kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pilgrimssånger

Pilgrimssånger är en tidig frikyrklig, baptistiskt inriktad psalmbok vars titel särskrevs och hade två versaler i den fullständiga titel: Pilgrims-Sånger på vägen till det himmelska Sion, samlade och utgifna af G. & P. Palmquist. Utgivningen började i mitten av 1800-talet, före 1859. De tidigaste upplagorna anger inte utgivningsår. Totalt utkom verket i fyrtiotre upplagor. Några är olika versioner, men flertalet nya tryckningar av samma ursprungliga utgåva, med eller utan melodierna. En utgåva är en amerikansk samtryckning med Hemlandssånger, Ahnfelts Sånger och Pilgrims-Sånger 1881, som utgavs i 2 upplagor.

Pilgrims-Sånger ersattes i Sverige med Psalmisten (1880). 
Den nya psalmboken möttes inte av så stort gensvar, varför det ansågs lämpligt att revidera de tidigare Pilgrimssångerna och "Nya Pilgrimssånger" gavs ut 1892.

Ett exempel på sång som publicerades är Lina Sandell-Bergs psalmtext Herre, mitt hjärta längtar. 

Melodier till "Pilgrims-sånger på vägen till det himmelska Sion gavs ut 1860. Fjärde upplagan gavs ut 1886.

Psalmer (urval)
1. Upp, syndare! "Upp, syndaträl!"
2. Yttersta dagen "O! hvad sorg och qvidan"
3. Till en tvekande själ "Dyra själ! vill du ej gifva"
4. Ack, visste du!
5. Inbjudning "Vi vandre hem till himlens fröjd"
6. Syndare, kom till Jesus! "Hör, o syndare! dig ropar"
8. Syndare lyssna! "Syndare, kan du förakta"
10. Jubel-året "O! låt med kraftigt ljud"
170. Lofver nu Herren!
171. Upp, min själ, att Herran lofva
172. Mitt hjerta tacke, prise Herran!
173. Lofsjungom Herrans Jesu kärlek
174. Högtid för handen är
175 Stäm in i änglars chor
176 Kom, låtom oss på barnavis
177 Kom, sjung med dem som Herren se
179 Hör hur himlens sånger skalla
181. Hur skall jag min Jesum nog prisa och ära
183. Re'n bådar morgonstjernan
185. Åter ett nådligt år har försvunnit!
186. Jesu! dina arma små
187. När jag fått klädning, skor och ring
189. Jag står på stormig Jordanstrand
190. Hur ljuvt att betänka
198 Ack, jag längtar hem
200. Hvar är de Christnas fosterland?
201. Jag längtar till himlen från sorger och strid
202. Härute bland sorger och nöd och besvär
203 Herre! fördälj ej ditt ansigte för mig
204. O! jag vet en gång
205. Tänk när en gång allt märker har försvunnit
207. Jag vet ett land det Jesus bor
208. O land! du sälla andars land
209. Hvar det blir godt att vakna
210. Hem! hem! namn som hugsvalar!
211. O, hvad salighet Gud vill skänka
213. Ett fjerran land jag vet
214. Hem till min vän
215. Till Fridens hem, till rätta fadershuset
216. Ack, sälla stund, jag efterlängtar
221. Amen, lof, ära, nu sjunga med fröjd
225. Jag har en vän
O, mildaste Guds Lamm! av Per Ulrik Stenhammar
Vår Gud är oss en väldig borg.
O! Guds Lamb!

Referenser
Melodier till Pilgrims-sånger på vägen till det himmelska Sion på Google Böcker.

Noter 

Svenska psalmböcker
Momentskruvmejsel

Momentskruvmejsel är en skruvmejsel som kan ställas in för att dra åt skruvar med ett bestämt vridmoment för noggranna monteringsarbeten.

En momentskruvmejsel är ofta försedd med verktygshållare för skruvmejselspetsar med 1/4"-sexkantsfäste.

Se även 
 Momentnyckel

Verktyg
Quai d’Orsay

Quai d’Orsay är en kaj i Paris, en del av Seines vänstra strand, och den gata som löper längs med den. 

Frankrikes utrikesministerium ligger på Quai d’Orsay, och ministeriet kallas därför ofta Quai d’Orsay som en metonym.

Källor

Externa länkar

Officiell webbplats om ministeriebyggnaden

Orsay, Quai d'
Stenåldersmannen

Stenåldersmannen är en svensk dramafilm och ett kulturvetenskapligt experiment i tre delar från 1919 i regi av Ernst Klein.

Om filmen
Filmen premiärvisades 19 maj 1919 i Stockholm. Den spelades in i vildmarkerna kring Rockelstad i Södermanland av David Sjölander och Thorleif Tönsberg. Filmen var ett experimentet att låta ett par herrar försöka leva ett autentiskt stenåldersliv för att på filmduken åskådliggöra våra tidigaste förfäders levnadsbetingelser. Som rådgivare anlitades etnografen Eric von Rosen, arkeologen Otto Frödin och kulturhistoriken Nils Keyland. Filmen hör till de mest visade av alla svenska filmer eftersom den visades som skolfilm fram till slutet på 1960-talet.

Rollista
Daniel Smedberg – Stenåldersmannen
G.A. Börjeson – Stenåldersmannens kamrat

Källor 

Svenska filmer 1919
Svenska stumfilmer
Svenska dramafilmer
Svenska kortfilmer
Kortfilmer 1919
Svartvita filmer
Ernst Klein (1887–1937)

Ernst Immanuel Klein, född 24 december 1887 i Stockholm, död 30 april 1937 i Oscars församling, Stockholm, var en svensk författare, journalist och museiman. Han var son till Gottlieb Klein, bror till Oskar Klein och farbror till tidningsmannen Ernst Klein.

Klein studerade nordiska språk, tyska och romanska språk vid Uppsala universitet, där han 1909 blev filpsofie kandidat och 1925 avlade filosofie licentiatexamen och kompletterade dessa studier i Berlin och Nancy. Han ägnade sig i början åt journalistik, i Dagens Nyheter, Svenska Dagbladet och Afton-Tidningen. Som korrespondent gjorde han reportage från finska inbördeskriget och bevakade fredskonferensen i Paris 1919. Åren 1911−1918 var han tidningskorrespondent i Ryssland och Finland.

Han tog initiativet till den av Bengt Thordeman ledda utgrävningen av den medeltida kungaborgen Alsnö hus i Mälaren. Mycket uppmärksamhet väckte hans idé att låta två arbetslösa män under några månader 1919 leva stenåldersliv i Södermanland på Rockelstas ägor, ett företag som dokumenterats på film och som senare kallats experimentell arkeologi. År 1921 fick Klein en tjänst som amanuens vid Nordiska museet i Stockholm. 1923 företog han en etnologisk undersökning av den svensktalande befolkningen på Runö i Estland. År 1929 blev han Europas första museilektor, med särskilt uppdrag att arbeta för skola och folkbildning, och 1932 andre intendent vid Nordiska museet.

Ernst Klein översatte James George Frazers Den gyllene grenen till svenska, utgav en samling Judiska sagor 1929 och skrev många böcker och uppsatser i kulturhistoriska ämnen.

Bland hans verk märks Revolutionsdagar i Ryssland (1917), Vita och röda: en bok om sista finska kriget (1918), Stenåldersliv (1920), Runö (1924), Bilder till Sveriges historia (två band, 1931−1932) samt översättningar såsom James George Frazers Den gyllende grenen 1925.

Referenser

Noter 

Svenska författare under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Svenska etnologer
Svenska översättare
Författare från Stockholm
Personer verksamma vid Nordiska museet
Svenska folkbildare
Män
Födda 1887
Avlidna 1937
Översättare från Stockholm
Församlingssångbok

Församlingssångbok skrevs med två versaler i den fullständiga titeln Församlings-Sångbok: andeliga sånger för gemensam och enskild uppbyggelse när den gavs ut 1878. Den omfattar 390 sidor med sångtexter, som förläggaren Per Palmqvist uppdrog åt Erik Nyström att sammanställa i en ny sångbok som skulle kunna användas som efterföljare till Pilgrims-Sånger i både baptistiska kretsar och andra frikyrkor.

Nyström fick uppdraget för sina tidigare produktioners skull men då det visade sig att han inte ägde rättigheterna till sina tidigare översättningar gjorde han nya översättningar av de så kallade Sankeys sånger som publicerades i detta verk. Baptisterna visade dock inget intresse för sångerna och samma ointresse för boken följde hos de nya sammanslutningarna av Svenska Missionsförbundet, varför boken kom att få väldigt liten spridning.

Året därpå 1879 utgavs Melodier till Församlings-sångbok, som bara omfattar 164 sidor då samma melodi används för flera texter.

Psalmböcker
Koralböcker
Förbundstoner

Förbundstoner var en sammanslagning och revidering av de tidigare Förbundssånger och Hjärtesånger för Helgelseförbundets verksamhet. Boken kom att innehålla 750 sånger och en musikupplaga gavs ut både 1912 och 1958 till efterföljaren.

Utgåvor
Förbundstoner (1911)
Förbundstoner (1957)
Väckelse- och konferenssånger ur Förbundstoner (1975)

Svenska psalmböcker
Quattrocento

Quattrocento (efter italienska il quattrocento, kortform för mille quattrocento, 1400) är en samlingsbeteckning för 1400-talets kultur och konst i Italien.

Konstnärer under Quattrocento (urval)
 Leon Battista Alberti
 Sandro Botticelli
 Filippo Brunelleschi
 Donatello
 Lorenzo Ghiberti
 Masaccio

Källor

Konstens historia
Jag är nyfiken – en film i blått

Jag är nyfiken – en film i blått (populärt även kallad Jag är nyfiken – blå eller Jag är nyfiken blå) är en svensk samhällsfilm med erotiska inslag från 1968 i regi och med manus av Vilgot Sjöman. Filmen är en uppföljare till Jag är nyfiken – en film i gult.

Rollista i urval 

Lena Nyman – Lena, teaterelev
Börje Ahlstedt – Börje, hennes pojkvän
Sonja Lindgren – expedit i färghandel
Hans Hellberg – Hasse, journalist, Lenas före detta älskare
Bim Warne – Hasses väninna
Vilgot Sjöman – Vilgot Sjöman, regissör
Bertil Wikström – Bertil Wikström, läkare
Peter Lindgren – Lenas pappa
Gudrun Östbye – Lenas mamma
Gunnel Broström – kvinnan på ön
Hanne Sandemose – kvinnans på ön väninna 
Frej Lindqvist – väninnans man
Marie Göranzon – Marie, Börjes fru
Maj Hultén – sexualpsykolog
Pierre Nyblom – mannen med skabb
Gun Jönsson – hans väninna
Bo Holmström – reportern
Hagge Geigert – konferencier på Gröna Lund
Henning Sjöström – advokat

DVD 
Filmen gavs ut på DVD 2008.

Referenser

Externa länkar 
 

Svenska filmer 1968
Svenska dramafilmer
Filmer i regi av Vilgot Sjöman
Svenskspråkiga filmer
Experimentell film
Sverige på film
Svenska 1960-talsfilmer
Självrefererande filmer
Filmer vars kvinnliga huvudrollsinnehavare belönades med Guldbaggen för bästa kvinnliga huvudroll
Queen Anne-stil

Queen Anne-stil var en eklektisk stil inom arkitektur och inredning i Storbritannien, Australien och USA från andra halvan av 1800-talet. Till stilens främsta företrädare brukar arkitekten Richard Norman Shaw räknas. Stilen har fått sitt namn efter drottning Anna, som regerade i England 1702–1714; hon har dock ingen direkt koppling till stilen som sådan, men hennes namn sammankopplades med en känsla av "den gamla världens elegans", extravagans och ornamenterade detaljer.

Litteratur
Girouard, Mark, Sweetness and Light: The Queen Anne Movement, 1860-1900, Yale University Press, 1984. 

Arkitektur i Storbritannien
Arkitektur i USA
Arkitektur i Australien
1800-talets nystilar
Inredningsstilar
Queen Anne

Queen Anne kan syfta på:

 Queen Anne – drottning på brittiska öarna 1707–1714, se Anna av Storbritannien
 Queen Anne-stil – en eklektisk stil inom arkitektur och inredning i Storbritannien, Australien och USA från andra halvan av 1800-talet
 Queen Anne, Maryland – en kommun (town) i Queen Anne's County, och Talbot County i USA
 Queen Anne Marsh – en sumpmark i Nova Scotia
 Queen Anne Press – ett förlag

Se även
 Queen Anne Point – flera
Olle Drejare

Olle Drejare, Olle Bop, född 19 maj 1961 i Häverö, är en svensk musiker (gitarrist och sång). Drejare var främst verksam under 1970-talet i musikgruppen Kriminella Gitarrer och Torsson.

Svenska gitarrister
Svenska sångare
Födda 1961
Levande personer
Män
Pharomachrus

Pharomachrus är ett släkte färggranna fåglar i familjen trogoner som finns i tropiska områden i Central- och Sydamerika, huvudsakligen i bergsskogar. Släktet beskrev av den mexikanske naturhistorikern de la Llave, 1832.

Fåglarna är 33–36 cm långa, färggranna, med grönt på ovansida, huvud och bröst och huvudsakligen röd undersida, medan honorna är mer oansenliga.

Det finns idag fem arter inom släktet Pharomachrus:
 Praktquetzal (Pharomachrus mocinno)
 Tofsquetzal (Pharomachrus antisianus)
 Glansquetzal (Pharomachrus fulgidus)
 Guldhuvad quetzal (Pharomachrus auriceps)
 Påfågelquetzal (Pharomachrus pavoninus)

Hanen av praktquetzal har under häckningstiden upp till 64 cm långa övre stjärttäckare. Dessa var mycket eftertraktade av aztekerna och mayafolket för ceremoniella syften; dess fjädrar ingår nämligen i den befjädrade ormen – Quetzalcóatl. Praktquetzalen är Guatemalas nationalfågel och avbildas på mynt, frimärken och statsvapen i Guatemala. Myntenheten i landet är 1 quetzal (GTQ) = 100 centavos.

Etymologi 
Ordet quetzal kommer från nahuatls quetzalli "stor skimrande stjärtfjäder" eller "quetzalens stjärttäckare".

Referenser

Noter 

Trogoner
Quo vadis

Quo vadis är ett latinskt begrepp och betyder Vart går du?. Quo vadis kan också syfta på:

 Quo vadis (latin) – ett latinskt begrepp
 Quo vadis? (roman) – en roman om antikens Rom från 1895 av Henryk Sienkiewicz
 Quo Vadis (film, 1901) – en fransk stumfilm regisserad av Lucien Nonguet och Ferdinand Zecca
 Quo Vadis (film, 1913) – en italiensk stumfilm regisserad av Enrico Guazzoni vid filmbolaget Cines
 Quo Vadis (film, 1924) – en italiensk stumfilm regisserad av Gabriellino D'Annunzio och Georg Jacoby
 Quo Vadis (film, 1951) – en amerikansk film regisserad av Mervyn LeRoy, baserad på romanen från 1895 av Henryk Sienkiewicz
 Quo Vadis (film, 1985) – en miniserie för TV regisserad av Franco Rossi
 Quo Vadis (film, 2001) – en polsk film i regi av Jerzy Kawalerowicz, efter Henryk Sienkiewiczs roman
 Quo Vadis (biograf) – en biograf i Göteborg
 Quo Vadis (bilmärke) – ett franskt bilmärke 1921–1923
Johnny Cecotto

Alberto "Johnny" Cecotto, född 25 januari 1956 i Caracas, är en venezuelansk roadracing- och racerförare.

Racingkarriär 
Cecotto inledde sin karriär med motorcykel och vann 1975 som tidernas yngste världsmästare 350cc-klassen. Cecotto vann ett till världsmästerskap på två hjul, 750cc 1978. Efter att ha fortsatt med motorcyklar 1979 och 1980 bytte han till fyra hjul i formel 2 och Minardi 1981 och till March 1982. Han kom tvåa i mästerskapet efter sin stallkamrat Corrado Fabi.

Den bedriften gjorde att Cecotto året efter kunde köra i formel 1 för Theodore. Han tog en poäng redan i sitt andra grand prix-lopp, men resten av säsongen gick dock tyngre. Säsongen  bytte han stall till Toleman. I kvalet till Storbritanniens Grand Prix 1984 bröt Cecotto benen och därmed var både hans säsong och hans formel 1-karriär över.

Efter det har Cecotto tävlat i standardvagnar. Mellan 1988 och 1992 gjorde han detta i DTM och slutade som bäst på en andra plats 1990.

F1-karriär 

|}

Roadracingkarriär

Källor 

 
 http://www.motogp.com/en/riders/Johnny+Cecotto

Födda 1956
Venezuelanska roadracingförare
Venezuelanska racerförare
Venezuelanska Formel 1-förare
Män
Levande personer
500GP-förare
350GP-förare
250GP-förare
Världsmästare i roadracing
Basic Instinct 2

Basic Instinct 2 är en amerikansk film från 2006, regisserad av Michael Caton-Jones. Det är en uppföljare till Basic Instinct - iskallt begär från 1992.

Filmen planerades år 2000 ha premiär i mars 2002, men man hade problem att hitta en skådespelare till den manliga huvudrollen, varför projektet lades ner, vilket ledde till att Sharon Stone stämde producenterna för kontraktsbrott. Dispyten klarades upp 2004 och produktionen återupptogs 2005.

Filmen fick mestadels dålig kritik och var ett publikfiasko; budgeten var runt $70 miljoner, men drog bara in runt $5,9 miljoner i USA. Den gick något bättre internationellt; totalt drog den in runt $39 miljoner i biljettintäkter.

Filmen tilldelades Razzie Awards för sämsta skådespelerska (Sharon Stone), sämsta film, sämsta uppföljare/prequel och sämsta manus (Leora Barish och Henry Bean). Den var även nominerad i ytterligare tre kategorier, bland annat sämsta regissör.

Filmen hade svensk premiär den 9 juni 2006.

Skådespelare (urval) 
 Sharon Stone - Catherine Tramell
 David Morrissey - Dr. Michael Glass
 Charlotte Rampling - Milena Gardosh
 David Thewlis - Roy Washburn 
 Hugh Dancy - Adam Towers

Referenser

Externa länkar 

 "Basic Instinct 2", SvD 6 april 2006
 "Otrendig b-rulle att njuta av", DN 10 april 2006

Filmer 2006
Razzie-pristagare för sämsta film
Amerikanska actionfilmer
Amerikanska uppföljarfilmer
Psykopati på film
Filmmusik av John Murphy
Filmer om sexualitet
Slagskämpen (film)

Slagskämpen är en svensk film från 1984 i regi av Tom Clegg.

Om filmen
Filmen hade svensk premiär 31 augusti 1984. 
Filmen spelades in i Stockholm med exteriörer från Arlanda med flera platser. 
Fotograf var Jörgen Persson. 
Som förlaga har man en fri bearbetning av  Harry Kullmans roman Slagskämpen som utgavs 1980.

Roller i urval
Dennis Hopper - Miller, amerikansk CIA-man 
Hardy Krüger - Mandell, forskare och vetenskapsman 
Gösta Ekman - Stig Larsson, SÄPO-chef 
David Wilson - Baxter, teknisk rådgivare åt Mandell 
Kåre Mölder - Thomas Kallin, 25 år 
Celia Gregory - Theresa Hagen, Mandells personliga assistent 
Lena Endre - Astrid, Thomas' fästmö 
Per Mattsson - Sven, Larssons medhjälpare 
Leif Ahrle - försvarsministern 
Torsten Wahlund - Blom, Mandells chaufför 
János Herskó - Laszlo, vapenhandlare 
Lill Lindfors - receptionisten hos Mandell 
Jan Hermfelt - Johnsson, kustjägaren som Thomas slår ner i bastun 
Charlie Elvegård - Steve, programmerare på SÄPO 
Carl-Ivar Nilsson - kapten vid kustjägarna

Filmmusik i urval
The Inside Man, kompositör Anthony More, text Anthony More och Matt Irving, sång P.P. Arnold

Filmer 1984
Svenska dramafilmer
Svenska filmer baserade på romaner
Svenska 1980-talsfilmer
Benedikt

Benedikt kan avse:

 Benedikt (ort) – en kommun belägen i nordöstra Slovenien
 Benedict (udde) – en udde i Antarktis
 Benedikt (namn) – ett mansnamn
 Benedict (auktor) – auktorsförkortning
 Benediktinorden – en katolsk klosterorden grundad av Benedikt av Nursia år 529

Personer
Benedikt av Nursia (480–543), Benediktinordens grundare

Se även 

 Benedetto
 Benedict
 Benedictus
J.D. Cannon

John Donovan Cannon, känd som J.D. Cannon, född 24 april 1922 i Salmon, Idaho, död 20 maj 2005 i Hudson, New York, var en amerikansk skådespelare som är mest ihågkommen som Sam McClouds något buttre chef Peter B. Clifford i TV-serien McCloud 1970–1977.

Cannon förekom också som Pinkerton-agenten Harry Briscoe i TV-serien Alias Smith & Jones.

J.D. Cannon medverkade också i det allra sista avsnittet av originalversionen av TV-serien Jagad (med David Janssen i huvudrollen), där han spelade en nyckelroll.

Cannon har gästspelat i TV-serier som Mord och inga visor, Krutrök, Remington Steele, Mannen från Virginia och, passande nog, även i deckarserien Cannon.

Filmografi i urval
McCloud (TV-serie) (1970-1977; McCloud)
Lagens män (1971; Lawman)
Lyft Titanic (1980; Raise the Titanic)
The Return of Sam McCloud (TV-film) (1989)
I lagens namn (TV-serie)

Källor

Externa länkar

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Personer från Lemhi County
Födda 1922
Avlidna 2005
Män
Skådespelare från Idaho
Årets skåning

Årets skåning är en utmärkelse som delats ut varje år sedan 1967. Vinnarna utses av allmänheten i samarbete mellan Stiftelsen Skåneländska flaggans dag och sedan 2010 Kvällsposten. Tidigare presenterades Årets skåning i samband med Skåneländska flaggans dag, den tredje söndagen i juli. Därefter gjordes presentationen vid Skånedagarna, 2011 3-4 september i Bosjökloster.
Vinnarna får sin bild upphängd på "Wall of fame" på Malmö Airport.

Följande personer har under årens lopp erhållit utmärkelsen:

Vinnare

Referenser

Noter

Allmänna källor 
 Årets skåning från 1967 tills idag. Stiftelsen Skåneländska flaggans dag.

Priser och utmärkelser instiftade 1967
Lokala priser i Sverige
Skåne
Listor över svenskar
Saken är biff

Saken är biff, svenskt idiomatiskt uttryck som närmast har betydelsen "det är ordnat" eller "det är färdigt".

Uttryckets ursprung är oklart men kan härröra från sekelskiftesslang med samma betydelse, "klara skivan". Det har föreslagits att uttrycket kommer från att en ansökan inom det militära, om den bifölls, förr i tiden ofta markerades med texten "bif." Texten "bif." ska så småningom ha kommit att uttalas som ordet biff. För denna förklaring saknas dock belägg.

Som variation av uttrycket har det ibland förekommit i formen "saken är Oskar", där "Oskar" hänvisar till biffmaträtten filé Oscar.

Referenser 

Svenska idiom
Wayne's World 2

Wayne's World 2 är en amerikansk film från 1993 i regi av Stephen Surjik.

Handling
Filmen är en uppföljare till 1992 års Wayne's World och handlar precis som sin föregångare om kompisarna Wayne och Garth som tillsammans har ett tv-program. I denna film så ska Wayne tillsammans med Garth starta en konsert. Den ska enligt en uppenbarelse Wayne fått i en dröm kunna bli större än woodstock. Käppar sätts dock i hjulen för Wayne när hans flickväns manager börjar lägga an på henne. Nu måste han få konserten att bli en succé men även vinna tillbaka sin livs kärlek.

Om filmen
I filmen dyker rockmusikerna i bandet Aerosmith upp som cameoroller.

Rollista (i urval)

Mike Myers - Wayne Campbell 
Dana Carvey - Garth Algar 
Christopher Walken - Bobby Cahn 
Tia Carrere - Cassandra Wong 
Chris Farley - Milton 
Steven Tyler - sig själv, sångare i Aerosmith
Lee Tergesen - Terry
Heather Locklear - sig själv
Bob Odenkirk - konsertnörd
Kim Basinger - Honey Horneé
Drew Barrymore - Bjergen Kjergen
Ted McGinley - Mr. Scream
Charlton Heston - god skådespelare
Ed O'Neill - Glen, Mikitas manager

Externa länkar

Filmer 1993
Amerikanska komedifilmer
Amerikanska filmer baserade på TV-serier
Regidebutfilmer
Illinois på film
Engelskspråkiga filmer
Självrefererande filmer
Filmer från Paramount Pictures
André Kolingba

André Kolingba, född 12 augusti 1936 i Bangui, död 7 februari 2010 i Paris, var en centralafrikansk general (1971–1993) och landets president 1981–1993.

Kolingba gjorde karriär som militär under den självständiga republikens unga år, inklusive under kejsar Bokassas styre. David Dacko utnämnde honom till stabschef efter att Bokassa störtats. Kolingba tog själv makten i Centralafrikanska republiken genom att störta den svage presidenten Dacko i en oblodig statskupp i september 1981. 

Kolingba styrde landet som envåldshärskare fram till 1993 då situationen blivit ohållbar och det viktiga franska biståndet dragits in. I det första fria demokratiska valet vann Ange-Félix Patassé, men innan Kolingba lämnade ifrån sig makten gav han dock bland annat amnesti till alla fängslade i landet (däribland den åldrade Bokassa).

Eftersom Kolingba under sin tid vid makten utnämnt många ur sin egen stam Yakoma till viktiga militära poster antas han ligga bakom mycket av det militära motstånd mot president Patassé som ledde till oroligheter under hela 1990-talet. Kolingba försökte 2001 störta Patassé genom en kupp men misslyckades och tog sin tillflykt till Uganda. Efter att Bozizé tagit makten kunde han dock återvända, men tvingades i slutet av 2003 åter lämna landet för att söka vård i Frankrike. Kolingba avled i Paris den 7 februari 2010.

Referenser 

Centralafrikanska republikens presidenter
Män
Födda 1936
Avlidna 2010
Dana Carvey

Dana Thomas Carvey, född 2 juni 1955 i Missoula, Montana, är en amerikansk komiker och skådespelare. 

Carvey föddes i bergsstaten Montana men flyttade som tvååring till Kalifornien där han växte upp i San Carlos utanför San Francisco.
 
Han har arbetat inom ståuppkomik och har varit ett återkommande inslag i den populära amerikanska tv-showen Saturday Night Live och även medverkat i flera filmer.

Filmer (i urval)
 1992 - Wayne's World
 1993 - Wayne's World 2
 2000 - Little Nicky
 2002 - Maskernas mästare
 2009 - Fairly Odd Parents (röst som Schnozmo Cosma i avsnitt Agent Schnozmo)

Externa länkar
 

Födda 1955
Amerikanska komiker
Amerikanska skådespelare
Män
Levande personer
Personer från Missoula
Skådespelare i Saturday Night Live
Rakhyvel

En rakhyvel är ett verktyg som används för att kapa oönskad hårväxt på kroppen. Den består vanligen av ett litet, skarpt rakblad av stål som monteras i en hållare, vanligen av plast och ofta försedd med ett handtag.

Till skillnad från övriga hyvlar som hyvlar av det översta skiktet från det material man använder är rakhyveln inställd att den bara skrapar ytan man drar den över.

Rakhyveln används vanligtvis tillsammans med raklödder för att minska friktionen mellan rakhyvel och hud. Raklödder finns i färdig form eller kan framställas av raktvål med hjälp av rakborste.

Rakhyvlar finns med utbytbara rakblad och så kallade engångsrakhyvlar som kasseras efter användning. Rakapparat är ett alternativ till rakhyvel och raklödder.

Historia 
Den moderna säkerhetshyveln fick sin form av den amerikanska affärsmannen King Camp Gillette 1901, men en föregångare fanns i brittiska Sheffield redan 1828. År 1903 lanserade Gillette en rakhyvel med utbytbart rakblad.

Se även 
 Rakkniv

Källor 

Rakdon
Skägg