kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hannibal Valdimarsson

Hannibal Valdimarsson, född 13 januari 1903 på gården Fremri-Arnardalur i Eyrarhreppur, död 1 september 1991 i Reykjavik, var en isländsk politiker. 

Hannibal tog examen i Akureyri år 1922 och därefter examen från Jonstrup Statsseminarium i Danmark 1927. Han var medlem i Alltinget 1946–1959 för Alþýðuflokkurinn och Alþýðubandalagið och därefter 1963–1974 för Alþýðubandalagið igen, som självständig. Han satt också i Alltinget för Samtök frjálslyndra og vinstri manna. Han var partiledare för Alþýðuflokkurinn mellan 1952 och 1954, ordförande för facksammanslutningen Alþýðusamband Íslands mellan 1954 och 1971, samt ordförande för valalliansen Alþýðubandalagið. Han var ordförande i Samtök frjálslyndra og vinstrimanna mellan 1969 och 1974 och var social- och hälsominister 1956–1958, samt kommunikations- och socialminister mellan 1971 och 1973.

Hannibal var far till Jón Baldvin Hannibalsson, som blev Islands utrikesminister, och Arnór Hannibalsson, filosof.

Isländska politiker under 1900-talet
Födda 1903
Avlidna 1991
Män
Gunnarskogs församling

Gunnarskogs församling är en församling i Västra Värmlands kontrakt i Karlstads stift. Församlingen ligger i Arvika kommun i Värmlands län och ingår i Arvika pastorat.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung. 1850 utbröts Bogens församling.

Församlingen var till 1 maj 1871 annexförsamling i ett pastorat med Arvika församling som moderförsamling. Från 1 maj 1871 till 2010 moderförsamling i pastoratet Gunnarskog och Bogen. 2010 införlivades Bogens församling och församlingen utgjorde därefter till 2014 ett eget pastorat. Från 2014 ingår församlingen i Arvika pastorat.

Organister

Kyrkor 
 Gunnarskogs kyrka
 Bogens kyrka

Se även
Gunnarskogs socken

Källor

Externa länkar 
Officiell webbplats

Församlingar i Karlstads stift
Indelningar i Arvika kommun
Zbigniew Brzezinski

Zbigniew Kazimierz Brzeziński, "Zbig", född 28 mars 1928 i Warszawa i Polen, död 26 maj 2017 i Falls Church i Virginia, var en polsk-amerikansk statsvetare, geostrateg och statsman, nationell säkerhetsrådgivare till president Jimmy Carter 1977–1981.

Biografi
Brzeziński föddes i Warszawa som son till en diplomat och tillbringade en del av sin barndom i Frankrike och Tyskland innan han flyttade med sin familj till Kanada. Han studerade på McGill University där han tog en Bachelor of Arts 1949 och en Master of Arts 1950. 1953 erhöll han doktorsgrad i statsvetenskap på Harvard där han också kom att vara lärare. 1960 flyttade han över till Columbia University där han tog över ledningen av det nygrundade institutet för kommunistiska angelägenheter (Institute on Communist Affairs). I slutet av sitt liv var han knuten till Johns Hopkins University i Washington, D.C.

Brzeziński blev amerikansk medborgare 1958. På 1960-talet var han rådgivare i Kennedy- och Johnson-regeringarna. Under Johnsons sista år som president var han utrikespolitisk rådgivare till Hubert Humphrey. 1973 blev Brzezinski den första ledaren för den så kallade trilaterala kommissionen, en grupp av prominenta politiska, akademiska och ekonomiska ledare från USA, Västeuropa och Japan. Gruppens mål var att stärka relationerna mellan dessa regioner. Den kommande amerikanska presidenten Jimmy Carter var medlem och när han 1974 offentliggjorde sin presidentkandidatur blev Brzeziński, kritiker av Nixon-Kissingers utrikespolitik, hans rådgivare i utrikespolitiska frågor. 

Efter sin seger 1976 gjorde Carter så Brzeziński till sin nationella säkerhetsrådgivare. Brzeziński fick som Jimmy Carters säkerhetsrådgivare (1977-1981) ett rykte om sig som "hårding" (Hardliner), framförallt i sin politik gentemot Sovjetunionen. 

Han var gift med skulptören Emilie Benes. Med henne fick han tre barn; utrikespolitiska experten Ian Brzezinski, juristen och ambassadören Mark Brzezinski samt journalisten och programledaren Mika Brzezinski.

Utmärkelser

Referenser

Noter

Externa länkar

Amerikanska statsvetare
Polska statsvetare
Amerikanska politiker
Födda 1928
Avlidna 2017
Män
Mottagare av Frihetsmedaljen
Storkorset av andra klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Alumner från Harvard Law School
Personer från Warszawa
Nationella säkerhetsrådgivare till USA:s president
Alumner från McGill University
Mottagare av Vita örnens orden (Polen)
Storkorset av Storfurst Gediminas orden
Mottagare av Rumänska Stjärnans orden
Mottagare av Tre Stjärnors orden
Mottagare av Ungerska Förtjänstorden
Kommendörer av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Isländskt teckenspråk

Isländskt teckenspråk (isländska: ) är ett teckenspråk för döva på Island. Det är baserat på det danska teckenspråket. Fram till 1910 skickades döva islänningar till Danmark för att lära sig teckenspråk. Det är officiellt erkänt av staten och sköts av en nationell kommitté.

Isländskt teckenspråk skiljer sig mycket från den talande isländskan. 1999 hävdade det isländska utbildningsministeriet i den isländska läroplanen, att teckenspråk är de dövas modersmål, och att talad isländska är andraspråket. 27 maj 2011 erkändes teckenspråket som officiellt språk för döva på Island.

2006 gjordes en jämförelse mellan ordförrådet i isländskt teckenspråk och danskt teckenspråk för att hitta likheter mellan språken. Resultatet var att även om vissa tecken liknade varandra var 37% av tecknen olika i struktur och dessutom var 16% av tecknen lika, men olika i form, position, rörelse eller position.

Referenser

Se även
Sigurlín Margrét Sigurðardóttir
Språk i Island

Externa länkar
Islands dövförening (engelska och isländska)
Lexikon där isländskt teckenspråk finns tillgängligt

Enskilda teckenspråk
Isländska
Norskt teckenspråk

Norskt teckenspråk () är den form av teckenspråk som utövas i Norge. Det finns flera teckenspråksföreningar i Norge och flera tv-program med teckenspråk. NRK har Nyheter på tegnspråk dagligen och Tid for tegn varje vecka.

Det norska teckenspråket utövas av omkring 15 000 personer, varav cirka 4 000 döva.

Historia 
De äldsta skriftliga källorna om språkets existens man har hittat är från år 1799. Språket så som det ser ut och används i modern tid har sitt ursprung vid Trondheims dövstumsinstitut som grundades 1825.

Se även 

 Norges Døveforbund

Referenser

Noter

Enskilda teckenspråk
Språk i Norge
Beautiful Day

Beautiful Day var första singeln från U2:s album All That You Can't Leave Behind från . Den är en av bandets mest kända låtar på senare år och har spelats på samtliga konserter sedan 2000. Texten är skriven av Bono, musiken av U2. 

Enligt flera nyhetskällor hävdar Bono att Beautiful Day inspirerats av hans arbete med Jubilee 2000:s  Drop the Debt-kampanj som verkar för skuldavskrivning för världens fattigaste länder. 

I promotionmaterialet för låten menar Bono att Beautiful Day handlar om: En man som förlorat allt men finner glädje i det han har kvar.

Dessutom finns flera referenser till Bibelns syndaflod; kanjonerna brutna av moln (the canyons broken by cloud), efter översvämningen kom färgerna fram (after the flood all the colors came out), och fågeln med ett löv i näbben (the bird with a leaf in her mouth). Enligt Bibeln översvämmade Gud jorden för att förinta allt ont, när översvämningen var över framträdde en regnbåge (i texten som färgerna) som ett tecken på vänskapen mellan Gud och människorna, och utan ondska i världen så är jag säker på att det var en vacker dag (a beautiful day).

Låten vann tre priser vid Grammy Awards .

Musikvideon till Beautiful Day spelades in på Charles de Gaulle-flygplatsen i Paris och regisserades av Jonas Åkerlund.

Källor 
"U2MoL - All that You Can't Leave Behind - Beautiful Day". Muorji.se. Läst 27 april 2013.

Noter 

 

Sånger av U2
Musiksinglar 2000
Sånger 2000
Singelettor i Storbritannien
Musikvideor regisserade av Jonas Åkerlund
William Paley

William Paley, född den 14 juli 1743, död den 25 maj 1805, var en engelsk filosof som är mest känd för urmakaranalogin, ett argument för Guds existens, i sin bok Natural Theology, or Evidences of the Existence and Attributes of the Deity collected from the Appearances of Nature (publicerad 1802).

Källor

Externa länkar 
 

Brittiska filosofer
Personer i Storbritannien under 1700-talet
Födda 1743
Avlidna 1805
Män
Urmakaranalogin

Urmakaranalogin (engelska: 1. Watchmaker analogy, 2. The Design Argument) är ett klassiskt argument för Guds existens som använts av, bland andra, René Descartes och William Paley.

Argumentet utgår från premissen att man kan avgöra att något är konstruerat genom att studera det. Eftersom man lätt kan se att en klocka är konstruerad, kan man sluta sig till att naturen är konstruerad eftersom också naturen innehåller många delar som är beroende av varandra och samspelar med varandra. Om något är konstruerat måste det också finnas en eller flera konstruktörer (skapare).

Kritik 

Titeln på Richard Dawkins bok Den blinde urmakaren (1986) anspelar på urmakaranalogin. Dawkins har även i Illusionen om Gud (2006) argumenterat mot analogin. Han menar att den misslyckas att förklara universums eller Guds uppkomst, eftersom antagandet att en Gud som är kapabel att skapa ett universum skulle kunna uppstå spontant är osannolikare än att bara universum uppstått spontant. Vidare påpekar han det faktum att livet inte uppstått i den komplexa form det har idag, utan har utvecklats långsamt genom evolution och naturligt urval.

Dessutom har argumentet kritiserats för att utgå från subjektivitet; vad som är komplext och inte komplext är en personlig åsikt.

En tredje kritik är den om referensram. En person i den industrialiserade världen vet att klockor skapas och sättas ihop av intelligenta agenter och kan därför dra slutsatsen att en upphittad klocka är konstruerad.

En fjärde kritik är den om slutsatsen. Slutsatsen i Urmakaranalogin är att världen är skapad av Gud. Om världen är skapad av Gud, borde det synas i vad man än analyserar, vare sig det är en klocka eller ett sandkorn. Dock är klockan centrum i argumentet.

Se även 
Teleologiska gudsbeviset
Intelligent design
Den ultimata Boeing 747:an
Russells tekanna

Kreationism
Mariamne

Mariamne, utgiven 1967, är Pär Lagerkvists sista roman. Romanen utspelar sig i Jerusalem med omnejd på kung Herodes den stores tid. Mariamne I var hans hustru som han lät avrätta år 29 f.Kr.

Skönlitteratur 1967
Jerusalem i skönlitteratur
Romaner av Pär Lagerkvist
Personer under 000-talet f.Kr.
Kolugn

Kolugn är en speciellt byggd retort för framställning av träkol. Principen är densamma som för kolning i kolmila, men istället för jord har man murade väggar av rödtegel. En flyttbar mindre modell av järnplåt har också använts. Kolugnar producerar även biprodukter, främst tjära, träsprit och terpentin som kan tas tillvara.

Kolugnar användes främst under andra världskrigets stora efterfrågan på träkol.

Se även
Skogsbruk
Träkol
Träkolsmasugn

Bergsbruk
Järnbruk
Shōji

En  är en träram täckt av genomskinligt washipapper som används som dörr eller avgränsare inom japansk arkitektur. Shōjidörrar är oftast byggda för att skjutas i sidled eller vikas på mitten när dessa öppnas, för att spara utrymme gentemot en dörr med gångjärn. Dessa dörrar används både i traditionella japanska hus och västerländska hus, men särskilt i rum i japansk stil, washitsu. 

Japansk arkitektur
WP:Projekt Japan
Yellow Eden

Yellow Eden är det svenska indiepopbandet Paris första fullängdsalbum, utgivet 29 oktober 2003.

Låtarna "Disco Fever" och "Grey Summers Day" och "Going South" hörs i filmen Fröken Sverige (2004).

Låtlista 
Där inte annat anges är låtarna skrivna av Annika Mellin.
 "I Stole Barry" - 3:54
 "I Watch TV" - 4:59
 "Disco Fever" - 3:49
 "Tonight" - 3:28
 "Hey Sailor!" - 3:32 (text: Mattias Svensson och Annika Mellin, musik: Annika Mellin)
 "Grey Summers Day" - 5:40 (Emma Nylén)
 "Streetlights" - 3:26 (Annika Mellin, Emma Nylén)
 "Rainy Day in London" - 3:15
 "During the Conversation" - 3:36
 "Going South" - 4:13 (text: Mattias Svensson och Emma Nylén, musik: Emma Nylén)
 "Dallas" - 3:01
 "Quiet Night" - 3:38

Medverkande 
 Peter Benisch – mastering, inspelning
 Emma – artwork
 Björn Hansell – mixning, producent, inspelning
 Maria Häggkvist – artwork
 Paris – producent
 Christopher Stannow – mastering
 Mattias Svensson – mixning, ljudtekniker, artwork, inspelning

Referenser 

Musikalbum 2003
Engelskspråkiga musikalbum
Album av Paris
Det Kongelige Bibliotek

Det Kongelige Bibliotek är ett bibliotek i centrala Köpenhamn i Danmark. Biblioteket utgör, tillsammans med Statsbiblioteket, Danmarks nationalbibliotek och ligger på Slotsholmen mellan Christiansborgs slott och Köpenhamns hamninlopp. Biblioteket ansvarar för utgivningen av nationalbibliografin och har landets mest kompletta samling av böcker tryckta i Danmark och utländska böcker om Danmark. Där finns även ett exemplar av Gutenbergs Bibel och av Dalbyboken.

Den Sorte Diamant ("Den svarta diamanten") är en tillbyggnad till biblioteket. Byggnaden stod färdig 1999 och är ritad av arkitektbyrån Schmidt Hammer Lassen. Fasadmaterialet är granit av sorten absolut svart, bruten i Zimbabwe.

Referenser
Artikeln är delvis en översättning från danskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar
 Den Sorte Diamant, Det Kongelige Bibliotek, Köpenhamn

Kultur i Köpenhamn
Nationalbibliotek
Bibliotek i Danmark
Byggnader och anläggningar i Köpenhamn
Sevärdheter i Köpenhamn
Slotsholmen
Islands valkretsar

Island är indelat i sex valkretsar till Alltinget. Den nuvarande uppdelningen är från 1999 och var ett försök att jämna ut de skillnader som förelåg, då en röst utanför huvudstadsområdet räknades mer än en röst i Reykjavik och dess förorter. Den nya ordningen delade in landet i tre landsortskretsar och tre storstadskretsar. En obalans mellan huvudstaden med omnejd och orter utanför huvudstadsområdet finns dock fortfarande kvar, vilket har föranlett specialregler som under vissa förutsättningar kan föra över ett mandat från en valkrets till en annan.

Valkretsarna är som följer (siffrorna anger hur många mandat som valkretsen tilldelas):

 Norðausturkjördæmi (nordost) 10 
 Norðvesturkjördæmi (nordväst) 8
 Reykjavíkurkjördæmi norður (Reykjavik norra) 11
 Reykjavíkurkjördæmi suður (Reykjavik södra) 11
 Suðurkjördæmi (syd) 10 
 Suðvesturkjördæmi (sydväst) 13

Islands valkretsar
Request stop

Behovsuppehåll (svenska) eller Request stop (engelska) är en hållplats där buss eller tåg endast stannar vid behov, det vill säga om passagerare ska stiga på eller av. Det brukar i Sverige finnas en gul plåttavla (smeknamn: Plåtstins) på sådana stationer, som passagerare bör vrida mot det håll tåget kommer ifrån. Det förekommer också vid fartygstrafik.

Kollektivtrafik
Roy Jacobsen

Roy Jacobsen, född 26 december 1954 i Oslo, är en norsk författare. Jacobsen debuterade 1982 med novellsamlingen Fangeliv. Han är bosatt i Oslo. Han har varit nominerad till Nordiska rådets litteraturpris för romanerna Seierherrene 1991 och Frost 2004.

Biografi 
Roy Jacobsen är uppväxt i Groruddalen i Oslo. Han har haft en rad olika yrken innan han blev författare på heltid 1990, och bland annat har han jobbat som valfångare, snickare, lärare och vårdbiträde på en psykiatrisk klinik. 

Under åren 1979–1986 bodde han på Solfjellsjøen i Dønna kommun i Nordland. Hans egen uppväxt i Groruddalen utgjorde materialet för den brett anlagda genombrottsromanen Seierherrene (svenska: Segerherrarna) från 1991, som kretsar kring det som kallas den stora klassresan. Genom en enkel familjs historia i två generationer skildras hur människorna i Norge inom loppet av 80 år har förflyttat sig från agrar- och proletärsamhällets nedärvda, påtvungna betingelser och upp i ett postindustriellt, högteknologiskt utbildnings- och välfärdssamhälle med stora valmöjligheter, men också till en delvis helt nyskapad identitetsfödelse för många. 

Jacobsens produktion är varierad. Där inkluderas korta, psykologiska noveller och bredare anlagda romaner, med teman från exempelvis Islands sagatid och 1900-talets krigshistoria. 

Roy Jacobsen är medlem av Det Norske Akademi for Sprog og Litteratur.

Bibliografi 
Norska originalutgåvor och svenska översättningar. Översättare är Staffan Söderblom om ej annat anges.
 1982 – Fangeliv, novellsamling, Cappelen
 1984 – Hjertetrøbbel, roman, Cappelen
 1985 – Tommy, roman, Cappelen
 1987 – Det nye vannet, roman, Cappelen

 1988 – Virgo, roman, Cappelen

 1989 – Det kan komme noen, novellsamling, Cappelen
 1990 – Ursula, barnbok, Cappelen 
 1991 – Seierherrene – roman, Cappelen

 1992 – Fata Morgana, roman, Cappelen

 1994 – Den høyre armen, novellsamling, Cappelen
 1995 – Trygve Bratteli. En fortelling, biografi över Trygve Bratteli, Cappelen
 1998 – Ismael, roman, Cappelen

 1999 – Grenser, roman, Cappelen

 2001 – Fugler og soldater, novellsamling, Cappelen
 2004 – Det nye vinduet, novellsamling, Cappelen

 2003 – Frost, roman, Cappelen

 2005 – Hoggerne, roman, Cappelen

 2007 – Marions slør, roman, Cappelen

 2009 – Vidunderbarn, roman, Cappelen Damm

 2011 – Anger, roman, Cappelen Damm

 2013 – De usynlige, roman, Cappelen Damm

 2015 – Hvitt hav, roman, Cappelen Damm

 2017 – Rigels øyne, roman, Cappelen Damm

 2019 – På randen av Vigeland, självbiografisk berättelse, Cappelen Damm
 2019 – Mannen som elsket Sibir, roman, Cappelen Damm
 - Tillsammans med Anneliese Pitz.
 2020 – Bare en mor, roman, Cappelen Damm

Priser och utmärkelser 
1982 – Tarjei Vesaas debutantpris för Fangeliv
1989 – Kritikerpriset för Det kan komme noen
1991 – Bokhandlarpriset för Seierherrene
1994 – Ivar Lo-priset för Segerherrarna
2003 – Riksmålsförbundets litteraturpris
2005 – Gyldendalpriset
2005 – Ungdomens kritikerpris för Hoggerne
2009 – Bokhandlarpriset för Vidunderbarn
2012 – Doblougska priset

Referenser 

Norska författare
Norskspråkiga författare
Födda 1954
Män
Levande personer
Ledamöter av Det Norske Akademi
Författare från Oslo
Laggranskningsrådet

Laggranskningsrådet (finska laintarkastuskunta) var tidigare en finländsk motsvarighet till Lagrådet i Sverige. Det avskaffades år 1997.

Ej längre existerande finländska statliga myndigheter
Organisationer upplösta 1997
Jönköpings Flygklubb

Jönköpings Flygklubb grundades den 19 maj 1933. Samma år grundades även Linköpings flygklubb. Klubben har sin klubbstuga på Jönköping flygplats östra del. I dagsläget äger klubben fyra flygplan: Två fyrsitsiga Piper PA-28 och två ultralätta flygplan av typen Jabiru ST UL3.

Externa länkar
 Jönköpings Flygklubb

Flygklubbar
Sportklubbar bildade 1933
Sport i Jönköping
Harrier

Harrier kan syfta på

Harrier (hundras) – en hundras från Storbritannien
Hawker Siddeley Harrier – brittiskt stridsflygplan
McDonnell Douglas Harrier II – utveckling av ovanstående flygplan
Harriers bokförlag – ett kristet bokförlag i Stockholm, Sverige
Space Harrier-serien – en spelserie utvecklad av det japanska företaget Sega
Kidderminster Harriers FC – engelsk fotbollsklubb
Singö socken

Singö socken i Uppland ingick i Väddö och Häverö skeppslag, ingår sedan 1971 i Norrtälje kommun och motsvarar från 2016 Singö distrikt.

Socknens areal är 34,26 kvadratkilometer, varav 34,01 land. År 2000 fanns här 381 invånare.  Sockenkyrkan Singö kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Singö socken bildades i slutet av 1500-talet genom en utbrytning ur Häverö socken.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Singö församling och för de borgerliga frågorna till Singö landskommun. Landskommunen inkorporerades 1952 i Häverö landskommun som 1971 uppgick i Norrtälje kommun. Församlingen uppgick 2006 i Häverö-Singö församling, vilken i sin tur uppgick 2010 i Häverö-Edebo-Singö församling. Området överfördes 2018 till Väddö församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Singö, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Väddö och Häverö skeppslag. De indelta båtsmännen tillhörde Norra Roslags 2:a båtsmanskompani.

Geografi
Singö socken ligger norr om Väddö och omfattar Singö och Fogdö med Ålands hav i öster. ösamt fler mindre öar. Socknens öar är bergliga och skogklädda.

Geografisk avgränsning
I socknen ligger Lotsberget med sjöräddningsstation och lotsplats samt Boda, Västeräng och Ellan längst i norr på Singö. Strax öster om ön ligger Svartklubbens fyr. I söder ligger Fogdö med orterna Finnarsören, Norrgården, Östergården och Västergården. Även Fogdö-Kolskär hör till socknen, som i söder avgränsas av Fygdströmmen, vilken tillika utgör gräns mot Väddö socken.

Socknen omfattar stora havsområden med Singöfjärden i väster och Ålands hav i öster. Bland större öar, förutom de redan angivna, kan nämnas Fogdösten, Askholmen, Stor-Skarpen, Långgrundet, Skogsskäret, Gåssten, Måssten, Stor-Roten samt längst ute i öst mot öppna havet Understen med Understens fyr. Understen är den nordligaste punkten i Stockholms län och ligger där Ålands hav övergår i Södra Kvarken.

Fornlämningar
Från järnåldern finns spridda gravrösen.

Namnet
Önamnet skrevs 1334 Singæ, ursprungligt Singa med klar tolkning. Det har föreslagits innehålla sina, sena, 'visset, på rot över vinterna ståedne gräs; förna'.

Se även
Singö församling

Referenser

Vidare läsning
Sveriges bebyggelse: statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Stockholms län, del 1 Hermes 1951 libris

Externa länkar

Singö hembygdsförening
Socknar i Väddö och Häverö skeppslag

Indelningar i Norrtälje kommun
Understen

Understen är en ö i Singö socken, Väddö och Häverö skeppslag, Stockholms län, där Ålands hav och Södra Kvarken möts.

Ön har en angöringsfyr, som ligger mellan Uppland och Åland. Den är belägen 27 kilometer öster om Öregrund.

Historia 
Redan på 1700-talet byggdes det första sjömärket på Understen och den första fyren byggdes 1847–1848 efter en motion i riksdagen av Matts Pehrsson. Den fyren var byggd i natursten och bara 13 meter hög, vilket var otillräckligt för att synas över hela Södra Kvarken och norra Ålands hav. Därför började man 1915 att bygga en ny fyr ritad av Folke Lundberg. Den nya fyrbyggnaden av betong blev 39 meter hög och den näst högsta i landet efter Långe Jan. År 1922 fick fyren sin nuvarande optik och 1933 byttes fotogenlampan ut mot en 1000 watts elektrisk lampa. År 1951 blev fyren automatiserad.

Under andra världskriget uppfördes även ett 28 meter högt spaningstorn på ön, från vilken in på 1990-talet fartyg bevakades för marinens räkning.

Fyren fjärrmanövreras sedan 1996 från Sjöfartsverket i Norrköping, men fram till dess sköttes fyren av Sveriges enda kvinnliga fyrmästare, Marianne Brus, som också är uppväxt på Understen. På ön finns även ett sjöbevakningstorn ursprungligen byggt av marinen på 1970-talet men som numera används av sjöbevakningen som med hjälp av kameror med väldigt avancerad optik fjärrövervakar sjöfarten i Ålandshav. Den gamla fyren från 1848 är sedan 1935 byggnadsminnesmärkt.

Referenser

Noter

Övriga källor

Vidare läsning 
 
 
 
 

Fyrar i Stockholms skärgård
Fyrar i Sverige
Statliga byggnadsminnen i Sverige
Öar i Norrtälje kommuns skärgård
The Platinum Collection (musikalbum av Scorpions)

The Platinum Collection är ett samlingsalbum från 2005 av den tyska rockgruppen Scorpions.

Låtlista
CD 1
 In Trance
 Crying Days
 Pictured Life
 He’s A Woman – She’s A Man
 Coast to Coast
 Lovedrive
 Is There Anybody There?
 Holiday
 Another Piece of Meat
 Make It Real
 The Zoo
 Hey You
 Blackout
 Can’t Live Without You
 Now!
 Dynamite

CD 2
 No One Like You
 Bad Boys Running Wild
 Still Loving You
 Big City Nights
 Rock You Like A Hurricane
 Coming Home
 Rhytm of Love
 Belive in Love
 Passion Rules the Game
 Can’t Explain
 Living for Tomorrow
 Wind of Change
 Send Me an Angel
 Alien Nation
 No Pain No Gain
 Under the Same Sun

CD 3
 You And I
 Does Anyone Know
 Wild Child
 Where the River Flows
 Edge of Time
 When You Came Into My Life
 A Moment I A Millon Years
 10 Lightyears Away
 Eye To Eye
 Mysterious
 Aleyah
 Moment of Glory
 Here in My Heart
 When Love Kills Love
 Deep and Dark
 Remember the Good Times

Album av Scorpions
Samlingsalbum 2005
Tyska samlingsalbum