kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
William E. Miller

William Edward Miller, född 22 mars 1914 i Lockport, New York, död 24 juni 1983 i Buffalo, New York, var en amerikansk republikansk politiker. Han var ledamot av USA:s representanthus 1951-1965 och ordförande i Republican National Committee 1961-1964. Han var Barry Goldwaters vicepresidentkandidat i presidentvalet i USA 1964.

Miller gick i skola i Lockport High School i Lockport. Han utexaminerades 1935 från University of Notre Dame och avlade 1938 juristexamen vid Albany Law School. Han deltog i andra världskriget i USA:s armé. Han var sedan biträdande åklagare i Nürnbergprocessen. Han tillträdde 1948 som distriktsåklagare i Niagara County. Han blev invald i representanthuset i kongressvalet 1950. Han omvaldes sex gånger.

Miller efterträdde 1961 Thruston Ballard Morton som RNC-ordförande. Han efterträddes tre år senare av Dean Burch. Barry Goldwater och vicepresidentkandidaten William E. Miller förlorade stort i presidentvalet 1964 mot demokraterna Lyndon B. Johnson och Hubert Humphrey.

Miller var katolik. Han gravsattes på Arlingtonkyrkogården.

Referenser

Noter

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Födda 1914
Avlidna 1983
Ledamöter av USA:s representanthus från delstaten New York
Män
Gravsatta på Arlingtonkyrkogården
Alumner från University of Notre Dame
Alumner från Albany Law School
Alfred de Zayas

Alfred-Maurice de Zayas, född 31 maj 1947 i Havanna, är en kubansk-amerikansk folkrättsjurist, historiker och författare. Han är professor i folkrätt vid Geneva School of Diplomacy and International Relations. Han var mellan 2012 och 2018 FN:s särskilda rapportör om främjande av en demokratisk och rättvis världsordning, en post som skapades genom dekret 18/6 i FN:s människorättsråd 2011.

Alfred de Zayas studerade historia och juridik vid Harvard University, och avslutade sin juridiska utbildning vid Harvard Law School år 1970. Från 1970 till 1973 arbetade han som advokat i New York. År 1974 kom han som Fulbright-stipendiat till Tübingen. Fram till 1979 var han forskarassistent vid Institutet för internationell rätt vid Georg-August-Universität Göttingen, där han ledde en arbetsgrupp om krigets lagar. Samtidigt var han inskriven vid humanistiska fakulteten, och studerade medeltidshistoria och nutidshistoria. 1977 tog han doktorsexamen i historia. Han arbetade från 1980 som forskarassistent vid Max-Planck-Institut für ausländisches öffentliches Recht und Völkerrecht i Heidelberg och var också medredaktör av Encyclopedia of Public International Law.

År 1981 blev han jurist vid FN:s Human Rights Center i Genève. Senare arbetade han för UNHCR. Han har varit sekreterare i FN:s kommission för mänskliga rättigheter och Chief of Petitions vid UNHCR. Dessutom har han varit juridisk rådgivare till FN:s kommitté mot tortyr och FN:s kommitté för att bekämpa rasdiskriminering.

Han har sedan 1991 varit ordförande i Internationella PEN-klubben i Genève och utgivare av den litterära tidskriften Ex tempore. 2002 blev han generalsekreterare för PEN-klubben i fransktalande Schweiz, och var 2006 ordförande för denna organisation. Han är också ordförande i United Nations Society of Writers.

Efter 2003 har han varit gästprofessor vid University of British Columbia, DePaul University, Graduate Institute of International Studies i Genève, Geneva School of Diplomacy, Schiller International University, American College of Switzerland, Universidad de Alcalá de Henares i Madrid, Académie Internationale de Droit Constitutionnel i Tunis och Universität Trier.

Han har publicerat flera vetenskapliga arbeten om mänskliga rättigheter och etnisk rensning, inklusive armeniska folkmordet, etnisk rensning under andra världskriget (se A Terrible Revenge), den etniska rensningen i forna Jugoslavien och det amerikanska fånglägret på Guantánamobasen. Han är en anhängare av rätten till sitt hemland som en grundläggande mänsklig rättighet, och är styrelseledamot i International Society for Human Rights och medlem av Zentrum gegen Vertreibungen i Berlin.

Alfred de Zayas har också både skrivit och översatt poesi och klassisk litteratur. Han har översatt Rainer Maria Rilke till engelska, franska och spanska, och översatte Joseph von Eichendorff och Hermann Hesse till engelska. Han är medlem i den internationella Rainer Maria Rilke-föreningen.

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Amerikanska jurister
Alumner från Göttingens universitet
Alumner från Harvard Law School
Personer inom FN
Män
Levande personer
Födda 1947
Carl Bäckström

Carl Bäckström kan syfta på:
Carl Alfred Bäckström (1831-1910), svensk bruksdisponent och riksdagsledamot.
Carl August Bäckström (1866-1947), svensk militär och självbiografisk författare, son till Carl Alfred Bäckström.
Gunnar Stålsett

Gunnar Johan Stålsett, född den 10 februari 1935 i Nordkap, är en norsk teolog och politiker som har representerat Senterpartiet. Han var Norska kyrkans biskop i Oslo från 1998 till 2005.

Bakgrund

Som politiker har han bland annat varit statssekreterare i Kirke- og undervisningsdepartementet (1972–1973) och ordförande i Senterpartiet (1977–1979). 

Han var medlem av Nobelkommittén den 1 januari 1985–31 december 1990 och den 6 december 1994–31 december 2002. Han var vice ordförande 2000–2002. Han var biträdande ledamot (ersättare) 1991–1994 och 2003–2008.

Stålsett har teologisk utbildning från Menighetsfakultetet i Oslo, och blev candidatus theologiae 1961. Hans bakgrund som församlingspräst omfattar tre år i Elverum från 1979 till 1982. Han har annars arbetat med undervisning på Misjonshøgskolen i Stavanger och på befattningar inom den kyrkliga byråkratin, bland annat som generalsekreterare i Lutherska Världsförbundet.

Biskop
1998 blev han utnämnd till biskop av Oslo. Utnämningen var kontroversiell, och skapade strid på grund av att ett flertal i den kyrkliga omröstningen önskade Odd Bondevik. Regeringen var också splittrad mellan Kristelig Folkepartis statsråd, som även de föredrog Bondevik, och Senterpartiet, som tillsammans med Venstre önskade Stålsett. Statsminister Kjell Magne Bondevik ansåg sig jävig som kusin till Odd Bondevik, och det blev därmed likväl flertal för Stålsett. 

Under loppet av hans ämbetstid blev det klart att Stålsett var anhängare av praktiserande homosexuella inom vigningstjänsten, och detta tog sig också konkreta uttryck i ordinationer och utnämningar. Detta stred mot kyrkomötets beslut 1997. Han markerade sig vidare 2003 som en stark motståndare till USA:s krigsplaner gentemot Irak.

Stålsett blev av sina meningsfränder framställd som en folkkär biskop. Han fick mycket uppmärksamhet i förbindelse med att han förrättade vigseln mellan Haakon Magnus och Mette Marit Tjessem Høiby. Han döpte även parets äldsta barn, prinsessan Ingrid Alexandra. Han gick i pension den 28 februari 2005.

Bibliografi
Som deg selv. Tyve tekster til vår tid (Gyldendal, 2005)
Julens budskap: i begynnelsen var fortellingen (Gyldendal, 2003)
Hva er da et menneske?: tekster til tro og tanke (Gyldendal, 2002) 
Under samme himmel: taler og prekner (Verbum, 2000)
Following Christ together: sermons and addresses on communion, service and hope (Genève; WCC Publications, 1994)

Priser
2001: Nøffs Ærespris
2001: Petter Dass-priset
2004: Zola-prisen
2006: St. Hallvardsmedaljen.

Referenser

Noter

Norska biskopar
Evangelisk-lutherska biskopar
Norska politiker under 1900-talet
Norska teologer
Födda 1935
Levande personer
Män
Norska präster under 1900-talet
Personer från Nordkapps kommun
SRC

SRC kan syfta på:  
 Socialisternas, de radikalas och medborgarnas grupp, Groupe Socialiste, Radical et Citoyen, en parlamentarisk grupp i Frankrike
 Short Range Certificate, som tillåter användande av VHF-radio på sjöradiofrekvenser.

Src kan syfta på:
 Src (gen), en onkogen som kodar för ett enzym kallat "Proto-oncogene tyrosine-protein kinase Src".

src kan syfta på:
 källkod
Andreas Aarflot

Andreas Aarflot, född den 1 juli 1928 i Yiyang i provinsen Hunan i Kina, är en norsk teolog och biskop emeritus i Norska kyrkan.

Biografi
Aarflot föddes i Kina, där hans föräldrar tjänstgjorde som missionärer för Det norske misjonsselskap. Hans farfars farmor var Berthe Canutte Aarflot. 

Han blev cand. theol. vid Det teologiske menighetsfakultet 1951 och dr. theol. vid Universitetet i Oslo 1970. Han har även studerat i Heidelberg, England och USA. Aarflot har bland annat arbetat för Den norske sjømannsmisjon och Indremisjonsselskapet och verkat som präst i Røyken. Han blev knuten till Menighetsfakultetet som stipendiat 1960, blev  fakultetslektor från 1968 och docent 1970 innan han blev professor 1976. 

Samma år utnämndes han till biskop i Borg stift efter att Per Lønning drog sig tillbaka i protest mot abortlagstiftningen. 1978 efterträdde han Kaare Støylen som biskop i Oslo och biskopsmötets preses. I egenskap av preses höll han predikan under signingen av kung Harald V i Nidarosdomen den 23 juni 1991. 

Aarflot blev som biskop räknad som moderat konservativ och tillhörde vad som då sågs som centrum av Norska kyrkan teologiskt. 

Han blev hedersdoktor vid St. Olaf College 1987 och hedersmedlem av Finska kyrkohistoriska sällskapet 1978. 1979 utnämndes han till kommendör med stjärna av St. Olavs Orden.

Bibliografi (i urval) 
 En tro som bærer, Oslo 1998 
 Norsk kirkehistorie, 3 band, Oslo 1966–1971 tillsammans med Carl Fredrik Wisløff
 Norsk kirke i tusen år, Oslo 1978
 Norsk kirkehistorie i grunnriss, Oslo 1974
 Kirke og stat i Norge. Fra reformasjonen til våre dager, Stavanger 1969
 Tro og lydighet. Hans Nielsen Hauges kristendomsforståelse, Oslo 1969
 Samtidsspeil eller fyrtårn?, 2008

Källor 
 

Norska biskopar
Evangelisk-lutherska biskopar
Norska professorer i teologi
Norska kyrkohistoriker
Personer verksamma vid Menighetsfakultetet
Födda 1928
Levande personer
Män
Hedersdoktorer vid St. Olaf College
Alumner från universitetet i Oslo
Somló

Somló är ett vindistrikt i nordvästra Ungern i landskapen Veszprém och Vas och omfattar ca 832 ha vinodling. 

Till största delen ligger vinodlingarna kring den sedan länge utslocknade vulkanen Somló-hegy som kröns av ruinerna av en medeltida borg från 1300-talet. Vinerna är uteslutande vita och görs framför allt på de lokala druvsorterna Hárslevelű, Furmint, Juhfark, Olaszrizling (Welschriesling) och Tramini (Gewürztraminer) men även internationella druvsorter förekommer såsom Chardonnay och Sylvaner.

Vindistriktet Somló, är det enda vindistrikt i Ungern där man behållit den oxidativa vinifieringen som var allmänt spridd i Ungern före 1990.

Enligt traditionen skall de Habsburgska kejsarna på 1700- och 1800-talet ha druckit vin från området på bröllopsnatten då det ansågs ha en fördelaktig inverkan för att få en manlig avkomma. Vinet har därför fått namnet bröllopsnattsvin (på ungerska nászéjszakák bora).

Vindistrikt i Ungern
Konstantin Pavlovitj

Konstantin Pavlovitj, född 27 april 1779, död 27 juni 1831, var rysk storfurste och guvernör över ryska Polen 1819-1830.

Biografi 
Konstantin tillhörde huset Holstein-Gottorp-Romanov och var andre son till tsar Paul I av Ryssland och Maria Feodorovna och yngre bror till tsar Alexander I, samt äldre bror till tsar Nikolaj I.

Han gifte sig 1796 med Juliane av Sachsen-Coburg-Saalfeld; de separerade 1799 och skilde sig 1820, då han gifte om sig morganatiskt med den polska grevinnan Johanna Grudzinscy.

Konstantin anses ha varit den som mest liknade sin far av sina syskon. Han beundrade Napoleon I och deltog utan större framgång som militär i krigen. 1819 blev han kommendör över de ryska styrkorna i Polen och Litauen samt guvernör och vicekung - han hade dock inte formellt titlarna. I Polen blev han en avskydd symbol för den ryska ockupationen och stödde hemliga polisen mot oppositionen, men han förhindrade också de strängaste repressalierna från Ryssland och höll Polen utanför de ryska krigen. 

Konstantin stod synbart först i tronföljden till att blir tsar vid den äldre brodern Alexanders död i december 1825, men hade redan 1822 avstått tronen till förmån för den yngre brodern Nikolaj, med hänvisning till det morganatiska äktenskapet. Till följd av att detta dokument hållits hemligt kom dock förvirring att uppstå kring tronföljden vid Alexander I:s död, eftersom Nikolaj å sin sida bekräftat Konstantin som rättmätig arvinge, och först efter att Konstantin ytterligare en gång bekräftat avsägelsen när nyheten nådde honom i Warszawa kunde Nikolaj utropas till tsar av senaten. Nikolaj I:s trontillträde blev den utlösande faktorn i det så kallade Dekabristupproret.

Då Novemberupproret i Polen 1830 bröt ut flydde han från Warszawa undan ett attentat, men ansåg att polackerna själva skulle få ta itu med upproret. Konstantin drog sig tillbaka till Ryssland och avled i Vitsebsk 27 juni 1831 i kolera. Hustrun avled senare samma år, också i kolera.

I samband med tronföljdsförvirringen 1825 präglades ett antal mynt i Sankt Petersburg i form av silverrubler med Konstantins porträtt som tsar, så kallade Konstantinrubler. Produktionen av dessa avbröts snart när det stod klart att Konstantin inte skulle tillträda tronen och deras existens hemlighölls. De kom aldrig i cirkulation och endast en handfull provpräglingar och arbetskopior av dessa mynt är idag kända.

Källor 

Ryska storfurstar
Mottagare av Serafimerorden
Riddare med stora korset av Svärdsorden
Födda 1779
Avlidna 1831
Män
Romanov
Deltagare i slaget vid Leipzig
Deltagare i slaget vid Austerlitz
Huset Holstein-Gottorp-Romanov
Ewa Lindstrand

Ewa Kristina Lindstrand, född 6 september 1954 i Sköns församling i Västernorrlands län, är en svensk politiker (socialdemokrat), bosatt i Ljustorp.

Ewa Lindstrand var kommunalråd, kommunstyrelsens ordförande och ledamot av kommunfullmäktige i Timrå kommun från 2002 till 2019. Hon är också ersättare i EU:s regionkommitté och ledamot i CONST – Utskottet för konstitutionella frågor, EU:s styrelseformer och ett område med frihet, säkerhet och rättvisa.

Referenser 

Svenska socialdemokratiska kommunalråd
Kommunalråd i Timrå kommun
Svenska politiker under 2000-talet
Personer från Sköns socken
Födda 1954
Levande personer
Kvinnor
Juliane av Sachsen-Coburg-Saalfeld

Juliane Henriette Ulrike av Sachsen-Coburg-Saalfeld, född 23 september 1781 i Coburg, död 15 augusti 1860 i Elfenau, var en tysk adelsdam och under en tid rysk storfurstinna som gift med storfurst Konstantin Pavlovitj av Ryssland. 

Dotter till Frans Fredrik av Sachsen-Coburg-Saalfeld och Augusta Caroline av Reuss. Syster till kung Leopold I av Belgien.   

Hon reste till Ryssland med sina systrar Sophie och Antoinette, där hon valdes ut till brud åt Konstantin av Katarina den stora. Hon fick sedan döpas till Anna Feodorovna i den rysk-ortodoxa religionen innan hon blev gift med Konstantin 26 februari 1796. Äktenskapet var olyckligt och Anna reste 1799 tillbaka till Coburg: hon återvände snart, men lämnade efter en rad sexuella intriger Ryssland en andra gång 1801. 

1808 fick hon sonen Eduard Edgar Schmidt-Löwe, möjligen med den franske adelsmannen Jules Gabriel Emile de Seigneux. Sonen blev adlad von Löwenfels av hennes bror Ernst I, hertig av Sachsen-Coburg-Saalfeld och Gotha 1818.
1812 flyttade hon till Bern i Schweiz och fick dottern Louise Hilda Agnes d'Aubert med den schweiziske kirurgen Rodolphe Abraham de Schiferli, som var anställd som hovmästare i hennes hus. Dottern adopterades bort. 

1814 bad hennes make henne att återvända till Ryssland, men hon tackade nej. Hon byggde herrgården Elfenau som blev ett centrum för musikaliska sällskap, där hon dog. Hennes äktenskap avslutades formellt 1820.

Källor 

Ryska storfurstinnor
Huset Sachsen-Coburg-Gotha
Födda 1781
Avlidna 1860
Kvinnor
Grizzly Bear

Grizzly Bear är en amerikansk musikgrupp från Brooklyn i USA. Bandet är känt för att blanda elektroniska instrument med traditionella instrument. Bandet använder mycket sång i sina låtar, alla de fyra medlemmar sjunger till och från. De är för närvarande signade till Warp Records.

Bandet har hittills släppt fem studioalbum, Horn of Plenty (2004), Yellow House (2006), Veckatimest (2009), Shields (2012) och Painted Ruins (2017). Med Veckatimest fick Grizzly Bear stor uppmärksamhet världen över.

Daniel Rossen är också en medlem av duon Department of Eagles.

Historia

Horn of Plenty (2004–2006) 
Grizzly Bear började som ett soloprojekt av Ed Droste. Grizzly Bear är ett smeknamn på en gammal pojkvän till Droste.

Grizzly Bears första album, ett soloalbum av Droste, Horn of Plenty släpptes 2004. Droste skrev låtarna i sitt sovrum. 2005 släpptes albumet igen, nu med remixar av bland annat Dntel och Final Fantasy.

Yellow House (2006–2008) 
Deras första album som fyramannaband, Yellow House, släpptes i september 2006. Albumet spelades in i juli 2006. Yellow House blev mottaget väl av kritiker och blev i flera tidskrifter rankad som ett av de bästa albumen 2006.

2007 släpptes Friend EP. Den bestod av alternativa versioner av låtar från Yellow House, låtar som inte kom med på Yellow House och coverversioner på Grizzly Bear-låtar gjorda av Atlas Sound, Band of Horses och CSS.

Veckatimest (2008–2012) 
Sommaren 2008 agerade Grizzly Bear förband till Radiohead. Under 2008 spelade man även in sitt andra album som ett fyramannaband, Veckatimest.

Veckatimest släpptes 26 maj 2009. Flera månader innan detta hade dock albumet läckt på nätet. Droste uttryckte i en intervju förtvivlan över att albumet läckte med sådan dålig kvalitet, eftersom de hade lagt ner mycket tid på att allting skulle låta bra. Däremot så tyckte han det var roligt att se så många tycka om albumet. Albumet fick även bra recensioner av kritiker, och blev av många listat som ett av de absolut bästa albumet 2009.

I april 2010 var en ny obetitlad Grizzly Bear låt med i en reklam för "Washington State's lottery".

Shields, Painted Ruins och paus (2012–) 

Deras fjärde album Shields släpptes den 18 september 2012. 2017 släpptes Painted Ruins.

Painted Ruins blev den sista skivan innan gruppen blev inaktiv och tog en längre paus, men i en intervju från 2022 säger Daniel Rossen att de inte har splittrats.

Diskografi

Studioalbum

EP-skivor

Övriga utgivningar 

 (mini-album)

Singlar 
 (från Yellow House)
 (från Yellow House)
 (från Veckatimest)
 (från Veckatimest)
 (från Veckatimest)

Referenser

Externa länkar 

Amerikanska indierockgrupper
Musikgrupper bildade 2004
Hamann

Personer med efternamnet Hamann:

 A. P. Hamann (död 1977), amerikansk politiker
 Brigitte Hamann (1940–2016), historiker
 Dietmar Hamann (född 1973), tysk fotbollsspelare 
 Evelyn Hamann (1942–2007), skådespelare
 Joachim Hamann (1913–1945), tysk SS-man
 Johann Georg Hamann (1730–1788), tysk teolog och filosof
 Otto Hamann (född 1882), österrikisk läkare och filosof
 Helmut Hamann (1912–1941), tysk friidrottare
 Steffen Hamann (född 1981), basketspelare

Se även
 Hamann Motorsport
 Hamann-turbin

Tyska efternamn
Henry Villard

Henry Villard (ursprungligen Ferdinand Heinrich Gustav Hilgard), född 10 april 1835 i Speyer, död 12 november 1900 i Dobbs Ferry, New York, var en amerikansk järnvägsman, industriman och tidningsägare.

Villard föddes i Bayern och emigrerade till USA 1853 vid 18 års ålder. Efter en karriär som tidningsägare förvärvade han år 1881 New York Post. Han var drivande i byggnationen av Northern Pacific Railroad. Han kom senare huvudsakligen att ägna sig åt filantropi.

Referenser 
 Anthony Smith, The Newspaper. An International History. Thames & Hudson: London 1979
 Maldwyn A. Jones, Destination America. Weidenfeld and Nicolson: London 1976

Noter

Födda 1835
Personer inom USA:s näringsliv under 1800-talet
Avlidna 1900
Män
Japandroids

Japandroids är en garagerock-duo från Vancouver, British Columbia, Kanada. Japandroids bildades 2006 när båda medlemmarna gick på University of Victoria. I början så försökte de hitta en tredje medlem, men kom istället fram till att de skulle turas om med att sjunga.

Deras debutalbum, Post-Nothing, släpptes i mitten av 2009. Uppföljaren, Celebration Rock, släpptes i juni 2012. 2017 släppte de sin tredje skiva, Near to the Wild Heart of Life.

Namnet
Namnet Japandroids är egentligen en kombination av två tidigare namnförslag, Japanese Scream (från David Prowse) och Pleasure Droids (från Brian King). Ibland så stavar de namnet utan vokaler, JPNDRDS.

Diskografi

Studioalbum

EP-skivor

Samlingsalbum

Källor

Externa länkar 

 Officiell hemsida

Kanadensiska indierockgrupper
Musik i British Columbia
Musikgrupper bildade 2006
Musikgrupper från Vancouver
Fred E. Fiedler

Fred Edward Fiedler, född 13 juli 1922 i Wien, död 8 juni 2017, var en amerikansk psykolog.

Biografi

Karriär 
Fiedler var ledarvetenskapens grand old man. Hans teori baserade sig på 15 års empirisk forskning, vilket gav honom en särställning inom fältet. I hans forskning frågeschemat LPC (Least Preferred Co-worker) en central roll som instrument till att utveckla teorin och till att pröva den. Teorin står och faller ned LPC-instrumentet.

År 1938 emigrerade han till USA. Fyra år senare började han studera vid universitet, men 1942-45 tjänstgjorde han i den amerikanska armén. Efter kriget fortsatte han studierna bland annat under Lee Cronbach, Donald Campbell, Louis Leon Thurstone, Thelma G. Thurstone, Donald Fiske, Carl Rogers och William Foote Whyte. År 1947 erhöll han en tjänst vid pedagogiska fakulteten vid University of Illinois.

Ledarstil 
Det avgörande är enligt hans studier huruvida ledarstilen är anpassad till situationen eller ej. Det är kombinationen av så kallad uppgiftsmotiverad ledarstil och stark kontroll över ledningssituationen som är orsak till effektivitet, som ytterst eftersträvas. Han definierar effektivitet som gruppens prestationer i förhållande till gruppens tilldelade primära uppgift. Ledare är mycket effektivare i vissa situationer än i andra. Det avgörande är att de lär sig att dianosticera situationer och vet under vilka villkor de är effektivast. Vilken ledarstil som är effektivast beror på den situation i vilket ledarskapet utövas. Fiedler har utkristalliserat två huvudsakliga ledarstilar:
 En uppgiftsmotiverad ledare uppnår tillfredsställelse genom att han ser uppgifter utföras och problem lösas.
 En relationsmotiverad ledare orienterar sig mot att uppnå goda mellanmänskliga förhållanden och är upptagen med att uppnå en uppskattad position bland sina medarbetare.
 Den socio-avhängiga ledarstilen har båda komponenter närvarande samtidigt.

Referenser 

 Bengt Abrahamsson & Jon Aarum Andersen, Organisation - att beskriva och förstå organisationer. Liber-Hermods: Malmö 1996

Externa länkar 
 Öppna biblioteket

Födda 1922
Amerikanska psykologer
Österrikiska psykologer
Män
Avlidna 2017
Ledarskapsforskare
Adolphe Appia

Adolphe Appia född 1 september 1862 i Genève, död 29 februari 1928 i Nyon, var en schweizisk teaterreformator.

Biografi 

Appia framträdde i början av 1890-talet i skrift och bild med krav på teaterdekorationens förenkling i plastiskt dekorativ anda och teaterbelysningens uppmärksammande såsom konstnärligt dekorativ faktor. Han kan i stort sett säga ha varit Edward Gordon Craigs föregångare, men fick som han vänta på att se sina principer godtagna. Först under 1920-talet kom hans skisser att ligga till grund för några tyska iscensättningar av  Richard Wagners verk. Bland Appias skrifter märks Die Musik und die Inscenierung (1899).

Referenser
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Män
Födda 1862
Avlidna 1928
Schweiziska arkitekter