och Australien.

Noter

Externa länkar 

Kråkfåglar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Salomonöarna
Småkorp

Småkorp (Corvus mellori) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Kråkfåglar i Australien är mycket svåra att artbestämma. Alla är helsvarta med ljusa ögon, men skiljer sig något åt i läte, beteende, förekomst, längd på halsfjädrarna, näbblängd och storlek. Denna art är relativt liten, med långa halsfjädrar som ger den ett skäggigt utseende. Lätena är vanligen rätt snabba, utan det utdragna ylandet typiskt för australisk korp. Olikt flera andra arter knycker den på vingarna när den låter.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i sydöstra Australien (från norra New South Wales till Victoria och Eyrehalvön i South Australia). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Småkorpen beskrevs ursprungligen som underart till australisk korp, men har behandlats som egen art sedan 1967.

Levnadssätt 
Småkorpen är den typiska kråkfågeln i städer som Adelaide och Melbourne. Den kan forma mycket stora flockar i höglänta områden som i Australiska alperna.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Nyakaledonienkråka

Nyakaledonienkråka eller kortnäbbad kråka (Corvus moneduloides) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Nyakaledonienkråkan är en relativt liten kråka med helt svart fjäderdräkt. Näbben är märkligt kilformad för att vara på en kråkfågel. Vanligaste lätet är en snabb, nasal och stigande ton.

Utbredning och systematik 
Fågeln återfinns enbart i skogar på Nya Kaledonien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Nyakaledonienkråkan återfinns i de flesta miljöer, men vanligast i ursprungliga skogar. Den är omtalad för att vara bland de mest intelligenta fåglarna, eftersom den är känd för att kunna tillverka egna verktyg. Den använder kvistar för att fånga larver i trädstammar. Är en kvist den hittar inte lämplig gör fågeln om den så att larven kan nås. Larven biter i kvisten, och fågeln kan dra ut den ur trädet.

Status 
Utbredningsområdet är begränsat, men beståndet tros vara stabilt. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i australiska regionen
Kubakråka

Kubakråka (Corvus nasicus) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Kubakråkan är en stor och svart kråka. Liknande kubapalmkråkan har mycket kortare näbb med mer befjädring ovanpå. Lätena skiljer sig också, där kubakråkan beskrivs som ett ”whih waaa” med första tonen stigande och den andra fallande, medan kubapalmkråkans är rakt och hårt, ”raaah”. Kubakråkan har även en rad skriande och bubblande toner.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på Kuba, Isla de la Juventud och på Caicosöarna i södra Bahamas. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Kubakråkan är en social fågel som kan ses i flockar om upp till 50 fåglar. Den påträffas i öppet landskap som palmsavann och jordbruksmarker. Den ses även vid soptippar.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Torreskråka

Torreskråka (Corvus orru) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Fältkännetecken och levnadssätt 
Kråkfåglar i Australien är mycket svåra att artbestämma. Alla är helsvarta med ljusa ögon, men skiljer sig något åt i läte, beteende, förekomst, längd på halsfjädrarna, näbblängd och storlek. Torreskråkan är medelstor (48–53 cm) med rätt kraftig näbb och korta halsfjädrar. I flykten verkar den kompakt med trubbiga vingar och kort stjärt. Bland lätena hörs rätt korta och upprepade "ah-ah-ah" samt ett unikt skallrande kväkande ljud. Den är den vanligaste kråkfågeln i de australiska städerna Darwin, Cairns och Brisbane.

Utbredning och systematik 
Torreskråkan förekommer från östra Indonesien via Nya Guinea till norra Australien. Den  delas in i tre underarter med följande utbredning:
 C. o. orru – förekommer i norra Moluckerna, västra papuanska öarna, Nya Guinea och D'Entrecasteaux-öarna
 C. o. latirostris – förekommer på Tanimbaröarna och Babaröarna (Arafurahavet)
 C. o. ceciliae – förekommer i större delen av norra fastlandet i Australien (utom västra Queensland)

Tidigare betraktades bismarckkråka (C. insularis) utgöra en underart, men den urskiljs nu oftast som egen art.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i australiska regionen
Fiskkråka

Fiskkråka (Corvus ossifragus) är en nordamerikansk fågel i familjen kråkfåglar.

Utseende och läten 
Fiskkråkan är en rätt liten (36–41 cm), glansigt helsvart kråka med relativt lång stjärt. Jämfört med amerikansk kråka är den mindre med mindre huvud och näbb samt längre vingar och stjärt. Även lätena skiljer sig, det vanligaste ett kort och nasalt "cah" eller "cah-ah".

Utbredning och systematik 
Fiskkråkan förekommer i östra USA, från New England till södra Texas. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Genetiska studier visar att dess närmaste släktingar är de öst- respektive västmexikanska kråkarterna tamaulipaskråka (C. imparatus) och sinaloakråka (C. sinaloae).

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i nearktiska regionen
Endemiska fågelarter i USA
Hispaniolapalmkråka

Hispaniolapalmkråka (Corvus palmarum) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar. Den förekommer enbart på ön Hispaniola i Västindien.

Utseende och läte 
Hispaniolapalmkråkan är en rätt liten (34–38 cm) helsvart kråka. Näbben är förhållandevis kraftig med ordentlig befjädrad ovansida. Hispaniolakråkan har längre näbb med mindre befjädring ovan. Den är vidare något större och har röda, ej mörka ögon. Hispaniolapalmkråkan har ett rakt och hårt "raaah" som läte, avvikande från hispaniolakråkan.

Kubapalmkråka, ofta behandlad som underart till palmarum, är något mindre och mattare färgad än hispaniolapalmkråkan och hanen har också något längre tarser men kortare näbb. Lätena är mycket lika, kubapalmkråkans dock lite mindre vibrerande.

Utbredning och systematik 
Hispaniolapalmkråka förekommer som namnet antyder på Hispaniola. Den och kubapalmkråka (C. minutus) betraktas ofta som samma art, Corvus palmarum, bland annat av IUCN och BirdLife International. International Ornithological Congress (IOC) med flera urskiljer den dock som egen art och denna linje följs här. Båda palmkråkorna står nära nordamerikanska fiskkråkan.

Levnadssätt 
Hispaniolapalmkråkan hittas i tallskogar, arida buskmarker och höglänt terräng, ofta på högre höjder (1300–1900 meters höjd) där tallar blandas med spridda lundar och majsodling på branta slätter. Den kan också ses i låglänta skogar, sumpskogar, torra slätter och beskogade raviner. Liksom många andra kråkfåglar är den en allätare som kan ta ryggradslösa djur, små ryggradsdjur som ödlor och frukt. Den har dock inte noterats ta as. Fågeln födosöker i träd och på marken i par och smågrupper med upp till 20 individer, exceptionellt upp till 200.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig men inkluderar då även palmarum i bedömningen. På Hispaniola är arten inte ovanlig, men är huvudsakligen begränsad till skogsområden. Tidigare var den mycket vanlig, men utbredningsområdet och beståndet har minskat till följd av skogsavverkningar, framför allt i Haiti. För statusen på Kuba, se artikeln om kubapalmkråkan.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter på Hispaniola
Kortstjärtad korp

Kortstjärtad korp (Corvus rhipidurus) är en tätting i familjen kråkfåglar som förekommer i Mellanöstern samt i Afrika i ett band söder om Sahara från Mali till Kenya.

Utseende 

Fågeln gör skäl för sitt namn med en för kråkfåglar mycket kort stjärt; på marken syns vingspetsarna långt utanför spetsen på stjärten. Den är genomgående mindre än korpen, helsvart med kort och grov näbb men relativt litet huvud. I flykten är den omisskännlig med den korta stjärten och de mycket breda vingarna.

Levnadssätt 
Den kortstjärtade korpen hittas i bergsöken eller karga, klippiga områden på lägre nivå. Som många kråkfåglar är den allätare och besöker soptippar och odlingar för att söka föda. Den äter säd, bär, dadlar, insekter och andra invertebrater och tar ibland ungar och ägg från fågelbon. Kortstjärtad korp har också setts fånga vandringsgräshoppor i flykten med sina klor och även rida på get- och kamelryggar på jakt efter parasiter. Arten är också en av få fåglar som observerats använda verktyg. 

Fågeln är social och formar gärna flockar som kretsflyger eller hänger sig åt flygakrobatik. Man har även sett den fånga pinnar eller fjädrar, bära dem högt upp i luften, släppa dem och sen dyka ner för att fånga dem igen.

Kortstjärtad korp är en ensamhäckare som bygger sitt lite slarviga kvistbo i en klippskreva eller skyddad hylla. Den lägger två till sex ägg som ruvas i 18-20 dagar. Tillfälligtvis är arten boparasiterad av skatgöken.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Afrika söder om Sahara, södra Mellanöstern och Arabiska halvön. Vissa behandlar den som monotypisk medan andra delar in den i två underarter med följande utbredning:
 C. r. stanleyi – förekommer från Sinaihalvön, Israel och Jordanien genom Saudiarabien till Jemen och Oman
 C. r. rhipidurus – förekommer från Mali och Niger till Etiopien, Somalia och Kenya

Status 
Arten beskrivs som lokalt vanlig i större delen av sitt utbredningsområde, lokalt i västra Arabien och Etiopien till och med allmän. Den tros minska i vissa delar till följd av konkurrens med andra fågelarter. Trots detta kategoriserar internationella naturvårdsunionen arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Ökenkorp

Ökenkorp (Corvus ruficollis) är en tätting i familjen kråkfåglar som förekommer i Nordafrika och västra Asien.

Kännetecken

Utseende 
Ökenkorpen är mycket lik korp (Corvus corax) med sin stora storlek, helsvarta dräkt, kraftiga näbb, yviga strupbefjädring och kilformade stjärt. Den är dock mindre (48–56 centimeter i kroppslängd jämfört med korpens 54-67), lite klenare näbb, kortare stjärt och smal hand. Vidare har den en bronsbrun ton på nacken som gett den sitt engelska namn brown-necked raven samt sitt vetenskapliga namn ruficollis (="rödhalsad" på latin). Den har också ofta gula tår, framför allt i Mellanöstern. I flykten syns den ofta karakteristiskt peka snett nedåt med näbben.

Läten 
Lätena skiljer sig tydligare från korpen genom att vara mycket ljusare, ett kråklikt kri-äh eller ett pressat grreu grreu grreu.

Utbredning 
Ökenkorpen förekommer från Kap Verde-arkipelagen genom Nordafrika till västra Pakistan. Fågeln är normalt stannfågel. Den är en mycket sällsynt gäst i Europa med ett fynd vardera i Spanien, Italien och på Cypern.

Ekologi 

Fågeln förekommer i öken och torr stäpp, men kan också ses i mer bergiga trakter även om den inte är en ren bergsfågel. Den häckar i en trädkrona, på en klipphylla eller på en ledningsstolpe. Den lägger vanligtvis fyra till fem ägg som ruvas i 20–22 dagar. Ungarna lämnar boet efter 37–38 dagar och kan flyga bra en vecka senare.

Ökenkorpen är en relativt skygg och vaksam fågel som är svår att komma nära. Den är en allätare som intar allt ifrån as, reptiler, gräshoppor och i kustområden ilandfluten fisk till dadlar och annan frukt. En studie från 2009 i Israel visar att arten jagar ödlor kooperativt.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal till följd av urbanisering. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats, men arten beskrivs som vanlig eller lokalt mycket vanlig.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i palearktiska regionen