kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Adam and Eve

Adam and Eve, amerikansk film från 2005.

Handling
Adam and Eve handlar om en kille som inte kan få sin flickvän på fall, bokstavligt talat, efter många misslyckade försök att ha sex med henne så ger han upp och går ut och super sig full. Då kommer en tjej fram till honom och börjar förföra honom, nästa dag vaknar Adam upp och inser att han haft sex med en annan tjej än sin flickvän, eller har han haft det?

Om filmen
Filmen är inspelad i Los Angeles. Den hade världspremiär i USA den 4 november 2005 och har inte haft svensk premiär.

Rollista (urval)
Cameron Douglas - Adam
Emmanuelle Chriqui - Eve
Lacey Beeman - Mandy
Jed Bernard - Bartender
Brianna Brown - Cindy
George Dzundza - Eves pappa

Musik i filmen
Theatre Of Laughter - The Voyces
Rebby's Song - The Voyces
Sleepless Nights - Potent

Externa länkar

Amerikanska dramafilmer
Amerikanska komedifilmer
Filmer 2005
Filmer från New Line Cinema
Andjakt

Andjakt är jakt på änder och liknande sjöfågel. 

I denna jaktform används normalt hagelgevär för att skjuta änder, oftast med kaliber 12. Vanlig storlek på hagel är US 5-7, men även grövre hagel är brukligt. 
Andjakt kan bedrivas ute till havs, längs med kusten, eller intill sjöar och vattendrag. Man kan även sätta ut uppfödda änder som används för att locka till sig vildänder. Detta sker oftast vid små naturliga eller konstgjorda dammar eller vattendrag. 

Änder ser väldigt bra och det gäller att hålla sig väl gömd, oftast under/bakom ett kamouflagenät. Man kan skrämma upp änderna till flykt, eller under hösten vänta på sträck när änderna flyger söderut. Efter träff används vanligen en så kallad fågelhund, som hämtar bytet. Det finns lag på att ha med apporterande hund vid jakt efter änder. Den bästa jakten infinner sig kvällstid när änderna flyger in i vikar för att söka skydd.

Svenska regler vid andjakt 
I Sverige är andjakt tillåtet på knappt 20 olika arter. Den and som jagas mest i Sverige är gräsand. Högsta tillåtna skjutavstånd är 30 meter.

Referenser 

Jakt efter viltslag
Jycken

Jycken var en svensk tecknad serie av Christina Alvner och Arne Höök. Serien publicerades i Aftonbladet mellan 1991 och 2005, och var under en tid tidningens maskot. Efter 14 år upphörde dock serien.
Arne Höök blev redaktionschef och ansvarig utgivare för Dalademokraten 2006.

Källor

Svenska serier
Kaustik

Kaustik heter det galleri och utställningsplats som bland annat användes som en av fyra utställningsplatser under Göteborgs Internationella Konstbiennal 2007. Pål Hollenders verk Clean väckte där stor debatt, då bland annat Göteborgs kommuns kulturnämnds ordförande, Helena Nyhus, på grund av det kontroversiella konstverket vägrade hålla sitt invigningstal.

Externa länkar 
Kaustik AB

Nedlagda konstgallerier i Sverige
Kultur i Göteborg
Flumride

Flumride är ett årligt återkommande studentevenemang för främst studenter med studentoverall, anordnat i Karlskrona på Blekinge tekniska högskola. Anordnare av tillställningen är Blekinge studentkår genom sexmästeriet i Karlskrona tillsammans med kvasiföreningen "Brutal-Akademien". Festligheten kan ses som en exponent för den specifika teknologstudentikosa kulturen. På Flumride anordnas bland annat världsmästerskap i caps.

Flumride har anordnats varje år i april sedan 1992.

Externa länkar
Sexistenz - Sexmästeriet i Kralskrona
Brutal-Akademien

Svensk studentkultur
Jacques Adrien Masreliez

Jacques Adrien Masreliez, född 1717, död 1806, var en franskfödd svensk ornamentsbildhuggare.

Biografi
 
Jacques Adrien Masreliez rekryterades till Sverige från Frankrike för att medverka vid bygget av Stockholms slott. Han var även lärare i ornamentering vid Konstakademien och har ritat och förfärdigat änglafigurerna vid altaret i Göteborgs domkyrka.

Han var den förste i Sverige med namnet Masreliez och grundade således här denna släkt med skulptörer och andra konstnärer. Hans äldre son Jean Baptiste Masreliez blev också ornamentsbildhuggare. Hans yngre son Louis Masreliez blev en i unga år begåvad inredningsarkitekt.

Masreliez blev Sveriges främste rokokodekoratör och ledde intill 1776 inredningsarbetena på det kungliga slottet. På 1760-talet närmade han sig den gustavianska stilen. Han fick även stor betydelse som lärare för Sergel och för sina söner Louis och Jean Baptiste.  Masreliez är representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm.

Källor 
 Runeberg.se
 Nationalencyklopedin

Noter

Svenska skulptörer under 1700-talet
Födda 1717
Avlidna 1806
Män
Skulptörer, Stockholms slott
Representerade vid Nationalmuseum
Ledamöter av Konstakademien
Fjärilsblomstersläktet

Fjärilsblomster (Schizanthus)  är ett släkte i familjen potatisväxter med cirka 12-15 ettåriga arter som naturligt förekommer i Sydamerika. Släktet är det enda i underfamiljen Schizanthoideae. En art, fjärilsblomster (S. pinnatus), har förvildats från trädgårdar och återfinns viltväxande i Norden. Deras blommor kan liknas vid orkidéer och går ofta i violetta färger.

Källor 

 Svensk Kulturväxtdatabas
 Angiosperm Phylogeny Website
 Lindbloms.se (sv)
 The Garden Helper: Schizanthus (en)
 Dave's Garden.com: Schizanthus (en)

Potatisväxter
Fj Växtindex
Kvasiförening

Kvasiförening, (av latinets "quasi", liksom om, i betydelsen "utges för att vara (något)", och förening), studentikost begrepp som ofta används för specifika studiesociala grupperingar, oftast iklädda studentoverall, på framför allt mindre och yngre svenska universitet och högskolor (exempelvis Borås, Kalmar, Blekinge, Växjö, Gotland, Jönköping, Kristianstad, Karlstad etc.). Grupperna fyller inte upp kraven på en verklig förening (av typen studentföreningar) och kallas av den anledningen för "kvasiföreningar".

Kvasiföreningar har ofta en hierarkisk struktur och alla som vill kan ej bli medlemmar, detta är den främsta anledningen till att grupperingen inte fungerar som en normal förening. Inträdesriter förekommer, liksom speciella igenkänningsmarkörer i klädseln. Framförallt är det studenter med studentoverall som ägnar sig åt att skapa kvasiföreningar. De flesta grupperingar blir inte långlivade då gruppen ofta består av ett fåtal kamrater som under studietiden sammanstrålar med specifika igenkänningsmärken, såsom speciell väst eller annan utsmyckning på overallen. Det finns dock exempel på mer långlivade kvasiföreningar som sedermera fungerar som nätverk i yrkeslivet.

Referenser

Litteratur
 Jonsson, Åsa och Maathz, Carl-Philip Maathz, "Nine" (film som bl.a. tar upp kvasiföreningskultur på BTH), kandidatexamensarbete i Medieteknik (Blekinge Tekniska Högskola, 2005)
 Korhonen, Tanja, "Studiesociala hierarkier på Blekinge tekniska högskola", uppsats i sociologi, Blekinge tekniska högskola (Karlskrona 2002)

Svensk studentkultur
Lure coursing

Lure coursing är en tävlingsform för vinthundar som går ut på att hundarna springer efter ett byte i form av en plastpåse på ett öppet fält. Trasan/plastpåsen rör sig i skarpa svängar och byter på det sättet riktning. Hundarna bedöms efter fem kriterier (entusiasm, fart, följsamhet, rörlighet och uthållighet) och tilldelas 0–20 poäng per kriterium. Två lopp genomförs och snittet blir slutpoängen. För att få springa lopp två måste hunden ha tilldelats minst 50 poäng i lopp ett. Lure coursing är officiell och championat utdelas.

Lure coursing är ett bruksprov för vinthundar, en form av simulerad harjakt vars syfte är att bevara vinthundens rastypiska beteende. Lure coursing vill efterlikna hetsjakten, där hundarna tillsammans jagar ikapp bytet för att nedlägga det. Som namnet antyder, används inte levande byte i lure coursing, utan hundarna jagar en attrapp i form av en trasa eller ett knippe plastremsor.

Lure coursing har funnits i Sverige sedan slutet av 1970-talet. Sedan 1999 har lure coursing varit ett bruksprov under Svenska Vinthundklubben, öppet för samtliga vinthundsraser samt ett antal vinthundslika urhundsraser. Certifikat delas ut till de bäst placerade hundarna vid ett prov och det finns lure coursing-championat.

Lure coursing bedrivs på öppna fält, gärna lite kuperade. Man sätter ut 10-15 trissor i marken, sedan drar man ut en lina mellan dessa trissor, med en attrapp i änden. Linan dras därefter in av en motor och två hundar jagar attrappen i varje lopp. Beroende på hur trissorna är satta gör "haren" kast åt olika håll när linan dras in, precis som en riktig hare skulle göra för att komma undan.

På ett lure coursing-prov är banan vanligtvis 700-1000 meter lång och samtliga hundar springer två lopp under en dag. Domare observerar hur hundarna springer och hur de jagar bytet. Hundarna bedöms utifrån fem kriterier; uthållighet, rörlighet, entusiasm, följsamhet och fart. Dessa poängsätts och den hund som får högst sammanlagd poäng blir bäst placerad.

Externa länkar
 Lure Coursingkommittén

Hundsport
Salernohäst

Salerno är en hästras från Italien som aldrig blivit speciellt populär i resten av världen och därför finns det inte många exemplar av rasen kvar. De exemplar som finns har sin hemvist i Kampanien i södra Italien. Rasen är idag fortfarande under utveckling med hjälp av olika fullblodshästar för att göra hästen mer atletisk och öka dess popularitet. Även om Italien inte är välkänt för sina ridhästar så var det salernohingsten Merano med toppryttaren Raimondo d’Inzeo på ryggen som hoppade sig till seger i VM 1956. Han vann även den individuella hoppningen vid OS i Rom, 1960, på en annan salernohingst kallad Posillipo. Idag används salernon mycket som polishäst hos italienska ridande polisen.

Historia

Salernon utvecklades på 1700-talet på stuteriet Persano som grundades av Karl III, som var kung i både Neapel och Spanien. Under första hälften av 1700-talet avlade man fram hästar för klassisk ridning och även kavalleri. Man använde sig främst av inhemska napolitanska och spanska hästar med inflytande av berberhästar. Rasen fixerades ungefär vid mitten av 1700-talet men försvann nästan när stuteriet tvingades stänga 1860, vid grundandet av italienska republiken.

År 1900 startades uppfödningen på nytt och man antog namnet salernohäst efter området Salerno där stuteriet låg. Man tillförde fler fullblodshästar i rasen, speciellt då engelskt fullblod. Resultatet blev en större variant som skulle användas som kavallerihästar. Rasen fick förbättrad hoppteknik vilket även gjorde den populär som ridhäst. Än idag sker utavel med fullblod för att förbättra rasen och få den att växa i popularitet igen.

Egenskaper

Salernon räknas som en vacker häst med ett huvud som visar tydliga fullblodslinjer och ett vaket och intelligent uttryck. Rasen har goda anlag för hoppning och har välbyggda ben. Trots inblandningen av fullblod är hästarna lugna, lättlärda och vänliga.
Huvudet på salernon är lätt, med rak nosprofil, lång hals och långa, smala ben. Hästarna är bra ridhästar som är balanserade och lugna till sinnet.

Källor 
Aftonbladets artikel om salerno
Bonniers stora hästlexikon av Elwyn Hartley Edwards

Varmblodshästar
Hästraser från Italien
Elegant-pansarmal

Elegant-pansarmal eller elegant pansarmal (Corydoras elegans) är en 5,1 cm lång, tropisk sötvattensfisk av släktet Corydoras som förekommer i Brasilien, Colombia och Peru. Hanarna har skarpare mönstring än honorna. I akvarier uppskattar de främst levandefoder som till exempel tubifex-maskar eller mygglarver, men de äter även fryst foder och flingfoder.

Referenser

Externa länkar
 Zoopet.com – Corydoras elegans
 Planetcatfish.com – Corydoras elegans 

Corydoras
Pansarmalar
Akvariefiskar
Observatoriet i Greenwich

Observatoriet i Greenwich är ett astronomiskt observatorium beläget i Greenwich Park, Greenwich i sydöstra London, Storbritannien. Observatoriet började byggas den 10 augusti 1675 av Christopher Wren, under Karl II av England.

Asteroiden 2830 Greenwich är uppkallad efter observatoriet.

Referenser

Externa länkar 

Observatorier i Storbritannien
Byggnader och anläggningar i London
Byggnader invigda under 1600-talet
Ian Rowland

Ian Rowland är en mentalist/tankeläsare/spåman och författare som bor i London, England. Han har skrivit The Full Facts Book of Cold Reading, en bok som förklarar hur magiker, medier, tarotläsare och andra kan använda en teknik som kallas cold reading för att få det att verka som de vet onaturligt mycket om en person.

Externa länkar 
Officiell webbplats

Brittiska författare
Engelskspråkiga författare
Siare
Män
Levande personer
Royal Observatory

Royal Observatory kan avse:

 Observatoriet i Greenwich – ett astronomiskt observatorium i Greenwich Park, Greenwich 
 Royal Observatory (Sydafrika) – den äldsta kontinuerligt existerande vetenskapliga institutionen i Sydafrika
 Royal Observatory (Edinburgh) – ett astronomiskt observatorium i Edinburgh
Rosenflockel

Rosenflockel (Eutrochium purpureum) är en art i familjen korgblommiga växter från sydöstra Kanada till nordcentrala och östra USA. Arten odlas som trädgårdsväxt i Sverige.

Växten är en mångformig, flerårig ört som kan bli 2 meter hög. Stjälkarna är vanligen fyllda eller något ihåliga vid basen, de är oftast gröna med mörkt purpurfärgade noder, mer sällan helt purpurgröna eller djupt purpur. Mot basen är stjälkarna kala, mot toppen glandelhåriga. Bladen är kransställda och sitter 3–5 tillsammans, de är vanligen smalt äggrunda, oftast (7–)9–26(–30) × (2.5–)3–15(–18) cm. Bladkanterna är sågade. Blomkorgarna sitter i konvexa, sammansatt kvastlika blomställningar. Blomkorgarna är vanligen purpurfärgade med 4-8 blommor i varje. Kronorna varierar i färg från blekt rosa till purpuraktiga.

Två varieteter erkänns:

var. purpureum – bladundersidorna är vanligen kala eller ibland håriga längs de stora nerverna.
var. holzingeri – bladundersidorna är tätt ulliga.

Sorter
'Joe White' – en vitblommande sort som hittades av Richard Saul i norra Georgia, USA. Sorten har relativt rent vita blommor.
'Little Red' – en lågväxande sort som endast blir 120 cm hög. Stjälkarna är purpurröda.

Synonymer
var. purpureum
Cunigunda purpurea (L.) Lundell
Eupatoriadelphus purpureus (L.) R. M. King & H. Robinson
Eupatorium amoenum Pursh
Eupatorium falcatum Michaux
Eupatorium fuscorubrum Walt.
Eupatorium harnedii E.S.Steele ex Harned
Eupatorium maculatum var. amoenum (Pursh) Britton
Eupatorium purpureum L.
Eupatorium purpureum f. amoenum (Pursh) Voss
Eupatorium purpureum f. anomalum (Vict.) B.Boivin
Eupatorium purpureum f. decolor F.Seym.
Eupatorium purpureum f. depressum Jenn.
Eupatorium purpureum f. falcatum (Michaux) Voss
Eupatorium purpureum f. faxonii (Fernald) B.Boivin
Eupatorium purpureum f. laciniatum Jenn.
Eupatorium purpureum f. tegulosum (B.Boivin) B.Boivin
Eupatorium purpureum f. trifoliatum (L.) Voss
Eupatorium purpureum var. album Barratt ex A.W.Wood
Eupatorium purpureum var. amoenum (Pursh) A.Gray
Eupatorium purpureum var. falcatum (Michaux) Britton
Eupatorium purpureum var. faxonii Fernald
Eupatorium purpureum var. ovatum A.W.Wood
Eupatorium purpureum var. verticillatum A.W.Wood
Eupatorium trifoliatum L.
Eupatorium trifoliatum Luce
Eupatorium trifoliatum var. amoenum Farwell

var. holzingeri  (Rydberg) E.E.Lamont
Eupatorium holzingeri   Rydberg
Eupatorium purpureum var. holzingeri''  (Rydberg) E.E.Lamont

Korgblommiga växter 
Ro Växtindex
Akademihuset

Akademihuset är en historisk byggnad i centrala Åbo nära Åbo domkyrka. Ursprungligen uppfördes byggnaden 1801–15 efter ritningar av arkitekt Carl Christoffer Gjörwell d.y. för att inrymma Kungliga Akademien i Åbo. Det var det sista stora byggnadsprojektet i Finland under den svenska tiden. Akademihuset är en av de viktigaste byggnaderna i gustaviansk stil i Finland. 

Akademihuset skadades i Åbo brand år 1827. Byggnaden återbyggdes mellan åren 1827 och 1835 efter ritningar av den tyskfödda arkitekten Carl Ludvig Engel. Kungliga Akademin hade flyttat till den nya huvudstaden Helsingfors år 1827, och efter återbyggnadsarbetet användes byggnaden bland annat av länsstyrelsen, domkapitlet och hovrätten. Numera används den av Åbo hovrätt.

Husets festsal, Solennitetssalen, administreras av Åbo universitet och används bland annat som konsertlokal och som festsal för Åbo universitet och Åbo Akademi.

Externa länkar 

 Åbo Akademi: Gamla Akademihuset
 Åbo hovrätt: Vägen till Akademihuset

Byggnader och anläggningar i Åbo
Vladimir Nazor

Vladimir Nazor, född 30 maj 1876 i Postira på ön Brač, Kroatien (i dåvarande Österrike-Ungern), död 19 juni 1949 i Zagreb, Kroatien (i dåvarande Jugoslavien), var en kroatisk författare.

Han skrev mest om sin hembygd, Brač, men mest känd är han för eftervärlden om sitt medlemskap i partisanerna (upprorsrörelsen mot nazismen i Jugoslavien). Efter kriget blev han president i SR (Socialistrepubliken) Kroatien.

Jadrolinija har en färja uppkallad efter honom.

Källor 
Engelska Wikipedias artikel
Kroatiska Wikipedias artikel

Födda 1876
Avlidna 1949
Kroatiska författare
Kroatiskspråkiga författare
Män
Gravsatta på Mirogojkyrkogården
Sardinsk häst

Den Sardinska hästen är en hästras från Sardinien, Italien. Rasen kallas även Sardinsk anglo-arab eller Anglo-arabo-sardo. Den sardinska hästen har avlats fram utan systematisk avel och ändå har den behållit omvärldens intresse på grund av de raser som korsats för att få fram den sardinska hästrasen. Den sardinska hästen lovordas ofta för sin uthållighet och för sin goda hoppförmåga.

Historia

Sardinien var under många århundraden känt som en stor importör av hästar. Bland annat importerades arabiska fullblod från Arabiska halvön och Berberhästar från norra Afrika till ön där de korsades och användes i aveln för att få fram en egen typ av ridhäst. 

Under 1400-talet började en specifik typ avlas fram då kung Ferdinand V av Spanien grundade ett stuteri med spanska hästar (numera Andalusier) i närheten av Abbesanta på ön och uppfödarna fick fri tillgång till hästarna i stuteriet. Dessa hästar korsades även in i rasen som snart fick rykte om sig att vara uthålliga och starka ridhästar. Tre stuterier startades i Mores, Monte Minerva och Padromannu med inriktning på att utveckla en inhemsk, sardinsk häst. 

När Sardinien förenades med Savojen år 1720 dog intresset för hästuppfödning ut bland sarderna och det skulle dröja ända fram till 1908 innan man tog upp aveln igen och man började importera fler araber för att förbättra stammarna på ön. 1918 fanns ca 60 000 hästar på ön men beståndet sjönk drastiskt efter andra världskriget, ner till 24 000, vilket ändå var ett imponerande antal för ön. Rasen har idag ingen specifik rasstandard och inte heller någon riktig ordning på avelsarbetet men rasen kan registreras, förutsatt att den är född på Sardinien.

Egenskaper

Den sardinska hästen har ett orientaliskt utseende med en lätt kroppstyp och ett nätt huvud som kan vara något alldagligt. Halsen är lite välvd, ett arv från araben, och ryggen är ganska lång och rak. Då det saknas ett system i aveln händer det att det föds hästar med dålig exteriör. 

En riktigt bra sardinsk häst ska ha framåtanda, hoppförmåga och uthållighet, samt vara härdig och klok. Rasen är populär på grund av den flera hundra år gamla inkorsningen av spanskt blod, arabiskt blod och den nordafrikanska Berberhästen.

Se även 
Sardinsk ponny

Källor 
Bonniers stora hästlexikon av Elwyn Hartley Edwards
Artikel om Sardinsk häst

Varmblodshästar
Hästraser från Italien
Jabuka

Jabuka (kroatiska: "äpple") är en liten, vulkanisk, oåtkomlig ö i Adriatiska havet, tillhörande Kroatien. Ön består egentligen bara av en enda, 97 meter hög klippa, placerad mitt ute i havet, många kilometer från närmaste ö eller bebyggelse.

Jabuka ligger ungefär 100 kilometer söder om Split och 60 kilometer väster om den närmaste stora ön Vis.

Man kan inte komma till Jabuka utan egen båt.

Kroatiens öar
Chrysler-Simca Horizon

Chrysler-Simca Horizon är en personbil, tillverkad av Chrysler Europe och dess efterföljare mellan 1977 och 1986.

Chrysler / Simca / Talbot Horizon
Under Horizons tioåriga produktionstid utspelades samtidigt Chrysler Europes sammanbrott, PSA:s övertagande, ivrigt påhejat av franska staten, samt bilmärket Talbots uppgång och fall.

Horizon var Chrysler Europes andra stora projekt, efter Simca 1307, och togs fram för att ersätta den framgångsrika Simca 1100. Även den forna Rooteskoncernens bilar var i stort behov av moderna efterföljare. Britterna ritade den nya bilen, medan fransmännen stod för tekniken, som baserades på 1100:n. Många lösningar delades även med den större 1307.

Bilen presenterades i slutet av 1977 och produktionen skedde till att börja med i Frankrike. Från 1980 tillverkades bilen även i engelska Ryton. På den franska marknaden kallades bilen Simca Horizon, medan britterna kallade den Chrysler Horizon. I övriga Europa tog man det säkra före det osäkra och valde namnet Chrysler-Simca Horizon. Europas motorjournalister valde Horizon till Årets bil 1979.

I slutet av sjuttiotalet hade Chrysler Corporation stora ekonomiska svårigheter och ett av problemen var företagets europeiska avdelning, som gjorde stora förluster. 1978 lyckades man sälja Chrysler Europe till Peugeot. Ett av den nye ägarens första beslut var att döpa om företaget och från augusti 1979 kallades bilen Talbot Horizon.

Den sista Horizon-bilen tillverkades i Ryton 1986, men det tog ytterligare ett år innan man sålt slut på lagret. Efterträdaren togs fram för att säljas under namnet Talbot Arizona, men innan den hunnit presenteras, beslutade PSA att lägga ned Talbot och den nya bilen fick namnet Peugeot 309.

Versioner:

Horizon i Finland
Finska Valmet Automotive tillverkade Talbot-bilar från 1979, både Horizon och den större 1510. Valmet rationaliserade tillverkningen med åren och införde inredningsdetaljer från Saab, som tillverkades parallellt. Den sista finska Horizon-bilen byggdes 1985.

Plymouth Horizon / Dodge Omni

Horizon tillverkades även i USA och såldes fram till 1990 under namnen Plymouth Horizon och Dodge Omni. Utöver 1,6-litersmotorn fanns den även med 1,7-litersmotor från VW och en amerikansk 2,2-litersmotor.

Se under huvudartikeln: Dodge Omni.

Externa länkar 

Simca-Horizon
Bilar tillverkade av Simca
Horizon
Årets bil
Framhjulsdrivna fordon
Revsunds, Brunflo och Näs tingslag

Revsunds, Brunflo och Näs tingslag var ett tingslag i Jämtlands län.  Tingslaget omfattade delar av södra Jämtland öster om Södra Storsjöflaket och ligger i dag i delar av Bergs kommun, Bräcke kommun och Östersunds kommun. År 1934 hade tingslaget 17 175 invånare på en yta av 3 643 km², varav land 3 164. Tingsplats var från 1917 Östersund, innan dess vid Gällö station i Ubyn.

Revsunds, Brunflo och Näs tingslag bildades år 1906, genom en sammanslagning mellan de tre tidigare tingslagen Revsunds tingslag, Brunflo tingslag samt Hackås och Näs tingslag. År 1948 slogs Revsunds, Brunflo och Näs tingslag tingslag samman med Ragunda tingslag och bildade Jämtlands östra domsagas tingslag.

Tingslaget ingick i Jämtlands östra domsaga

Socknar

Revsunds, Brunflo och Näs tingslag omfattade tio socknar. 

Hörde före 1906 till Revsunds tingslag
 Bodsjö socken
 Bräcke socken
 Nyhems socken
 Revsunds socken
 Sundsjö socken
Hörde före 1906 till Brunflo tingslag
 Brunflo socken
 Lockne socken
 Marieby socken
Hörde före 1906 till Hackås och Näs tingslag
 Hackås socken
 Näs socken

Se även
Jämtland för full historik om tingslagen i Jämtland

Källor
Nationella arkivdatabasen för uppgifter om fögderier, domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Östersunds tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Tingslag i Jämtlands län
Limaböna

Limaböna (Phaseolus lunatus), även månböna och sievaböna, är en art i familjen ärtväxter från Sydamerika. Den norske upptäcktsresanden Thor Heyerdahl ansåg att limabönor skulle ha odlats redan för 4 000 år sedan bland yeziderna i Kurdistan, vilket var hans främsta argument för att färder över Atlanten skulle ha ägt rum långt före Leif Eriksson och Columbus. Yeziderna får dock inte äta dessa bönor då traditionen säger att påfågelhanar, som representerar deras högsta gudom, tappar sina fjädrar av limabönor. Denna iakttagelse kan bygga på det förhållandet att limabönor innehåller ämnen som vid matsmältningen bildar det mycket giftiga ämnet vätecyanid (blåsyra).

När limabönor ska användas som föda måste de liksom för maniok (kassava) kokas eller stekas väl, för att de farliga ämnena ska oskadliggöras.

Referenser 

Ärtväxter
Li Växtindex