kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Reformmötena i Örebro

Reformmötena i Örebro, eller Örebromötena, kallades tre möten som hölls under åren 1849, 1850 och 1853 i Örebro. Initiativtagare var olika frisinnade och liberala högreståndspersoner. Målet var reformera rösträtten och riksdagens utseende. Ett av de gemensamma målen var att uppnå valrätt för varje svensk man som fyllt 21 år.

Bakgrund 
Redan i 1840-talets början hade ett "reformvännernas sällskap" bildats i Stockholm, och i mitten av april 1848 träffades ett antal ansedda män på Societetshuset i Örebro för att diskutera dessa frågor. Omkring 150 personer kom då att bilda Nerikes Reformförening.

När kung Oscar I lade fram ett förslag om ett tvåkammarsystem tog Nerikes Reformförening ett initiativ för att hålla fast vid det ursprungliga förslaget om en kammare. Därvid kom det första mötet till stånd. Professor skytteanus Wilhelm Erik Svedelius angav följande skäl till mötena:

Första reformmötet

Det första reformmötet öppnades den 4 juni 1849 i Societetssalongen i Örebro. Till ordförande valdes Carl Reinhold Tersmeden på Hinseberg och till vice ordförande valdes Hedengren. Det samlade 48 deltagare och leddes av Carl Henrik Anckarsvärd, ägare till Karlslunds herrgård strax utanför Örebro. Många propagerade för en allmän rösträtt, men det tyckte andra var att gå för långt. En avlönad sekreterare, med säte i Örebro, utsågs. Det blev Sven Adolf Hedlund. Professor Olof Wingqvist fick i uppdrag att utarbeta ett representationsförslag. Mötet höll på i sex dagar. Kung Oscar I hade lagt fram ett reformförslag med stora likheter med ett förslag lagt av Anckarsvärd år 1830, men då detta var ett tvåkammarsystem av norsk modell, och reformvännerna föredrog ett enkammarsystem, avslogs förslaget. (Anckarsvärd yrkade dock, nästan ensam, på bifall till det kungliga förslaget.

Andra reformmötet
Det andra reformmötet öppnades den 18 juni 1850 och höll på i sex dagar. Mötet öppnades av Carl Reinhold Tersmeden på Hinseberg, men eftersom han vägrade emottaga ordförandeplatsen valdes istället Thore Petre.

Tredje reformmötet
Det tredje och sista reformmötet ägde rum i juni 1853 och samlade 44 deltagare. Till ordförande valdes Johan Gustaf Askengren.

Efterspel
Representationsreformen i Sverige genomfördes inte förrän år 1866, framdriven av Lois De Geer, men de första stegen mot denna reform togs sannolikt av Anckarsvärd och hans vänner under de olika reformmötena. Det system som till sist infördes var dock ett tvåkammarsystem snarlikt Oscar I:s förslag. Tvåkammarriksdagen varade fram till 1971. Inte förrän detta år infördes det enkammarsystem vid har idag, och som mer liknar reformvännernas förslag.

Se även 

 Rösträttens utveckling i Sverige
 Kvinnlig rösträtt i Sverige

Referenser

Tryckta källor 
 
 
 

Liberalism i Sverige
Örebros historia
Ugglan
Aurica Rotaru

Aurica Rotaru, eller Aurelia Rotaru (Ryska: Аурелия Михайловна Ротару; Aurelia Michajlovna Rotaru), född 22 oktober 1958 i Marsjyntsi i Sovjetunionen, är en rysk-ukrainsk-moldavisk sångerska. Aurica Rotaru är en populär sångerska i Ukraina, och tillika syster till Sofia Rotaru.

Biografi
Aurica Rotaru föddes 1958 i byn Marshintskij Novoselitsk i Tjernivtsi oblast. 1980 utexaminerade hon från Tjernivtsis musikgymnasium, med inriktning som dirigent/körledare. 1985 tog hon examen vid Odessas pedagogiska institut. Två år senare gifte sig Rotaru och samma år födde hon en dotter.  1997 fick hon titeln som "Ärad Artist i Ukraina".

Diskografi
 * Översättning inom parentes
 2006 - "Счастье — свободная птица", JRC - (Albumet "Lycka - Fri Fågel")
 2003 - "Не живу не любя" - (Låtsamling - "Kan Inte Leva Utan Kärlek")
 2000 - "День за днем" - (Låtsamling - "Dag Efter Dag")
 1998 - "Я не могу без тебя" - (Albumet "Jag Kan Inte Utan Dig")
 1995 - "Примэвара" - (Låtsamling)
 1994 - "стрелецких песен" - (Albumet "Musketörlåtar")

Se även
Sofia Rotaru

Källor

Ryska sångare
Moldaviska sångare
Ukrainska sångare
Födda 1958
Kvinnor
Levande personer
Personer från Tjernivtsi oblast
François d'Aix de La Chaise

François d'Aix de La Chaise, kallad Le pére la Chaise, född den 25 augusti 1624 på slottet Aix i provinsen Forez, död den 20 januari 1709 i Paris, var en fransk teolog.

La Chaise var provinsial i jesuitorden, då Ludvig XIV 1675 valde honom till sin biktfader. Han innehade platsen till sin död och gjorde i sin ordens intressen sitt inflytande gällande vid flera tillfällen, såsom vid Nantesiska ediktets upphävande 1685, vid de kvietistiska striderna och förföljelserna mot jansenisterna. Kungen byggde ett lanställe åt honom öster om Paris som hette Mont-Louis. År 1804 förvandlades lantstället till kyrkogården Père-Lachaise.

Källor

Franska jesuiter
Personer i Frankrike under 1600-talet
Hovpredikanter
Födda 1624
Avlidna 1709
Män
Ugglan
Personer från Puy-de-Dôme
Skrattepidemin i Tanganyika

Skrattepidemin i Tanganyika var ett utbrott av masshysteri eller masspsykos i form av skratt och gråt som skall ha inträffat i, eller nära, byn Kashasha på Victoriasjöns västkust i dagens Tanzania nära Kenya den 30 januari 1962, och därefter pågått i minst 2 år.

Epidemin tros ibland bestå i att tusentals människor skrattade kontinuerligt i månader, även om det inte behöver vara sant. Andra rapporter menar att epidemin bestod av tillfälliga skrattattacker bland grupper av människor, som inträffade i närheten av byn Kashasha med ojämna intervaller. Enligt rapporter gjorde skrattattacken folk oförmögna att arbeta när den slog till.

Den skola på vilken epidemin uppstod stängdes; barnen och föräldrarna spridde smittan till de närliggande områdena. Andra skolor, själva byn, samt andra byar, inkluderande tusentals personer, påverkades alla till någon grad. Cirka 2 år efter att epidemin slog ut började den att försvinna. Följande symptom rapporterades som lika vanliga som själva skrattandet: smärta, svimning, andningsproblem, utslag, gråtattacker och slumpmässigt skrikande.

Se även 
 Dansmani

Referenser

Externa länkar
 Information om masspsykos
 Ett utdrag om epidemin
 Artikel från American Scientist om epidemin
 Artikel från CBC News
 WNYC-radioprogram med ett klipp om epidemin

1962 i Tanganyika
Tanzanias historia
Psykoser
Hälsa
Göran Bähr

Göran Bähr, även kallad Georg, Bär, Behr, Ursinius, född omkring 1595, död (avrättad) 11 september 1624, var en svensk ämbetsman.

Biografi 
Bähr var son till en tysk sekreterare i Karl IX:s kansli Melkior Bähr, som var Gustav II Adolfs lärare. Understödd av hertig Karl Filip studerade han i utlandet, konverterade där till katolska kyrkan, men dolde sin trosförändring och gick i tjänst först hos Karl Filip och senare i det kungliga kansliet. Efter en tid inkallade han till Sverige en jesuit, Heinrich Schacht. Den lilla katolska krets röjdes dock av en italiensk lutheran, med vars hustru Bähr hade inlett en kärleksaffär. Schacht torterades och släpptes, men Bähr och hans trosfränder, borgmästaren i Södertälje Zackarias Anthelius och prästen Nicolaus Campanius, avrättades.

Mer betydelsefulla än personen är de i Svea hovrätts arkiv bevarade rättegångshandlingarna, som ger en målande beskrivning från lägre ämbetsmannakretsars och den borgerliga medelklassens liv under tidigt 1600-tal. För katoliker i Sverige har Anthelius och Bähr haft betydelse som martyrer och förbedjare.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Män
Födda 1500-talet
Avlidna 1624
Svenska ämbetsmän under 1600-talet
Personligheter inom romersk-katolska kyrkan i Sverige
Personer som blivit avrättade av Sverige under 1600-talet
Otto Bähr

Otto Bähr, född 2 juni 1817 och död 17 februari 1895, var en tysk jurist.

Efter långvarig domarverksamhet blev han slutligen medlem av Reichsgericht i Leipzig 1879–1881. Förutom en mängd, delvis polemiska, tillfälliga avhandlingar har Bähr utgett ett verk av mer bestående vetenskapligt värde: Die Anerkennung als Verplichtungsgrund (3:e upplagan 1894), samt även skrivit en del verk om kulturhistoria och musikteori. Dessutom deltog han aktivt som riksdagsman i det politiska livet.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Tyska jurister
Tyska riksdagsledamöter
Födda 1817
Avlidna 1895
Män
Djurgården Hockey 1921/1922

Djurgården bildar sin hockeysektion till denna säsong, men deltar inte i seriespelet, utan bara i SM. Väl där blev man utslagna i semifinal mot Hammarby.

Svenska Mästerskapet 1922

Källor
 

1921/1922
1921 i Sverige
1922 i Sverige
Ishockeysäsongen 1921/1922 efter lag
Djurgården Hockey 1922/1923

Djurgården tog sig hela vägen till SM-final, men föll där mot IK Göta med 3-0 på Stockholms Stadion inför 500 åskådare.

Seriespelet
Referens:

Tabellen
Referens:

Svenska Mästerskapet 1923
Referens:

Källor
 

1922/1923
Sport i Sverige 1922
Sport i Sverige 1923
Ishockeysäsongen 1922/1923 efter lag
Djurgården Hockey 1923/1924

Djurgården vann serien och tog sig till SM-final, men föll där mot IK Göta med 3-0. IK Göta deltog för övrigt inte i seriespelet.

Seriespelet
Referens:

Tabellen
Referens:

Svenska Mästerskapet 1924
Referens:

Källor
 

1923/1924
Sport i Sverige 1923
1924 i Sverige
Ishockeysäsongen 1923/1924 efter lag
Djurgården Hockey 1924/1925

Seriespelet kunde inte slutföras på grund av den varma vintern. I mars blev det kallare och SM-slutspelet kunde dra igång. Djurgården åkte ut i första omgången mot IFK Stockholm.

Seriespelet
Referens:

Tabellen
Referens:

Svenska mästerskapet
Referens:

Källor
 

1924/1925
Sport i Sverige 1924
1925 i Sverige
Ishockeysäsongen 1924/1925 efter lag
Djurgården Hockey 1925/1926

Djurgården vann sitt första SM-guld i ishockey. Seriespelet gick desto sämre med en jumboplacering och nedflyttning till Klass II. I SM-finalen vann man med 7-2 mot Västerås SK på Stockholms Stadion inför 2000 åskådare.  Folke Andersson-Ahrsjö blev matchhjälte med sina fem mål.

Seriespelet 
Referens:

Tabellen 
Referens:

Svenska mästerskapet 1926 
Referens:

Källor 
 

1925/1926
1925 i Sverige
1926 i Sverige
Ishockeysäsongen 1925/1926 efter lag
Djurgården Hockey 1926/1927

Djurgården spelade i Klass II på grund av att laget placerade sig sist i föregående säsongs seriespel. Djurgården slutade på en anda plats, men inget lag flyttades upp till högsta serien på grund av att den skulle minskas till fyra lag kommande säsong.

Svenska mästerskapet fick flyttas till december 1927 på grund av för varmt väder, bara matchen mellan Västerås SK och Karlbergs BK kunde spelas som planerat. Djurgården lyckades dock bra och tog sig till final, men föll där mot IK Göta med uddamålet.

Tabellen
Referens:

Svenska Mästerskapet 1927
Referens:

Källor
 

1926/1927
1926 i Sverige
1927 i Sverige
Ishockeysäsongen 1926/1927 efter lag
Djurgården Hockey 1927/1928

Djurgården spelade kvar i näst högsta serien som bytte namn till Klass I. Djurgården slutade som tvåa, men tack vare att Elitserien utökades till sex lag kommande säsong spelade Djurgården återigen i högsta serien.

Tabellen
Referens:

Svenska mästerskapet 1928
Referens:

Källor

1927/1928
1927 i Sverige
1928 i Sverige
Ishockeysäsongen 1927/1928 efter lag
Djurgården Hockey 1928/1929

Djurgården slutade på en tredje plats i sin första säsong i Elitserien. I SM-slutspelet tvingade man IK Göta till omspel i den andra omgången, efter att den första matchen slutade 0-0. I omspelet förlorade man med 1-0 och Djurgården var utslaget.

Seriespelet
Referens:

Tabellen
Referens:

Svenska Mästerskapet 1929
Referens:

Källor
 

1928/1929
1928 i Sverige
1929 i Sverige
Ishockeysäsongen 1928/1929 efter lag
Djurgården Hockey 1929/1930

Serien kunde inte spelas färdigt på grund av den varma vintern, endast tre matcher spelades. I SM-slutspelet förlorade Djurgården i semifinalen mot IK Göta med 3-0.

Seriespelet
Referens:

Tabellen
Referens:

Svenska mästerskapet 1930
Referens:

Källor
 

1929/1930
1929 i Sverige
1930 i Sverige
Ishockeysäsongen 1929/1930 efter lag
Arsol

Arsol, även känt som arsenol eller arsacyklopentadien, är en kemisk förening med formeln C4H5As. Ämnet är en cylisk arsenikorganisk förening och klassificeras som en metallol. Strukturen är isoelektrisk med pyrrol förutom att en arsenikatom är utbytt mot kväveatomen. Arsol är endast svagt aromatisk, och är ungefär hälften så aromatisk som pyrrol. Arsol existerar men återfinns sällan i ren form. Flera substituerade analoger kallade arsoler finns även.

När arsol sitter ihop med en bensenring kallas molekylen arsindol eller bensarsol.

Nomenklatur
Namngivning av cykliska arsenikorganiska föreningar såsom arsol baseras på en utvidgning av Hantzsch–Widman-nomenklatursystemet godkänt av IUPAC.

Se även
Pyrrol, en kväveanalog.
Furan, en syreanalog.
Tiofen, en svavelanalog.

Referenser

Arsenikorganiska föreningar
Enkla aromatiska ringar
Heterocykler
Adolph von Knigge

Adolph Franz Friedrich Ludwig von Knigge, född 16 oktober 1752 i Bredenbeck nära Hannover, död 6 maj 1796 i Bremen, var en tysk författare och friherre.

Liv 
Knigge inträdde tidigt på ämbetsmannabanan, och vistades som kammarjunkare vid flera mindre tyska hov. Han blev aktiv medlem i Illuminati och levde sedan på många olika orter, där han livnärde sig som författare. Han dog 1796, då var han medlem av Bremens magistrat.

Verk 
Knigges mest kända verk är Om umgänget med människor (Über den Umgang mit Menschen), som gavs ut för första gången 1788. Den första översättningen till svenska kom 1799.

Knigge skrev även flera romaner. Den längsta av dessa var Der Roman meines Lebens. Två andra är pikareskromanen Geschichte Peter Glanses och den komiska romanen Die Reise nach Braunschweig.

Knigges samlade verk gavs ut i 12 band 1804-06.

Källor

Tyska författare under 1700-talet
Tyskspråkiga författare
Tyska friherrar
Födda 1752
Avlidna 1796
Män
Ugglan
Personer från Niedersachsen
Gustav Adolf Fischer

Gustav Adolf Fischer, född den 3 mars 1848 i Barmen, död den 11 november 1886 i Berlin, var en tysk upptäcktsresande i Afrika.

Efter att ha slutfört sina studier vid olika tyska universitet reste Fischer 1876 till Östafrika och företog där tillsammans med Clemens Denhardt resor till Tana-området, varefter han fram till 1882 bodde på ön Zanzibar. Samma år företog han med understöd av det geografiska sällskapet i Hamburg en resa till Massajland, och trängde fram till Naivashasjön.

Efter att ha återvänt till Tyskland företog han en resa till det inre av Afrika för att ge Emin Pascha, Gaetano Casati och Wilhelm Junker undsättning. Denna resa bekostades av Junkers bror, som bodde i Petrograd. När Fischer kom till Victoriasjön såg han sig emellertid nödd till att vända tillbaka till östkusten.

Fischer har skrivit Mehr Licht im dunklen Weltteil (1885).

Källor 

Tyska upptäcktsresande
Födda 1848
Avlidna 1886
Män
Salmonsens
Catharina Stenqvist

Bodil Catharina Stenqvist, född 10 juli 1950 i Enköping, död 5 maj 2014 i Lund, var en svensk teolog. 

Catharina Stenqvist prästvigdes 1977, blev teologie doktor 1984 och professor i religionsfilosofi vid Lunds universitet 2001. Hon var från 2009 ledamot av Agder Vitenskapsakademi (Kristiansand, Norge).

Bibliografi (i urval) 
Simone Weil: om livets tragik - och dess skönhet. Stockholm: Proprius (1984, doktorsavhandling)
Förundran och förändring: mystikens teori och livssyn (1994)
Nu – är verklig: Thomas Merton och kontemplativa erfarenheter (1996)
Makt och religion i könsskilda världar: religionsfilosofiska perspektiv (red., tillsammans med Erica Appelros och Stefan Eriksson, 2003)
Förmoderna livshållningar: dygder, värden och kunskapsvägar från antiken till upplysningen (red., tillsammans med Marie Lindstedt Cronberg, 2008)
Plural Voices: Intradisciplinary Perspectives on Interreligious Issues (red., tillsammans med Patrik Fridlund och Lucie Kaennel, 2009)
Religionsfilosofisk introduktion: existens och samhälle (red., tillsammans med Eberhard Herrmann, 2010)
Dygder och laster: förmoderna perspektiv på tillvaron (red., tillsammans med Marie Lindstedt Cronberg, 2010)
Tillvarons utmaningar: religionsfilosofiska studier i erfarenhet, tro och mening (red., tillsammans med Thord Svensson och Ervik Cejvan, 2012)
Dygdernas renässans (red., tillsammans med Eva Österberg och Marie Lindstedt Cronberg, 2012)

Källor

Noter 

Svenska professorer i religionsfilosofi
Personer verksamma vid Lunds universitet
Präster i Svenska kyrkan
Personer från Enköping
Födda 1950
Avlidna 2014
Kvinnor
Clemens Denhardt

Clemens Denhardt, född 1852 i Zeitz i Sachsen-Anhalt, död 1928, var en tysk upptäcktsresande i Afrika.

Denhardt bereste 1878-1879 tillsammans med sin bror Gustav (1856-1917) och Gustav Adolf Fischer området kring Tanafloden i nuvarande Kenya, och återvände sedermera till Europa för att samla medel för att det land som de undersökt skulle vinnas för den tyska handeln. 1882 lyckades Denhardt bilda Tanakommittén, som jämte vetenskapsakademin i Berlin 1884 bekostade en ny expedition till Wituland, av vars sultan, som ställde sig under tyskt beskydd, Denhardt förvärvade ett område med omkring 60 km kust jämte alla höghetsrättigheter. Han återvände därefter till Tyskland och sålde 1 400 km² av sin besittning till det av medlemmar av Tyska kolonialföreningen bildade Tyska Witu-sällskapet.

Genom överenskommelse i juli 1890 överlät Tyskland protektoratet över Witu till Storbritannien mot erhållande av ön Helgoland i Nordsjön.

Källor

Noter

Tyska upptäcktsresande
Födda 1852
Avlidna 1928
Män
Sköldnora kungsgård

Sköldnora (äldre namn Skällenore eller Skällnora) är en kungsgård i Fresta socken, Upplands Väsby kommun, Stockholms län, vid sjön Norrvikens östra strand.

Historia
Sköldnora finns tidigast nämnt 1276; gården förvärvades 1296 av Birger Persson, far till den heliga Birgitta,
när Birger Persson bytte Finsta gård mot Skällnora  från kaniken Rörik Matsson av Sollentuna.

Vid Birger Perssons död 1327 ärvdes gården av hans måg, Birgittas man, Ulf Gudmarsson. Sköldnora skänktes under 1300-talet till Vadstena kloster och indrogs av Gustav Vasa till kronan. Mellan åren 1552 och 1560 var Sköldnora Gustav Vasas enskilda avelsgård. 1561 donerades det till amiralen Klas Kristersson Horn, tillhörde sedan dennes son och sonson och övergick genom den senares dotter till riksrådet Per Persson Sparre (död 1669). Genom Karl XI:s reduktion blev Sköldnora åter kronogods. Huvudbyggnaden, som är avbildad i Erik Dahlberghs Suecia antiqua et hodierna, var förfallen redan omkring år 1700 och revs i februari 1718, medan det var vinterföre för att uppköpare av byggnadsmaterial lätt skulle kunna transportera in sina varor till Stockholm. Arrendatorn J.M. Klinckowström uppförde 1741 den nuvarande huvudbyggnaden i rokokostil, ritad av arkitekten Carl Hårleman.
Sköldnora kungsgård är idag ett byggnadsminne.

Från 1901 kom Sköldnora att vara utarrenderad till medlemmar ur familjen Lettström, bland annat den kände arkitekten Gustaf Lettström som senare även friköpte fastigheten från staten. För närvarande ägs Sköldnora av finansmannen Anders Lettström.

Övrigt
Gårdens namn är också känt genom berättelsen Skällnora Qvarn (1838) av Carl Jonas Love Almquist, ansedd som en av de tidigaste kriminalberättelserna i Sverige.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Webbkällor
Sköldnora från Riksantikvarieämbetet
Skällnora gårdfrån upplandia.se
Arkeologikonsult om Sköldnora

Se även
Lista över byggnadsminnen i Upplands Väsby kommun

Herrgårdar i Uppland
Byggnader och anläggningar i Upplands Väsby kommun
Byggnadsminnen i Stockholms län
Kungsgårdar i Sverige
Byggnader avbildade i Suecian
Tracey Thorn

Tracey Anne Thorn, född 26 september 1962 i Brookmans Park nära Hatfield i Hertfordshire, är en brittisk sångare och låtskrivare. 

Hon utgör ena halvan av popduon Everything but the Girl, som 2002 tog en paus på obestämd tid. Thorn har sedan dess utgivit tre soloalbum. 2013 utkom självbiografin Bedsit Disco Queen: How I Grew Up and Tried to Be a Popstar.

Diskografi

Studioalbum 
 1982 – A Distant Shore
 2007 – Out of the Woods
 2010 – Love and Its Opposite
 2012 – Tinsel and Lights

Singlar 
 1982 – "Plain Sailing"
 2007 – "It's All True"
 2007 – "Raise the Roof"
 2007 – "Grand Canyon"
 2007 – "King's Cross"
 2010 – "Oh, the Divorces!"
 2010 – "Why Does the Wind?"

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats
 Everything but the Girl officiell webbplats

Födda 1962
Brittiska låtskrivare
Brittiska popsångare
Levande personer
Kvinnor
Vitus

Sankt Vitus (även Veit) var en kristen martyr, enligt uppgift under Diocletianus.

Vitus blev under inflytande av orientalisk legendbildning en undergörande romanhjälte, som oskadd utstod den fruktansvärdaste tortyr. Hans reliker skulle på 700-talet ha kommit till klosterkyrkan Saint-Denis. Därifrån skänktes de till en abbot i Korvey, som 836 högtidligen förde dem dit. Under medeltiden åtnjöt Vitus stor andakt, särskilt bland slaver i norr och östern, och räknades till de fjorton nödhjälparna. Mot danssjukan åberopas Vitus från 1418 (av Strassburgs magistrat).

Källor 
 

 
Helgon
Kristna martyrer
Ugglan
De fjorton nödhjälparna
Gertrud Bäumer

Gertrud Bäumer, född 12 september 1873, död 25 mars 1954, var en tysk författare och riksdagsledamot.

Bäumer var en av den tyska kvinnorörelsens mer framträdande personligheter, ordförande i Bund Deutscher Frauenvereine 1910–1919, ministerialråd för skolpolitik i inrikesdepartementet till 1920 och invaldes i riksdagen 1920. Bäumer har bland annat skrivit Handbuch der Frauenbewegung (5 band, 1901 ff.), Studien über Frauen (1920), Die seelische Krisis (1924), Europäische Kulturpolitik (1926).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Tyska riksdagsledamöter
Tyska författare under 1900-talet
Tyskspråkiga författare
Födda 1873
Avlidna 1954
Kvinnor
Tyska feminister
Tyska kvinnorättskämpar
San Benedetto del Tronto

San Benedetto del Tronto är en kommun i provinsen Ascoli Piceno, i regionen Marche i Italien. Kommunen hade  invånare (2018) och gränsar till kommunerna Acquaviva Picena, Grottammare, Martinsicuro samt Monteprandone. Staden ligger vid Adriatiska havet, vid floden  Albulas mynning. Kommunen har en fin strand.

En av dess frazioni, Porto d'Ascoli, var under antiken känt som Castrum Truentinum och var ändpunkt för den romerska vägen Via Salaria.

Kända personer från San Benedetto del Tronto 
 Massimo Fabbrizi, sportskytt
 Carlo Fidanza, politiker

Källor 

Orter i Marche
Kommuner i provinsen Ascoli Piceno
Martin Böckman

Martin Böckman eller Beckman, född 1634, död den 24 juni 1702 i London, var en svensk militär och fortifikationsofficer i engelsk tjänst; överste, fortifikationsingenjör och riksarklimästare.

Böckman deltog i Karl X Gustavs krig i Polen och Danmark, tog sig från korprals till kaptens grad och tog efter fredsslutet 1660 anställning vid ett engelskt kavalleriregemente. Han följde 1661 med den engelska flottan på dess expedition till Barbareskstaterna. På återvägen fick han engelska regeringens uppdrag att rita av fästningsverken i Cádiz, Ceuta och Tetuán. Följande år sändes han på en expedition till Tanger, som nyligen kommit i engelsk besittning som Karl II:s portugisiska hemgift. Där utförde han kartografiska arbeten och ledde flera viktiga befästningsanläggningar. Då hans regemente dragits in under tiden fick han i maj 1663 avsked ur engelsk tjänst och sökte sig till Spanien. Där blev han indragen i en intrig, som syftade att få över Tanger i barbareskstammarnas besittning. Han ångrade sin medverkan och reste i november samma år till London för få en belöning genom att avslöja planen. Istället för att belönas fängslades han och hölls fången i Towern. Han hotades även med deportation till Jamaica.

Efter att ha befunnit sig i Stade kom han tillbaka till England för att bidra till Thamesmynningens försvar och 1670 hade han avancerat till "tredjeingenjör av England". Han kom att delta i flera sjöexpeditioner, bland annat år 1683 till Tanger - denna gång för att rasera de nyanlagda befästningsverken då de hotade att komma traktens sjörövare till godo. Han konstruerade bombfartyg, som användes under Vilhelm III:s sjökrig mot Frankrike och Spanien. Han blev fortifikationsdirektör 1685, riddarslogs 1686  och blev överste vid artilleriet 1692.

Referenser

 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Noter 

Svenska militärer under 1600-talet
Engelska militärer under 1600-talet
Födda 1600-talet
Avlidna 1702
Män