Tove Jansson

Tove Marika Jansson, född 9 augusti 1914 i Helsingfors, död 27 juni 2001 i Helsingfors, var en finlandssvensk författare, illustratör, konstnär och serieskapare. För sitt författarskap inom barnlitteraturen erhöll hon 1966 den prestigefyllda H.C. Andersen-medaljen. Från och med år 2020 är Tove Janssons födelsedag en inofficiell flaggdag i Finland, då Tove Jansson-dagen och den finländska konstens dag firas. Det betyder att statliga ämbeten flaggar och inrikesministeriet rekommenderar allmän flaggning.

Tove Jansson är framför allt känd för sina böcker och tecknade serier om mumintrollen. Den första boken, Småtrollen och den stora översvämningen, gavs ut 1945, men det var de två nästkommande böckerna, Kometen kommer och Trollkarlens hatt, publicerade 1946 respektive 1948, som gjorde henne berömd.

Tove Jansson växte upp i ett konstnärshem i Helsingfors som dotter till skulptören Viktor Jansson och tecknaren Signe Hammarsten-Jansson. Hon studerade konst på Tekniska skolan (nuvarande Konstfack) i Stockholm 1930–1933, på Finska konstföreningens ritskola i Helsingfors och på olika konstskolor i Paris 1938. År 1943 höll hon sin första konstutställning och samtidigt skrev hon romaner och artiklar och illustrerade bokomslag. Hon fortsatte att arbeta som bildkonstnär – vid sidan av sitt författarskap – under resten av sitt liv.

Hennes första vuxenbok, självbiografin Bildhuggarens dotter, utgavs 1968. Därefter skrev hon ytterligare sex romaner och fem novellsamlingar för vuxna. Utöver sina egna böcker har hon bland annat målat tavlor och även illustrerat J.R.R. Tolkiens Bilbo – En hobbits äventyr och Lewis Carrolls Alice i Underlandet. En känd sångtext finns också bland hennes alster, "Höstvisa" som är tonsatt av Erna Tauro. Tove Janssons böcker har översatts till 45 språk.

100-årsminnet av Tove Janssons födelse uppmärksammades i både Finland och Sverige. Den 9 augusti 2014 gavs Skatuddsparken i Helsingfors det nya namnet Tove Janssons park.

Biografi

Uppväxt och tidiga verk
Tove Jansson växte upp som äldsta syskon av tre i ett konstnärshem i en ateljévåning på Lotsgatan 4 i Skatudden i Helsingfors, i en hyresfastighet som ägdes av kaffebolaget Paulig. Hennes mor, Signe Hammarsten-Jansson, var konstnär från Sverige och hennes far, Viktor Jansson, kallad Faffan, skulptör. Hennes bror Lars Jansson blev också tecknare, medan hennes andra bror Per Olov Jansson blev fotograf. Under hennes uppväxt tillbringade familjen vintrarna i Helsingfors och somrarna antingen på Blidö i Stockholms skärgård eller en hyrd villa på ön Pellinge i Borgå skärgård. Båda öarna kom att ge inspiration till Mumindalen i Tove Janssons böcker om mumintrollen.

Som sextonåring reste Tove Jansson till Sverige för att studera teckning vid Tekniska skolan i Stockholm. Då hade hon redan flera gånger blivit publicerad. 1928 syntes verser och illustrationer i Allas Krönika och samma år illustrationer i Julen. Hon tillverkade även egna tidningar som hon sålde, förutom att hon skrev på de ännu inte publicerade berättelserna "Osynliga makter" och "Matilda och konsten". Året efter publicerades Tove Janssons tecknade serie Prickinas och Fabians äventyr som följetong i den finlandssvenska barntidningen Lunkentus, signerade som "Tove". 1929 syntes också hennes första teckningar i Garm. Tove Jansson hade god hjälp av att vara dotter till en tecknare, och till många av de här tidningarna bidrog samtidigt signaturen "Ham" (efter Hammarsten-Jansson).

Bokdebut och resor
Tove Jansson återvände 1933 till Helsingfors, där hon samma år debuterade som författare, med Sara och Pelle och Neckens bläckfiskar, skriven under pseudonymen Vera Haij. Därefter påbörjade hon studier vid Finska Konstföreningens ritskola i Helsingfors, som vanligtvis kallas Ateneum. Där skulle hon vara kvar fram till våren 1937, med återkommande avhopp från studierna. Efter fyra år hade hon ändå etablerat sig som konstnär. Hon blev medlem i konstnärsföreningar och valdes in i både Tecknarsamfundet och Konstnärsgillet.

Efter studierna reste hon runt i Europa, bland annat till Tyskland, Italien och Paris. År 1934 tillbringade hon i Tyskland, där hon bland annat fäste ett tidigt mumintroll på akvarell. Under 1938 vistades hon på ett stipendium i Frankrike. Senvåren 1939 reste hon till Italien och passerade på sin väg mot Kampanien konsthistoriska sevärdheter från Verona och söderöver. I resebrev till sin mor beskrev hon hur hon till sist dränkte yllebyxorna (som hon fått från modern) i Lago di Garda, snarlikt hur Mumintrollet i Kometjakten slänger de yllebyxor han fått från sin mor i krokodilernas käftar.

Efter återkomsten till Finland slog hon sig ned i Helsingfors, där hon blev tecknare för Garm. I sina karikatyrer protesterade hon mot Adolf Hitler och Finlands samarbete med Nazityskland. Dessa väckte reaktioner från Toves tyskvänlige far Viktor. Tove Jansson inledde 1935 en flerårig relation med den några år äldre Ateneum-studenten Sam Vanni, och när den relationen senare avslöjades föll den inte i god jord; Toves far var avogt inställt till judar. Men den självständiga unga konstnärinnan Jansson lät sig inte hindras, utan de två fortsatte att träffas.

Sammanlagt tecknade Tove Jansson cirka 100 omslag till Garm, förutom ett 500-tal satirteckningar och illustrationer. Hon var mest aktiv under 1940-talet, då hon sågs som "Finlands obestritt främste skämttecknare". Garm hade en viss opinionsbildande betydelse och kritiserade – inte minst genom Tove Janssons alla vassa skämtteckningar – Nazityskland och Finlands eftergiftspolitik. Samtidigt kritiserade Jansson och Garm Stalins Sovjet med samma skärpa.

Mumintrollen

Den första boken om mumintrollen, Småtrollen och den stora översvämningen, utkom 1945. Den var dock skriven flera år tidigare, som en motvikt mot kriget omkring henne. Mumintrollet var ursprungligen en liten arg signaturfigur från hennes skämtteckningar i Garm, men i böckerna hamnade han nu i huvudrollen.

Mumins genombrott kom med den tredje boken Trollkarlens hatt (1948). Boken översattes till engelska och ledde till att böckerna fick internationell spridning. Samtidigt banade de väg för den tecknade serien om Mumin, som hon började teckna 1954 och som 1959 togs över av hennes yngre bror Lars.

Böckerna om mumintrollen är Janssons mest kända. De målar upp en sagovärld utan människor men med figurer med väldigt utpräglade personligheter. Huvudpersonen i muminberättelserna är oftast det nyfikna Mumintrollet självt. Bland figurerna finns bland andra den träiga Hemulen, den ångestfyllda Filifjonkan, den självupptagne Muminpappan, den kompromisslösa Lilla My, den rastlöse Snusmumriken och den räddhågsne Sniff.

Ofta strävar mumintrollen efter att finna en mening, kanske inte med livet men med tillvaron som den ser ut just för stunden. Andra återkommande teman är det konstnärliga skapandets vedermödor och de ständigt hotande katastroferna. Liknande teman går igen även i hennes vuxenlitteratur, skriven på 1970- och 1980-talen. Finlands umbäranden under och efter andra världskriget ligger till grund för de ständigt annalkande katastroferna.

Jansson hämtade ofta inspiration till historierna och gestalterna från händelser och människor i sin egen närhet; Muminmamman har många drag gemensamma med hennes egen mor och Too-ticki är ett porträtt av livskamraten Tuulikki Pietilä. Huvudpersonerna i Sommarboken, en liten flicka och hennes farmor, är modellerade efter Janssons brorsdotter och mor. Handlingen är ofta förlagd till Helsingfors eller den finländska skärgården.

Övriga böcker och Pietilä
År 1968 kom Bildhuggarens dotter, en självbiografi med en beskrivning av barndomsmiljön.

Från 1956 levde hon tillsammans med Tuulikki Pietilä. De skaffade också lägenheter/ateljéer i samma kvarter. De tillbringade 25 somrar ihop på holmen Klovharun i Borgå skärgård.

Efter moderns död 1970 gav sig Tove Jansson tillsammans med Tuulikki Pietilä ut på en lång resa under vilken hon började skriva för vuxna. År 1971 utgavs novellsamlingen Lyssnerskan. Året därpå kom Sommarboken, en historia om Sophia, hennes pappa och farmor och deras somrar på en skärgårdsö, inspirerad av brorsdottern Sophia Janssons somrar med fadern Lars Jansson och farmodern Signe Hammarsten-Jansson.

År 1974 publicerades Tove Janssons första roman. Solstaden hade en för henne ovanlig miljö, där den utspelade sig bland pensionärer i Florida. Efter novellsamlingen Dockskåpet och andra berättelser (1978) följde de två romanerna Den ärliga bedragaren (1982) och Stenåkern, där miljön återigen var den finska. Den ärliga bedragaren är en berättelse om den suddiga gränsen mellan gott och ont, medan Stenåkern har själva skapandet som motiv.

Åren 1976–1977 skrev Jansson en hel del dramatik, med titlar som Gymnastiklärarens död, Dottern och Tio före fyra.

Under sina sista kreativa år skrev Tove Jansson noveller, vilka utgavs i samlingarna Resa med lätt bagage (1987), Brev från Klara och andra berättelser (1990) och Meddelande. Noveller i urval 1971–1997 (1998). Tove Janssons sista roman var Rent spel 1989, i vilken hon skildrade en nära vänskap mellan två konstnärligt arbetande kvinnor.

De sista åren och rättigheter
Tove Jansson var aktiv ända fram till 1990-talet. Hennes sista egna bok var Meddelande. Noveller i urval 1971–1997, en novellsamling som gavs ut 1998. På 1990-talet godkände hon att Mumin lanserades som japansk animerad TV-serie. Denna följdes upp med en serieversion, producerad med olika nordiska serieskapare. År 1994 tilldelades hon Svenska Akademiens Stora pris och året därpå fick hon professors namn.

Tillsammans med Tuulikki Pietilä gav hon 1996 ut Anteckningar från en ö, och tre år senare hade dokumentärfilmen Haru – de ensammas ö premiär.

Jansson avled den 27 juni 2001 efter en längre tids sjukdom (cancer och hjärnblödning). Hon är begravd på Sandudds begravningsplats i Helsingfors.

Rättigheterna till Tove Janssons figurer förvaltas av Moomin Characters. Bolaget ägs av ättlingarna till hennes bröder Lars och Per Olov Jansson. Det hade 2010 fem anställda och leds av Sophia Jansson, Lars Janssons dotter, tillsammans med Roleff Kråkström.

Konsten och kärleken
 
Tove Jansson hade sin ungdomskärlek i Sam Vanni, kamrat på Ateneum. Senare, när Vanni flyttat utomlands till Paris och London, förälskade hon sig i konstnären Tapio Tapiovaara. Även honom hade hon mött på Ateneum, och de var ett par fram till våren 1942. Hennes komplicerade relation till sin tyskvänlige far spädde på Tove Janssons olust inför att gifta sig och få barn.

Istället utvecklade hon en feministisk livssyn, där hon satte friheten som kvinna och konstnär högst. Denna inställning fanns kvar under Tove Janssons senare relation med tidningsmannen Atos Wirtanen, liksom under åren med Tuulikki Pietilä.

År 1946 blev hon bekant med Vivica Bandler, och de blev häftigt förälskade. Eftersom detta var under en tid då relationer mellan kvinnor inte var tillåtna måste de vara diskreta. Muminfigurerna Tofslan och Vifslan var kodord för Tove och Vivica, och symbolen för hotet mot deras kärlek blev Mårran. Samtidigt var Bandler gift med Kurt Bandler och Jansson hade sin relation med Atos Wirtanen.

I sitt senare författarskap inkluderade Tove Jansson också homosexuella inslag. De dyker upp i romanen Solstaden (mellan två män och mellan män och kvinnor) samt i novellerna "Brev till en idol" och "Den stora resan" (mellan två kvinnor). År 1992 bidrog hon och livskamraten Tuulikki Pietilä med råd och upplysningar till Barbro K. Gustafsson, som det året lade fram sin tvärvetenskapliga doktorsavhandling "Erotiska och homosexuella skildringar i Tove Janssons senare litteratur". Homosexualitet avkriminaliserades i Finland först 1971 och klassades till 1981 som sjukdom. Fram till 1999 fanns i Finland en censur mot spridning av skrifter med homosexuellt innehåll (jämför omskrivningarna om Tofslan och Vifslan och Too-ticki samt Janssons senare författarskap).

Eftermäle
Tove Jansson ses ofta som en av 1900-talets största svenskspråkiga barnboksförfattare och jämförs återkommande med Astrid Lindgren. Hon räknas också som en av de internationellt mest kända finländska konstnärerna och en av de mest kända svenskspråkiga författarna.

År 2014 firades Tove Janssons 100 år. På minnesportalen Tove 100 presenterades olika sidor av Tove Janssons konst och liv, kompletterat genom den separata Tove Janssons virtuella museum.

Vid hundraårsjubileet av Tove Janssons födelse gav finländska Myntverket ut ett nytt tvåeuros specialmynt med Tove Jansson-motiv. Myntverket har tidigare gett ut två jubileumsmynt i silver till Tove Janssons ära, det ena ett 10-euromynt 2004.

På hundraårsdagen av Tove Janssons födelse bytte Skatuddsparken i Helsingfors, belägen nära Tove Janssons föräldrahem, namn till Tove Janssons park.

År 2020 hade den biografiska dramafilmen Tove premiär. I filmen porträtterar Alma Pöysti Tove Jansson under 1940- och 1950-talet.

Tove Jansson-priset
Vid två tillfällen har Tove Jansson-priset delats ut  till en person som förtjänstfullt verkat för barn- och ungdomskultur i Finland. 
 2003 – Irmelin Sandman Lilius
 2006 – Maija Baric

Temapark och museum
År 1993 öppnades temaparken Muminvärlden i Nådendal. I Tammerfors finns den permanenta konstutställningen "Mumindalen", bestående av över 2 000 konstverk som Tove Jansson donerade till Tammerfors Konstmuseum mellan 1986 och 1997. Jansson är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum.

Bildgalleri

Bibliografi

Muminböckerna 
1945 – Småtrollen och den stora översvämningen (första nyutgåva 1991)  
1946 – Kometjakten (från och med andra upplagan kallad Mumintrollet på kometjakt; bearbetad utgåva utkom 1968 under namnet Kometen kommer)
1948 – Trollkarlens hatt (något bearbetad utgåva utkom 1969 med samma namn)
1950 – Muminpappans bravader (bearbetad utgåva utkom 1968 under namnet Muminpappans memoarer)
1954 – Farlig midsommar
1957 – Trollvinter
1962 – Det osynliga barnet (novellsamling)
1965 – Pappan och havet
1970 – Sent i november
1959 – Mumintrollet och hemliga tecknen (en lättläst bearbetning av ett urval ur Kometjakten)

Bilderböcker 
1952 – Hur gick det sen? Boken om Mymlan, Mumintrollet och Lilla My 
1960 – Vem ska trösta knyttet?
1969 – Mumintrollen (tillsammans med Lars Jansson, bilder från Sveriges Radio)
1977 – Den farliga resan
1980 – Skurken i muminhuset (bilder (fotografier) av brodern Per Olov Jansson)
1993 – Visor från Mumindalen (tillsammans med brodern Lars Jansson och Erna Tauro)

Övriga böcker 
1933 – Sara och Pelle och Neckens bläckfiskar (under pseudonymen Vera Haij)
1968 – Bildhuggarens dotter (självbiografisk berättelse)
1971 – Lyssnerskan (novellsamling)
1972 – Sommarboken
1974 – Solstaden
1978 – Dockskåpet och andra berättelser (novellsamling)
1982 – Den ärliga bedragaren
1984 – Stenåkern
1987 – Resa med lätt bagage (novellsamling)
1989 – Rent spel
1990 – Brev från Klara
1993 – Anteckningar från en ö (självbiografisk; illustrerad av Tuulikki Pietilä)
1998 – Meddelande. Noveller i urval 1971–1997 (novellsamling)
2017 – Bulevarden och andra texter

Som illustratör 
1937 – En bok om segling av Harald Hammersten
1937 – Jag av Ella Pipping
1943 – Tveskäggs krumelurer av Lorenz von Numers
1943 – Lill-Olle och harpalten av Brita Hiort af Ornäs
1944 – Små sagor om små kryp för små barn 1: Om flugan Maja av Martin Söderhjelm
1944 – Nalleresan av Solveig von Schoultz
1944 – Learn English (lärobok) av Ole Reuter mfl.
1947 – Bröderna Borgs bedrifter av Carolus Sjöstedt (som Don Carlos)
1951 – Våren vaknar av Lilli Forss-Nordström
1952 – Zebran Sebulon och andra djursagor av Erik Gardberg
1959 – Snarkjakten av Lewis Carroll
1962 – Bilbo – En hobbits äventyr av J. R. R. Tolkien
1966 – Alice i underlandet av Lewis Carroll

Priser och utmärkelser i urval

Tove Jansson vann ett stort antal priser, medaljer och plaketter:
1952 – Svenska Dagbladets litteraturpris
1953 – Nils Holgersson-plaketten för Hur gick det sen?
1958 – Elsa Beskow-plaketten för Trollvinter
1962 – Anni Swan-medaljen för Det osynliga barnet
1963 – Finska statens litteraturpris
1966 – H.C. Andersen-medaljen för sina bidrag till barn- och ungdomslitteraturen
1970 – Expressens Heffaklump
1971 – Tollanderska priset
1971 – Finska statens litteraturpris
1972 – Svenska Akademiens Finlandspris
1972 – Mårbackapriset
1976 – Pro Finlandia-medaljen
1977 – Litteraturfrämjandets stora pris
1978 – Topeliuspriset
1978 – Hedersdoktor vid Åbo Akademi
1980 –  Helsingfors stads kulturpris
1982 – Finska statens litteraturpris
1990 – Finska kulturfondens hederspris
1992 – Stiftelsen Selma Lagerlöfs litteraturpris
1993 – Finlandspriset
1994 – Svenska Akademiens stora pris
1995 – Professors namn i Finland 1995

Kommentarer

Referenser

Noter

Källor

Vidare läsning 
 Doktorsavhandling.

Björk, Christina: Tove Jansson, mycket mer än Mumin. Bilda förlag, Stockholm 2003. 
 Doktorsavhandling.

Externa länkar 

 
 
Moomin.com – Tove Jansson
Svenska Yle/Arkivet: Radio- och tv-material om Tove Jansson
Svenska Yle/Arkivet: Tove Jansson läser sina böcker
 

Finlandssvenska författare
Finlandssvenska konstnärer
Finländska målare
Finländska illustratörer
Finländska serieskapare
Karikatyrtecknare
Finländska innehavare av professors namn
Finländska författare av barn- och ungdomslitteratur
Hedersdoktorer vid Åbo Akademi
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Författare från Helsingfors
Konstnärer från Helsingfors
Personer i Finland under 1900-talet
Gravsatta på Sandudds begravningsplats
Födda 1914
Avlidna 2001
Kvinnor
Tove Jansson
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Mottagare av Tollanderska priset
Hedersledamöter av Svenska barnboksakademin
Alumner från Konstfack