kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jefrosinja Fjodorova

Jefrosinja Fjodorova, (på ryska Ефросинья Фёдорова) även kallad Euphrosyne, Afrosinya och Ofrosinya, född omkring 1700, död 1748, var en rysk livegen, ursprungligen en svensk (finländsk) krigsfånge, känd som älskarinna till den ryske tronföljaren Aleksej Petrovitj. 

Fjodorova var ursprungligen från södra Finland och dotter till en man vid namn Teuvo. Hon kidnappades tillsammans med sin bror Jouni och såldes som livegen i Ryssland under den stora ofreden 1714. Hon gavs till Aleksej av hans lärare Nikiforos Vjazemskij under hans vistelse i Karlsbad 1714 och återvände till Ryssland som hans älskarinna. Pjotr Tolstoj rapporterade att Aleksej älskade henne bortom all beskrivning. Hon följde Aleksej under hans berömda flykt från Ryssland och hans utlandsvistelse 1716 utklädd till man. Då Aleksej återvände, stannade hon först kvar, men fördes till Ryssland vid april 1718. Det är möjligt att hon var gravid, men det har inte bekräftats. Aleksej hade planer på att gifta sig med henne och dra sig tillbaka med henne ut på landet. Hon förhördes och vittnade mot Aleksej, och hennes vittnesmål anses ha varit viktig för att få honom fälld. Hennes liv efter Aleksejs avrättning är okänt. Enligt en version gifte hon sig med en officer vid Sankt Petersburgs garnison.

Källor 
 
 

Personer i Finland under 1700-talet
Älskarinnor
Personer i Ryssland under 1700-talet
Kvinnor
Födda 1700
Avlidna 1748
Personer i stora nordiska kriget
Ryska livegna
Growyn

Growyn är en söktjänst för Internet som grundades 2009 av Kurdi Rad och David Johansson. Growyn använder sig av Yahoos sökindex för att visa sökresultaten för användarna. Den stora skillnaden mellan Growyn och de allra flesta andra sökmotorer är att all vinst går till miljöprojekt. Exempel på miljöorganisationer som tagit emot pengar från Growyn är Naturskyddsföreningen och Barnens Regnskog.

Söktjänsterna från Growyn omfattar webbsök, bildsök och nyhetssök.

Referenser

Externa länkar 
Growyn

Sökmotorer
Svenska webbplatser
Bildanden 2009
Portal: Internet i Sverige
Josef Jungmann

Se även Josef Andreas Jungmann.

Josef Jungmann, född 16 juli 1773 i Hudlic, död 14 november 1847 i Prag, var en tjeckisk språkforskare.

Jungmann föddes i en rent tjeckisk by som son till en skomakare och fick tysk uppfostran. Han studerade först juridik, men blev snart lärare vid gymnasiet i Leitmeritz. Han flyttade 1815 i samma egenskap till Prag samt knöts slutligen till universitetet där. År 1827 blev han professor och 1840 var han universitetets rektor.

Josef Dobrovský hade grundlagt det vetenskapliga studiet av de slaviska språken och särskilt tjeckiskan, men trodde inte på någon framtid för sistnämnda språk. Det var Jungmann, Pavel Josef Šafařík och František Palacký, vilka, var och en på sitt sätt, men nära förbundna, gav liv åt den nationella rörelsen i det hela och särskilt åt den nytjeckiska litteraturen, för vilken de blev andliga fäder. 

Jungmanns huvudarbete var den stora tjeckiska ordbok, vars sammanställande han redan tidigt satt som sitt livs mål och som utkom 1834-39: Slownik česko-německý (fem delar). Detta arbete är av grundläggande betydelse för den tjeckiska nationallitteraturen. Bland Jungmanns övriga arbeten märks i synnerhet hans poetiska krestomati (Slovesnost, 1820; nya upplagor 1845 och 1846) samt en bibliografisk-litteraturhistorisk handbok (Historie literatury české, 1825; andra upplagan 1849). 

Redan 1809 försökte Jungmann att bilda ett böhmiskt litterärt sällskap, för vilket dock regeringen lade hinder i vägen. Först tjugo år senare stiftades "Matice česká", till vilket Jungmann 1830 tillsammans med Jan Svatopluk Presl, Palacky och furst Kinský utfärdade inbjudningen. Jungmann var en av grundläggarna av Tjeckiska museet i Prag (1818). 

Han deltog även i de aktuella litterära fejderna, dels i den ortografiska striden mellan "jotister" och "ypsilonister" (om i eller y borde skrivas efter c, s, z), i vilken han stod på de förras, reformatorernas, sida mot Jan Nejedlý (Beleuchtung der Streitfrage über die böhmische Orthographie, 1829), dels i fråga om äktheten av den nyfunna så kallade Grüneberghandskriften ("Libušjas dom"), som han försvarade mot Dobrovský. Hans memoarer utkom 1871, samlade mindre skrifter ("Sebrané drobné spisy") 1869-73; hans brevväxling i spridda häften av Tjeckiska museets "Časopis".

Källor

Tjeckiska slavister
Tjeckiska professorer
Rektorer vid universitet och högskolor
Personer verksamma vid Karlsuniversitetet
Filologer under 1800-talet
Personer i Böhmen under 1800-talet
Födda 1773
Avlidna 1847
Män
Ugglan
The Catalyst

The Catalyst är en musiksingel från det amerikanska rockbandet Linkin Park. Det är första singeln från deras fjärde studioalbum, A Thousand Suns.

Singeln släpptes 2 augusti 2010, och en musikvideo har spelats in och hade premiär den 26 augusti samma år.

Låtar av Linkin Park
Musiksinglar 2010
Bernt Olsson (litteraturvetare)

Bernt Oskar Hemfrid Olsson, född 11 maj 1929 i Borrby på Österlen, död 23 augusti 2013 i Helsingborg, var en svensk litteraturvetare. Hans ämnesområden var huvudsakligen barockens litteratur och modern lyrik.

Biografi 
Olsson avlade studentexamen på Hermods 1950 och kom sedan till litteraturvetenskapliga institutionen vid Lunds universitet. Han avlade filosofisk ämbetsexamen 1953 och filosofie licentiatexamen 1958. Olsson lade fram sin doktorsavhandling om Haquin Spegels Guds verk och hvila 1963. Han promoverades till filosofie doktor och blev docent samma år, vilket han förblev till 1971. Olsson var forskare vid Humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet 1971–1973 och 1976–1980, svensk lektor vid Köpenhamns universitet 1974–1975, förste assistent vid Lunds universitet 1981–1986 och högskolelektor där 1986–1994.

Tillsammans med Ingemar Algulin skrev han de uppmärksammade Litteraturens historia i Sverige och Litteraturens historia i världen. Olsson författade också band 1, Från runorna till 1730 i Svensk litteratur, en serie utgiven i samarbete med Svenska Vitterhetssamfundet. Han var även en flitig bidragsgivare i Nationalencyklopedin och hade en viktig roll i Vitterhetssamfundets utgivning av klassiska texter.

Olsson invaldes som ledamot av Vetenskapssocieteten i Lund 1971 och av Humanistiska Vetenskapssamfundet i Lund 1987. Han tilldelades professors namn 1983 och blev teologie hedersdoktor i Lund 2001. Olsson vilar på Pålsjö kyrkogård.

Priser och utmärkelser
1966 – Warburgska priset
1975 – Schückska priset
1988 – Schückska priset

Källor 

 Olsson, Bernt Oskar Hemfrid på SvenskaGravar.se

Noter

Externa länkar 

Svenska litteraturvetare under 2000-talet
Personer verksamma vid Lunds universitet
Hedersdoktorer vid Lunds universitet
Svenska innehavare av professors namn
Ledamöter av Kungliga Humanistiska Vetenskapssamfundet i Lund
Ledamöter av Vetenskapssocieteten i Lund
Svenska litteraturvetare under 1900-talet
Personer från Borrby socken
Gravsatta på Pålsjö kyrkogård
Födda 1929
Avlidna 2013
Män
Svenska universitetslektorer
Herbert McLean Evans

Herbert McLean Evans, född 23 september 1882 i Modesto i Kalifornien, död 6 mars 1971 i Berkeley i Kalifornien, var en amerikansk anatom och embryolog.

År 1908 tog Evans examen i medicin vid Johns Hopkins University, och blev så småningom professor i anatomi. Han flyttade tillbaka till Kalifornien 1915, blev professor i anatomi vid University of California i Berkeley, en befattning han kom att inneha till sin död. 

Hans medicinska forskning vid Berkeley undersökte problem relaterade till mänsklig näringslära, endokrinologi, embryologi och histologi. 

År 1918 ledde hans forskning kring de mänskliga kromosomerna honom till slutsatsen att antalet var 48, vid en tid då de flesta forskare antog att antalet var mycket högre. Denna siffra var allmänt accepterad fram till 1956, när den svenske genetikern Albert Levan och amerikanen Joe Hin Tjio upptäckte att det korrekta antalet är 46. Evans hade mycket större framgångar med hormoner extraherade från främre loben av hypofesen. Han isolerade humant tillväxthormon, av avgörande betydelse för mänsklig tillväxt och utveckling. 

År 1922 upptäckte han E-vitamin tillsammans med Katharine Scott Bishop vid laboratorieförsök på råttor.

Evans blev direktör vid institutet för experimentell biologi i Berkeley 1931. Han fortsatte sin forskning på vitamin E och lyckades 1937 isolera den rena substansen ur vetegroddar. Han fastslog också formeln C29H50O2. Han var med om att utveckla reproduktionssystemets forskning tillsammans med Miriam Simpson och C.H. Li, genom att studera brunstcykeln hos råttor. Evans har också tillskrivits utvecklingen av ''Evans blue', en metod som bestämmer blodvolymen hos människor och djur.

Evans invaldes 1952 som utländsk ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien i Stockholm.

Källor 
http://en.wikipedia.org/wiki/Herbert_McLean_Evans

Noter 

Amerikanska biologer under 1900-talet
Amerikanska genetiker
Ledamöter av Royal Society
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1882
Avlidna 1971
Män
Endokrinologer
Personer från Modesto
Alumner från Johns Hopkins University
Forskare från Kalifornien
Alois Vojtěch Šembera

Alois Vojtěch Šembera, född 21 mars 1807 i Hohenmauth, död 23 mars 1882 i Wien, var en tjeckisk historiker och språkforskare. 

Šembera studerade vid Karlsuniversitetet i Prag och uppsatte tillsammans med bland andra Josef Jungmann tidskriften "Čechoslav" (1830). Han anställdes vid magistraten i Brünn,verkade han livligt för folkbildningen i Mähren och grundlade den tjeckiska nationalteatern i Brünn. År 1839 utnämndes han till professor i tjeckiska språket och litteraturen vid akademien i Olmütz. 

Frukter av Šemberas mähriska studier var Historie o vpádu Mongolů do Moravy (1841), Böhmische Rechtsschreibung (1841), Staroturecké popsáni Slovanův a Rusův (1844) och Historie staršich moravských desk zemských (1846) samt bland filologiska uppsatser Jazyk moravský v pruském Slezku (1842) och Základové dialektologie československé (1864). 

År 1847 blev Šembera arkivarie i Brünn, 1849 professor i tjeckiska språket och litteraturen vid Wiens universitet och redaktör för det tjeckiska lagverket. Han utgav vidare Magistri Joannis Hus Ortographia bohemica (1857) och sin språk- och litteraturhistoria Dějing řeči a literatury československé (två delar, 1858-61, sedan omtryckt två gånger). Av beståndande värde är hans utförliga beskrivning på staden Olmütz (1861) och kartor över Mähren (1863). 

Mindre lyckad var Šembera som fornforskare, då han i Ján Kollárs anda i Zapadní Slované v pravěku (1868) på lösa hypoteser konstruerade västslavernas ursprung och forntid. Även i fråga om Václav Hankas litterära falsifikat ställde han sig på den "patriotisk-romantiska" ståndpunkten och försvarade energiskt Hanka i Libušin soud (1879). Först i det postuma arbetet Die Königinhofer Handschrift als eine Fälschung nachgewiesen (1882), utgivet av hans son, måste han medge sitt misstag och bidrog genom sina kritiska undersökningar till gåtans lösning.

Källor

Tjeckiska slavister
Tjeckiska historiker
Tjeckiska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Wien
Filologer under 1800-talet
Personer i Österrike under 1800-talet
Födda 1807
Avlidna 1882
Män
Ugglan
Jan Nejedlý

Jan Nejedlý, född den 23 april 1776, död den 31 december 1834, var en tjeckisk författare, yngre bror till Adalbert Nejedlý.
 
Nejedlý blev vid 25 års ålder professor i böhmiska språket och litteraturen vid Prags universitet. Han utgav dikter och åtskilliga skrifter om språk och litteratur samt översatte bland annat Gessners idyller och Florians Numa Pompilius med mera. 

I överdriven beundran jämförde hans samtid honom med Cicero och Tyrtaios. Hans tidskrift Český hlasatel, 1806-09, var organ för tidens mest betydande författare. Nejedlý var en motståndare till den nya stilen och den nya så kallade analogiska ortografin, som hade sitt stöd i Jungmann och hans skola.

Källor

 

Födda 1776
Avlidna 1834
Tjeckiska författare
Tjeckiskspråkiga författare
Tjeckiska lingvister
Tjeckiska litteraturvetare
Tjeckiska professorer
Män
Kungariket England

Kungariket England () var från år 927 till 1707 en stat till nordväst om Kontinentaleuropa. När Kungariket England var som störst täcktes två tredjedelar av ön Storbritanniens södra del (både dagens England och Wales) och flera mindre avlägsna öar, som i dag består av jurisdiktionen England och Wales. Riket hade en landgräns med Kungariket Skottland i norr, och i början av perioden var dess huvudstad och kungliga residensstad Winchester, men Westminster och Gloucester medgavs nästan lika status där Westminster successivt fick företräde.

England som nationalstat började på 800- eller 900-talet men har i stort sett sitt ursprung i den anglosaxiska bosättningen av Storbritannien och Heptarkin för småskalig stater som följde och slutligen enades. Den normandiska invasionen av Wales från 1066 till 1283 (formaliserades med Rhuddlanstadgan år 1284) satte Wales i engelsk kontroll och införlivade Wales i det engelska rättssystemet i och med Laws in Wales Acts 1535-1542. Från 1603 styrdes England och angränsande Skottland av samma regent i en personalunion men de båda länderna var fortsatt skilda stater. England och Skottland förenades för att skapa Kungariket Storbritannien enligt villkoren i Unionsakterna 1707. Trots en politisk union med Skottland är det moderna England en av Storbritanniens riksdelar.

City of Westminster i London hade blivit de facto-huvudstad i början av 1100-talet. London har således fungerat som huvudstad i Kungariket England, sen Kungariket Storbritannien (1707-1801) och därefter, tills idag, som huvudstad i Storbritannien.

Bibliografi
Wood, Michael, In Search of the Dark Ages (London: BBC Books, 1981)
Elton, G. R., England under the Tudors (London: Methuen, 1955)
Elton, G. R., The Tudor Revolution in Government: Administrative Changes in the Reign of Henry VIII (Cambridge University Press, 1953)
Elton, G. R., The Reformation (Cambridge University Press, 1958)
Elton, G. R., The Tudor Constitution: Documents and Commentary (Cambridge University Press, 1960)
England, 1200–1640 (Ithaca: Cornell University Press, 1969)
Studies in Tudor and Stuart Politics and Government: Papers and Reviews, 1945–1972, 4 volumes (Cambridge University Press, 1974–1992)

Englands historia
England
England
Stater och territorier bildade 927
Stater och territorier upplösta 1707
Engelskspråkiga länder och territorier
Koralltuva

Koralltuva (Nertera granadensis) är en flerårig låg växt med orangeröda bär. Koralltuvan har en ovanligt stor utsträckning och kan finnas vild i bland annat Sydamerika, Mexiko, södra Australien, Västindien, Nya Zeeland och Madagaskar.

Referenser

Fotnoter 

Måreväxter
Ko Växtindex
Grosshennersdorf

Grosshennersdorf () är en del av staden Herrnhut i distriktet Görlitz i Sachsen i Tyskland.

Orten grundades 1296. Orten är kanske mest känd som hem för baronessan Henriette Katharina von Gersdorf (född von Friesen auf Rötha), änka till guvernören i Oberlausitz, baron Nicolaus von Gersdorf. Katharinenhof-skolan är uppkallad efter henne. 

Kommunens underavdelningar är Grosshennersdorf, Neundorf, Schönbrunn, Grosshennersdorf, Euldorf och Heuscheune.

Referenser

Externa länkar 

Orter i Sachsen
Landkreis Görlitz
Josef Jireček

Josef Jireček, född 9 oktober 1825 i Hohenmauth, död 25 november 1888 i Prag, var en tjeckisk litteraturhistoriker och politiker; bror till Hermenegild Jireček och far till Konstantin Jireček.

Jireček förberedde sig för en professur i statistik med studien Národopisny přehled království českého (Etnografisk översikt av kungariket Böhmen, 1850), men tog samma år anställning i österrikiska undervisningsministeriet, utgav flera skolböcker, däribland Handbuch des Unterrichts- und Prüfungswesens in Oesterreich (1868) och blev 1871 kultusminister i ministären Karl Sigmund von Hohenwart. År 1874 flyttade han till Prag och var från 1875 till sin död president för det på hans initiativ ombildade kungliga böhmiska vetenskapssamfundet. Han var gift med en dotter till Pavel Josef Šafařík och redigerade dennes samlade skrifter. 

Jireček publicerade en mängd gammalböhmiska skrifter, däribland "Paměti (memoarer) Viléma hr. Slavaty 1608-19" (två delar, 1866-68) och "Leben des obersten Hofkanzlers W. Slavata" (1876), Johan Amos Comenius psalmer i översättning (1861), Dalimilkrönikan (1878), "Staročeské duchovni romany" (Fornböhmiska andliga romaner, 1862), Hymnologia bohemica (den kyrkliga diktningens historia i Böhmen till 1700-talet, 1878), om fornböhmiska skådespel, om den första tjeckiska bibelöversättningen (1859) m.m. Tillsammans med sin bror sökte han i det allra längsta försvara Königinhofhandskriftens äkthet mot Julius Feifalik och Alois Vojtěch Šembera och utgav texten 1879.

Källor

Tjeckiska litteraturvetare
Österrikiska politiker
Födda 1825
Avlidna 1888
Män
Ugglan
Kyrko- och undervisningsministrar
Arranmore

Arranmore (iriska: Árainn Mhór) är den största bebodda ön i grevskapet Donegal och den näst största i hela Irland med en befolkning på 528 personer 2006. Ön är den del av Donegal gaeltacht och ligger 5 km utanför Burtonport. Det finns två färjeförbindelser med fastlandet, en vanlig färja med 15 minuters restid och en snabbfärja med 5 minuters restid. Båda går dagligen året runt.

Befolkning
Större delen av befolkningen bor längs den södra och östra kusten. Ön har varit befolkad sedan förkeltisk tid, bland spåren från tidig bosättning finns ett fort och kökkenmöddingar längs stränderna. Läget vid Atlanten utnyttjas genom att en kustbevakningsstation och en fyr finns på den nordvästligaste udden. Under andra världskriget fanns en bevakningspost för ubåtar.

Den bofasta befolkningen är 528, men stiger till över 1 000 under sommarmånaderna.

Infrastruktur och ekonomi
Ön var den första utanför fastlandet som fick elektricitet 1957, men var en av landets sista platser som fick pålitligt kranvatten, 1973-1975, och automatisk telefonväxel 1986. Ön gick direkt från manuell telefonväxel till ett ISDN-system, som fick uppgraderas redan efter några veckor på grund av den stora efterfrågan för telefonabonnemang, då den tidigare växeln endast tillät telefonnummer för företag och var begränsad till 47 anknytningar.

Fisket var huvudnäringen fram till 1980-talet, men har nu ersatts av turismen. Öns många sjöar erbjuder många möjligheter till spöfiske.

Ön har sex pubar, som då den irländska polisen, Garda Síochána, inte har någon station på ön, inte följer stängningstiderna utan alltid har öppet. De senaste åren har det och funnits polis på ön under helgerna på sommaren.

Platser och byar
Aphort
Ballintra
Ballard
Illion
Leabgarrow (huvudort) 
Leabrannagh
Pollawaddy
Scraigatoke
Torries

Källor

Irlands öar
Jan Svatopluk Presl

Jan Svatopluk Presl, född 4 september 1791 i Prag, död där 6 april 1849, var en tjeckisk språk- och naturvetare. Han var bror till Karel Bořivoj Presl. 

Presl blev medicine doktor 1816, professor i zoologi i Olmütz 1819 och i Prag 1820. Hans författarskap var särdeles omfattande, men största delen av hans mycket betydande skrifter i botanik, zoologi och medicin gavs ut på tjeckiska och blev därför aldrig särskilt uppmärksammad.

Källor

Tjeckiska botaniker
Tjeckiska zoologer
Tjeckiska professorer
Professorer i zoologi
Botaniker under 1800-talet
Zoologer under 1800-talet
Österrikiska forskare under 1800-talet
Personer från Prag
Födda 1791
Avlidna 1849
Män
Ugglan
Alumner från Karlsuniversitetet
Hans Teurloen

Hans Teurloen, död 1743, var en svensk superkargör vid Ostindiska kompaniet. På Linnés förslag invaldes han 1739 som ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien mot villkor att han skänkte akademien två kinesiska böcker; en om silkesodling och en om risplantering.

Källor 

Svenska sjömän
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda okänt år
Avlidna 1743
Hermenegild Jireček

Hermenegild Jireček Ritter von Samokov, född 13 april 1827 i Hohenmauth, död där 29 december 1909 , var en tjeckisk rättshistoriker; bror till Josef Jireček.

Jireček blev 1855 juris doktor i Graz på avhandlingen Über Eigenthumsverletzungen und deren Rechtsfolgen nach dem altböhmischen Recht, inträdde i kultusministeriets tjänst och fick, efter ett arbete om slavisk rätt i Böhmen och Mähren (tre delar, 1863-72; tysk omarbetning "Das Recht in Böhmen und Mähren geschichtlich dargestellt", 1865-66), kallelse till professur i Zagreb och Warszawa; men hans utnämning till professor vid Karlsuniversitetet i Prag strandade på de tyska professorernas motstånd. Åren 1874-77 var han kronprins Rudolfs lärare i tjeckiska språket och litteraturen. År 1867 började han utge "Codex juris bohemici", ett arbete om den böhmiska författningen på 1500-talet (Zřizení zemská královstvi českého XVI. věku, 1881), en samling slaviska lagar "Svod zákonŭv slovanských", 1880), Antiquæ Boemiæ usque ad exitum sæculi XII. topographia historica (1893), Unser Reich vor 2000 Jahren (1894) och Unser Recht zur Zeit der Geburt Christi (1896).

Källor

Tjeckiska historiker
Rättshistoriker
Födda 1827
Avlidna 1909
Män
Ugglan
Tjeckiska jurister
Charminar

Charminar ("Moskén med de fyra minareterna") är den mest berömda byggnaden i Hyderabad i Indien. Den uppfördes 1591 och har huvudsakligen använts som moské.

Historia 
Sultan Muhammad Quli Qutb Shah, den femte härskaren i Qutb Shahi-dynastin, lät uppföra Charminar 1591 kort efter att han bytt huvudstad från Golkonda till vad som nu är känt som Hyderabad. Sultanen brukade be till Allah att befria staden från den pestepidemi som man drabbats av. Moskén uppfördes till minne av pestepidemins slut, just på den plats där sultanen brukade be.

När bygget inleddes 1591 bad sultanen: "Åh Allah, skänk åt denna stad fred och välstånd. Låt miljontals män i alla kaster, trosläror och religioner göra den till sin hemvist, som fiskar i vattnet". Idag kan man kanske se stadens livaktighet som ett tecken på att hans böner blev besvarade. Moskén blev känd som "Charminar" genom sina fyra (persiska/hindi char = fyra) minareter (Minar (Arabiska manara) = spira/torn). 

Moskén, som är byggd av granit, kalk, murbruk och - enligt vissa - pulveriserad marmor, ligger i det som en gång var hjärtat av staden. Läget och utformningen var planerade så att den skulle synas väl från fästningen i Golkonda. Enligt en legend ska det också ha funnits en underjordisk tunnel som förband palatset i Golkonda med Charminar, kanske tänkt som en flyktväg för Qutub Shahi-kungarna i händelse av belägring, men den exakta placeringen av tunneln är okänd.

Charminar har en stil som är karakteristisk för islamisk arkitektur. På avstånd ser den robust och gedigen ut, och på närmare håll framträder dess vackra detaljer. Förutom att vara kärnan i stadens kulturella miljö, har den också blivit ett kännemärke för Hyderabad.

Charminar är ett kvadratiskt monument där varje sida mäter 20 m, och i varje hörn finns en minaret som når en höjd av 48,7 meter över marken. Varje minaret har fyra våningar, som tydligt syns som snidade ringar. Minareterna är sammanbyggda med huvudbyggnaden, till skillnad från Taj Mahal och många andra moskéer, som har fristående minareter. Varje minaret har en vindlande trappa med 149 steg som vägleder besökaren till översta våningen, där man har en panoramautsikt över staden.

Själva moskén finns på den översta av byggnadens fyra våningar. Byggnaden har dock använts även för andra ändamål än religiösa. Enligt Madame Blavatsky var varje våning avsedd för en viss sorts undervisning - innan britterna gjorde om byggnaden till lagerlokal för opium och drycker.

Från Charminar har man utsikt mot en annan moské som kallas Mecka Masjid. Området runt Charminar är känt under samma namn. Där finns en blomstrande marknad som lockar människor med varor av alla slag, bland annat smycken, armband och pärlor.

Källor 
Engelska wikipedia, läst 2010-08-22

Islamisk arkitektur
Moskéer i Indien