kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vincenzo Lunardi

Vincenzo Lunardi, född 1759 i Lucca, död 1806 i Lissabon,  var en diplomat från Kungariket Neapel och pionjär inom charlierflygning.

Lunardi arbetade som tjänsteman vid kungariket Neapels ambassad i London. Efter att han hört om Jacques Charles lyckade flygning 1783 begärde han tjänstledigt för att lära sig flyga.

Han skaffade sig en egen ballong av charliertyp, med den genomförde han 13 uppstigningar i Moorfields, England mellan 15 och 19 september 1784. Han blev därmed först att flyga i England.

Efter den första dagens flygningar fick han en hjältegloria och kom med i alla societetssammanhang. Under en flygning i september 1786 var olyckan framme. En ung man fastnade i ett av förtöjningsrepen och kunde inte hålla sig fast när ballongen steg till väders. Han störtade till marken där han avled av skadorna.

Lunardi utförde inga fler uppstigningar i England efter denna händelse.

Referenser

Externa länkar

Födda 1759
Avlidna 1806
Italienska diplomater
Italienska ballongflygare
Män
Sogeti

Sogeti är ett företag inom Capgemini-koncernen för konsulttjänster inom framförallt IT och engineering. Sogeti har cirka 27 000 medarbetare fördelade på över 100 kontor i 13 länder. I Sverige arbetar över 1 150 konsulter vid företagets 21 svenska kontor. VD för Sogeti Sverige AB är Sergio de Brito.

Namnet Sogeti kommer från Frankrike och är ursprungsnamnet för hela Capgemini-koncernen som grundades av Serge Kampf 1967. Sogeti är en förkortning för SOciété pour la Gestion de l’Entreprise et le Traitement de l’Information (fritt översatt: Ett företag som tillhandahåller tjänster för ledning av företag och informationsbehandling).

Fram till 1992 bar Capgemini-koncernens svenska bolag namnet Cap Gemini Sogeti. Därefter bildades Cap Programator som sedermera kom att heta Cap Gemini och Cap Gemini Ernst & Young. År 2002 bildade Capgemini-koncernen dotterbolag med namnet Sogeti i sex länder för att fokusera på den växande lokala IT-marknaden. Sogeti Sverige AB bildades 1 januari 2003.

Sogeti finns i 13 länder: Belgien, Finland, Frankrike, Nederländerna, Indien, Irland, Luxemburg, Norge, Spanien, Storbritannien, Sverige, Tyskland och USA. Företagen inom Sogeti-koncernen är helägda dotterbolag till Cap Gemini S.A., noterat på Parisbörsen.

Källor 

Franska IT-företag
Svenska IT-företag
Företag bildade 1967
Tetsuya Harada

Tetsuya Harada, född 14 juni 1970, är en före detta japansk roadracingförare aktiv i VM 1990-2002. Harada vann VM-titeln i 250GP 1993. Även 1998 var han nära att bli världsmästare, men blev avknuffad av Loris Capirossi i sista kurvan i Argentinas Grand Prix, vilket innebar att Capirossi blev mästare och Harada trea. Harada blev även tvåa i 250-klassen 1995 och 2001. Han provade på 500-klassen 1999 och 200 med en tredjeplats som bästa GP-resultat och avslutade 2002 i MotoGp med en tvåtaktsmotrcykel som ej var konkurrenskraftig. Harada tog 17 segrar under sin karriär, samtliga i 250GP.

Segrar 250GP

Källor
 http://www.motogp.com/en/riders/Tetsuya+Harada

Födda 1970
Japanska roadracingförare
MotoGP-förare
500GP-förare
250GP-förare
Män
Levande personer
Världsmästare i roadracing
WP:Projekt Japan
Tami Erin

Tami Erin (född Tamara Erin Klicman, 8 juli 1974, Wheaton, Illinois) är en amerikansk skådespelare som spelade Pippi i den amerikanska filmen Pippi Långstrump – starkast i världen från 1988.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 Webbplats

Kvinnor
Födda 1974
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Levande personer
Amerikanska barnskådespelare
Pippi Långstrump (film, 1997)

{{Filmfakta
| bild             = 
| filmtitel        = Pippi Långstrump
| originaltitel    = Pippi Longstocking
| genre            = 
| regi             = Clive A. Smith
| producent        = Waldemar BergendahlClive A. SmithMichael Hirsh
| originalverk     = {{Originalverk|Pippi Långstrump|Astrid Lindgren}}  
| manus            = Catharina Stackelberg
| skådespelare     = Melissa AltroCatherine O'HaraGordon PinsentDave ThomasWayne RobsonCarole Pope
| musik            = Anders Berglund 
| klippning        = Noda Tsarmados
| produktionsbolag = NelvanaBeta FilmSvensk Filmindustri
| distributör      = 
| speltid          = 75 minuter81 minuter 
| land             = 
| språk            = Engelska
| premiär          = 22 augusti 1997
| budget           = 80 million svenska kronor ($11.5 miljoner amerikanska dollar)
| intäkter         = $505,335
| föregångare      = 
| uppföljare       = 
| nyinspelning_av  = 
| nyinspelningar   = 
| imdb             =  
| sfdb             = 
}}Pippi Långstrump''  är en kanadensisk-svensk-tysk animerad film från 1997 i regi av Michael Schaack och Clive A. Smith som bygger på berättelserna om Astrid Lindgrens barnboksfigur Pippi Långstrump.

Röster

Musik
Ledmotivet "Hej! Här e Pippi!" framfördes av Elin Larsson. Musiken skrevs av Anders Berglund och texten av Ture Rangström. Den engelska versionen "Hey-Ho, I'm Pippi" fick text av Peter Bishop, Carl Lenox, Tim Thorney och Brent Barkman.

Ledmotivet släpptes även som singel.

Källor

Externa länkar

Astrid Lindgren-filmatiseringar
Animerade filmer 1997
Pippi Långstrump
Engelskspråkiga filmer
Filmer 1997
Svenska filmer baserade på böcker
Animerade musikalfilmer
Alan K. Simpson

Alan Kooi Simpson, född 2 september 1931 i Denver, är en amerikansk republikansk politiker. Han var ledamot av USA:s senat från Wyoming 1979-1997.

Biografi
Fadern Milward L. Simpson var också senator och dessutom Wyomings guvernör. Den unge Simpson avlade 1954 grundexamen vid University of Wyoming. Han tjänstgjorde 1955-1956 i USA:s armé i Tyskland. Han avlade 1958 juristexamen och inledde sin karriär som advokat i Wyoming.

Han var republikansk whip i senaten 1985-1995 (majority whip 1985-1987).

Simpson deltog i arbetet av Iraq Study Group, kommissionen ledd av James Baker och Lee Hamilton, som i december 2006 publicerade sina rekommendationer för en ny strategi i Irakkriget.

Simpson medverkade som sig själv i spelfilmen Dave från 1992.

Referenser

Noter

Externa länkar

Alan K. Simpson Papers på Rocky Mountain Online Archive
Iraq Study Group: Members på USIP:s webbplats

Ledamöter av USA:s senat från Wyoming
Amerikanska republikaner
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Denver
Födda 1931
Levande personer
Män
Personer som tjänstgjort i USA:s armé
Alumner från University of Wyoming
Linnélärjungarnas resor

Carl von Linné hade hundratalet studenter under sin tid i Uppsala. Av dessa var det cirka 20 som reste utomlands på Linnés uppdrag och han kallade dessa för hans apostlar eller lärjungar och fungerade som ambassadörer för Linné och hans sexualsystem. Lärjungarna publicerade reseskildringar och skrev vetenskapliga rapporter som väckte stort uppseende. Intresset var stort även utanför den vetenskapliga världen.

Hur farligt och slitsamt det var att företa dessa resor under dessa år, förstår man av hur många som dog utomlands. Rent generellt kan man säga att de av lärjungarna som uppehöll sig längre tid i fuktiga och heta klimatområden klarade sig sämre, än de som besökte områden med medelhavsklimat eller tempererat klimat.

Urval av resor 
Nedan följer en lista på några av Linnelärjungarnas resor.

 Christoffer Tärnström 1746 Död i Sydkinesiska havet
 Pehr Kalm 1748-1751 Nordamerika
 Fredrik Hasselquist 1749-1752 Egypten, Palestina, Syrien. Död i Smyrna
 Olof Torén 1750-1752 Guangdong (Kina)
 Pehr Osbeck 1750-1752 Guangdong (Kina)
 Pehr Löfling 1754-1756 Spanien, Venezuela Död i Venezuela
 Daniel Rolander 1755 Surinam, expeditionen avbruten i förtid
 Anton Rolandsson Martin 1758 Spetsbergen
 Fredrik Adler 1761 Död på Java
 Pehr Forsskål 1761-1763 Egypten, Syrien, Röda havet. Död i Jemen
 Anders Sparrman 1765-1767, 1772-1777, 1787. Kina, Cooks andra världsomsegling, Senegal
 Daniel Solander 1768-1772 Cooks första världsomsegling, Island
 Johan Peter Falck 1768-1774 Ryssland. Död i Kazan, Ryssland
 Carl Peter Thunberg 1772-1775, 1775- 1776, 1777- 1778. Sydafrika, Japan, Java, Ceylon
 Andreas Berlin 1773 Död i Guinea
 Göran Rothman 1773-1774 Libyen
 Adam Afzelius 1792-1796 Sierra Leone

Källor
 Skolprojekt Linné
Olav Hammer

Olav Hammer, född 1958, är en svensk religionshistoriker och författare. 

Han är fil. dr. i religionshistoria, tidigare verksam vid Lunds universitet och universitet i Amsterdam, sedan 2005 professor vid Syddansk universitet i Odense. Hammer har skrivit fyra böcker på svenska: På spaning efter helheten (första upplaga 1997; kraftigt reviderad andra upplaga 2004), Profeter mot strömmen (1999), Osunt förnuft (2002) och (tillsammans med Jesper Sørensen) Religion i människors medvetanden och samhällen (2010). På engelska finns Claiming Knowledge: Strategies of Epistemology from Theosophy to the New Age (2001), ett arbete som undersöker ett antal historiskt besläktade nya religiösa rörelsers retoriska legitimeringsstrategier. 

Därutöver har han varit redaktör för ett större antal religionsvetenskapliga samlingsverk, både på svenska (exempelvis Med gudomlig auktoritet: Om religionens kraft i politiken, utgiven 2004 i samarbete med Catharina Raudvere) och på engelska (exempelvis The Invention of Sacred Tradition, utgiven 2007 och Handbook of Religion and the Authority of Science, utgiven 2010, båda i samarbete med James R. Lewis, Alternative Christs, 2009, Cambridge Companion to New Religious Movements, 2012 och Brill Handbook of the Theosophical Current, 2013, båda i samarbete med Mikael Rothstein, och Western Esotericism in Scandinavia, 2016, i samarbete med Henrik Bogdan). Han var från 2009 till 2016 dessutom huvudredaktör för den internationella religionsvetenskapliga facktidskriften Numen. 

I hans produktion märks i övrigt artiklar om västerländsk esoterism, nya religiösa rörelser, new age-religiositet, religion och naturvetenskap, religion och politik, religiös polemik, och om religionsvetenskapernas vetenskapsteori.

2002 utsågs Hammer av Föreningen Vetenskap och Folkbildning till årets folkbildare "för hans balanserade och pedagogiska böcker om nyandlighetens historia och orsakerna till människors tro på pseudovetenskap". 2009 mottog han den danska utmärkelsen Fyns Stiftstidendes Forskerpris för sin insats som forskare och forskningsförmedlare.

Priser och utmärkelser 
 Årets folkbildare 2002

Källor

Externa länkar
Universitets danska hemsida med uppgifter om Olav Hammer
Olav Hammers egen hemsida

Födda 1958
Svenska författare
Alumner från Lunds universitet
Svenska professorer
Svenska religionshistoriker
Män
Levande personer
Borgen Forchtenstein

Borgen Forchtenstein (tyska: Burg Forchtenstein, ungerska: Fraknó vára, kroatiska: Fortnavski grad) är en senmedeltida fästning i den österrikiska kommunen Forchtenstein, som ligger ungefär åtta kilometer sydväst om staden Mattersburg i förbundslandet Burgenland.

Historia
Borgens äldsta del med det femtio meter höga tornet byggdes i början på 1300-talet av grevarna av Mattersdorf, som senare kallade sig grevar av Forchtenstein. 

När ätten Forchtenstein dog ut 1447 förvärvade hertig Albrekt IV av Österrike Forchtenstein. Borgen stannade sedan i habsburgarnas ägo för mer än 170 år. Men 1618 beslöt kejsar Ferdinand II att lämna tillbaka flera grevskap till Ungern. År 1622 fick Nikolaus Esterházy grevskapen Forchtenstein och Eisenstadt. Nikolaus började med att bygga ut den bristfälliga borgen till en fästning. Hans son Paul fortsatte utbyggnaden efter ritningar av arkitekten Domenico Carlone. Fästningen stod emot alla anfall under krigsåren på 1680-talet när osmanska trupper marscherade mot Wien. 

Efter att den osmanska attacken hade slagits tillbaka och Ungern hade återerövrats förlorade fästningen sin militära betydelse. Furstarna Esterházy flyttade till slottet i Eisenstadt. Fästningen användes som arsenal, arkiv och förvaringsort för den furstliga skattkammaren.

Borgen idag

Borgen är fortfarande i släktet Esterházys ägo. Borgen är öppen för besökare och inrymmer flera samlingar som kan ses vid guidningar, bland annat ett galleri, jaktkammaren, rustkammaren med mera.

Byggnader och anläggningar i Burgenland
Forchtenstein
Forchtenstein

Forchtenstein (ungerska: Fraknó, kroatiska: Fortnava) är en ort och kommun i det österrikiska förbundslandet Burgenland, några kilometer sydväst om staden Mattersburg. Forchtenstein är framför allt känd för sin borg.

Forchtenstein består av ortsdelarna Forchtenau och Neustift. Forchtenau som ligger vid foten av borgen vid floden Wulka uppstod i samband med fästningen. Vid huvudgatan ligger kyrkan med anor från 1300-talet och ett kloster, byggt mellan 1692 och 1704. Även ett säteri finns där som sedan 1600-talet inhyser Esterházys godsförvaltning.

Referenser

Externa länkar 

Kommuner i Burgenland
Orter i Burgenland
Francesco Zambeccari

Francesco Zambeccari, född 1756 i Bologna, Italien, död 1812 i Bologna, var en italiensk greve och pionjär inom montgolfiére och charlierflygning.

Zambeccari, som var flykting från den spanska inkvisitionen, släppte med tre veckors mellanrum i november 1783 upp först en obemannad montgolfiére och för jämförande prov en charlier.

Han flög själv första gången i England 25 mars 1785 med amiral Edward Veron som passagerare, och var konkurrent till Vincenzo Lunardi. Efter att han återvänt till Italien var han åtskilliga gånger nära döden i sina flygförsök. När han genomförde en uppstigning 1812 fattade hans montgolfiére eld under en nattlig flygning. Han lyckades inte släcka elden utan tvingades hoppa från 20 meters höjd. Han avled vid hoppet.

Källor

Avlidna 1812
Italienska ballongflygare
Män
Födda 1756
Lockenhaus

Lockenhaus (ungerska: Léka, kroatiska: Livka) är en ort och köpingskommun i det österrikiska förbundslandet Burgenland. Orten ligger vid floden Güns, 16 kilometer sydväst om staden Oberpullendorf. Kommunen gränsar i öster till Ungern. 

Kommunen består av fem orter (Ortschaften) (inom parentes invånarantal ):
Glashütten bei Langeck im Burgenland ()
Hammerteich ()
Hochstraß ()
Langeck im Burgenland ()
Lockenhaus ()

Lockenhaus är framför allt känd för sin borg. Ortens historia är nära knuten till borgens historia. Lockenhaus omnämns för första gången 1242 tillsammans med borgen. Kulturhistoriskt intressanta är kyrkan, som byggdes i barockstil mellan 1656 och 1669 efter ritningar av Pietro Orsolini från Siena och det före detta klostret som byggdes om till ett sommarslott åt familjen Esterházy 1868.

Lockenhaus är också berömt för den internationella kammarmusikfesten under ledning av Gidon Kremer som äger rum varje år.

Referenser

Externa länkar 

Orter i Burgenland
Kommuner i Burgenland
John Henry Kinkead

John Henry Kinkead, född 10 december 1826 i Somerset County i Pennsylvania, död 15 augusti 1904 i Carson City i Nevada, var en amerikansk republikansk politiker. Han var den tredje guvernören i delstaten Nevada 1879-1883.

Kinkead var Nevadaterritoriets skattmästare 1862-1864 och delegat till Nevadas konstitutionskonvent. Efter tiden som guvernör i Nevada tjänstgjorde han som Alaskadistriktets guvernör 1884-1885. Efter året i Alaska återvände han till Carson City.

Kinkeads grav finns på Lone Mountain Cemetery i Carson City.

Referenser

Externa länkar
biografi på ExploreNorth
Reminiscences of Sitka in 1867 Kinkeads minnen från Sitka 1867, ursprungligen publicerad i The Alaskan 21 november 1891

Guvernörer i Nevada
Personer från Somerset County, Pennsylvania
Födda 1826
Avlidna 1904
Män
Som man är

Som man är var första singeln från Dia Psalmas återföreningsalbum, Djupa skogen, vilket utkom i oktober 2007. Maxisingeln "Som man är" gavs ut den 7 juni 2007. Livelåtarna är inspelade i Linköping i april 2007. En video finns till titelspåret. "Det döende barnet" har skrivits av Maritza Horn och Bo Dahlman. Text Trad Arr.

Maxisingeln är producerad av Dia Psalma och Daniel Johansson, inspelad i Crying Bob Studios av Daniel Johansson, mixad i Klinthstone Studios av Daniel Johansson och mastrad av Sören Von Malmborg i Cosmos.

Daniel Johansson - flygelhorn, trumpet och Ludde Rylander - barytonsaxofon, tenorsaxofon gästar på maxisingeln.

Låtlista
Som man är
Det döende barnet (live)
Mördarvals (live)
Kalla Sinnen (live)
Språk (live)

Listplaceringar

Källor

Fotnoter

Musikalbum 2007
Borgen Lockenhaus

Borgen Lockenhaus är en medeltida fästning i den österrikiska kommunen Lockenhaus cirka 16 km sydväst om staden Oberpullendorf i Burgenland. Lockenhaus ligger på ett berg, där floden Güns gör en slinga, och behärskade en viktig medeltida handelsled.

Historia 
Det antas att en borg med namnet Leuca byggdes här kring år 1200. 1242 omnämndes borgen för första gången i skriftliga källor. Senast 1270 ägdes borgen av greven av Güssing. Grevarna av Güssing som var mycket ambitiösa och lyckades med att bygga upp en respektabel maktposition i västra Ungern, kom i konflikt med både sina grannar, habsburgarna, och sin egen härskare, kungen av Ungern. 1337 stormades borgen av kungliga trupper.

Under de följande tre århundradena bytte borgen flera gånger ägare, men två adelsätter bestämde borgens utveckling: ätterna Kaniszai fram till 1535 (med flera avbrott) och Nádasdy (1535–1676), som också byggde den nedre borgen (tyska Untere Burg). Mest känd har blodgrevinnan Elisabet Báthory blivit som var en sadistisk psykopat och torterade ett stort antal tjänsteflickor till döds på alla tänkbara sätt. Hennes sonson Frans III Nádasdy avrättades i Wien 1671 i samband med Zrinski-Frankopankonspirationen. 

1676 ärvde familjen Esterházy den stora förmögenhet som Nádasdy hade efterlämnat, bland annat också fästningen Lockenhaus. Fästningen förblev i Esterházys ägo i nästan 300 år. Under det västungerska upproret i början av 1700-talet prövades borgens militära funktion för sista gången. Efter det försummades borgens underhåll. 1868 flyttade godsförvaltningen in i det före detta augustinklostret i orten Lockenhaus och borgens förfall började. En romantisk våg kring sekelskiftet 1900 föranledde Nikolaus IV Esterházy att överväga en restaurering av fästningen, men när det visade sig att det skulle bli mycket kostsamt, ställdes arbetet in.

1968 köpte författaren Paul Anton Keller borgen Lockenhaus och började med att renovera den. Efter hans död överfördes borgen till en stiftelse som idag driver verksamheten.

Borgen idag 
Fästningen är öppen för besökare. Den gamla borgen (Hochburg) kan besiktigas. Mest kända är den inre borggården från 1200-talet och ryttarsalen.
Det nedre slottet (Untere Burg) är idag ett hotell. På sommaren ges kammarmusikkonserter på borgen.

Byggnader och anläggningar i Burgenland
Lockenhaus
Orthanc

Orthanc är i J.R.R. Tolkiens Midgård Isengårds svarta torn. Namnet betyder både "Huggtandsberget" på sindarin och det "Listiga Sinnet" på gammal engelska.

Historia

Orthanc byggdes vid slutet av andra åldern av män av Gondor. Det bestod av fyra pelare av sten som sedan härdades (hur vet man inte). Orthanc var gjort av samma svarta sten som fanns i Minas Tiriths huvudmur. Tornet glänste som om det vore vått och som om det formats nyligen. Inget känt vapen kunde skada det. Orthanc var över 500 fot högt och toppen av tornet bestod av fyra spiror som var vassa som knivseggar. Det fanns bara en gång som ledde till toppen; en lång smal trappa. På det polerade golvet var konstiga tecken inristade. Visa män (även Saruman) brukade observera stjärnor från Orthancs topp.

I Orthanc fanns en Palantír som tillhörde det södra kungariket (Gondor), som länge hade en väktare. Efter att rikshovmästarna i Gondor tagit över makten dröjde det inte länge innan tornet låstes. Nycklarna togs sedan till Minas Tirith. När Isengård hamnade i Dunlänningarnas händer kunde de inte ta sig in i Orthanc eller skada det. 

När Beren, rikshovmästare av Gondor, gav Isengård till Saruman, gav han också denne Orthancs nycklar. Saruman använde sedan Orthanc som sin bas under Ringens Krig och i jakten på Den Enda Ringen. Efter att Saruman besegrats blev han konfronterad av Théoden, Gandalf och Aragorn m.fl. Sarumans tjänare, Gríma kastade sedan Palantíren i ett försök att döda någon av dem. Saruman låstes sedan in i Orthanc och vaktades sedan av Lavskägge. Men sju dagar innan brödraskapet nådde Isengård (efter att Sauron besegrats) flydde Saruman, tack vare att han lyckats utnyttja Lavskägges svaghet att inte vilja hålla varelser instängda. Sarumans röst hade fortfarande en del makt kvar. 

Under Fjärde åldern genomsöktes Orthanc av Kung Elessar och Gimli och de hittade en rad skatter. Flera av dem tillhörde Isildur, däribland Elendilmir, Arnors stjärna. Detta bevisade att Saruman hade hittat Isildurs kvarlevor, och förmodligen förstört dem (bränt dem i sina ugnar). Aragorn hittade också en kista som förmodligen Saruman hade tänkt skulle innehålla Ringen.

Platser i Tolkiens värld

en:Isengard#Orthanc
hu:Orthanc
it:Isengard#Orthanc
ja:アイゼンガルド#オルサンク
James Money

James Money, född 1752, död 1817, var en brittisk militär (general) och pionjär inom den brittiska ballongflygningen.

Money steg tillsammans med två andra upp i en ballong från Tottenham Court Road 3 juni 1785. Money kom med tiden att bli en mycket aktiv ballongflygare och agitator för ballongens betydelse i militära sammanhang. Han lät 1803 publicera en pamflett dör han beskrev möjligheterna att använda ballongen som ett militärt verktyg.

Födda 1752
Avlidna 1817
Brittiska militärer
Brittiska ballongflygare
Män
IFK Göteborg Orientering

IFK Göteborg Orientering var IFK Göteborgs orienteringssektion och är sedan 1 januari 2018 en egen förening med namnet Idrottsföreningen Kamraterna Göteborg Orientering. 

Klubben räknas som en av världens bästa orienteringsklubbar både på dam- och herrsidan och är känt för att den har en stark träningsmiljö i Göteborg som är bra på att utveckla löpare. Klubbens herrar vann orienteringens mest prestigefyllda stafett 10Mila 2015, 2017, 2018, 2019 och var tvåa 2016.  Även år 2003 och 2006 har klubben varit tvåa. Damerna räknas också till de främsta världen med placeringar i högt upp i resultatlistorna i 10Mila samt Venlakavlen, världens största orienteringsstafett. 2017 var damerna 7:a på 10Mila i Göteborg. 2018 var damerna 2:a och 10:a på 10Mila i Nynäshamn samt 2:a på Venla 2019 och 3:a på 10Mila 2019. 2022 samt 2023 vann man Venla-kavlen. 2023 vann man också 10Mila dubbelt, första gången någonsin som en klubb varit 1:a och 2:a. 2023 vann föreningen även Ungdomsklassen på 10-Mila.

Föreningen bedriver sin verksamhet från en träningsanläggning i Delsjöområdets naturreservat i östra Göteborg. Området var tidigare Liseberg Camping Delsjön, men köptes av föreningen. Klubben arrangerar varje år Skatås Ryggar, ett lopp i juni över fem höjdpartier i obanad terräng blandat med stigar. Klubben som tidigare varit mest känd för sin elitverksamheten har senare åren byggt upp en stor ungdomsverksamhet och motionsverksamhet. Varje år anordnas Naturpass med kontroller som besökare kan besöka som helst under året.

Meriter
 Segrare 10Mila: 2015, 2017,2018, 2019
 Segrare damkaveln på Tiomila: 2023
 Segrare ungdomskavlen på Tiomila: 2023
 Segrare Jukolakavlen: 2017
 Segrare Venlakavlen: 2022
 Segrare Smålandskavlen: 2016, 2017 H21 och D21

Profiler
 Åke Andersson
 Arto Rautiainen
 Thomas Asp 
 Fredrik Löwegren
 Mats Haldin
 Tobias (Andersson) Noborn
 Jonas Pilblad
 Niclas Jonasson
 François Gonon
 Eskil Kinneberg
 Vetle Ruud Bråthen
 Jenny Johansson
 Sara Hagström
 Fredrik Bakkman
 Max Peter Bejmer
 Johan Högstrand
 Kirsi Nurmi
 Anna Närhi
 Isia Basset
 Elin Månsson
Kasper Fosser
 Henning Falkenström
 Emil Martner

Källhänvisningar 

Orientering
Orienteringsklubbar i Göteborg