kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mio (butikskedja)

Mio är en svensk möbel- och inredningskedja som finns representerad genom drygt 70 butiker runt om i Sverige, en butik på Åland samt på internet med e-handel. Huvudkontoret ligger i Tibro.

Mio ägs gemensamt av handlarna som driver sina butiker utifrån Mios koncept. Dotterbolaget Mio Försäljning AB äger även ett mindre antal butiker. 

Räkenskapsåret 2016-17 (maj-april) sålde Mio-kedjan för cirka 5,4 miljarder kronor inklusive moms.

Butiker 
Kedjan omfattas av drygt 73 butiker i Sverige samt en butik på Åland.

Historia 
Beslutet att starta Mio fattades april 1962 genom ett initiativ av ett antal möbelhandlare från södra Sverige samt Stockholmsområdet. Syftet var framför allt att pressa inköpspriser med hjälp av större volymer, därav namnet Mio som är en förkortning av Möbelhandelns Inköpsorganisation.

Ägare och organisation 
Mio ägs av handlarna och har en affärsmodell som bygger på franchisekoncept. Franchisegivare är Mio AB som tillhandahåller och utvecklar franchisekonceptet. Via dotterbolaget Mio Försäljning AB äger och driver Mio även egna butiker. Mios centrala organisation har sitt säte i Tibro och Stockholm, samt centrallager i Slagsta.

Ekonomiska rapporter 
Mio-koncernen har brutet räkenskapsår som löper mellan den 1 maj och 30 april. Mio redovisar inte försäljningssiffror för enskilda butiker.

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Svenska butikskedjor
Svenska möbelföretag
Företag bildade 1962
Tibro
Björn Berglund (författare)

Björn Berglund, född 27 april 1938, död 28 maj 2021 i Mölndal, var en svensk författare. Han har varit gift med Karin Berglund.

Bibliografi 
1973 – Noaks ark har strandat i gräset
1975 – Hallonmänniskan, om blommor och fåglar, om framtiden i ett skogsbryn
1977 – Bogserbåten Håll mej i handen, dikter december 1975 – december 1976 
1982 – Tusenårsblad
1987 – Trampstenar, nittionio korta prosastycken
1991 – Ögat i blomman, tankar om penséer, essä i tretton kapitel
1995 – Göktytan flyger, pojken, kärleken och fåglarna, en lyrisk essä
1999 – Kottar, tankar, frön och frukter
2007 – Mamma i skogen, tvåhundrafyrtiosju små utsikter

Priser och utmärkelser 
1975 – Landsbygdens författarstipendium
2003 – Linnépriset
2015 – Samfundet De Nios Särskilda pris

Källor 

Svenskspråkiga författare
Svenska författare under 1900-talet
Födda 1938
Avlidna 2021
Män
Svenska författare under 2000-talet
Nu börjar livet

Nu börjar livet är en svensk svartvit dramafilm från 1948 i regi av Gustaf Molander. Filmen hade Sverigepremiär den 16 augusti 1948. Den har visats på SVT.

Handling
Vera Ullman är sömmerska och träffar på prästen Tore som hon känner sedan tidigare. Tore uppvaktar Vera men talar inte om att han är gift.

Rollista
Mai Zetterling - Vera Ullman
Georg Rydeberg - Tore Gerhard
Wanda Rothgardt - Dorrit
Hugo Björne - Eliasson
Bengt Eklund - John Berg
Åke Grönberg - Berra
Ivar Kåge - kyrkoherde
Jan Molander - Svenne
Sven-Eric Gamble - Plåtis

Externa länkar

Svenska filmer 1948
Svenska dramafilmer
Filmer i regi av Gustaf Molander
Filmmusik av Erik Nordgren
Svartvita filmer
Svenskspråkiga filmer
Filmmanus av Rune Lindström
Svenska 1940-talsfilmer
Brudborste

Brudborste (Cirsium helenioides) är en flerårig ört i släktet tistlar. Den blir uppåt en meter hög, har mörkrosaröda 3–5 centimeter stora blommor med tegellagda holkfjäll. De relativt djupt parflikiga bladen har en silverluden undersida. Längre ner på stjälken är dock bladen ofta hela. Brudborsten är fri från taggar och tas gärna upp i trädgårdsodling. Kan ibland hybridisera med andra, i Sverige vanliga, tistlar som exempelvis åkertistel och kärrtistel. Arten är betydligt vanligare i landets norra delar men förekommer hela vägen ner till Öland och Skåne.

Etymologi
Brudborste, som även kallas borsttistel, gick tidigare under det vetenskapliga namnet Cirsium heterophyllum.

Bilder

Externa länkar
Den virtuella floran - Brudborste
Brudborste Vilda blommor i Sverige
 

Korgblommiga växter
Br Växtindex
Farlig vår

Farlig vår är en svensk kriminalfilm från 1949 i regi av Arne Mattsson.

Handling 
Filmen utspelar sig i studentmiljö i Uppsala. Gullan Svan, en flicka med något naggat rykte mördas en natt och en teckning från hennes rum blir stulen.

Om filmen 
Farlig vår hade premiär den 28 februari 1949 på biograferna Röda Kvarn i Uppsala och Spegeln i Stockholm. Den har visats vid ett flertal tillfällen i SVT. Filmen bygger på Rune Lindströms roman Döden tar studenten från 1948.

Rollista i urval 

Karl-Arne Holmsten – Bo Hagberg
Birger Malmsten – Torsten Hertgren
Jan Molander – Robert Croona
Stig Olin – Gustaf Ericson
Åke Grönberg – Kalle Larsson
Eva Stiberg – Berit Lange
Inga Landgré – Ulla
Else-Merete Heiberg – Maud
Julia Cæsar – "Heliga Birgitta"
Wiktor Andersson – Petterson, "Sjätte budet"
Haide Göransson – Gullan Svan
Björn Berglund – kommissarie
Ludde Juberg – Nilheim
Olav Riégo – anatomiprofessor
Artur Rolén – Österholm
John Melin – frisörkund
Victor Sjöström – antikhandlare P. Blad

Referenser

Externa länkar 
 
 

Svenska filmer 1949
Svenska kriminalfilmer
Filmer i regi av Arne Mattsson
Svenska filmer baserade på romaner
Uppsala på film
Filmmanus av Rune Lindström
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1940-talsfilmer
Valborgsmässoafton på film
Peter Gerdehag

Peter Indrek Gerdehag, ursprungligen Herodes, född 5 juni 1953 i Sofia församling i Stockholm, är en svensk fotograf, dokumentärfilmare och författare. 

Peter Gerdehag blev känd för en bredare publik med filmen Bondens tid på jorden, vilken premiärvisades i Sveriges Television 2002. Gerdehags film Hästmannen (2006) har även den visats på SVT.

Gerdehags utställning Bygden där vinden vände har visats på bland andra Arbetets Museum (2002), Örebro läns museum (2003), Kalmar slott (2004) och Nyköpingshus/Sörmlands museum (2007). I samband med att Peter Gerdehag producerade Hästmannen gjordes också en fotoutställning som bland annat visats vid Oskarshamns konsthall (2008), Arbetets museum (2009) och Bodafors ekomuseum (2010).

År 2012 kom filmen Landet som inte längre är, ett filmprojekt där Peter Gerdehag i över 30 års tid följt livet vid en bondgård i Krokshult i Småland. Berättelsen om ett kulturarvet i Krokshult utkom 2016 även i bokform.

Han gifte sig 1983 med Ing-Britt Andersson (född 1956).

Bibliografi 
Havsörn, tillsammans med Björn Helander (1988) 
Malin på Hycklinge, tillsammans med Annika Benno Hjerpe (1994)
Bondeboken, tillsammans med Jan Danielson (1998)
Bygden där vinden vände, tillsammans med Mårten Aronsson (1999)
Den springande guden, tillsammans med Ulla Britt Berglund (2002)
Världsarvet Södra Ölands odlingslandskap, tillsammans med Thorsten Jansson (2002)
Smaka på Småland, tillsammans med Stina Algotson (2003)
Groveda, tillsammans med Karl-Henrik Pettersson (2004)
Hästmannen (2007)
Kokvinnorna (2011)
Landet som inte längre är (2016)

Filmografi 
Bondens tid på jorden, tillsammans med Tell Johansson och Johan Miderberg (2002)
Hästmannen, tillsammans med Tell Johansson och Johan Miderberg (2006)
Den vackraste ön, tillsammans med Tell Johansson (2009)
En liten kofilm, tillsammans med Tell Johansson, Johan Miderberg och Tina-Marie Qviberg (2009)
Kokvinnorna (2011)
Landet som inte längre är (2012)
Hästmannen – sista striden (2014)

Priser och utmärkelser i urval 
 Naturfotografernas stipendium. Samtidigt invald i Naturfotograferna 1984
 Tidningen Vi:s illustrationspris för bildsviten God natt jord 1992
 LRF:s Stora Kulturpris 1998
 Vald till Årets Naturfotograf av Naturvårdsverket 1998
 Smålands Akademis nationella Linnépris 2004
 Nordvisions dokumentärpris i featureklassen för Hästmannen 2007 (Nordisk Dokumentärfilmsmästare 2007)
 Salem Film Fest, USA, The Jury Award för Kokvinnorna 2013

Stipendier 
 Författarfondens arbetsstipendium 1988
 Författarfondens arbetsstipendium 1994
 Författarfondens arbetsstipendium 1998
 Författarfondens tvååriga arbetsstipendium 2000
 Författarfondens tvååriga arbetsstipendium 2008
 Författarfondens femåriga arbetsstipendium 2012

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 https://web.archive.org/web/20160314205149/http://gerdehagfilms.com/

Svenska fotografer
Svenska dokumentärfilmare
Svenska författare
Fotografer från Stockholm
Födda 1953
Levande personer
Män
Författare från Stockholm
Guldbaggenominerade
The Core

The Core är en amerikansk science fiction-film från 2003, regisserad av Jon Amiel.

Handling
En serie händelser leder till att jordens inre slutar snurra, vilket i sin tur förorsakar naturkatastrofer som hotar att förstöra jorden helt och hållet. Det är upp till ett antal vetenskapsmän att göra en resa in i jordens inre och få jordens kärna i rörelse igen med hjälp av en bomb.

Om filmen
The Core regisserades av Jon Amiel
Filmen är löst baserad på romanen Core av Paul Preuss.

Rollista (urval)
Aaron Eckhart som Dr. Josh Keyes, en vetenskapsman som designar navigeringssystem för Virgil och är ledare i projektet
Hilary Swank som major Rebecca "Beck" Childs, USAF, en astronaut som utmärkte sig under en nödlandning av rymdfärjan Endeavour i Los Angeles, Kalifornien
Delroy Lindo som Dr. Ed "Braz" Brazzelton, designer av Virgil och ultraljudslasern
Stanley Tucci som Dr. Conrad Zimsky, Jordspecialist och designer för Projekt DESTINI
Tchéky Karyo som Dr. Serge Leveque, kärnvapenspecialist
Bruce Greenwood som kommendörkapten Robert Iverson, USN, Major Childs kommendörkapten och mentor
DJ Qualls som Taz "Rat" Finch, en datorhackare som allmänt anses vara världens bästa, har lamslagit FBI:s databas, rekryterad för att kontrollera informationsflödet på internet för att förhindra allmän panik
Alfre Woodard som flygkommendörkapten Talma "Stick" Stickley, missionskommendörkapten för rymdfärjan Endeavour och Virgil
Richard Jenkins som general Thomas Purcell

Kritik 
Filmen fick 42% positiva recensioner av sammanlagt 159, med en medelklassificering på 5,3/10, på filmrecensionsdatabasen Rotten Tomatoes, och enligt Internet Movie Database gick det precis ihop. Flera recensenter har citerat de talrika vetenskapliga felaktigheterna i filmen. Ett exempel: enligt filmen skulle solens mikrovågor förstöra allt liv på jorden om det skyddande magnetfältet skulle försvinna. Solen strålar nu inte ut mikrovågor, och mikrovågor förhindras inte heller av magnetfält.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 The Core på Allmovie
 
 The Core på Box Office Mojo
 The Core på Rotten Tomatoes
 The Core på Metacritic
 Recension av The Core på Intuitor.com

Amerikanska science fiction-actionfilmer
Filmer 2003
Amerikanska katastroffilmer
Los Angeles på film
Underjorden på film
Filmer från Paramount Pictures
George Reisman

George Reisman, född 13 januari 1937 i New York i New York, är en amerikansk objektivistisk nationalekonom. 

Reisman studerade under Ludwig von Mises vid New York University, och tillhör den österrikiska skolan inom nationalekonomin. Reisman var även bekant med Ayn Rand och Murray Rothbard. Han är professor emeritus i nationalekonomi vid Pepperdine University. Reisman är även ansluten till Ludwig von Mises-institutet.

Reisman är författare till boken Capitalism: A Treatise on Economics (1996), i vilken han försöker integrera den österrikiska skolans idéer med de klassiska nationalekonomernas. Han har även skrivit The Government against the Economy, som ingår i Capitalism, i omarbetad form.

Reisman kallar sig explicit objektivist, men på grund av en konflikt med Ayn Rand-institutet tar flera framstående objektivister, som Leonard Peikoff, avstånd från honom och klassar honom som omoralisk. Orsakerna till konflikten är okända, och Peikoff har vägrat avslöja varför han anser det nödvändigt att fördöma Reisman. 

George Reisman är gift med psykoterapeuten Edith Packer.

Referenser

Externa länkar 
Officiell blogg

Män
Födda 1937
Amerikanska nationalekonomer
Objektivister
Amerikanska bloggare
Levande personer
Nationalekonomer av den österrikiska skolan
Amerikanska professorer i nationalekonomi
Mises Institute
Alumner från New York University
Gyllene ratten

Gyllene ratten var ett av Sveriges första motell efter amerikansk förebild. Gyllene ratten låg vid Södertäljevägen (nuvarande E4/E20, trafikplats Bredäng) i Fruängen i södra Stockholm. Motellet invigdes 1957 och revs 50 år senare. På platsen finns idag ett hyrlager och ett bostadsområde. Gyllene Ratten var under sin tid något av ett landmärke för trafikanter på E4/E20 genom sin karakteristiska mast med ratten i toppen.

Historik

Motellet invigdes den 16 mars 1957 under närvaro av Gustaf VI Adolf och var då ett av Sveriges första motell. Uppdragsgivare var Svenska Shell AB som anlitade arkitekterna Börge Glahn och Ole Helweg vilka hämtade inspirationen från USA. Byggentreprenör var Olle Engkvist genom sitt bolag Bygg-Oleba. 

Det fanns 55 rum med 110 bäddar. Man uppförde en byggnad med reception och restaurang samt två längor med rum i markplan. I anslutning till motellet fanns även en Shell bensinstation. Kännetecknet för motellet var en hög mast krönt av en tre-ekrad ratt och texten "Motell" - "Bar" - "Grill" i neonskrift som syntes på långt håll.

Motellet var påkostat på olika sätt. Inredningen hämtades från Nordiska Kompaniet och var innovativ med till exempel inbyggda radioapparater och heltäckningsmattor. Man serverade tidigt både pommes frites och bearnaisesås här, och i början hade man kvällsunderhållning.

Förfallet och flyktingförläggning

Under 1960-talet gick det sämre för motellet, bland annat för att Södertäljevägen byggdes om till motorväg och trafikbullret ökade alltmer. 

År 1989 fick man lägga ner motellet och istället tog Stockholms stad över och anläggningen användes som flyktingbostäder för flyktingar med uppehållstillstånd. I Gyllene rattens flyktingbostäder bodde familjer och ensamma flyktingar av olika nationaliteter i väntan på en bostad någonstans i Sverige. Vistelsen kunde bli i genomsnitt tio månader. 

1999 kunde polisen avslöja den största prostitutionshärvan i svensk historia. Det var en kopplerihärva med tjeckiska kvinnor som varit inlåsta på motellet. Avslöjandet fick namnet Gyllene ratten-målet och ledde till en lagändring med strängare straff. Motellet var på slutet nedgånget och revs sommaren 2007.

På platsen närmast E4:an uppfördes under 2009 en byggnad för lagerserviceföretaget Shurgard Self Storage. Söder därom byggdes senare ett nytt bostadsområde med namnet "Gyllene ratten". Vantörsvägen är det nya områdets huvudgata.

Gyllene ratten genom åren

Se även
 Sävsta motell som invigdes 1960 vid Enköpingsvägen.

Källor

Noter

Externa länkar

Motell
Fruängen
Ej längre existerande byggnader i Söderort
Historiska hotell i Stockholm
Stockholm under 1900-talet
Death Race 2000

Death Race 2000 är en amerikansk kultfilm från 1975 med Sylvester Stallone och David Carradine i huvudrollerna. Filmen handlar om tävlingskörning i framtiden där allt är tillåtet och extra poäng är givna för skador på oskyldiga förbipasserande.

Filmen uppmärksammades på grund av det grova våldet och ansågs fördärva och förhärda ungdomar till grova kriminella när den kom.

Filmer 1975
Amerikanska science fiction-actionfilmer
Dystopisk film
Motorsportfilmer
Magganpriset

Magganpriset,  yttrandefrihetspris, bestående av "äran och ett smycke", uppkallat efter den liberale redaktören och politikern Mauritz Hellberg. Denne kallades emellanåt skämtsamt för Maggan.

Denna hedersutmärkelse utdelas årligen, av Ordfront Värmland-Dal och journalistkåren i Värmland, till någon med anknytning till Värmland som har gjort bruk av yttrandefriheten. 2006 delades det ut för femte gången, den gången till miljökämpen Björn Gillberg.

Tidigare (2003) har priset t.ex. utdelats till polisman Greger Wahlgren (som arbetar på Brottsförebyggande centrum i Karlstad), för dennes arbete mot rasism och extremism.

Priser
Anita Salomonsson

Anita Lilian Augusta Salomonsson, född 10 september 1935 i Hjoggböle i Bureå församling i Västerbotten, är en svensk författare. 

Anita Salomonsson, som är socionom, debuterade som 59-åring med romanen Änglabilder. Den handlar till stor del om hennes hemtrakter, som hon senare ofta återvänt till i sina böcker.  Hon är bosatt i Umeå.

Priser och utmärkelser 
1995 – Rörlingstipendiet
1995 – Landsbygdens författarstipendium 
2001 – Olof Högberg-plaketten 
2002 – Minervabelöningen (Umeå kommuns kulturstipendium) 
2004 – Lars Ahlin-stipendiet 
2005 – Filosofie hedersdoktor vid Umeå universitet
2007 – Albert Bonniers stipendium 
2014 – Hedenvind-plaketten

Bibliografi 
1994 – Änglabilder
1995 – Genom tidens handflata
1996 – Vackrast var ändå mamma
1998 – Det gudomliga barnet
1998 – Mannen på myren
2000 – I själen förskräckt
2004 – Armade cykel
2007 – Vattenbärerskan
2010 – Lika som kärlek. Sammanliggningen i Lubboträsk
2013 – I enslighet framfödt
2015 – Oloflig beblandelse
2017 – Ängeln i posthuset
2020 - Huldas hus

Källor
Anita Salomonsson på Norstedts förlag
Anita Salomonsson på Författarbyn Hjoggböle
Ingela Hofsten, "Anita Salomonsson: 'Det enda jag önskar i livet är att få skriva'." Norrländsk tidskrift 2004, nr 2.
Anders Persson, "'Låt mig vid fötter dina, få vila gott och sluta ögon mina och vila blott'. Bilder av roseniansk väckelsefromhet i Anita Salomonssons 'Genom tidens handflata' och 'Vackrast var ändå mamma'," Norrländsk kyrkohistoria i ett komparativ perspektiv red. av Jan Samuelsson. Sundsvall: Mittuniversitetet 2014.

Noter

Externa länkar
 
 Salomonson Sällskapet Anita och Kurt (SSAK)
 Jenny Eklund: "Relationer går före skrivandet" på minabibliotek.se

Svenskspråkiga författare
Svenska författare
Författare från Västerbotten
Hedersdoktorer vid Umeå universitet
Födda 1935
Kvinnor
Levande personer
Personer från Bureå socken
Pitch Black

Pitch Black (även känd som The Chronicles of Riddick: Pitch Black) är en australisk science fiction-film från 2000. Filmen handlar om en grupp resenärer som kraschlandar på en främmande planet.

Handling 
Transportrymdskeppet Hunter-Gratzner är på väg till New Mekka med en blandad last bestående av bland annat troende muslimer med Abu "Imam" al-Walid (Keith David) i spetsen, prisjägaren William Johns (Cole Hauser) och den farlige förbrytaren Richard Riddick (Vin Diesel).

Plötsligt flyger skeppet genom en kometsvärm och träffas av småsten. Kaptenen dör och andrekaptenen Carolyn Fry (Radha Mitchell) tar över. Skeppet kraschlandar på en främmande planet som badas i ljuset av flera solar. Den unge fripassageraren "Jack" (Rhianna Griffith) upptäcks. Riddick flyr, för att därpå infångas av prisjägaren.

En grotta undersöks och man finner blodtörstiga monster som verkar vara känsliga mot solljus. När en gruvkoloni upptäcks, finner Fry en rörlig modell av det solsystem de landat i. Efter att ha undersökt modellen, står det klart att planeten befinner sig i ständigt solljus, men även att den förmörkas vart 22:a år. De listar ut att de precis är på väg in i en period av total solförmörkelse. Det står klart för gruppen att de måste förbereda sig på en kamp mot monster som har både välutvecklad mörkersyn och en snabbt tilltagande hunger.

Om filmen 
Filmen fick två uppföljare i och med Chronicles of Riddick (2004) och Riddick (2013), som handlar om huvudpersonen Riddicks vidare äventyr.

Rollista (i urval)

Externa länkar

Amerikanska science fiction-actionfilmer
Australiska skräckfilmer
Filmer 2000
Parom

Parom är en rysk rymdfarkost på 6,8 ton som än så länge bara finns på ritbordet. Om Parom blir verklighet kommer den att användas för att bogsera andra rymdfarkoster mellan olika banor runt jorden. Till exempel behöver man då inte skicka upp en farkost eller last till den slutliga banan direkt, vilket i slutänden leder till att en raket som kan skicka upp till exempel 7 ton till ISS kan skicka upp nära på det dubbla till ISS.

Hela konstruktionen kommer att vara dimensionerad för att klara laster på upp till 30 ton.

Se även
 Kliper

Rymdfart
Rymdfarkoster
Rysslands rymdprogram
Cowboybengts

CowboyBengts är en svensk musikgrupp. Deras album Vi ÄR Cowboybengts vann en Grammis i kategorin Årets barnalbum 2002.

Referenser

Noter

Externa länkar
Hemsida

Svenska musikgrupper
Menaichmos

Menaichmos (latin Menaechmus), grekisk matematiker, broder till matematikern Deinostratos,
levde i mitten av 4:e århundradet f. Kr. och uppfann de tre
koniska sektionerna. Han framställde dessa genom att skära en rät kon medelst ett plan, vinkelrätt mot en sidolinje, och erhöll en ellips, parabel eller
hyperbel, allteftersom konens vinkel var spetsig, rät eller trubbig. 

Han löste även problemet om kubens fördubbling med hjälp av dels två parabler, dels en parabel och en hyperbel. Jfr "Die fragmente des mathematikers Menaechmus" av Schmidt (i "Philologus", bd 42, 1883). Menaichmos var, enligt Johannes Stobaeus, Alexander den stores
lärare och skall ha fällt det yttrande, som eljest tillägges Euklides, nämligen att det ej funnes någon kungsväg inom geometrien.

Källor 
 

Grekiska matematiker
Antikens matematiker
Män
Födda 380 f.Kr.
Avlidna 320 f.Kr.
Ugglan
Deinostratos

Deinostratos (lat. Dinostratus), var en grekisk matematiker, som levde omkring 390 f.Kr. till 320 f.Kr. Han var bror till den framstående matematikern Menaichmos och nämns såsom Platons lärjunge. Deinostratos var den förste, som löste det bekanta problemet om cirkelns kvadratur, d. v. s. problemet att finna en kvadrat, vars yta är lika med en given cirkels. Vid denna lösning använde han en kurva, som till följd därav blivit kallad tetragonizusa eller quadratrix. Denna kurva var emellertid redan förut uppfunnen av Hippias (Hippias från Elis) och av honom använd för att dela en vinkel i tre lika delar.

Källor 
 

Grekiska matematiker
Antikens matematiker
Män
Födda 300-talet f.Kr.
Avlidna 300-talet f.Kr.
Ugglan
940-talet f.Kr.



Händelser
946 f.Kr. – Zhou gong wang blir kung av den kinesiska Zhoudynastin.
945 f.Kr. – Shoshenq I efterträder Psusennes III som farao av Egypten, varvid man byter dynasti från 21:a till 22:a.

Födda
943 f.Kr. – Deleastartus, kung av Tyros.

Avlidna
947 f.Kr. – Zhou mo wang, kung av den kinesiska Zhoudynastin.
945 f.Kr. – Psusennes III, egyptisk farao.

Externa länkar
930-talet f.Kr.



Händelser
934 f.Kr. – Zhou yi wang blir kung av den kinesiska Zhoudynastin.

Födda
934 f.Kr. – Astarymus, kung av Tyros.

Avlidna
935 f.Kr.
Zhou gong wang, kung av den kinesiska Zhoudynastin.
Tiglath-Pileser II, kung av Assyrien.
930 f.Kr.
Salomo, kung av Israel

Externa länkar
Mapam

Mapam, Förenade arbetarpartiet, f d politiskt parti i israeliska Knesset, bildat 1948 genom samgående mellan de socialistiska grupperingarna Hashomer Hatzair och Achdut Ha'Avoda.

Mapam hade sin väljarbas på kibbutzrörelsens vänsterflygel och var ursprungligen prosovjetisk. På 1950-talet bröt man dock med Sovjet, bland annat p.g.a. rättegångarna mot ledande judiska kommunister i Tjeckoslovakien 1953. En grupp moskvatrogna partimedlemmar, med Moshe Sneh i spetsen, lämnade då partiet i protest och gick över till kommunistpartiet Maki.

Mapam samregerade med Mapai (föregångaren till det israeliska Arbetarpartiet) från 1955. 1969 gick man vidare och bildade en fast valallians med Arbetarpartiet. Men denna allians sprack 1984 då Mapam hoppade av i protest mot att Arbetarpartiet gick in en samregering med Likud.

1992 gick Mapam ihop med vänstergrupperna Ratz och Shinui och bildade det nya sekulära, socialdemokratiska partiet Meretz, som senare bytt namn till Meretz-Yachad.

Historiska politiska partier i Israel
Socialistiska partier
Politiska partier bildade 1948
Politiska partier upplösta 1992
920-talet f.Kr.



Händelser
930 f.Kr. – Vid kung Salomos död lyckas hans son Rehabeam inte hålla Israels stammar samman och den norra delen bildar kungariket Israel med Jerobeam som kung. Rehabeam lämnas att styra över kungariket Juda.
925 f.Kr. – Egyptens farao Sheshonk I genomför ett fälttåg till Palestina.
924 f.Kr. – Osorkon I efterträder sin far Sheshonk I som farao av Egypten.
922 f.Kr. – Kungen av Aten, Phorbas, efterträds efter ett 30-årigt styre av sin son Megacles.

Födda
929 f.Kr. – Phelles, kung av Tyros.

Avlidna
926 f.Kr. – Salomo, israelisk kung.

Externa länkar