kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Henry Dutton

Henry Dutton, född 12 februari 1796, död 12 april 1869, var en amerikansk politiker och guvernör i Connecticut.

Tidigt liv
Dutton föddes i Plymouth, Connecticut den 12 februari 1796. Han studerade vid Yale University och tog examen 1818. Därefter studerade han juridik. Han antogs till advokatsamfundet 1823. Han undervisade vid Yale University från 1821 till 1823. Han var också rektor vid Fairfield Academy i två år.

Politik
Dutton valdes till Connecticuts representanthus 1828, 1834, 1838, 1839 och 1850. Han flyttade till New Haven, Connecticut, 1847 och utnämndes till Kent Professor of Law vid Yale University. Han innehade den professuren till sin död. Han var också ledamot av Connecticuts senat 1849. Han var Whigpartiets kandidat till guvernör 1853, men förlorade valet till den sittande guvernören Thomas H. Seymour, som representerade Demokraterna.

I nästa guvernörsval, 1854, hade Thomas H. Seymour avgått och hans viceguvernör Charles H. Pond blivit guvernör, men Pond ställde inte upp i valet. Dutton kandiderade åter för Whigpartiet.Han kom tvåa efter demokraten Samuel Ingham i valet i april, men eftersom ingen av kandidaterna fick egen majoritet avgjordes valet genom en omröstning i Connecticut General Court (legislature), som med röstsiffrorna 140-93 valde Dutton till guvernör. Under hans tid som guvernör fick Connecticut en lag om rusdrycksförbud. Han kandiderade för omval 1855, men kom på tredje plats efter både Ingham och segraren William T. Minor. Dutton slutade som guvernör den 2 maj 1855.

Senare år
Efter sin tid som guvernör var Dutton domare i överrätterna Superior Court och Supreme Court of Errors från 1861 till 1866. Han avled den 12 april 1869.

Se även
Lista över guvernörer i Connecticut

Referenser
 Sobel, Robert and John Raimo. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789-1978. Greenwood Press, 1988. 

Födda 1796
Avlidna 1869
Guvernörer i Connecticut
Män
Alumner från Yale University
David Ottoson (professor)

David Gustaf Richard Ottoson, född 26 augusti 1918 i Chalgan, Kina, död 27 december 2001 i Lidingö, var en svensk tandläkare och fysiolog. Han var 1974–1985 professor i fysiologi vid Karolinska Institutet. Han blev 1982 ledamot av Vetenskapsakademien och var 1974–1984 ledamot av Karolinska Institutets Nobelkommitté (ordförande 1983–1984). Ottoson är begravd på Lidingö kyrkogård.

Källor 
Vem är det '93, Norstedts 1992, , sid. 865.
 David Gustaf Richard Ottosson på Gravar.se

Svenska professorer i fysiologi
Svenska tandläkare under 1900-talet
Personer verksamma vid Karolinska Institutet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Födda 1918
Avlidna 2001
Män
William T. Minor

William Thomas Minor, född 3 oktober 1815, död 13 oktober 1889, var en amerikansk politiker och guvernör i Connecticut.

Tidigt liv
Minor föddes i Stamford, Connecticut, den 3 oktober 1815. Han studerade vid Yale University och tog examen 1834. Därefter studerade han juridik. Han antogs till advokatsamfundet 1840.

Politisk karriär
Minor valdes till ledamot av Connecticuts representanthus 1841 och satt kvar på den posten till 1849. Han blev ledamot av Connecticuts senat 1854.

Han kandiderade för American Party, de så kallade Knownothings, i guvernörsvalet 1855 och vann över Samuel Ingham efter en omröstning av Connecticut General Court (legislature) med röstsiffrorna 177-70. Han blev omvald till en andra mandatperiod 1856, då han återigen besegrade Ingham, och åter genom omröstning i parlamentet med röstetalen 135-116.

Minor stödde en förlängning av den period som en person skulle behöva bo i landet innan han kunde bli medborgare. Hans politik upprörde känslorna hos immigranter. Under hans mandatperiod stiftades också en lag som fråntog rösträtten från dem som inte kunde läsa delstatens grundlag.

Han kandiderade inte i valet 1857 och lämnade tjänsten som guvernör den 6 april det året. Han efterträddes av republikanen Alexander H. Holley.

Senare år
Efter sin tid som guvernör praktiserade Minor juridik. Han utnämndes till generalkonsul i Havanna 1864 och satt kvar till 1867. Han var åter ledamot av Connecticuts representanthus 1868. Det året utnämndes han till domare i Superior Court, en post som han hade kvar till 1873. Han avled den 13 oktober 1889.

Se även
Lista över guvernörer i Connecticut

Referenser
 Sobel, Robert and John Raimo. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789-1978. Greenwood Press, 1988.

Noter

Födda 1815
Avlidna 1889
Guvernörer i Connecticut
Män
Alumner från Yale University
Personer från Stamford
Alexander H. Holley

Alexander Hamilton Holley, född 12 augusti 1804, död 2 oktober 1887, var en amerikansk politiker och guvernör i Connecticut.

Barndom och uppväxt
Alexander H. Holley föddes i Salisbury, Connecticut, den 12 augusti 1804. Han läste vid offentliga skolor i Massachusetts, Connecticut och New York.

Yrkesliv
Holley blev verkställande direktör för Holley Manufacturing Company 1854 och satt kvar på den posten resten av sitt liv. Han blev också direktör på Salisbury Iron Bank och Connecticut Western Railroad.

Politisk karriär
Holley blev viceguvernör i Connecticut den 3 maj 1854 och tjänstgjorde under guvernören Henry Dutton för Whigpartiet. Han innehade den posten de två år som Dutton var guvernör.

Holley valdes till den förste Republikanske guvernören i Connecticut 1857. Han efterträdde William T. Minor på posten den 6 maj det året. Under hans mandatperiod godkände hans regim kravet på nyblivna medborgare att de var tvungna att vänta ett år på att få rösta.

Han lämnade tjänsten som guvernör efter bara en mandatperiod, den 5 maj 1858, och efterträddes av sin partikamrat William A. Buckingham.

Familj
Holley var gift två gånger och fick sex barn. Hans mest kända barn var Alexander Lyman Holley, en pionjär inom amerikansk ståltillverkning.

Alexander H. Holley avled den 2 oktober 1887.

Se även
Lista över guvernörer i Connecticut

Referenser
 Sobel, Robert and John Raimo. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789-1978. Greenwood Press, 1988. 

Födda 1804
Avlidna 1887
Guvernörer i Connecticut
Viceguvernörer i Connecticut
Män
Grannmatris

En grannmatris eller närhetsmatris är inom matematik, specifikt grafteori, en matris som beskriver en graf genom att ange vilka noder som har bågar mellan sig. En annan sorts matriser som beskriver grafer är anslutningsmatriser.

Grannmatrisen A till en (enkel) graf G med nodmängd  och bågmängd E definieras som n × n-matrisen med element  givna av:

Med andra ord är matriselementet i kolonn i och rad j ett om det finns en båge mellan noderna  och  och noll annars.

För en multigraf är elementen i grannmatrisen antalet bågar mellan två noder. I grannmatriser för enkla grafer är diagonalen alltid noll, något som inte gäller för multigrafers grannmatriser.

För en viktad graf sätts matriselementet aij vanligtvis till vikten på bågen mellan noderna i och j, om en sådan båge finns. Om det inte finns en båge sätts matriselementet till 0. 

I programmeringssammanhang sätts ofta oanslutna noders gemensamma matriselement till oändligheten. När anslutningsmatriser implementeras som datastrukturer används ett stort tal istället för oändligheten. Utseendet av grannmatrisen beror på hur noderna är numrerade, om man byter numrering permuteras raderna. I en oriktad graf är grannmatrisen alltid symmetrisk, eftersom en båge mellan  och  går åt båda håll.

Exempel

Grannmatrisen till en komplett graf har ettor överallt utom i diagonalen.

Egenskaper
Grannmatrisen till en oriktad enkel graf är symmetrisk och har därmed endast reella egenvärden och en bas av ortonormerade egenvektorer (enligt spektralsatsen). Egenvärdena till grannmatrisen kallas grafens spektrum. 
Man kan genom att beräkna potenser av en grannmatris få viktig information om grafen; om G är en oriktad enkel graf med grannmatris A så är värdet på elementet  i matrisen  antalet vägar av längd k mellan noderna  och . För  ses detta genom att betrakta matrismultiplikationen komponentvis:

då  om och endast om det finns en väg mellan  och  och en väg mellan  och , som då har längd 2. Genom induktion får man resultatet för godtyckliga k. En följd av detta är att det finns en väg mellan nod  och nod  om och endast om elementet  i matrisen 

är nollskilt. Som en följd ser man att grafen är sammanhängande om och endast om C endast har nollskilda element.

Två riktade eller oriktade grafer  och  med grannmatriser  och  är isomorfa om och endast om det finns en permutationsmatris P sådan att , specifikt är grannmatriserna similära, så de delar exempelvis egenvärden, determinant och matrisspår, så dessa är invarianta under grafisomorfier.

Referenser

Grafteori
Matriser
Soria (provins)

Soria är en provins i centrala Spanien och ligger i den östra delen av den autonoma regionen Kastilien och Leon. Provinsen gränsar till provinserna La Rioja, Zaragoza, Guadalajara, Segovia och Burgos. 

Soria är den minst befolkade av alla Spaniens provinser med en densitet på cirka 9 invånare per km². Av provinsens befolkning på 92 221 (2014) bor nästan 40% i huvudstaden Soria.

Indelning 
Soria är indelat i tio comarcor och 183 kommuner. Nästan hälften av kommunerna är samhällen på mindre än 100 personer och 12 kommuner har mer än 1 000 invånare.

Comarcor 

Soria består av 183 kommuner uppdelade på 10 comarcas:

 Comarca de Almazán
 Comarca de Berlanga
 Comarca de Burgo de Osma
 Comarca de Campo de Gómara
 Comarca de El Valle
 Comarca de Pinares
 Comarca de Soria
 Comarca de Tierras Altas
 Comarca del Moncayo
 Tierra de Medinaceli

Se även 
Aldealafuente, en kommun i Soria.

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

 
Spaniens provinser
Göran Liljestrand

Göran Liljestrand, född 16 april 1886 i Masthuggs församling, Göteborg, död 16 januari 1968 i Västerleds församling i Stockholm, var en svensk läkare och farmakolog.

Liljestrand var 1927-1951 professor i farmakodynamik och farmakognosi vid Karolinska Institutet.

Biografi
Liljestrand blev medicine licentiat 1915 och medicine doktor 1917 vid Karolinska institutet, där han förordnades till docent 1917 i fysiologi och 1923 i fysiologi och farmakologi. Inom fysiologin utbildade sig Liljestrand hos Johan Erik Johansson. Han behandlade andningens fysiologi och det respiratoriska gasutbytet (bland annat i dissertationen Untersuchungen über die Atmungsarbeit, 1917), sportens och blodomloppets fysiologi (hjärtats minutvolym under olika förhållanden) o.s.v.

Liljestrand arbetade även med farmakologiska frågeställningar, bland annat lungans genomtränglighet för ammoniak efter införande av sådan i blodet, och det är inom det farmakologiska området han är mer känd. Han samarbetade med Ulf von Euler och tillsammans upptäckte de Euler-Liljestrand-mekanismen. 

Har var från 1918 och i över 40 år sekreterare för Karolinska Institutets Nobelkommitté (ledamot där från 1938). Han blev 1938 även ledamot av Vetenskapsakademien.

Liljestrand blev sekreterare Fysiologföreningen i Stockholm (1919) och ledamot av Svenska läkaresällskapets nämnd (1922). Vid den internationella fysiologkongressen i Stockholm 1926 tjänstgjorde Liljestrand som sekreterare. Åren 1918, 1923 och 1925 erhöll han Alvarengapriset av Svenska läkaresällskapet.

Källor

Noter 

Svenska professorer i farmakologi
Svenska fysiologer
Personer verksamma vid Karolinska Institutet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1886
Avlidna 1968
Män
Ugglan
Läkare från Göteborg
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Alumner från Karolinska Institutet
Alumner från Stockholms universitet
Sockenadjunkt

En sockenadjunkt var en präst med ett vikariat eller ett förordnande som nådårspredikant. En annan benämning på sockenadjunkt var pastorsadjunkt. Benämningarna kan användas synonymt, men ofta handlar det om vem som stod för lönen: kyrkoherden eller församlingen. I Karlstads stift fanns det ett stort antal tjänster av det senare slaget, som senare omvandlades till komministraturer.

Källor

Kyrkliga titlar
Svenska kyrkan
Pentod

En pentod är ett elektronrör med fem elektroder. Pentoden associeras vanligen med det tregallers vakuumrör som uppfanns av holländaren Bernhard D.H. Tellegen 1926.

Fördelar gentemot tetroden
En tetrod kan leverera tillräckligt med effekt för en högtalare eller sändare och tillhandahåller en högre förstärkningsfaktor än de tidigare trioderna.

Men det positivt laddade skärmgallret kan samla in sekundära elektroner emitterade från anoden, (så kallad sekundäremission), vilka kan orsaka ökad ström genom skärmgallret och orsaka att anodströmmen sjunker med ökande anodspänning över en del av Ia/Va-karaktäristiken. Tellegen introducerade en ytterligare elektrod kallad "suppressor grid", eller bromsgaller, som löste problemet med sekundäremissionen. Den extra elektroden hålls på en låg potential, vanligtvis jordad eller ihopkopplad med katod. Sekundäremission uppträder fortfarande men elektronerna kan inte längre nå skärmgallret då de har lägre energi än primärelektronerna och kan därför inte passera det jordade bromsgallret och tas istället upp av anoden.

Användning
En dubbelpentod tillverkad av General Electric, 12AE10, blev först använd inom konsumentelektronik för radiomottagning. Pentoden EF50 konstruerades före andra världskriget och var vanlig i radarutrustning och andra militära utrustningar. Efter andra världskriget blev pentoder vanligt förekommande i TV-mottagare, speciellt EF80, en efterföljare till EF50. Vakuumrör blev genomgående utbytta mot transistorer under 1960-talet. Men de fortsatte att användas för speciella applikationer såsom radiosändare för hög effekt och inom high-end och professionella audioapplikationer, för mikrofonförstärkare och elgitarrförstärkare. Stora rörlager i de forna sovjetstaterna har inneburit en fortlöpande tillgång till elektronrör, en del konstruerade för andra ändamål men anpassade till ljudbranschen, såsom sändarröret GU50.

Elektroteknik
K. Waterschei S.V. Thor Genk

K. Waterschei S.V. Thor Genk var en belgisk fotbollsklubb från staden Genk, Limburg. 

Den skapades 1919 som Waterschei Sport Vereeniging Thor med Thor som förkortning av Tot Herstel Onzer Rechten ("För att få tillbaka våra rättigheter"). Den registrerades till belgiska fotbollsförbundet först 1925 och fick matricule nr 533. Klubben hade en sejour i första divisionen i slutet av 1950-talet till början av 1960 och igen 1978 till 1986. Efter två säsonger i andra divisionen gick K. Waterschei SV Thor Genk samman med K.F.C. Winterslag för att bilda K.R.C. Genk. 

Under säsongen 1982/83 hade matchen Standard Liège-Waterschei varit mutad och Standard slutligen vann mästerskapet. Waterschei vann den Belgiska Cupen gånger (1980 och 1982). 

Märkligt nog ledde den senare segern till att Waterschei nådde semifinalen i Cupvinnarcupen i fotboll under säsongen 1982-83. Efter att ha besegrat PSG i kvartsfinalen förlorade Waterschei den första etappen i semifinalen 5-1 i Pittodrie, hem för eventuell vinnare, Aberdeen. En 1-0-seger i Genk, artighet av Eddy Voordeckers, kunde inte vända position.

Meiter 
 Belgiska Cupen
 1980, 1982

Källor 

Fotbollsklubbar i Belgien
Sportklubbar bildade 1919
Sportklubbar upplösta 1988
William Alfred Buckingham

William Alfred Buckingham, född 28 maj 1804, död 5 februari 1875, var en amerikansk politiker, guvernör i Connecticut och amerikansk senator för samma delstat.

Tidigt liv
William Alfred Buckingham föddes i Lebanon, Connecticut, och gick i offentliga skolor och vid Bacon Academy i Colchester, Connecticut. Han arbetade med handel och tillverkning. Han var borgmästare i Norwich, Connecticut, från 1849 till 1850 och återigen från 1856 till 1857.

Guvernör
Buckingham valdes till guvernör i Connecticut 1858 och efterträdde sin Republikanske partikamrat Alexander H. Holley på posten som guvernör den 5 maj det året. Mandatperioden för guvernörer i Connecticut var ett år på den tiden, men Buckingham blev omvald fler gånger än någon annan vid mitten av 1800-talet. Han tjänstgjorde som guvernör i åtta mandatperioder till den 2 maj 1866. Han efterträddes av partikamraten Joseph R. Hawley. Efter tiden som guvernör återupptog han sina tidigare sysslor inom affärsvärlden.

Senator
Buckingham valdes till USA:s senat 1868 och tjänstgjorde från den 4 mars 1869 till sin död 1875. Under sin tid i senaten var han ordförande för Committee on Engrossed Bills, Committee on Investigation and Retrenchment och Committee on Indian Affairs.

Han begravdes på Yantic Cemetery i Norwich.

Se även
Lista över guvernörer i Connecticut

Källor

Referenser
 American National Biography
 Dictionary of American Biography
 Buckingham, Samuel G. The Life of William A. Buckingham. Springfield: W.F. Adams Co., 1894
 U.S. Congress. Memorial Addresses. 43rd Cong., 2nd sess. from 1874 to 1875. Washington, D.C.: Government Printing Office, 1875.

Födda 1804
Avlidna 1875
Guvernörer i Connecticut
Ledamöter av USA:s senat från Connecticut
Män
Borgmästare i Norwich, Connecticut
Personer från Lebanon, Connecticut
7. Flieger-Division

7. Flieger-Division organiserades i september 1938 för att samla alla Fallschirmjägerförband i Luftwaffe i en division.

Slag

Fall Gelb

Kreta

Gruppe West 

Maleme 1860 man
 I/1. Luftlande-Sturm-Regiment två kompanier tredje och fjärde
 II/1. Luftlande-Sturm-Regiment
 III/1. Luftlande-Sturm-Regiment
 IV/1. Luftlande-Sturm-Regiment
 3/Fallsch.MG-Btl 7
 1/Fallsch Art Abt7
 1 Zug/San Abt 7 

Förstärkt med femte och sjätte kompaniet ur II/2. Fallschirmjäger Regiment den 21 maj.

Gruppe Mitte 
Soudabukten  2460 man
 Div Stab/7 Flieger-Div
 I/1. Luftlande-Sturm-Regiment två kompanier första och andra
 3. Fallschirmjäger Regiment
 3/Fallsch.MG-Btl 7
 Fallsch Pi.Btl 7
 1/Fallsch San Abt 7 

Rethymno  1380 man
 2. Fallschirmjäger Regiment (less 5th & 6th Kompanies at Maleme)
 2/Fallsch San Abt 7
 Stab Fallsch.MG-Btl 7
 1/Fallsch.MG-Btl 7
 2/Fallsch.MG-Btl 7
 2/Fallsch Art Abt7

Gruppe Ost 
Heraklion 2360 man
 1. Fallschirmjäger Regiment
 1/Fallsch San Abt 7

Befälhavare 
Divisionens chefer

 Generalleutnant Kurt Student (9 sep 1938 - 14 maj 1940)   
 Generalleutnant Richard Putzier   (14 maj 1940 - 21 jan 1941)  
 Generalleutnant Wilhelm Süssmann (21 jan 1941 - 20 maj 1941) KIA  
 Generalmajor Alfred Sturm   (20 maj 1941 - 30 maj 1941)  
 Generalleutnant Erich Petersen   (1 juni 1941 - 1 aug 1942)  
 Generalmajor Richard Heidrich (1 aug 1942 - 1 maj 1943)

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 

Divisioner ur Luftwaffe
Arne Magnéli

P Arne Magnéli, född 6 december 1914 i Stockholm, död 1996, var en svensk kemist.

Magnéli avlade filosofie licentiat-examen 1942 och blev filosofie doktor 1950. Han var 1950-1953 docent i kemi vid Uppsala universitet, 1953-1961 laborator i oorganisk och fysikalisk kemi vid Stockholms universitet och blev 1961 professor i oorganisk kemi vid samma institution.

Magnéli blev 1965 ledamot av Statens naturvetenskapliga forskningsråd och var 1966-1973 sekreterare vid Vetenskapsakademiens båda Nobelkommittéer, han fortsatte därefter som sekreterare vid Vetenskapsakademiens Nobelkommitté för kemi fram till 1986. Han invaldes 1970 i Vetenskapsakademien.

Svenska professorer i oorganisk kemi
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1914
Avlidna 1996
Personer från Stockholm
Oluf Borch

Oluf (eller Ole) Borch, född den 7 april 1626 i Nørre Bork, Ribe stift, död den 13 oktober 1690, var en dansk professor och polyhistor.
 
Borch var verksam inom såväl medicinen med dess hjälpvetenskaper (anatomi, botanik och kemi), som inom humaniora (filologi, filosofi och poesi). Han var dessutom domare i Højesteret.

Borch blev 1655 hovmästare för Jochum Gersdorffs söner, utmärkte sig 1659 vid Köpenhamns försvar, reste 1661-66 i västra Europa och Italien och var sedan professor i filologi och naturvetenskaper vid universitetet i Köpenhamn. 

1667 blev han tillika kunglig livläkare och 1686 assessor i höjesteret. Han var en ypperlig läkare och en mångsidig vetenskapsman; trots att han inte var genial eller banbrytande i något fack, utförde han i flera ämnen arbeten, som för hans tid hade stor betydelse. 

Han var latinsk skald och mycket ivrig för det latinska språkets renhet. 1654 gav han i Parnassus in nuce vägledning för versskrivning på latin och senare goda bidrag såväl till latinsk lexikografi och litteraturhistoria som till kemins historia och anatomins utveckling. 

Han samlade en betydlig förmögenhet och grundade 1689 för 16 flitiga studenter Borchs kollegium, där under tidernas lopp många yngre vetenskapsmän bott. Själv kallade han det "Collegium mediceum", till minne av den välvilja, som han under sin vistelse i Italien åtnjutit av huset Medici.

Källor

Noter 

Danska klassiska filologer
Danska läkare
Danska kemister
Danska botaniker
Danska jurister
Danska filosofer
Danska professorer
Alumner från Köpenhamns universitet
Personer verksamma vid Köpenhamns universitet
Danska poeter
Latinskspråkiga författare
Födda 1626
Avlidna 1690
Män
Personer från Jylland
Deltagare i belägringen av Köpenhamn
Bramsegel

Bramsegel, antingen enkla bramsegel eller undre bramsegel och övre bramsegel, är råsegel som förs ovanför märsseglen på råriggade segelfartyg och på fockmasten på bramsegelskonare. Bramseglet (eller övre bramseglet) är det översta seglet på råriggade fartyg som inte för röjlar. Bramseglen förs på bramstången som med en salning, bramsalningen, är fäst vid märsstången eller undermasten.

Bramstången är i fråga om master av trä den tredje delen nerifrån räknat, efter undermast och märsstång och därmed är bramseglet det tredje eller, om märsseglet är delat, det fjärde seglet nerifrån räknat. Stålmaster kan göras i färre delar och i så fall fästs bramstången ofta direkt på undermasten. Eventuella segel ovan bramseglen kan också föras på bramstången.

Bramseglen infördes efter 1500-talets mitt på stora fartyg, under senare hälften av 1700-talet också på den aktersta masten, kryssmasten, varvid fullriggaren blev till. På stora segelfartyg började man på 1870-talet på större fartyg dela bramseglen i övre och undre bramsegel (liksom tjugo år tidigare märsseglen): de mindre seglen var lättare att hantera. Vid sekelskiftet var delade bramsegel det vanliga ifråga om de största fartygen, medan det inte var helt ovanligt att lämna bort röjlarna.

Etymologi 
Ordet bramsegel kan komma av bram 'prakt' eller 'ståt' eller också av brand 'stock' eller 'stolpe'.

Källor 

Segling
Handel House Museum

Handel House Museum (Händelmuseet) är ett museum i Mayfair, London över den tyskfödde tonsättaren Georg Friedrich Händels liv och verk. Händel flyttade till London 1712 och blev brittisk medborgare 1727. Han blev den förste som kom att bo i huset på Brook Street 25, som han hyrde från 1723 till sin död där 1759. Nästan alla hans verk efter 1723, bland dem många av hans mest kända operor, oratorier och ceremonimusik, skrevs och repeterades in här. Huset innehöll flera klaverinstrument, bland annat cembalor, klavikord, och en kammarorgel.

Museet öppnades 2001 av "Handel House Trust" som ett resultat av ett initiativ av Händelforskaren Stanley Sadie 1959. Det innehåller stil- och pietetsfullt renoverade rum i två plan, samt utställningsrum i det intilliggande huset.

Se även 
Händel-Haus i Halle an der Saale, museum i huset där Händel föddes 1685.

Referenser

, reprint of 1857 edition translated from the French original by James Lowe

Externa länkar
Officiell webbplats
Exorcist called to banish ghost in Handel's house, Daily Telegraph
Handel exhibition suggests his poison was the lead in his wine, Guardian

Bilder:
The reproduction Ruckers harpsichord in the Rehearsal Room
The 1749 Thomas Mahoon spinet in the Composition Room
Handel House organ, St George's, Hanover Square
Handel's Traeri clavichord, Maidstone Museum
Bedroom
Staircase
Roubiliacs's life mask of Handel displayed by crimewriter Ruth Rendell in Handel's bedroom

Museer i Westminster
Georg Friedrich Händel
Personmuseer i Storbritannien