kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Winton Motor Raceway

Winton Motor Raceway är en racerbana utanför Benalla, Victoria, Australien.

Historia
Winton byggdes 1960, och det första racet hölls i november 1961. 1985 kom ATCC till banan, och sedan dess har den varit en ordinarie bana i ATCC/V8 Supercar. Den är 3 kilometer lång, och har en väldigt tajt konfiguration. Den lockar en av de högsta åskådarskarorna i serien varje år.

Racerbanor i Australien
Sportanläggningar invigda 1961
Byggnader och anläggningar i Victoria, Australien
Arman Sjilmanov

Nation:  

Arman Sjilmanov (kazakiska: Apмaн Шилмaнoв), född 20 april 1984, är en kazakisk taekwondoutövare.

Han tog OS-brons i tungviktsklassen i samband med de olympiska taekwondo-turneringarna 2008 i Peking.

OS 2008
I de olympiska sommarspelen 2008 i Peking mötte Sjilmanov den före detta kubanska taekwondoutövaren Ángel Matos i en bronsmedaljmatch med 80 kg-kategorin. Matos ledde matchen med 3-2, men han skadade sig och behövde vård. Uppehållet för Matos var för långt och därför vann Sjilmanov.

Referenser

Externa länkar
Sports-reference.com 

Män
Födda 1984
Kazakiska kampsportare
Olympiska bronsmedaljörer 2008
Kazakiska olympiska bronsmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Kazakstan
Tävlande i taekwondo vid olympiska sommarspelen 2008
Levande personer
Everybody Jam!

Everybody Jam! är ett album från 1996 med Scatman John.

Låtlista
 Stop The Rain (4:04)
 Everybody Jam! (3:29)
 The Invisible Man (3:25)
 Let It Go (3:46)
 Message To You (3:34)
 (I Want To) Be Someone (3:15)
 Scatmusic (3:55)
 Shut Your Mouth And Open Your Mind (3:52)
 (We Got To Learn To) Live Together (3:50)
 Ballad Of Love (3:40)
 People Of The Generation (3:42)
 Lebanon (3:32)
 U-Turn (3:47)
 Everybody Jam! (Club Jam) (5:40)
Japanska bonusspår:
 Paa Pee Poo Pae Po – 3:50
 I'm Free – 3:37
 Jazzology – 3:53
 Pripri Sca (Radio Edit)  – 3:16
 Su Su Su Super Ki Re i (Radio Edit) – 3:56

Musikalbum 1996
Album av Scatman John
John Milius

John Frederick Milius, född 11 april 1944 i Saint Louis i Missouri, är en amerikansk manusförfattare, filmregissör och -producent.

Biografi 
Milius försökte bli antagen till USA:s marinkår men fick avslag då han led av kronisk astma. Han studerade film vid University of Southern California tillsammans med Steven Spielberg och George Lucas och var särskilt involverad i manusförfattande. Där skrev han ett manus baserat på Joseph Conrads Mörkrets hjärta, vilket senare kom att bli filmen Apocalypse (1979). Innan den filmen blev av hann han dock skriva en rad andra filmer, såsom Evel Knievel (1971) om stuntmannen med samma namn, Häng dom snabbt och Magnum Force (båda 1973). Han skrev även manus till sin regidebut, Dillinger (1973). Han producerade Steven Spielbergs krigskomedi 1941 (1979) innan han regisserade Conan Barbaren (1982) och Röd gryning (1984). Han var även en av skaparna bakom Rome.

Han är numera engagerad som konsult för den militära tankesmedjan Center for Creative Tehnology. Han är medlem i National Rifle Association och många av hans filmer har haft militära teman. Han har beskrivit att hans politiska åsikter har gått emot Hollywoods huvudfåra och haft ett negativt inflytande på hans karriär.

Källor 
 John Milius Hollywood.com

Externa länkar 

Amerikanska filmregissörer
Amerikanska filmproducenter
Amerikanska manusförfattare
Födda 1944
Män
Levande personer
Alumner från USC School of Cinematic Arts
Fe

Fe (ytterst av medeltidslatinets fata, 'ödesgudinna') är ett särskilt i romanska folksagor förekommande övernaturligt kvinnligt väsen. Från romanska länder har de importerats till Storbritannien, där de främst förekommer i konstsagor. De bor ibland i ett mer eller mindre utomvärldsligt rike ofta kallat Faerie eller Faerieland, som till sitt ursprung är besläktat med síd eller sídhe i den keltiska mytologin. I brittisk folktro har de, såsom fairies, identifierats med diverse inhemska väsen, bland annat med alver (engelska elves). Detta eftersom begreppet fairy i äldre engelsk folkloristik används på samma vis som svenskans "väsen", och alltså också kan användas för att beskriva varelser i utombrittisk eller rent av utomeuropeisk folklore. I folketymologi har man tänkt sig ordet som en förkortning av the fair folk eller dylikt; fair har emellertid samma germanska ursprung som svenskans "fager".

På svenska översätts orden (fée, fairy, osv.) ibland som älva; det finns dock ingen direkt historisk koppling mellan älvor och feer, utan det har att göra med en sammanblandning mellan älvor och alver, och den ovan nämnda sammanblandningen mellan alver och feer. Fairy tale betyder saga. Sir Arthur Conan Doyle har skrivit en bok som heter The coming of the Fairies. Han blev lurad av några unga flickor, sextonåriga Elsie Wright och hennes tioåriga kusin Frances Griffith, att tro att de hade tagit foton på älvor. 1983 erkände den 76-åriga Frances Griffith att bilderna var förfalskningar (se Cottingley Fairies). Om det kan man läsa i boken Vetenskap och ovetenskap av Sven Ove Hansson.

Berömda feer
 Tandfen, som byter ut barns tappade mjölktänder mot mynt.
 Tingeling i Peter Pan.
 Den gröna fen (la fée verte), smeknamn och personifikation av Absint.
 Den blå fen i Pinocchio.
 Den onda och de goda feerna i Törnrosa.
 Den goda fen i Askungen.
 Morgan le Fay i Artursagan. Se även Fata morgana.
 Oberon och Titania i Shakespeares En midsommarnattsdröm.
 Gloriana,  titelperson i The Faerie Queene, en episk dikt av Edmund Spenser.
 Feerna i The Legend of Zelda (på japanska kallade yōsei, 妖精, 'förtrollande andar' eller 'magiväsen').
 Cosmo och Wanda i Fairly Odd Parents.
 Feerna i Cicely M. Barkers illustrationer.

Se även 
 Fiskarhustrun i Palermo

Övernaturliga väsen
Bolometer

En bolometer är ett instrument för mätning av temperaturstrålning, ett slags termometer. Principen är att med en eller annan metod bestämma temperaturskillnaderna mellan en svart kropp, som absorberar strålningen, och en liknande, men blank kropp, som reflekterar strålningen. Skillnaden registreras med hjälp av en Wheatstones brygga. En bolometer kan även användas för att mäta energin hos svaga, högfrekventa växelströmmar, då strömmen i stället sänds genom en tunn platinatråd, innesluten i vakuum för att öka känsligheten, detta slags bolometer kallas även baretter.

Instrumentet kan göras ytterst känsligt så att t o m temperaturer på ytan av fjärran planeter kan bestämmas. Bolometern uppfanns 1878 av Samuel Pierpont Langley.

En praktisk tillämpning av principen, utan att för den skull kallas ett mätinstrument, utgör solventilen.

Se även 
Strålningspyrometer

Källor 

Mätinstrument

ko:저항 온도계
Hal B. Wallis

Harold Brent "Hal" Wallis, CBE, född 14 september 1899 i Chicago, Illinois, död 5 oktober 1986 i Rancho Mirage, Kalifornien, var en amerikansk filmproducent. 

Han föddes i Chicago och flyttade med familjen till Los Angeles 1922, där han fick jobb på reklamavdelningen på Warner Bros. Efter några år började han som producent och kom slutligen att bli produktionschef på företaget. Han producerade bland annat Casablanca (1942) men lämnade Warner Bros. 1944 efter en konflikt med Jack Warner. Han började då som självständig producent och producerade bland annat komedier med Dean Martin och Jerry Lewis, samt en rad filmer med Elvis Presley. Han producerade också De sammanbitna (1969), för vilken John Wayne belönades med en Oscar. 

Wallis belönades två gånger med Irving G. Thalberg Memorial Award, 1939 och 1944.  1975 fick han  Golden Globe Cecil B. DeMille Award. Han dog i Rancho Mirage i Kalifornien 1986, vid 87 års ålder.

Filmografi (urval)

Externa länkar

Amerikanska filmproducenter
Födda 1899
Avlidna 1986
Män
Personer från Chicago
Andy Gerold

Andrew "Andy" Gerold, född 13 juni 1978 i Sandusky, Ohio, är en amerikansk multiinstrumentalist. Han är sedan juni 2009 basist i bandet Marilyn Manson

Referenser

Amerikanska basister
Multiinstrumentalister
Personer från Erie County, Ohio
Födda 1978
Levande personer
Män
VDNCh (Moskvas tunnelbana)

VDNCh (ryska: ВДНХ), är en tunnelbanestation på Kaluzjsko–Rizjskajalinjen i Moskvas tunnelbana.

Stationen är namngiven efter det tidigare namnet på parken Allryska utställningscentret, det stora mäss- och utställningsområdet i närheten. Stationen invigdes 1958 och var då den nordligaste stationen på Rizjskajalinjen.

Stationen finns även med i boken Metro 2033 och är huvudpersonens hemstation.

Se även 
Moskvas tunnelbana
Lista över Moskvas tunnelbanestationer

Externa länkar 

Moskvas tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 1958
1958 i Sovjetunionen
San Francisco Chronicle

San Francisco Chronicle är en amerikansk morgontidning, den största i norra Kalifornien och den tolfte största i USA. Dess huvudsakliga område är San Francisco Bay Area. 

Tidningen grundades 1865 under namnet The Daily Dramatic Chronicle av tonårsbröderna Charles de Young och Michael H. de Young. Mellan andra världskriget och 1971 var Scott Newhall redaktör för tidningen och under den tiden gick den om San Francisco Examiner till att bli stadens största tidning. Kända journalister under den tiden var Pierre Salinger, och Paul Avery. Avery skrev om seriemördaren Zodiac Killer, som också skrev brev till tidningen och hotbrev till Avery. En av tidningens mest kända kolumnister var Herb Caen som började skriva för tidningen 1938.

de Young-familjen ägde tidningen till år 2000 då den såldes till Hearst Communications.

Nätupplaga
1994 lanserade tidningen sin nätupplaga, SFGate.com. Under 2000-talet har tidningens upplaga minskat och personalen har skurits ner. 2009 uppgav en representant för Hearst att tidningen gått med förlust sedan 2001 och att dess framtid var hotad.

Referenser

Amerikanska dagstidningar
Dagstidningar startade 1865
Copyfraud

Copyfraud (av engelska copyright, upphovsrätt, och fraud, bedrägeri) eller upphovsrättsbedrägeri innebär att någon påstår sig äga upphovsrätt till ett verk, trots att ingen upphovsrätt föreligger. Det kan handla om utgivning av lagtexter, som är undantagna från upphovsrätt, sånger av Carl Michael Bellman, som varit död i mer än 70 år och vars upphovsrätt därför har löpt ut, eller reproduktioner och nytryckningar av gamla verk (upphovsrätt gäller skapande, inte reproduktion). Det är inte ovanligt att utgivare eller webbplatser av slentrian hänger på "alla rätter förbehålls" eller "du får inte kopiera något innehåll", trots att detta saknar stöd i upphovsrättslagen.

Källhänvisningar

Vidare läsning 
 Jason Mazzone, "Copyfraud" (2005), Brookly Law School, New York University Law Review, vol. 81 (2006), sid. 1026.
 Charles Eicher, "Copyfraud: Poisoning the public domain", i The Register, 26 juni 2009.

Upphovsrätt
Robert Dudley (vetenskapsman)

Sir Robert Dudley, född 1573, död 1649, var en engelskfödd vetenskapsman, son till Robert Dudley, 1:e earl av Leicester och lady Douglas Sheffield.

Dudley erkändes först av fadern, vilken emellertid efter sitt äktenskap med lady Essex sökte bli av både med honom och hans moder.

Dudley fick emellertid efter faderns död godset Kenilworth, företog 1594 en expedition till Västindien, stred med ära under Essex vid Cádiz 1596 och började 1597 en vidlyftig process, genom vilken han sökte få sin äkta börd erkänd.

Mäktiga inflytelser motverkade emellertid hans med processen förenade arvsanspråk, och Dudley bröt 1605 helt med de maktägande i England genom att övergiva hustru och barn samt med en älskarinna fly till Florens och övergå till katolicismen, varefter hans engelska gods indrogs.

I Florens blev han storhertiglig kammarherre. Han antog titeln earl av Warwick efter en farbror och upphöjdes 1620 av kejsar Ferdinand II till romersk hertig av Northumberland (en titel som hans farfar hade burit).

Dudley inlade stora förtjänster om Livornos uppblomstring och ledde torrläggningen av träsktrakterna kring Pisa. Hans stora tekniska kunskaper vitsordas av hans omfattande sjövetenskapliga arbete Dell’ arcano del mare (3 band, 1646-47).

Dudleys sonson, Ruperto Dudley, var kammarherre hos drottning Kristina under hennes vistelse i Rom.

Källor

Noter

Tyska hertigar
Födda 1573
Avlidna 1649
Män
Personer under Tudoreran
The Washington Times

The Washington Times är en dagstidning som utges i Washington, D.C.. Tidningen grundades 1982 av Familjefederationen för Världsfred och Enighet (Enighetskyrkan), även känd som Moonrörelsen. Tidningen är känd för att vara konservativ i politiska och sociala frågor.

Historia
The Washington Times grundades 1982 strax efter det att konservativa dagstidningen Washington Star gått i konkurs och konkurrenten Washington Post således var huvudstadens enda morgontidning. En stor del av personalen hämtades från Washington Star. Enighetskyrkans grundare och ledare Sun Myung Moon hade för avsikt att konkurrera med vad han uppfattade vara Washington Posts liberala vinkling och enligt Moons närmaste medhjälpare Bo Hi Pak skulle tidningen "kämpa mot kommunism och stå upp för 'judeo-kristna värderingar'". Huvudägare till tidningen blev medieföretaget News World Communications som ägdes av Enighetskyrkan.

Moon höll ett tal vid tidningens tjugoårsfirande där han sade att tidningen var ett instrument för att sprida sanningen om Gud till världen. Tidningskonsulten John Morton menar dock, enligt en artikel i Washington Post, att Moon inte otillbörligt påverkat hur tidningen bedriver sin journalistik. Tidningen har hela tiden gått med förlust; Moon och kyrkan hade 2008 investerat runt 2 miljarder dollar i tidningen men Moon sa då att han hade för avsikt att fortsätta spendera pengar för att hålla tidningen konservativ.

2008 slutade redaktören Wesley Pruden och ersattes av John F. Solomon, tidigare anställd på Associated Press och The Washington Post. En månad senare ändrade tidningen skrivregler i vissa frågor och bytte ut vissa termer för att anpassa sig till ett modernare och mer nedtonat språkbruk. Till exempel skrev man "illegal immigrants" istället för "illegal aliens", "gay" istället för "homosexual", man började referera till Hillary Clinton som "Clinton" istället för "Hillary" och man slutade att använda citattecken för ordet äktenskap (marriage) när det användes i sammanhanget samkönade äktenskap. Dessa förändringar resulterade i kritik från vissa konservativa.

30 november 2009 meddelande Enighetskyrkan att man skulle sluta finansiera tidningen och att den skulle kunna tvingas övergå till internetbaserad publikation. Månaden därpå varslades 40 % av alla anställda och man meddelade att alla prenumerationstjänster skulle upphöra. Därefter la man bland annat ner tidningens söndagsutgåva och sportbilaga. I juli 2010 började ledare från Enighetskyrkan protestera mot tidningens nya inriktning och krävde åter stärkta band mellan kyrkan och tidningen. I augusti samma år nåddes en överenskommelse om att sälja tidningen direkt till en grupp individer med nära band till kyrkan.

I november 2010 köpte Sun Myung Moon tillsammans med en grupp tidigare redaktörer Washington Times från News World Communications för en dollar.

Källor 

Amerikanska dagstidningar
Dagstidningar startade 1982
Robert Cecil

Robert Cecil kan syfta på flera personer, av vilka kan nämnas:

 Robert Cecil, 1:e earl av Salisbury (1563–1612), engelsk statsman, son till William Cecil, 1:e baron Burghley
 Robert Gascoyne-Cecil, 3:e markis av Salisbury (1830–1903), brittisk statsman; premiärminister 1885–1886, 1886–1892 och 1895–1902, utrikesminister 1885–1886, 1887–1892 och 1895–1900
 Robert Cecil, 1:e viscount Cecil av Chelwood (1864–1958), brittisk advokat, politiker och diplomat, mottagare av Nobels fredspris 1937
 Robert Gascoyne-Cecil, 7:e markis av Salisbury (född 1946), brittisk konservativ politiker
Johnny (singel)

Johnny är en promosingel från 2001 av den amerikanska metalgruppen System of a Down. "Johnny" är bandets första singel som inte har en officiell musikvideo till sig. Låten finns med bandets album Toxicity, dock endast på Special Edition-versionen av albumet. Detta är även den enda låt på albumet (med undantag av "Shimmy") som har både musiken och lyriken skriven av enbart Serj Tankian. Låten handlar om två brittiska fiktiva rollfigurer vid namn Johnny och Roger.

Låtlista

Referenser

Noter

Amerikanska musiksinglar
Musiksinglar 2001
Dubbeltunga

Dubbeltunga är ett spelsätt för blåsinstrument vid höga hastigheter. Man formar tungan så att man säger orden "tu, ku" snabbt efter varandra samtidigt som man blåser. På sätt så kan man spela snabbt utan att behöva göra ett enskilt "blås" för varje ton. Man använder samma teknik vid spel där man använder trioler; men där 'säger' man istället orden " tu, tu, ku". Det kallas trioltunga.

Externa länkar

Musikaliskt framförande
Johan den orädde

Johan den orädde (franska: Jean sans peur), hertig av Burgund, född den 28 maj 1371 i Dijon, död den 10 september 1419 i Montereau, var son till Filip den djärve av Burgund, franske kungen Karl V:s bror, och Margareta III av Flandern. 

Han blev ledare för ungerska korståget 1396, men tillfångatogs i slaget vid Nikopolis i september samma år. Utlöst efter nio månaders fångenskap blev han vid sin återkomst mycket populär på grund av sin omvårdnad om de övriga fångarna och efterträdde 1404 sin far som hertig. 

Johan var en av huvudledarna vid de oroliga förhållandena i Frankrike under den vansinnige Karl VI:s senare regeringsår och bekämpade sin kusin, hertig Ludvig av Orléans, som stödde sig på universitetet och folket i Paris. Sedan Ludvig på Johans order blivit lönnmördad i Paris 1407, slöt Johan sig för att kunna bekämpa det orléanska partiet (les Armagnacs) till engelsmännen, höll en tid Paris besatt med engelska trupper och lät avrätta en mängd av sina motståndare. Slutligen nödgades han sluta fred med konungen och les Armagnacs, men trädde efter slaget vid Azincourt (1415), vari han inte deltog, på nytt i förrädiska underhandlingar med engelsmännen. 

Därefter grep han åter till vapen och marscherade mot Paris, som genom förräderi föll i hans händer 1418. Efter att någon tid ha gynnat engelsmännens framfärd i landet sökte han försoning med dauphin Karl, och under ett möte med honom på bron i Montereau, varvid på vardera sidan häftiga förebråelser gjordes, dödades Johan av Karls medföljande riddarna.

Källor

Noter

Franska hertigar
Burgund
Huset Valois
Personer som blivit mördade i Frankrike
Personer från Dijon
Födda 1371
Avlidna 1419
Män
Ugglan
Personer i Frankrike under 1400-talet
Personer i hundraårskriget
Lögdösjön

Lögdösjön är en sjö i Timrå kommun i Medelpad som ingår i . Sjön har en area på  kvadratkilometer och ligger  meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Masugnsbäcken.

Sjön utgör en del av Ljustorpsåns avrinningsområde då Masugnsbäcken som är ett av Ljustorpsåns biflöden som rinner genom sjöns norra del. Sjön är omgiven av jordbruksmark på västra sidan (c:a 30procent av strandlängden), av fridtidsbebyggelse på södra sidan (c:a 20procent), av badstrand på sydöstra sidan (c:a 10procent), av tallskog på östra sidan (c:a 20procent) och av lövskog i norra delen (c:a 20procent). Lövskogsområdet vid den norra stranden utgörs till större delen av ett Natura 2000 område.

Vid Lögdösjön ligger även det populära Lögdöbadet vid sjöns sydöstra sida som har sandstrand.

Växtligheten i Lögdösjön utgörs främst av ett glest bälte av sjöfräken på västra sidan med enstaka bladvass.

Delavrinningsområde 
Lögdösjön ingår i delavrinningsområde (693746-158077) som SMHI kallar för Utloppet av Lögdösjön. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Räknas de 8 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean  kvadratkilometer. Masugnsbäcken som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 3, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 3 vattendrag innan det når havet efter  kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (62 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent. Bebyggelsen i området täcker en yta av  kvadratkilometer eller 14 procent av avrinningsområdet.

Se även 
 Lista över insjöar i Timrå kommun

Källor

Externa länkar 
 
 
 

Insjöar i Indalsälvens avrinningsområde
Insjöar i Medelpad
Insjöar i Timrå kommun
Hälleberga kyrka

Hälleberga kyrka är en kyrkobyggnad utanför Gullaskruv i Växjö stift. Den är församlingskyrka i Hälleberga församling.

Kyrkobyggnaden

Ursprungligen låg en äldre, sannolikt under 1300-talet uppförd träkyrka söder om nuvarande kyrkobyggnad. I slutet av 1700-talet ansågs att kyrkan blivit för trång och man började förbereda för en ny kyrka.

Beslut om nybyggnad togs 1797. Lokala ritningar som omarbetats vid Överintendentsämbetet av Per Wilhelm Palmroth låg till grund för byggnadsarbetet 1819 -1820. Kyrkan uppfördes i liggtimmer i form av en korskyrka med sakristia bakom koret i öster och torn med pryamidformad huv i väster. 1821 invigdes kyrkan av biskop Ludvig Mörner. Den 18 oktober 1976 förstördes kyrkobyggnad genom en brand. 

Ritningarna till den nuvarande kyrkan togs fram av arkitekt Jerk Alton och arbetet leddes av ingenjör Magnus Nilsson. Den gamla kyrkans arkitektur går delvis igen i Jerk Altons modernistiska skapelse exempelvis tornet och kyrkorummets rundbågefönster. Trettondedag Jul 1979 invigdes kyrkan av biskop Sven Lindegård.

Interiör
Det som främst drar uppmärksamheten till sig i kyrkorummet är korfönstret med tema:"Himmelrikets blomster" av konstnären Britta Reich-Eriksson. Inredningen i form av fristående altare, flyttbar altarring, predikstol och bänkinredning har ritats av kyrkans arkitekt Jerk Alton. Vid branden lyckades man rädda dopfunten från 1653 och ett golvur som har sin plats i koret. Altarkorset är tillverkat på Orrefors glasbruk som också har svarat för utförandet av ljuskronorna.

Orgel

1850 byggde Johannes Magnusson, Lemnhult, en orgel till kyrkan med 11 stämmor.
1916 byggde Olof Hammarberg, Göteborg, en orgel med 11 stämmor.
1953 byggde Frederiksborg Orgelbyggeri en orgel med sexton stämmor. Den förstördes i en brand 1976.
Orgeln byggdes år 1982 av Grönlunds Orgelbyggeri, Gammelstaden. Orgeln är mekanisk.

Omgivningar
Kyrkan omges av en kyrkogård anlagd i terrasser, komplett med minneslund med ett vackert glaskors. Bortanför grindarna ligger Hälleberga församlingshem, som förr var ett skolhus, och på en backe bortåt Gullaskruv ligger Hälleberga prästgård. Nära kyrkporten ligger Peter Lorenz Sellergrens grav, och intill den växer den mäktiga Sellergren-eken. I kyrkans kor hänger en oljemålning föreställande den märklige väckelsepredikanten.

Bildgalleri

Referenser

Noter

Tryckta källor
Växjö stifts Hembygdskalender 1979. Hegborns Tryckeri AB
Kyrkobyggnader 1760-1860 Del 2 Småland och Öland. Utgiven av Riksantikvarieämbetet  och Kungl vitterhets historie och antikvitets akademin. Förlag: Almqvist & Wiksell International, Stockholm 1993

Externa länkar

Hälleberga tidigare kyrka

Kyrkobyggnader i Växjö stift
Kyrkobyggnader i Nybro kommun
Kyrkbränder i Sverige
Bränder 1976
Kyrkobyggnader invigda 1979
Orgeldispositioner
1979 i Sverige