kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Demokratirörelsen i Nepal 2006

Demokratirörelsen i Nepal 2006 (nepalesiska Loktantra Andolan) var en rörelse i Nepal för mot kung Gyanendras enväldiga styre av landet och för inrättandet av republik och en konstituerande församling. Rörelsen ses av vissa som en fortsättning på Jana Andolan-rörelsen som i början av 1990-talet tvingade fram konstitutionell monarki och flerpartisystem.

Bakgrund 

1 februari 2005 deklarerade Kung Gyanendra undantagstillstånd i Nepal, vilket enligt konstitutionen innebar att han hade rätt att ta över det direkta styret av landet. Denna rätt brukade han till att upplösa parlamentet och införa absolut monarki, med hänvisning till att de politiska partierna inte lyckats bekämpa det maoistiska upproret, kallat Nepalesiska folkkriget av rebellerna, som skakat landet sedan 1996. 

En bred allians, vars sju medverkande partier kontrollerat 90% av mandaten i parlamentet innan det upplöstes, skapades för att bekämpa den absoluta monarkin. I december 2005 slöt denna s.k. sjupartiallians ett tolvpunktsavtal med de maoistiska rebellerna i Nepals Kommunistiska Parti (maoisterna) där maoisterna förband sig till att kämpa för demokrati och yttrandefrihet och alliansen förband sig att kämpa för att genomföra maoisternas krav på en konstituerande församling. 

I samband med lokalvalen i början av 2006 intensifierades motsättningarna då maoisterna och sjupartialliansen bojkottade lokalvalen och inledde en massiv agitationskampanj för en valbojkott. Valet genomfördes och enligt myndigheterna var valdeltagandet 21%, en siffra som oppositionen ifrågasätter.

Generalstrejk

Sjupartialliansen utlyste generalstrejk mellan 5 och 9 april 2006. I samband med detta utlyste NKP(m) en tillfällig vapenvila i Katmandu-dalen. I samband med generalstrejken genomfördes stora protester och den 8 april utlystes utegångsförbud och polisen fick order om att omedelbart skjuta eventuella demonstranter. 

9 april utlyste sjupartialliansen skattestrejk och meddelade att motståndet fortsätter tills vidare. Regeringen meddelar att det avser använda hårdare metoder för att verkställa utegångsförbudet. Maoisternas ledare Prachandra uttalar sig att detta inte längre ligger i sjupartialliansens händer utan att det blivit en folkrörelse och att han själv kan tänka sig att leda ett uppror i huvudstaden. 

10 april genomfördes protester i Katmandu som samlade mellan 100 000 och 200 000 människor, d.v.s. ungefär 10% av stadens befolkning. 

21 april genomfördes protester i Katmandu som samlade mellan 300 000 och 500 000 människor. 3 personer skjuts ihjäl av polisen. Samma kväll meddelar kung Gyanendra att han återupprättar parlamentet och uppmanar sjupartialliansen att utse en premiärministerkandidat. 

22 april sjupartialliansen tillbakavisar kung Gyanendras utfästelse och pekade istället ut tre mål: återupprättande av det gamla parlamentet, skapandet av en samlingsregering och val till en konstituerande församling för att skriva en ny författning.

Källor

Fotnoter

2006 i Nepal
Nepals samhälle
Politikåret 2006
CCP

CCP kan syfta på:

 CCP – en centraliserad motpart för derivatinstrument|derivathandel, se Central Counterparty Clearing House
 CCP Games (Crowd Control Productions), en isländsk datorspelsutvecklare känt för EVE Online.
 ccp – en typas av tätpackad kristallstrukturer Cubic close packed, se Tätpackade kristallstrukturer
Nepals förenade kommunistiska parti (maoistiskt)

Nepals kommunistiska parti (Maoistiskt), Nepāl Kamyuniṣṭ Pārṭī (Māobādī) NKP (M), är ett maoistiskt parti och tidigare gerillarörelse i Nepal. 

Det bildades i mars 1995 av Pushpa Kamal Dahal (kallad Prachanda) och andra som i likhet med honom, året innan, lämnat Nepals kommunistiska parti (EK). NKP (m) är en del av den internationella maoistiska organisationen Revolutionary Internationalist Movement.

Den 13 februari 1996 inledde man vad maoister kallar för ett folkkrig och erövrade stora delar av landet. Inbördeskriget fick ett slut i och med det fredsavtal som slöts den 21 november 2006 mellan NKP (M) och centralregeringen i Katmandu. Avtalet innebar att NKP (M) inkluderades i den reguljära demokratiska processen i landet. Efter att ha blivit landets största parti i de allmänna valen utsågs partimedlemmen Prachanda till Nepals premiärminister, en plats som han lämnade i maj 2009 sedan president Ram Baran Yadav gett landets arméchef order att stanna kvar på sin post, trots att han sparkats av Prachanda.

Partiet bildade regering 2008-09, 2013-15 och 2016-17.

Källor

Politiska partier i Nepal
Kommunistiska partier
Gerillagrupper
Politiska partier bildade 1995
Plainmoor

Plainmoor är en fotbollsarena i Torquay i England som är hemmaarena för Torquay United sedan 1921.

Första tiden användes arenan för rugby, men 1910 flyttade fotbollsklubben Torquay Town till arenan. Klubben slogs 1921 ihop med en annan klubb och bildade Torquay United.

1985 byggdes arenan om från att ha varit en ståplatsarena med 22 000 platser till en sittplatsarena med 4 999 platser. Arenan håller stegvis på att byggas ut för att kunna ta mer publik.

1992 skrev Torquay United på ett 90-årskontrakt med kommunfullmäktige som gör att man blir kvar på Plainmoor till 2082. Detta var ett krav från kommunen för att man skulle satsa pengar för att på sikt kunna öka kapaciteten till 10 000 åskådare. Beräknad kostnad är 890 000 pund.

Publikrekordet sattes 1955 då 21 908 åskådare såg Torquay United möta Huddersfield Town i FA-cupens fjärde omgång.

Fotbollsanläggningar i England
Torquay United FC
Motorfartyg

Ett motorfartyg eller motorskepp har en eller flera dieselmotorer som driver fartyget framåt. Dieselmotorn driver en propelleraxel som driver propellern. 

Det finns två slags motormodeller som brukar sitta i ett fartyg. Trunkmotor eller en tvärstycksmotor. Trunkmotorn är en 2 eller 4-taktsmaskin och tvärstycksmotorn är en 2-taktsmaskin. Trunkmotorerna är mycket mindre i storlek än tvärstycksmaskinerna. Detta innebär att ett fartyg som har trunkmotorer i stället för tvärstycksmaskiner kan ha fler maskiner som drivkälla. Fartyg som har tvärstycksmaskiner har ofta endast en maskin.

M/S, m.s., M.S. eller MS, är en förkortning för engelskans Motor Ship ("motorfartyg") och placeras före en motorbåts namn, till exempel M/S Engelbrekt. Även det svenskspråkiga M/F ("motorfartyg") är vanligt. Handelsfartyg bär ofta beteckningen M/V eller MV vilket är en förkortning för engelskans "Motor Vessel".
Ibland på engelska står bokstaven "M" i "M/S" för "Machine".

Motsvarande beteckning för ångfartyg är S/S, vilket uttyds Steam Ship. Kabelfartyg kan i sin tur ha beteckningen C/S.

Det var först med dieselmotorernas introduktion inom sjöfarten, varav den första byggdes 1897 som man kunde framställa tillräcklig kraft för att driva större motorbåtar. De första svenska fartygen var Rapp och Snapp, byggda vid Oscarshamns Verkstad 1908 och utrustade med reversibla motorer från AB Diesels Motorer. Fartygen hade 300 tons lastförmåga och en motor på 120 hästkrafter. 1912 kan ses som de moderna motorfartygens genombrott. Mest känd bland motorfartygen från detta år var M/S Selandia, byggd för Det Östasiatiske Compagnie i Köpenhamn vid Burmeister & Wains varv, med en kapacitet för 7 400 tons last, deplacement på 10 200 ton och driven av 2 stycke 4-takts enkelverkande 8-cylindriga dieselmotorer om vardera 1 500 hästkrafter.

Förkortningen M/S står ofta för motorskepp (motorfartyg). Det kan dock även syfta på motorseglare (även känd som segelmotorskepp och motorsegelskepp), en båt som både har motor och segel. Ett exempel på ett sådant fartyg är M/S Kinnekulle.

Se även 
 Lista över fartygsförkortningar
 Fartyg

Noter 

Fartygstyper
Gustav Wagner

Gustav Franz Wagner, född 18 juli 1911 i Wien, död 3 oktober 1980 i Atibaia, var en österrikisk SS-Oberscharführer. Han var delaktig i Nazitysklands så kallade eutanasiprogram Aktion T4 och i Operation Reinhard. Wagner var ställföreträdande kommendant för förintelselägret Sobibór från september 1942 till november 1943.

Biografi 
I början av andra världskriget deltog Wagner i Nazitysklands eutanasiprogram, Aktion T4; han var placerad i Hartheim.

I förintelselägret Sobibór var Wagner kommendanten Franz Stangls närmaste man, och när Stangl i september 1942 blev kommendant i Treblinka, utsågs Wagner till Sobibórs nye kommendants, Franz Reichleitners, ställföreträdare. Flera ögonvittnen har senare vittnat om Wagners känslokyla och sadism. Wagner slog eller sköt egenhändigt ihjäl interner, även spädbarn. Till följd av detta fick han öknamnet ”Welfel” (jiddisch ’vargen’).

Efter andra världskriget 
Efter andra världskrigets slut flydde Wagner tillsammans med Stangl till Brasilien, där han 1950 beviljades permanent uppehållstillstånd. Wagner levde under namnet Günther Mendel fram till sin arrestering den 30 maj 1978. Simon Wiesenthal hade spårat upp honom. Wagner begärdes utlämnad av staterna Israel, Österrike, Polen och Västtyskland, men de brasilianska myndigheterna vägrade att tillmötesgå deras begäran.

I juni 1979 intervjuades Gustav Wagner av den brittiske journalisten Tom Bower för BBC. Intervjun publicerades i veckotidningen The Listener. På frågan om hur Wagner kände inför sin delaktighet i mördandet i Sobibór svarade han:

I oktober 1980 i São Paulo påträffades Wagner död, knivstucken i bröstet. Enligt Wagners advokat begick han självmord.

Populärkultur 
I filmen Flykten från Sobibór från 1987 gestaltas Gustav Wagner av Hartmut Becker.

Referenser

Noter

Förklarande noter

Tryckta källor 
 
 
 

Födda 1911
Avlidna 1980
Män
SS-officerare som begått självmord
Aktion T4
Operation Reinhard
Personer från Wien
Personal i Sobibór
SS-Oberscharführer
Jürgen Graf

Jürgen Graf, född 1951, är en schweizisk lärare och skribent som blivit dömd för brott mot schweiziska lagar mot rasism på grund av sina böcker om asylsökande och förintelsen.

Biografi 
Graf föddes i Basel och har en akademisk examen från universitetet i Basel i skandinaviska språk, engelska och franska. Han arbetade flera år som språklärare och undervisade bland annat i tyska i Taiwan men återvände till Basel där han arbetade som intervjuare i asylmottagning. Han beskrev sina erfarenheter i boken Das Narrenschiff (ungefär Dårarnas skepp) som var ett bred anklagelse om missbruk av asyllagstiftning men som också gav honom ett rykte som främlingsfientlig.

Graf blev förintelseförnekare i början av 1990-talet, och publicerade flera kontroversiella böcker inom området, bland annat Der Holocaust auf dem Prüfstand (svenska: Förintelsen skärskådad). Flera böcker skrevs tillsammans med den italienska förintelseförnekaren . Graf sände böckerna speciellt till journalister och parlamentariker, vilket befäste hans position som förintelseförnekare.

Hans böcker ledde så småningom till att myndigheter i Schweiz åtalade honom för brott mot schweiziska lagar mot rasism, där han år 1998 dömdes av en domstol i Schweiz till böter och 15 månaders fängelse. Domen överklagades men fastställdes 2000 av högre instans, varpå Graf gick i exil och bosatte sig i Ryssland 2001 där han har arbetat som översättare.

Bibliografi
1990 – 
1993 –

Referenser

Källor

Externa länkar
Privat webbplats

Schweiziska författare
Tyskspråkiga författare
Förintelseförnekare
Födda 1951
Män
Levande personer
Den evige juden

Den evige juden (tysk originaltitel: Der ewige Jude) är en tysk nazistisk och antisemitisk propagandafilm från 1940, regisserad och gestaltad av Fritz Hippler efter en idé av Eberhard Taubert. 

Filmen skildrar judarna som ett ondskefullt och girigt folkslag, som vägrar arbeta och lever likt parasiter på sina värdfolk, i huvudsak ariska folk. Delar av filmen är filmade i polska getton, i vilka välbärgade judar enligt filmen valt att bo bland smuts och kackerlackor. Filmen påstår sig vara dokumentärfilm, men skildrar tidens rasbiologiska åsikter och rasfördomar. Filmen menar att judarna har stor makt i USA och hade stor makt i Weimarrepubliken samt att judar som familjen Rothschild genom sina banker tillskansat sig makt över hela världens ekonomi och politik. Enligt filmen har många judar assimilerat sig med sina värdfolk, vilket gör dem ännu farligare då de är svårare att identifiera. 

Filmen tar också upp exempel på judisk bildkonst och teater som enligt filmen är depraverad och sämre än europeiska motsvarigheter. Vidare skildrar filmen kosherslakt för att visa dess grymhet och påpekar att den nationalsocialistiska regimen förbjudit sådan behandling av djur. Filmen kritiserar också judendomens heliga skrifter och fastslår att "Detta är ingen religion. Det är en sammansvärjning mot världens folk".

I slutet av den något över en timme långa filmen visas delar från ett tal av Adolf Hitler, där denne säger "Om den internationella finansjudendomen, inom och utom Europa, än en gång skulle lyckas störta folken in i ett världskrig, då blir resultatet inte ... judendomens seger, utan förintelsen av den judiska rasen i Europa!" Där det står "..." hade man ifrån originaltalet klippt bort texten "bolsjeviseringen av jorden, och därmed", troligen på grund av Molotov-Ribbentroppakten.

Roller 
 Harry Giese som berättare
 Curt Bois som sig själv (arkivmontage) 
 Charles Chaplin (arkivmontage) - och felaktigt kallad jude i filmen
 Albert Einstein som sig själv (arkivmontage)
 Adolf Hitler som sig själv (arkivmontage)
 Fritz Kortner som sig själv (arkivmontage)
 Peter Lorre som sig själv (arkivmontage)
 Ernst Lubitsch som sig själv (arkivmontage)
 Rosa Luxemburg som sig själv (arkivmontage)
 Mona Maris som sig själv
 Anna Sten som sig själv (arkivmontage)

Se även 
 Ahasverus, den vandrande juden
 Nazistiska propagandafilmer

Referenser

Externa länkar 
 

Filmer 1940
Nazityskland
Propagandafilmer
Antisemitiska verk
Franz Reichleitner

Franz Reichleitner, född 2 december 1906 i Ried, död 3 januari 1944 i närheten av Fiume, Italien, var en tysk SS-Hauptsturmführer. Han var 1942–1943 kommendant i förintelselägret Sobibór.

Biografi 
Reichleitner deltog i Nazitysklands så kallade eutanasiprogram Aktion T4 som ställföreträdande chef för anstalten i Hartheim i närheten av Linz. Från september 1942 till november 1943 var Reichleitner kommendant för förintelselägret Sobibór. Han anses vara medskyldig till massmord på drygt 100 000 judar inom ramen för förintelseprogrammet Operation Reinhard. Efter det att förintelseapparaten i Sobibór hade upphört hösten 1943 stationerades Reichleitner tillsammans med andra funktionärer från Operation Reinhard i Trieste för att bland annat bekämpa jugoslaviska partisaner. Reichleitner sköts ihjäl i Fiume i början av januari 1944.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 

Födda 1906
Avlidna 1944
Aktion T4
Förintelsen i Polen
Österrikiska SS-officerare
SS-officerare som stupat i strid
Män
Operation Reinhard
Personal i Sobibór
SS-Hauptsturmführer
Fritz Hippler

Fritz Hippler, född 17 augusti 1909 i Berlin, död 22 maj 2002 i Berchtesgaden, var en tysk filmskapare. Han var chef, under Joseph Goebbels, för propagandaministeriets filmavdelning. Hippler är mest känd för att ha regisserat propagandafilmen Den evige juden från 1940.

Referenser

Externa länkar 

 Dokumentärfilm där Fritz Hippler intervjuas:  

Födda 1909
Avlidna 2002
Personer i Nazityskland
Män
Personer från Berlin
Tyska filmregissörer
Eberhard Taubert

Eberhard Taubert, född 11 maj 1907 i Kassel, död 1976 i Köln, var en tysk jurist och medlem av det nazistiska propagandaministeriet under Joseph Goebbels. Han kom på idén till den antisemitiska filmen Der Ewige Jude.

Födda 1907
Avlidna 1976
Personer i Nazityskland
Män
Kommendörer av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Springmask

Springmask (Enterobius vermicularis) är en tarmparasit som tillhör stammen rundmaskar. Maskarna är vita, trådtunna och ungefär 1 centimeter långa.

Smittvägar 
Alla människor kan drabbas, men den är som vanligast förekommande hos barn. Man drabbas av springmask genom att få i sig deras ägg, via munnen. Äggen kan leva minst ett par veckor utanför människokroppen. De dör dock i direkt solljus. Smittan sprids inte av husdjur, då människan är den enda värden för springmasken. Husdjur kan dock vara en anledning till att man som människa får springmask, eftersom maskägg kan finnas i våra husdjurs pälsar. Om man då är i nära kontakt med husdjur kan man andas in äggen.
Det kan även smittas om man sitter på samma toaletter och rör vid samma saker.

Symptom 
Honan lägger ägg kring den drabbades ändtarmsöppning, och dör sedan. Springmasken märker man av när man ser ägg i ändtarmsöppningen, och ibland enstaka utvecklade springmaskar i avföringen. Man kan också ana att man har springmask om det kliar runt analöppningen eller att man känner en kittlande känsla runt anus, eftersom masken utsöndrar en substans som irriterar skinnet. Klådan är vanligast nattetid.

Behandling 
Det går att behandla springmasken med mebendazol (i Sverige under namnet Vermox) eller pyrvin (ofta under varunamnet Vanquin), som är så kallade anthelmintikum, alltså läkemedel mot inälvsmaskar hos djur och människor.

Diagnos 
Diagnos kan ställas med hjälp av så kallade tejpprov, genom att en tejpbit fästs vid ändtarmsöppningen. Maskägg fastnar på tejpen och kan sedan undersökas i mikroskop.

Referenser 

Parasiter
Rundmaskar
Halimede

Halimede  är en av Neptunus månar. Den upptäcktes den 14 augusti 2002 och fick då det provisoriska namnet S/2002 N 1. Den har fått sitt namn efter den grekiska havsnymfen Halimede.

Den har en diameter på ungefär 62 km.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar 
Matthew Holman's Neptune's page
David Jewitt's pages
Scott Sheppard's pages

Månar
Neptunus månar
Astronomiska upptäckter 2002
Neso

Neso, med det tidigare provisoriska namnet S/2002 N 4,  är den yttersta av Neptunus månar. Den upptäcktes av bland andra Matthew J. Holman och Brett J. Gladman 14 augusti 2002.

Nesos avstånd till Neptunus är 1/3 astronomisk enhet (AU) vilket gör den till den mest avlägsna planetmåne som astronomerna känner till (2015). Avståndet är större än Merkurius avstånd från solen. Neso är också den måne som har längst omloppstid kring sin planet, 26,67 år (9740,73 dygn).

Referenser

Fotnoter

Externa länkar 
Matthew Holman's Neptune's page
David Jewitt's pages
Scott Sheppard's pages

Månar
Neptunus månar
Astronomiska upptäckter 2002
Astronomiska upptäckter av B Gladman
Sao

Sao  är en av Neptunus månar.

Månen upptäcktes den 14 augusti 2002 av ett större internationellt forskarlag på bilder som togs av två observatorier, en i Chile och den andra på Hawaii. Sedan hittades den även på en avbildning som togs redan den 10 augusti 2001. Den sistnämnda bilden gav även upphov till upptäckten av månarna Halimede och Laomedeia. Upptäckten offentliggjordes den 3 januari 2003 och månen fick i början beteckningen S/2002 N 2.

Den 3 februari 2007 fick månen namnet Sao som var en av 50 havsnymfer (Nereiderna) i den grekiska mytologin.

Källor

Externa länkar 
 Matthew Holman's Neptune's page
 David Jewitt's pages
 Scott Sheppard's pages

Månar
Neptunus månar
Astronomiska upptäckter 2002
Laomedeia

Laomedeia  är en av Neptunus månar.

Källor

Externa länkar 
 David Jewitt pages
 Scott Sheppard pages
 Ephemeris (IAU)
 Mean orbital parameters (NASA) 

Månar
Neptunus månar
Astronomiska upptäckter 2002
Skuggteatern

Skuggteatern är en fri teatergrupp i Umeå bildad 2001. Sedan 2011 är Skuggteatern Umeås första stadsdelsteater och är belägen i miljonprojektet Ålidhem i Kulturhuset Klossen.

Historik 
Skuggteatern grundades av fjorton ungdomar i Umeå 2001, dess första pjäs Spelmanen Grå sattes upp i juni 2002. Teatern hade vid grundandet det uttalade målet att inspirera andra ungdomar samt visa att unga kan vara kulturutövare. De första åren bedrevs verksamheten på ideell basis och utan ekonomiskt stöd från det offentliga. Gruppen beviljades första gången ekonomiskt stöd av Umeå kommuns kulturnämnd 2004.

I september 2006 invigde gruppen sin nya lokal bakom Sagateatern på Storgatan i Umeå med föreställningen Pojkarna som inte kunde sova. Hösten 2010 flyttade Skuggteatern på nytt, denna gång till Kulturhuset Klossen i stadsdelen Ålidhem.

Verksamhet 
Skuggteatern har ännu (2023) sin verksamhet förlagd till Kulturhuset Klossen i i Ålidhem. Men förutom det har de även en ambulerande verksamhet främst i norra Sverige. Teatern drivs 2023 konstnärligt och administrativt av framför allt av Emil Nilsson-Mäki, Frida Allberg, Karin Malmberg, Elenor Nordström, Magnus Nilsson-Mäki och Love Ersare.

Skuggteaterns uppsättningar har bland annat behandlat teman som hur det är att bli vuxen, att leva med funktionshinder, mötas av motgångar, migration, samt oron som fanns i Umeå då Hagamannen härjade.

Verksamheten finansieras via anslag och bidrag från Umeå kommun, Region Västerbotten, Kulturrådet och andra enskilda och allmänna finansiärer samt genom egna intäkter. Gruppen är medlem i ScenSverige, Svensk Scenkonst, samt Teatercentrum.

Skuggteaterns stipendium 
I samband med teaterns 20-årsjubileum inrättades Skuggteaterns stipendium 2021, som riktar sig till unga med intresse för teater. Stipendiet är om 15 000 kronor med möjlighet att coachas av teaterns anställda samt att disponera teaterns lokaler för egna projekt. Följande personer har tilldelats stipendiet: 

 2021 – Nathan Wemmert
 2022 – Elvin Sjöström

Produktioner (i urval) 

 Speleman Grå (2002)
 I Skuggan av ert Sverige (2003)
 Nicoles Variete (2004)
 Pojkarna som inte kunde sova (2004)
 Klick (2004)
 Moll (2005)
 Det spräckliga bandets gåta (2006)
 Vad hände sen? (2006)
 Vad ska vi spela? (2007)
 Hej hej mittemot dig (2008)
 En ovanlig dag (2008)
 Fjäril vingad syns på Haga 2000-03-18 (2010)
 Skuggdetektiverna (2011)
 Gargantua (uttagen till Bibu 2014) (2011)
 Allt kommer att bli bra (2012)
 Oknyttsförvaltningen (2013)
 Hem ljuva Ålidhem (2013)
 I am not a girl (Uttagen till Scenkonstbiennalen 2015) (2014)
 Ropen skalla! (2015)
 Det fula barnet (2015)
 Åskådaren (2016)
 Provsmakaren (2017)
 Köttberget - ett ansvarsfullt förslag (2017)
 Erinya (2018)
 Vi mot hela världen (Soundwalk) (2018)

Improviserade koncept (i urval) 

 Impro Club (2010-2017)
 Console yourself (2012)
 Spela Roll (2013)
 Shakespeare i park´n (2014)
 Utkast av... (2014)
 Söndra och härska (2015)
 Shakespeare är död (2016)
 Korsordsimpro (2016)

Referenser

Externa länkar
Skuggteatern

Teatergrupper i Sverige
Kultur i Umeå
Meze

Meze, många smårätter som serveras ungefär som ett svenskt smörgåsbord eller spansk tapas och som oftast förekommer som förrätt. 
Meze är vanligt kring Medelhavet och främst Mellanöstern, och är ett utmärkande drag för till exempel det turkiska och det libanesiska köket. 

Ordet meze kommer etymologiskt från persiskans maza som betyder "att smaka". Meze har sina historiska rötter i det sassanidiska Iran. Serveras ofta på kalas.

Referenser 

Mat och dryck i Turkiet
Mat och dryck i Grekland
Mat och dryck i Libanon
Mat och dryck i Jordanien