kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bertil Andersson (fotbollsspelare)

Bertil Andersson, född 14 april 1948, är en svensk före detta fotbollsspelare. Han spelade som mittback i den upplaga av Halmstads BK som tog SM-guld 1976. 

Andersson kom till Halmstads BK 1973 från moderklubben Hässleholms IF, där han debuterat i a-laget som 17-åring. Han var från början vänsterback men skolades om till mittback. Han representerade HBK fram till 1979 och spelade totalt 101 matcher i allsvenskan. Efter att ha lämnat HBK spelade i lägre serier för klubbarna IFK Kristianstad (1979), BK Astrio (1980) och Snöstorps IF (1981). Efter spelarkarriären var han verksam som tränare, främst på lägre nivå men även som assistent åt Stuart Baxter i HBK. Han är idag pensionerad men arbetar som säkerhetsansvarig i Halmstads Bollklubb tillsammans med Matz Ljungqvist.

Källor

Externa länkar
Bertil Andersson, hbk.se

Svenska fotbollsspelare
Svenska mästare i fotboll
Fotbollsspelare i Hässleholms IF
Fotbollsspelare i Halmstads BK
Fotbollsspelare i BK Astrio
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Födda 1948
Levande personer
Män
Straight to Hell

Straight to Hellkan syfta på

 Straight to Hell (sång) – en låt av The Clash
 Straight to Hell (film) – en action-komedi från 1987
 Straight to Hell (musikalbum) – ett musikalbum av Hank Williams III
Södra Sidan

Södra Sidan  eller "Södran" är en gratistidning, med sin redaktion i Skärholmen. Tidningen är reklamfinansierad och politisk oberoende.

Historik
Tidningen grundades 2006 av Rouzbeh Djalaie och Petter Beckman. Södra Sidan har numera olika utgåvor med innehåll anpassade för Skärholmen, Huddinge kommun, Botkyrka kommun och Salems kommun. Södra Sidan delas ut av Svensk Direktreklam till alla hushåll i respektive område samt läggs ut i tidningsställ.

Södra Sidan startades som ett experiment med ambitionen att med hjälp av medborgarjournalistik förstärka den lokala journalistiken i Stockholms södra förortsområden.

År 2011 blev Södra Sidan och dess systertidning "Norra Sidan" en del av lokaltidningskoncernen Direktpress. Norra Sidan bytte 2016 namn till "Vi i Kista-Tensta-Rinkeby". Södra Sidan trycks på Bold Printing (DNEX-tryckeriet) i Akalla och hade år 2016 en upplaga på ungefär 106 100 exemplar.

Om Södra sidan
Tidningens första fem år är beskrivna i boken Utanför nyhetsmallen. Public journalism efter fem år med Södra Sidan.

Referenser

Externa länkar

Södra Sidan – officiell webbplats

Svenska dagstidningar
Svenskspråkiga dagstidningar
Dagstidningar startade 2006
Straight to Hell (sång)

Straight to Hell är en låt ursprungligen inspelad av det engelska punkbandet The Clash och fanns med på muskikalbumet Combat Rock. Låten släpptes tillsammans med Should I Stay or Should I Go som en singel den 17 september 1982.

Texten till Straight to Hell fördömer orättvisor, precis som många av The Clashs andra låtar. Första versen syftar på nedläggningarna av stålverk i norra England, och de invandrare som utsätts för rasism och utanförskap, trots deras ansträngningar att integrera sig i det brittiska samhället. Andra versen handlar om de barn som övergavs av sina amerikanska soldatfäder efter att de amerikanska styrkorna lämnat Vietnam, medan tredje versen sätter fingret på hur dessa barn upplever den amerikanska drömmen.

Coverversioner 
Straight to Hell tolkades av Heather Nova och Moby till tributalbumet Burning London. Det inledande riffet och trummorna användes av M.I.A. i låten Paper Planes 2006.

Musiksinglar 1982
Isabell Krantz

Isabell Krantz, född den 3 juni 1989, är en svensk innebandyspelare som spelar back i Pixbo. Hon har mångårig erfarenhet från svenska landslaget, där hon 2018 gjorde sin 109:e landskamp – mest av alla svenska damspelare.

Meriter
 VM-guld (2007, 2009, 2011 & 2013)
 U19 VM-guld (2006)
 SM-guld (2015 Pixbo)

Klubbar i karriären
 Granlo BK (moderklubb)
 IKSU Ungdom (2005)
 RIG Umeå IBF (2006)
 IBK Dalen (2006-2008)
 Pixbo Wallenstam IBK (2008-)

Referenser

Externa länkar
 Profil på innebandy.se

Kvinnor
Svenska innebandyspelare
Levande personer
Födda 1989
Etanolamin

Etanolamin (även kallat 2-aminoetanol och glycinol) är en organisk förening som är både en primär amin och en primär alkohol. Den har kemisk formel NH2C2H4OH. Det ingår bundet till fosforsyra som hydrofilt huvud i fosfolipiden fosfatidyletanolamin.

Framställning 
Etanolamin tillverkas genom att reagera etenoxid med ammoniak.

Eftersom mer än en etenoxidmolekyl kan reagera med samma ammoniakmolekyl bildas även ämnena dietanolamin (DEA) och trietanolamin (TEA). För att tydligare särskilja etanolamin från dessa kalls det ibland för monoetanolamin (MEA).

Användning 
Etanolamin används som skrubber för att rena rökgaser från bl.a. koldioxid, svavelväte och andra sura gaser. Etanolamin är en så pass svag bas att den kan återavge koldioxid och svavelväte vid upphettning. Det gör att ämnet kan recirkuleras.

Det används också för att höja pH-värdet på vatten i till exempel ångpannor för att förhindra korrosion. Metoden används framför allt i kärnkraftverk.

Ett nytt användningsområde som MEA har är som reaktionsmedel i hårfärg istället för ammoniak. Den utvecklar färgpigmenten och sväller hårstrået så att färgpenetrering kan ske. MEA stannar i håret i upp till 72 timmar efter avslutad behandling, under vilken oxideringen fortgår.

Se även 
 Glycin

Källor 
 Material Safety Data Sheet Mallinckrodt Baker

Aminer
Alkoholer
Morganit

Morganit är en rosa variant av beryll. Den rosa färgen på morganit tillskrivs Mn2+-joner. Morganit är pleokroisk; när den ses längs sin kristallografiska axel är färgen mer rosa. Morganit bryts i Brasilien, Afghanistan, Madagaskar, Moçambique, Namibia och USA.

Morganit är också känd som rosa beryll, rosa smaragd och "cesisk (eller caesisk) beryll".

Morganit förekommer oftast som korta eller tjocka prismor. Morganit är en dikroitisk ädelsten. Det första fyndet av morganit gjordes på Madagaskar. Från början kallades denna ädelsten för rosa beryll, alternativt något av de äldre namnen rosterit, vorobievit eller worobieffit. De länder där de flesta fyndorterna för morganit finns är Brasilien, Madagaskar, Moçambique, Pakistan och USA.

Namnet 
Stenen har fått sitt namn från den amerikanske bankiren och ädelstensentusiasten J. P. Morgan, Jr..

Popularitet 
Morganit har vuxit i popularitet sedan 2010. Tidskriften Brides och CNN har till och med listat det som ett bra alternativ till diamant.

Egenskaper 
I jämförelse med smaragd saknar morganit inklusioner och frakturer, vilket gör den mer hållbar än smaragd.

Historia 
Rosa beryll av fin färg och bra storlek upptäcktes först på en ö utanför Madagaskars kust 1910. Det var också känt, tillsammans med andra ädelstensmineraler, såsom turmalin och kunzit, i Pala, Kalifornien. I december 1910 döpte New York Academy of Sciences den rosa varianten av beryll till "morganite" efter finansmannen J. P. Morgan.

Den 7 oktober 1989 hittades ett av de största morganitexemplaren av ädelsten som någonsin upptäckts, så småningom kallat "The Rose of Maine", vid Bennett Quarry i Buckfield, Maine, USA.

Popularitet och värde 
Före 2011 var morganit okänd i många smyckesbutiker, men har senare ökat i popularitet.

Enligt en undersökning från 2017 är morganit den näst mest populära icke-diamanten, efter safir. En enda karat morganit kan kosta cirka 300 dollar.

Morganit är en av de sällsynta medlemmarna i beryllfamiljen, näst efter bixbit. På grund av bristen på morganiter, särskilt de av hög kvalitet, tenderar de att vara bland de dyraste per karat. De som är djupt rosa till färgen tenderar att vara de mest värdefulla.

Galleri

Referenser

Noter 

Silikatmineral
Ädelstenar

en:Beryl#Morganite
Nederländerna i olympiska vinterspelen 1998

Nederländerna deltog i olympiska vinterspelen 1998. Nederländerna deltog med 22 deltagare, 10 män och 12 kvinnor.

Medaljer

Guld 
 
Herrar 1000 m: Ids Postma
Herrar 5000 m: Gianni Romme
Herrar 10000 m: Gianni Romme
Damer 1000 m: Marianne Timmer
Damer 1500 m: Marianne Timmer

Silver 
 
Herrar 1000 m: Jan Bos
Herrar 1500 m: Ids Postma
Herrar 5000 m: Rintje Ritsma
Herrar 10000 m: Bob de Jong

Brons 
 
Herrar 1500 m: Rintje Ritsma
Herrar 10000 m: Rintje Ritsma

Källor 
SR/Olympic Sports

1998 i Nederländerna
1998
Nationer i olympiska vinterspelen 1998
Taaffeit

Taaffeit (BeMgAl4O8) är en extremt sällsynt ädelsten som är mycket lik spinell.

Taaffeit är unikt på det sättet att det är den enda ädelstenen som inte upptäcktes som ett nytt mineral förrän ett exemplar undersöktes i fasettslipad form. Den första taaffeiten upptäcktes 1945 av greve Richard Taaffe i Irland, i en juvelerares stenskrin. Den såg ut som spinell och de fysiska egenskaperna var nästan identiska med spinell. Senare upptäcktes att det var ett helt nytt mineral med dubbelbrytning, vilket spinell inte har. Stenens densitet är 3,61 och hårdheten är 8 på Mohs hårdhetsskala.

Källor

Externa länkar

Ädelstenar
Klara postterminal

Klara postterminal var en byggnad på Norrmalm i Stockholm. Terminalen byggdes åren 1985-86 och revs 2008 för att ge plats åt hotell-, kontors- och kongresskomplexet Stockholm Waterfront.

Historik
Tomten för Klara postterminal är belägen i triangeln mellan Klarabergsviadukten, Klara sjö och järnvägen. Området består av utfyllnader och bebyggdes första gången i slutet av 1800-talet med Klaragasverket och sedan med Centralsaluhallen (1912) och Klarahallen (1933). Mellan 1943 och 1983 fanns  Stockholms Bangårdspostkontor på platsen som hade byggts efter ritningar av arkitekt Lars-Erik Lallerstedt. 

Anläggningen revs 1984 och därefter uppfördes Klara postterminal. Tomten förstorades då genom att en del av bangården överbyggdes. 1985 började Skanska bygga "Stockholm Klara", planerad för runt 1 500 anställda. Anläggningen skulle vid hög belastning klara av att hantera 1,5 miljoner försändelser per dag. Byggherre var statliga Postfastigheter. Stockholms stad köpte terminalen för 800 miljoner från staten i början av 2000-talet. År 2005 såldes fastigheten för 430 miljoner till konsortiet Norrmalm 43 Stockholm.

Bilder

Se även
Tomteboda postterminal

Referenser

Externa länkar

Ej längre existerande byggnader på Norrmalm
Postväsen
Nordal Wille

Johan Nordal Fischer Wille, född 28 oktober 1858 i Skjolden, Østfold, död 4 februari 1924 i Kristiania (nuvarande Oslo), var en norsk botaniker.

Wille vikarierade 1877–1878 som konservator vid universitetsmuseet i Kristiania, blev biblioteksamanuens där 1880, var regnellsk amanuens vid Naturhistoriska riksmuseet i Stockholm 1883–1886, blev filosofie doktor i Kristiania 1885, tillförordnad professor i botanik vid Stockholms högskola 1886, överlärare i botanik vid Ås högre lantbruksskola 1889 och professor i botanik och trädgårdsföreståndare vid Kristiania universitet 1893. Han idkade fykologiska, anatomiska och fysiologiska studier i Stockholm, Köpenhamn och Berlin på 1870- och 1880-talen och höll sig som författare mest till dessa områden. År 1897 företog han en botanisk resa genom Kaukasien till Transkaspien, särskilt för algforskning.

Av hans större arbeten kan nämnas Bidrag til algernes physiologiske anatomi (1885), Beiträge zur physiologischen Anatomie der Laminariaceen (1897), serien Algologische Notizen (från 1900), Studien über Chlorophyceen (1901) och Algologische Untersuchungen (1906), vartill kommer många smärre avhandlingar och uppsatser. Han blev ledamot av Fysiografiska sällskapet i Lund 1902, Vetenskapsakademien i Stockholm 1905 och Vetenskapssocieteten i Uppsala 1915 samt hedersdoktor vid Uppsala universitet vid Linnéjubileet 1907.

Källor

Noter

Norska professorer i botanik
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Personer verksamma vid Universitetet i Oslo
Hedersdoktorer vid Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Botaniker under 1800-talet
Botaniker under 1900-talet
Norska forskare under 1800-talet
Norska forskare under 1900-talet
Personer från Østfold fylke
Födda 1858
Avlidna 1924
Män
Ugglan
Ingelman-Sundberg

Ingelman-Sundberg kan syfta på:

Axel Ingelman-Sundberg, 1910-2009, svensk professor i obstetrik
Catharina Ingelman-Sundberg, född 1948, svensk journalist och författare
Magnus Ingelman-Sundberg, född 1951, svensk professor i toxikologi
Martin Ingelman-Sundberg, 1922-2005, svensk flygtekniker

Svenska efternamn
Cyklohexen

Cyklohexen är en cykloalken med formeln C6H10.

Framställning
Cyklohexen framställs genom ofullständig hydrogenering av bensen (C6H6).

Användning
Förutom att cyklohexen används som lösningsmedel används det också för att tillverka bl.a. cyklohexanol, cyklohexanon och kaprolaktam.

Källor
Material Safety Data Sheet Mallinckrodt Baker

Cykloalkener
Lösningsmedel
Cellmembrantransport

Celler behöver ibland ta in och ut ämnen genom sitt cellmembran, detta kallas cellmembrantransport.
 
Cellmembranen består av fosfolipider vars lipofila sida sitter ihop, och dess hydrofila poler pekar utåt. Ämnen kommer in i och ut ur cellen på två olika sätt. Det ena görs möjligt genom proteiner som sitter inbäddade i cellmembranet och transporterar ämnen genom cellmembranet och kallas för aktiv transport. Denna transporttyp är en energikrävande form av transport. Det andra sättet som rimligtvis kallas passiv transport gäller framförallt ämnen som vatten, syre och koldioxid. Dessa kan diffundera  genom det semi-permeabla membranet av egen kraft.

Metabolism
Cellbiologi
Aminatou Haidar

Aminatou Haidar (), född den 24 juli 1966 i  Al-Ayun, är en flerfaldigt prisbelönt västsaharisk människorättsaktivist, som gjort sig känd för sin kamp för Västsaharas självständighet från den marockanska ockupationen. Hon har varit nominerad till Nobels fredspris (2008).

Aminatou Haidar är etnisk sahrawier och tidigare bosatt i  Al-Ayun. Mellan 1987 och 1991 var hon försvunnen, hemligen fängslad tillsammans med flera andra västsaharier och enligt egen utsago torterad. Efter att ha fängslats flera gånger, enligt Amnesty som samvetsfånge efter att ha kritiserat det marockanska styret, utvisades hon till Spanien och blev då fast på flygplatsen på Lanzarote under en månad, innan hon tilläts återvända.

Priser och utmärkelser
 2008 – Robert F. Kennedy Human Rights Award.
 2009 – amerikanska Civil Courage Prize.
 2019 – Right Livelihood Award.

Se även
Polisario

Källor

Externa länkar

Sahariska aktivister
Mottagare av Right Livelihood Award
Födda 1966
Kvinnor
Levande personer
Telekiosken

Telekiosken är en franchisekedja som främst säljer mobiltelefoner med Telenor-abonnemang. Telekiosken är en del av norska Kjedehuset, som den 20 augusti 2007 till 49% ägdes av Telenor Norge och till 51% av franchisetagarna i de tre kedjorna i Kjedehuskoncernen: Telekiosken, Mobildata och Nordialog, inriktad på respektive den privata marknaden, små företag och stora företag.

Telekiosken har etablerat sig i köpcentra över hela Norge, Den första Telekiosken etablerades i Stavanger-området, där också Kjedehuset har sitt ursprung. Telekiosken finns också i Sverige.

Telekiosken består av 80 återförsäljare i Norge och 31 i Sverige och vänder sig mot konsumentmarknaden. Telekiosken finns på ställen med stort kundflöde, företrädesvis i köpcentrum. År 2010 bytte Telekiosken i Sverige namn till Mobilizera.

Externa länkar 
Telekiosken Sverige
 Svenska kedjehusets hemsida

 

Norska hemelektronikföretag
Norska butikskedjor
M/S Salam Express

M/S Salam Express var en egyptisk Ro-ro-färja. Färjan sjönk den 15 december 1991 i hård storm då den gick på ett korallrev utanför Safaga i egyptiska Röda havet.

Olyckan 
Grundstötningen orsakade ett hål på styrbords sida av stäven, strax nedanför bogporten. 
Färjans höga fart rakt in i de höga vågorna ökade trycket på den redan skadade dörren tills gångjärnen brast och porten stod helt öppen. Salam Express bildäck bakom bogporten vattenfylldes snabbt och fartyget började tippa ner i havet och katastrofen var ett faktum. Efter omkring 15 minuter hade fartyget sjunkit. Ett vittne berättade att "det var så många människor som trängdes i den smala gången så att man knappt kom någon vart" .
 
Den svåra stormen och att katastrofen inträffade en dryg timme från hamnen mitt i natten gjorde räddningsarbetet svårt. Trots försök av många fartyg kunde de inte nå fram till olycksplatsen förrän i gryningen och de hade inga effektiva sätt att rädda passagerarna i det stormande havet. Fartyget sjönk så snabbt att knappt någon av livbåtarna kunde hissas ner och de flesta av dessa blev kvar i vraket. Antalet omkomna gör detta till en av de värsta tragedierna i Röda havet någonsin. 
Fartyget förliste på position 26º39'01"N; 34º03'48"E och ligger på sidan i 90 graders vinkel.

Uppgifter om hur många passagerare det fanns ombord när färjan sjönk varierar, men en siffra säger 960 passagerare. Antalet omkomna är okänt, men vissa källor anger att närmare 800 personer omkom.

Det finns påståenden om att många fler passagerare var ombord än vad som anges, och att så många som 1 600 människor miste livet i denna tragedi. Dock har dessa uppgifter inte bekräftats officiellt.

Referenser

Fartyg som förlist efter grundstötning
Passagerarfartyg
Skeppsvrak i Röda havet
Sjöolyckor 1991
Bié

Bié är en provins i centrala Angola med en yta på 70 314 km² och omkring 800 000 invånare. Delstatens huvudstad är Kuito.

Geografi
Större delen av Bié och hela provinsen Huambo ligger på det angolanska höglandet med högsta höjd 1852 m. ö. h. Floden Kwanza har sina källor i provinsen och rinner åt nordväst och bildar gräns mot provinsen Malanje. I sydväst bildar floden Cuchi gräns mot provinserna Cuando-Cubango och Huila.

Klimatet är tempererat med rik nederbörd, vilket har skapat den bästa odlingsmarken i Angola. Jordbruket producerar majs, socker, ris, kaffe och jordnötter.

Genom provinsen går Benguelajärnvägen från Atlanten till Luena i provinsen Moxico och vidare till Katanga, DR Kongo.

Demografi

Befolkningen 2014 beräknas till 1 119 000 invånare. De största kommunerna i provinsen är: Kuito, Camacupa, Catabola, Cuemba, Catumbela och Chissamba. Dominerande folkgrupp är Ovimbundu, med undergruppen Bieno. Där finns även mindre antal ur folkgruppen Nganguela.

Historia
Ovimbundu var ett krigarfolk som levde på jordbruk och boskapsskötsel på höglandet i södra Angola. De var organiserade i mindre kungariken och förde krig mot andra folk. Portugiserna vid kusten efterfrågade slavar, som arbetskraft på plantager i norra Angola och i Brasilien. Ovimbundu kunde leverera slavar från inlandet till kusten och Luanda och Benguela blev stora exporthamnar. 

På 1830-talet blev handel med slavar förbjudet och USA:s flotta börjar stoppade slavskepp från Västafrika och Angola. Den portugisiska slavhandlaren António da Silva Porta lämnade Luanda och flyttade till Benguela för att handla med elfenben och andra varor. Han reste vidare till högländerna och byggde ett handelshus i Bié 600 kilometer från kusten. Silva Porto inledde ett samarbete med kungen av Viye och blev erbjuden att gifta sig med en dotter. Silva Porta blev en framgångsrik handelsman och upptäcktsresande och respekterad nybyggare. Samhället som han grundade blev stad 1925 och döptes av portugiserna för Silva Porto.

Mellan 1904 och 1910 byggdes Benguelajärnvägen. 1975 blev Angola självständigt och provinsens huvudstad döptes om till Kuito. Under inbördeskriget 1975 - 2002 mellan MPLA och UNITA drabbades provinsen hårt och Kuito förstördes. Återuppbyggnaden av den gamla vackra staden pågår fortfarande.

Landminor
Under kriget användes landminor och många människor drabbades och blev invalider. År 1997 besökte prinsessan Diana Bié och hennes besök resulterade i Ottawafördraget, som förbjuder användning av landminor.

Kommentarer

Referenser

Noter

Tryckta källor

Angolas provinser
Gavino Ledda

Gavino Ledda född 1938 i Siligo, är en italiensk författare.

Ledda var fåraherde på Sardinien och var analfabet fram till 20 års ålder men utbildade sig och undervisade senare i språkvetenskap vid universitetet i Sassari.

Debutromanen Padre, padrone: L'educazione di un pastore gavs ut 1975. Romanen som filmatiserades av Paolo och Vittorio Taviani 1977 beskriver ett våldsamt uppror mot en tyrannisk far i ett arkaiskt bondesamhälle.

Bibliografi 
 Padre, padrone: L'educazione di un pastore 1975
 Lingua di falce 1977

Utgivet på svenska:
 Padre padrone: En herdes fostran 1990

Källor 
Bonniers författarlexikon över utländsk litteratur, 2002
Ernesto Ferrero, Il servo pastore all’Università, "La Stampa", 6 juin 1975; 
Tullio De Mauro, Due libri all’interno del linguaggio, «L’Ora», 6 juin 1975; 
Giulio Angioni, Il figlio di Abramo, in  Il dito alzato, Palermo, Sellerio, 2012. 
Maria Schäfer: Studien zur modernen sardischen Literatur. Die Menschen- und Landschaftsdarstellung bei Grazia Deledda, Salvatore Satta, Giuseppe Dessi und Gavino Ledda. Dissertation, Universität Saarbrücken 1986.

Noter

Italienska författare
Italienskspråkiga författare
Födda 1938
Män
Levande personer
Alumner från Universitetet La Sapienza
Jakob Kasimir De la Gardie

Jakob Kasimir De la Gardie, född 3 februari 1629 i Stockholm, död 26 augusti 1658 i Köpenhamn, var en svensk greve och militär.

Son till Jakob De la Gardie och Ebba Brahe. Greve av Läckö och Arensberg, friherre till Ekholmen, herre till Kolka, Kida med mera. Han fick en gedigen utbildning och 1641 undervisades han vid Uppsala universitet. Jakob Kasimir följde med sin bror Magnus Gabriel De la Gardie på dennes ambassad till Frankrike 1646 och tjänade sedan som volontär under prinsen av Condé 1648. Efter sin hemkomst blev han överste för Dalregementet 1650, senare för livgardet.

I januari 1653 gifte han sig med en av drottningens närmaste vänner, Ebba Sparre, som kallades "la belle comtesse", den vackra grevinnan. I juni samma år utnämndes han till generalmajor av infanteriet och överkammarherre hos drottning Kristina, för att sedan intas i riksrådet i oktober samma år, strax före Magnus Gabriel de la Gardie fallit i onåd. Han förde också befäl som generalmajor under Karl X Gustavs polska krig, 1655-1657, och befordrades 1656 till generallöjtnant av infanteriet. Efter drottning Kristinas abdikation avancerade han till överste kammarherre, vilket bland annat innebar: "så ut anläggande, som afdragande af den kungliga kjorteln". Under Karl X Gustav fortsatte han sin militära karriär, han deltog i Karl X Gustavs första danska krig och utmärkte sig särskilt under stormningen av Frederiksodde, deltog i tåget över Stora Bält, samt utnämndes till guvernör över Själland och Fyn. Under Karl X Gustavs andra danska krig stupade han av en dansk kanonkula vid belägringen av Köpenhamn den 26 augusti 1658. Han begravdes under stor prakt i Riddarholmskyrkan.

Källor

Jakob Kasimir De la Gardie
Födda 1629
Män
Avlidna 1658
Svenska friherrar
Generallöjtnanter i svenska armén
Svenska grevar
Svenska guvernörer
Svenska militärer under 1600-talet
Svenska regementschefer
Deltagare i tredagarsslaget vid Warszawa
Militärer från Stockholm
Deltagare i tåget över Bält
Deltagare i belägringen av Köpenhamn
Karbaminsyra

Karbaminsyra är en amin och karboxylsyra som under normala förhållanden är instabil och omedelbart sönderfaller i ammoniak och koldioxid. Teoretiskt är den dock viktig som grundstenen för karbamater som är karbaminsyrans salter.

Se även
Glycin
Myrsyra

Karbamater
Såpkullen

Såpkullen är en stadsdel i den södra innerstaden i Norrköping. Efter att Hyresbostäder bildats i Norrköping 1946 blev Såpkullen deras första projekt där de byggde över 700 bostäder. Området ritades av arkitekterna Eric Ahlin och Bertil Ringqvist.Såpkullen har en samlingslokal som heter Albrektssalen. "Östra Såpkullen", öster om Gamla Övägen, hör numera till stadsdelen Söderstaden. .

Källhänvisningar

Stadsdelar i Norrköping