kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Marika Cobbold Hjörne

Marika Cobbold Hjörne, född i Göteborg, är en svensk-brittisk, engelskspråkig författare.

Hon är dotter till Lars Hjörne och Anne Gyllenhammar (född 1930) och syster till Peter Hjörne. Marika Cobbold Hjörne växte upp i Göteborg, men flyttade vid 19 års ålder till Storbritannien. Hon bor idag i London.

Hon debuterade 1993 med romanen Guppy till kvällsmat.

1997 var Cobbold Hjörne värd för radioprogrammet Sommar.

Bibliografi

1993 Guppies for Tea (Guppy till kvällsmat 1994)
1994 A Rival Creation (En alldeles egen skapelse 1995)
1996 The Purveyor of Enchantment (En förtrollad vardag 1998)
1999 Frozen Music (En smula dröm, en smula kärlek 1999)
2002 Shooting Butterflies (Fjärilsjakten 2003)
2008 Aphrodite's Workshop for Reluctant Lovers (Afrodites klinik för motvilliga älskande 2010)
2012 Drowning Rose'', Bloomsbury, London,

Källor
Hemma i London, DN Resor 11 januari 2009, läst 2014-09-07

Noter

Externa länkar
Om Marika Cobbold Hjörne på Albert Bonniers förlags webbplats
Marika Cobbold Hjörnes webbplats

Svenska romanförfattare
Brittiska romanförfattare
Engelskspråkiga romanförfattare
Kvinnor
Födda 1956
Levande personer
Sommarvärdar 1997
Författare från Göteborg
Svenska författare under 1900-talet
Svenska författare under 2000-talet
John Boehner

John Andrew Boehner , född 17 november 1949 i Reading, Ohio, är en amerikansk politiker (republikan) som var talman i USA:s representanthus, den ena kammaren i USA:s kongress, från 2011 till 2015.

Biografi
Boehner representerade Ohios 8:e kongressdistrikt i den västra delen av delstaten. Den 2 februari 2006 valdes Boehner till att efterträda den dåvarande majoritetsledaren, Tom DeLay, som tvingades avgå efter en åtalsakt. Efter republikanernas nederlag i valet 2006, valdes Boehner till minoritetsledare i representanthuset för det 110:e kongressmötet.

Han är den förste talmannen från delstaten Ohio sedan Nicholas Longworth  som var talman från 1925 till 1931 och J. Warren Keifer som var talman mellan 1881 och 1883. Boehner är den förste talman som har tjänstgjort både som majoritetsledare och minoritetsledare för sitt parti sedan Texasdemokraten Sam Rayburn. Denne tjänstgjorde som majoritetsledare från 1936 till 1940 och som minoritetsledare från 1947 till 1949 och från 1953 till 1955.

I september 2015 meddelade han att hade för avsikt att avgå som talman i USA:s representanthus och samtidigt lämna representanthuset sista oktober samma år. Den 29 oktober 2015 efterträddes han som talman av Paul Ryan.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 
 Congressman John Boehner Representanthusets officiella webbplats

Amerikanska republikaner
Talmän i USA:s representanthus
Ledamöter av USA:s representanthus från Ohio
Personer från Reading, Ohio
Födda 1949
Levande personer
Män
Frank Cervell

Frank Rutger Cervell, född 22 februari 1907 i Norrköping, död 3 september 1970 i Stockholm, var en svensk militär (överste) och fäktare.

Biografi
Cervell utnämndes till fänrik i flottan 1930 och till löjtnant 1934. Han övergick till Flygvapnet 1936, befordrades till kapten 1940, major 1944, till överstelöjtnant 1947 och till överste 1951. Han var flygattaché i London och Oslo 1943–1946 med placering i London, avdelningschef vid försvarsstaben 1946–1949, flottiljchef vid Bråvalla flygflottilj (F 13) 1950–1959 samt flyg- och marinattaché i Paris 1959–1963. Cervell blev adjutant hos kronprinsen 1943 och överadjutant hos denne som kung 1951.

Cervell var också fäktare och tävlade för Föreningen för fäktkonstens främjande i Stockholm. Han vann bland annat individuellt SM-guld i värja 1938, brons i lag-VM 1937, silver i lag-VM 1938 och deltog i de olympiska sommarspelen 1948 i London där han tog bronsmedalj i värja för lag. Han var styrelseordförande i Gillette Sweden AB.

Frank Cervell är begravd på Matteus begravningsplats i Norrköping.

Utmärkelser 

   Riddare av Svärdsorden, 1946.
   Riddare av Vasaorden, 1947.
   Kommendör av Svärdsorden, 6 juni 1955.
   Kommendör av första klass av Svärdsorden, 6 juni 1959.

Källor

Noter

Överstar i svenska flygvapnet
Svenska attachéer
Svenska flygflottiljchefer
Personer verksamma vid Bråvalla flygflottilj
Svenska fäktare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1948 från Sverige
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1948
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1948
Kommendörer av första klass av Svärdsorden
Riddare av Vasaorden
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska diplomater under 1900-talet
Svenska idrottare under 1900-talet
Militärer från Norrköping
Diplomater från Norrköping
Idrottare från Norrköping
Gravsatta i Norrköping
Födda 1907
Avlidna 1970
Män
Lars Bernhardsson

Lars Georg Bernhardsson, född 24 augusti 1984 i Göteborg, är en svensk före detta handbollsspelare, högerhänt vänsternia.

Han inledde karriären i Kärra HF och gick sedan till Redbergslids IK. Han representerade dem fram till 2009, då han gick till de regerande svenska mästarna Alingsås HK. 2012 gick han tillbaka till Redbergslids IK och avslutade karriären där 2015.

Meriter 
  SM-guld 2003 med Redbergslids IK

Referenser 

Födda 1984
Svenska handbollsspelare
Män
Levande personer
Handbollsspelare i Redbergslids IK
Idrottare från Göteborg
Spelare i Alingsås HK
Jack in the Box

Jack in the Box, Inc. är en amerikansk snabbmatskedja som har fler än 2 200 restauranger i 21 amerikanska delstater, mest i landets västra del, och i det amerikanska autonoma territoriet Guam. De äger också restaurangkedjan Qdoba Mexican Eats som säljer mat från det mexikanska köket.

Kedjan grundades den 21 februari 1951 av Robert O. Peterson.

Referenser

Externa länkar
Officiell företagswebbplats
Officiell konsumentwebbplats

Företag listade på Nasdaq
Företag i San Diego
Amerikanska snabbmatskedjor
Företag bildade 1951
Kvävets kretslopp

Kvävets kretslopp är den cykel som innefattar kväve och ämnen som innehåller kväve, och beskriver de kemiska, biologiska, geologiska och fysiologiska processer som sker i naturen.

Jordens atmosfär innehåller ca 78 % kväve, och rymmer den största delen av jordens kväve. Kvävet ingår i många biologiska processer och är nödvändigt för livet på jorden. Det ingår i alla aminosyror, i många proteiner, och finns med i de baser som bygger upp nukleinsyror, till exempel DNA och RNA. Kvävet ingår i klorofyll, som växter använder i sin fotosyntes för att bilda näring och växa.

Kvävet omvandlas genom olika processer till kemiska bindningar som är användbara för Jordens livsformer. Det gasformiga kvävet omvandlas till viss del med blixtens hjälp under åskväder, men den största delen av omvandlingen står en- och flercelliga bakterier för. Dessa har ett enzym som hjälper dem att kombinera kväve med väte för att skapa ammonium. Detta ammonium använder sedan bakterierna, bland annat i symbios med svampar och växter, för att skapa de organiska byggstenar de behöver. När döda organismer förmultnar, det vill säga sönderdelas av bland annat bakterier och svampar omvandlas deras proteinkväve till i första hand ammoniak. Detta kallas för ammonifikation.

Kväve i jord eller vatten tar växter upp genom de salter av nitrat- eller ammoniakjoner som kvävet där ofta är bundet till.

Allt kväve som finns i djur har kommit till dem från växter, genom näringskedjan.

Mänsklig påverkan på kvävecykeln 

Kvävetillförseln till mark, luft och vatten från jordbruksverksamhet och industriell verksamhet är idag ett stort miljöproblem eftersom naturen inte förmår binda allt kväve som tillförs i samma takt. Som en konsekvens av det sätt som jordbruk, industri, transporter med mera fungerar idag, bland annat med konstgödsel och stor mängd transporter, har den globala kvävecykeln (se figur) förändrats kraftigt under det senaste århundradet. Den globala kväveoxid-koncentrationerna har ökat från deras förmoderna nivåer på omkring 270 ppm till omkring 319 ppm 2005. Mänskliga aktiviteter beräknas stå för över en tredjedel av N2O utsläppen, av vilket merparten härrör från jordbruket.

Referenser 

Ekologi
Kretslopp
Metabolism
Etternässla

Etternässla (Urtica urens) är en art i familjen nässelväxter och en nära släkting till brännässla.

Utseende
Etternässla är en ettårig ört, upp till 40 cm hög (alltså lite mindre än brännässla). Den är sambyggare, det vill säga blommorna är enkönade men sitter på samma planta. Bladen är motsatta på stjälken, med små stipler. Bladen är hela, sågade, ovala, eller hos var. lanceolata lansettlika. Etternässla finns på odlad mark över nästan hela norra halvklotet och är också införd i Sydamerika.

Alternativa namn

Bygdemål

Förväxlingsarter
Så tidigt som 1546 har tordönsnässla noterats för Urtica urens, men det namnet har troligen så småningom fallit ur bruk. Detta namn ska inte förväxlas med torsnässla, som i Södermanland använts för Scropularia nodosa, flenört.

Det är värt att lägga märke till att det inte är denna art, Urtica urens, som på flera nordeuropeiska språk kallas brännässla (danska: Braende-Naelde, norska: Brenn-nesle), utan Urtica dioica.

Fotnoter

Externa länkar
Den virtuella floran

Et Växtindex
Nässelväxter
Paulus af Uhr

Paulus (Paul) af Uhr, född 25 januari 1892 i Bondkyrka församling Uppsala län, död 28 april 1972 i Uppsala, var en svensk idrottsman (höjdhopp) och militär (generalmajor).

Biografi
af Uhr utnämndes till underlöjtnant vid Jämtlands fältjägarregemente 1913 och överfördes som kapten till det nybildade Flygvapnet 1926. Efter studier vid Krigshögskolan (KHS) 1931–1933 utnämndes han till chef för flygstabens utbildningsavdelning. 1942 blev han chef för Första flygeskadern. Som idrottsman deltog han i de Olympiska spelen i Stockholm 1912, Baltiska spelen i Malmö 1914 samt landskampen i Ungern samma år. 1939 valdes han till ordförande i Kungliga svenska aeroklubbens verkställande utskott. Efter sin militära karriär var han chef vid Ostermans Aero AB mellan åren 1952 och 1957.

Paulus af Uhr deltog vid de olympiska spelen i Stockholm, där han blev oplacerad med resultatet 1,75 (det krävdes 1,83 för final). Den 14 juni 1914 slog af Uhr i Stockholm Richard G:son Sjöbergs svenska rekord i höjdhopp (1,86) med ett hopp på 1,88. Rekordet slogs nästa gång 1917 av Karl Axel Kullerstrand.

Referenser

Tryckta källor

Webbkällor
Swedish Athletic Page
SOK:s personsida

Externa länkar 

Födda 1892
Avlidna 1972
Män
Personer från Bondkyrka socken
Svenska militärer under 1900-talet
Generalmajorer i svenska flygvapnet
Svenska höjdhoppare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1912 från Sverige
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1912
Paulus
Svensk obetitlad adel
Virginia C. Andrews

Cleo Virginia Andrews, född 6 juni 1923, död 19 december 1986, var en amerikansk författare. Hon har bland annat skrivit Vindsträdgården.

Cleo Virginia Andrews föddes 1923 i Portsmouth i Virginia i USA i en vanlig familj där pappan jobbade som maskinist och mamman var hemmafru och tog hand om Virginia och hennes två bröder. Virginia drömde hela tiden om att bli författare en vacker dag. En dag när hon var femton ramlade hon nerför en trappa och skadade sig allvarligt och blev tvungen att sitta i rullstol resten av livet. När hon blev äldre försörjde hon sig som mode- och reklamtecknare. Men hon drömde och längtade efter att hennes första bok hon skulle skriva skulle bli utgiven. Hon började med att köpa en handbok ("How to be a writer in only three weeks"). Hon utvecklade sin skribentförmåga och började skriva små korta böcker. Hon fick hjälp av Ann Petty när hon skulle börja skriva sin första bok.

Den första serien som kom ut handlar om de fyra syskonen Christopher, Catherine, Carrie och Cory som blev inlåsta på en vind där deras mormor plågade dem på alla möjliga sätt. Medan de i väntan på frihet, den frihet de skulle få om deras grymma morfar dör, och deras mamma får alla miljoner hon ska få ärva, är det enda som får dem att fortsätta hoppas på frihet en dag. Men sedan blir de grymt svikna och kommer aldrig mer att kunna lita på någon.

Virginia dog i bröstcancer år 1986 då hon var 63 år gammal. När hon blev sjuk skrev hon febrilt för att fler böcker skulle komma ut efter hennes död. Hon skrev många idéer till många olika böcker (enligt ryktet 63 stycken) som hon ville skulle utvecklas av en "noga utvald skribent". De första böckerna som kom ut efter hennes död var "Flickan som försvann" (Dawn) och "Hemligheter i gryningen" (Secrets of the morning).

De svenska översättningarna av hennes böcker har gjorts av Ann Björkhem (född 1947).

Bibliografi
Utgivet på svenska
 Vindsträdgården (1981)
 Blomblad för vinden (1983)
 Törnbädden (1984)
 Lustgården (1985)
 Vindsträdgården (1986)
 Flickan från himlen (1987) ; engelska originalet: Heaven (1985)
 Svart ängel (1988)
 Fallna hjärtan (1989)
 Paradisets portar (1990)
 En väv av drömmar (1991)
 Skuggor i skogen (1992)
 Älskade Audrina (1993)
 Flickan som försvann (1994)
 Hemligheter i gryningen (1995)
 Röd som rubinen (1996)
 Trolsk som pärlan (1997)
 Allt som glittrar (1998)
 Ödets skimmer (1998)
 Den gömda juvelen (1999)
 Melody (2000)
 Hjärtats sång (2001)
 Ödets vägar (2002)
 Musik i natten (2003)
 Olivia (2004

Externa länkar

Referenser 

Amerikanska författare
Engelskspråkiga författare
Födda 1923
Avlidna 1986
Kvinnor
Pietro Gasparri

Pietro Gasparri, född 5 maj 1852 i Capovallazza di Ussita, Marche, död 18 november 1934 i Rom, var en italiensk, romersk-katolsk kardinal, professor i kanonisk rätt, diplomat, och politiker i kurian. Han var kardinalstatssekreterare 1914–1930, och camerlengo 1916–1934. Kardinal Gasparri undertecknade Lateranfördraget och var ledare för den kommission som tog fram 1917 års codex.

Biografi 
Pietro Gasparri var yngst av nio barn till Bernardino Gasparri och Giovanna Sili, vilka var verksamma som fårägare. Han tog tre doktorat: i teologi, filosofi och utroque iure (civil- och kanonisk rätt). Under sitt liv hade han flera betydelsefulla positioner inom de katolska institutionerna och universiteten, som professor och ärkekansler. 

Den 31 mars 1877 prästvigdes han i Rom, och blev 1898 titulärärkebiskop av Cesarea di Palestina, vigd av kardinal François Richaud, ärkebiskop av Paris, där Gasparri var verksam med italienska immigranter.

1898 till 1901 var Gasparri heliga stolens apostoliska envoyé i Peru, blev sistnämnda år invald i kurian, och begav sig då till Vatikanen. 1904 utsågs han till ledare för den kommission som skulle kodifiera den kanoniska rätten, och det skulle ta honom 13 år att fullborda sitt uppdrag. Verket blev 1917 års Corpus Juris Canonici.

1907 utsågs han till kardinalpräst av San Bernardo alle Terme, och blev 1914 utsedd att ta över Domenico Ferratas roll som regeringschef, det vill säga kardinalstatssekreterare; han efterträddes på såväl denna post som i sin befattning som camerlengo av kardinal Eugenio Pacelli, som senare skulle bli påve med namnet Pius XII. 1915 erhöll han San Lorenzo in Lucina som titelkyrka.

Han var farbroder till kardinal Enrico Gasparri, som förrättade hans jordfästning i Ussita.

Externa länkar 

 
 Salvador Miranda; The Cardinals of the Holy Roman Church, Biographical Dictionary (1903-2005)

Italienska kardinaler
Kardinalstatssekreterare
Heliga stolens diplomater
Italienska kanonister
Födda 1852
Avlidna 1934
Män
Kardinalpräster av San Lorenzo in Lucina
Fritz Lehmann

Fritz Lehmann, född 17 maj 1904, död 30 mars 1956, var en tysk dirigent.

Fritz Lehmann utbildades vid konservatoriet i Mannheim och universiteten i Heidelberg och Göttingen. I Göttingen hade han sin första dirigentpost 1923–1927, därefter verkade han i Hildesheim 1927–1938 och Hannover 1929–1938. År 1934 blev han ledare för Händelfestivalen i Göttingen. Han var Generalmusikdirektor i Bad Pyrmont 1934–1938, Wuppertal 1938–1947 och Göttingen 1946–1950. Från 1953 var han lärare vid musikhögskolan i München.

Lehmann gjorde ett flertal skivinspelningar och betraktades som något av en expert på barockmusik, även om han även dirigerade betydligt modernare verk.

Källor

Födda 1904
Avlidna 1956
Tyska dirigenter
Män
Lerbäckshög

Lerbäckshög eller Sliparebacken, tidigare även Lybergs hög är en gravhög från bronsåldern vid Kävlingevägen, ingående i Monumentparken två kilometer norr om Lunds centrum. Den omnämns först som Leerbecks höj. Kopplingen till helgonnamn som Sankt Liborius och Sankt Liberius (i formen av det ibland ännu förekommande namnet "Sankt Libers hög") torde vara fullständigt fiktiv och gjord i förskönande syfte. Något sådant helgon har veterligen aldrig haft någon anknytning till platsen.

Historia 
Från 1100-talet tjänade högen som samlingsplats för det skånska landstinget sedan man hade övergivit tingsplatsen Tre högar i Lund. Högen intar också en central ställning i Skånes medeltida historia då den fungerade som hyllningshög, där de nyvalda danska kungarna mottog de skånska landstingens hyllning. Ingen betraktades som riktig dansk kung innan han utropats till sådan vid tingen i Viborg i Jylland, i Ringsted på Själland och på Lerbäckshög i Lund.

I början av 1600-talet miste Lerbäckshög sin tingsfunktion och landstinget samlades i stället i Lunds rådhus fram till 1683, då det avskaffades.

Källor

Noter

Lunds historia
Gravhögar i Sverige
Skånes förhistoria
Kärnvärde

Kärnvärde beskriver en aspekt av ett varumärkes identitet. Kärnvärdena är en viktig grundsten i företagets varumärkesplattform och ska på ett övergripande plan fånga in varumärkets absoluta essens eller "själ". De talar om vad företaget vill stå för nu och i framtiden och vilka grundläggande värderingar som driver varumärket. De har nära anknytning till varumärkets vision.

Kärnvärdena utgör centrum av varumärkesidentiteten och består av en relativt liten uppsättning ord eller begrepp, oftast 3-4 stycken. Häri ligger de associationer och värden som förblir oförändrade när varumärket exempelvis introduceras på nya marknader eller appliceras på nya produkter. Kärnvärdena är konstanta och måste kunna motstå tillfälliga förändringar som kan beröra andra delar av varumärket. Biltillverkaren Volvos kärnvärden är exempelvis säkerhet, kvalitet, miljö, design - fyra ord som fungerar som riktlinjer och avstämningspunkter för allt som företaget gör.

Handel
Marknadsföring
Oscar Ahlström (trädgårdsmästare)

Oscar Ahlström, född 4 december 1891 i Vitaby församling, Kristianstads län, död 19 april 1971 i Lund, var en svensk trädgårdsmästare. Han var far till Olle Ahlström.

Efter anställning och praktik i Tyskland avlade Ahlström 1917 trädgårdsmästarexamen vid Alnarps trädgårdsskola, där han under några år var verksam som biträdande lärare och förman på avdelningen för perenner. Han var stadsträdgårdsmästare i Lunds stad från 1922 till pensioneringen och därefter livligt anlitad som konsulterande trädgårdsarkitekt. Han var under många år ordförande i Lunds idrottsnämnd. Han planerade bland annat 1950-talsparken S:t Jörgens park eller Skönadalsparken, Bjeredsparken 1948 och delar av Monumentparken i norra delen av staden.

Bibliografi
Koloniträdgårdsanläggningar, dess planlösning med hänsyn till betydelsen som allmänt grönområde, (1940) Föreningen Sveriges Stadsträdgårdsmästare, föredrag vid årsmötet 1940, s. 19–20

Källor

Stadsträdgårdsmästare i Lunds stad
Svenska trädgårdsarkitekter
Födda 1891
Avlidna 1971
Män
Personer från Vitaby socken
Ingakraftverket

Ingadammarna är ett antal vattenkraftverk vid Ingafallen, världens största vattenfall, vid Kongofloden, i Kongo-Kinshasa. De nuvarande kraftverken, Inga I och Inga II, har vardera en kapacitet på  respektive 1 424 MW. Samtidigt förbereds ytterligare två kraftverk, Inga III och Grand Inga, med en planerad kapacitet på 4 500 MW respektive 39 000 MW.

De första Ingakraftverken, Inga-I och Inga-II byggdes 1972 respektive 1982. Båda blev mycket skadade under inbördeskriget, men det planeras att upprusta dem. De två större kraftverken Inga-III och Grand Inga är båda samtidigt under planering och utveckling.

Ingakraftverken ligger i provinsen Kongo-Central i den västra delen av landet, 240 km sydväst om huvudstaden Kinshasa.

Kraftverk

Inga I 

Inga-I är den minsta av de fyra kraftverken, med sex turbiner à 59 MW har den en kapacitet på . Det planeras att satsa US$550 miljoner för att upprusta den tillsammans med Inga-II, då båda för närvarande bara går på 30 % av sin kapacitet.

Inga II 
Inga-II är den näst minsta av Ingadammarna, med en kapacitet på 1 424 MW genom åtta turbiner à 178 MW. Precis som Inga-I kommer att repareras för 550 miljoner dollar.

Inga III 
Det planeras att bygga ett tredje kraftverk, med åtta parallella 6,7 km långa tunnlar med vardera två turbiner à 270 MW. Inga III får en total effekt på 4 500 MW. Inga-III är en central del av Westcorpartnerskapet, som är en sammankoppling av elektriska nät mellan Kongo-Kinshasa, Namibia, Angola, Botswana och Sydafrika. Världsbanken, Afrikanska utvecklingsbanken, Europeiska investeringsbanken, och de sydafrikanska kraftbolagen har alla uttryckt intresse av att fullfölja projektet.

Grand Inga 
Grand Inga är fortfarande bara ett förslag. Om det byggs blir det störst av Ingakraftverken. Det skulle få 52 turbiner med vardera effekt på 750 MW, vilket skulle ge 39 000 MW. Grand Inga skulle bli nästan dubbelt så stor som De tre ravinernas damm, men även rankas som den största kraftgeneratorn någonsin.

Referenser

Externa länkar 
 Dams and hydropower for Africa, icold-cigb.net
 Key issues of Congo, bicusa.org
 World Rainforest Movement

Vattenkraftverk i Afrika
Dammar i Kongo-Kinshasa
Rapakivi

Rapakivi eller rapakivigranit [ra'pakivi-] är en granit  bildad av hornblände-biotit under jotnium, vanligen röd och bestående av stora rundade kristaller av ortoklas täckta med oligoklas. Rapakivi är i allmänhet förhållandevis grovkornig och har ofta porfyrisk textur, i samband med vilken de rundade och flera centimeter stora kalifältspatströkornen i den kan vara omgivna av ett yttre smalt oligoklas- eller plagioklasbälte. De övriga mineral vilka den består av är kvarts och amfibol.

Ordet är sammansatt av orden på finska ”rapa” (ordagrant "lera", "smuts") och kivi ("sten", "stenblock") och betyder i överförd bemärkelse ungefär "vittrad sten" eller "förvittrad granit", eftersom de olika värmeexpansionskoefficienterna av mineralerna som rapakivigranit består av gör den smulig. En del varieteter vittrar lätt till grus.

Rapakivi är en ganska ovanlig typ av granit och den yngsta kända prekambriska graniten. I Finland finns den i form av viborgit och pyterlahtigranit i Viborgbatoliten i sydöstra Finland, samt bland annat i Letala i sydvästra Finland och i Ålandsbatoliten på Åland. Finlands största förekomst av rapakivi är Viborgs rapakivimassiv, i vilket Repovesiområdet söder om sundet Lapinsalmi ingår. I Sverige förekommer den i smärre områden i norra Sverige vid Nordingrå, Ragunda socken, Strömsbro och på Rödön öster om Alnön, samt – under namnet götemargranit – i södra Sverige  vid Kråkemåla i närheten av sjön Götemaren samt under namnet jungfrugranit på Blå Jungfrun.

Rapakivi är ett material som ofta använts i Ålands medeltida stenkyrkor och i byggnadsprojekt och monument i Sankt Petersburg i Ryssland, till exempel pelare i Isakskatedralen samt Alexanderkolonnen.

Bergarten är en viktig bas för Finlands stenindustri, med början av export till anläggandet av Rysslands nya huvudstad Sankt Petersburg från slutet av 1700-talet.

Bildgalleri

Se även

Pyterlahtigranit eller pyterlit
Viborgit
Götemargranit
Jungfrugranit
Ögondiorit
Rödögranit
Kökargranit
Ragundagranit
Nordingrågranit
Uthammargranit

Källor

Noter

Geologi
Bergarter
 
Finska lånord