kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Arthur Wellesley, 8:e hertig av Wellington

Arthur  Valerian Wellesley, 8:e hertig av Wellington, född den 2 juli 1915 i Rom, död 31 december 2014, son till Gerald Wellesley, 7:e hertig av Wellington och Dorothy Ashton, var en brittisk adelsman, militär och företagsledare.

Wellesley bedrev studier vid Eton och universitetet i Oxford. Under andra världskriget tjänstgjorde han vid Household Cavalry, under efterkrigstiden blev han sekundchef där. Senare gjorde han tjänst i brittiska Rhenarmén, tills han pensionerades 1968. Till 1989 var han sedan verksam hos lantbruksmaskinproducenten Massey Ferguson som direktör.

Wellesley bar sedan 1943 titeln markis Douro, tills han 1972 ärvde hertigtiteln från sin far. Redan 1968 hade han övertagit den spanska titeln hertig av Ciudad Rodrigo, som han 2010 lämnade vidare till sin son Charles Wellesley, markis av Douro. År 1990 blev han riddare av Strumpebandsorden.

Källor

Noter

Externa länkar

Brittiska hertigar 
Engelsk adel
Irländsk adel
Nederländsk adel
Spansk adel
Personer inom Storbritanniens näringsliv under 1900-talet
Riddare av Strumpebandsorden
Personer från Rom
Födda 1915 
Avlidna 2014
Män
Alumner från New College, Oxford
Thorén & Lindskog

Thorén & Lindskog är ett bokförlag som startades 2008 av översättarna Jörn Lindskog och Johan Thorén. Förlaget specialiserade sig på utgivning av tyskspråkig litteratur från Tyskland, Österrike och Schweiz, men kom senare att också ge ut svensk originallitteratur.

Källor 
My Newsdesk 2010-06-17
Förlagets hemsida 

Svenska bokförlag
Efternamnspar
Konstantin von Benckendorff

Konstantin von Benckendorff, född den 31 januari 1785, död den 6 augusti 1828, var en rysk greve, diplomat och militär. Han var bror till Alexander von Benckendorff och Dorothea von Lieven samt far till diplomaten Konstantin von Benckendorff (1817–1858).

von Benckendorff deltog i fälttågen mot fransmännen 1812-14, och blev 1813 överste, 1814 generalmajor. Åren 1820-26 var han ryskt sändebud i Stuttgart och Karlsruhe. År 1826 återinträdde han aktivt i armén och deltog i strider mot perser och kurder och segrade i slagen vid Etsjmiadzin, Erivan och Araxes, blev 1827 generallöjtnant och generaladjutant. Under turkiska fälttåget 1828 utförde han nya bragder, bland annat erövringen av Pravadia, men insjuknade och dog under Varnas belägring.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar 

Ryska generaler
Ryska diplomater
Ryska militärer under 1800-talet
Ryska grevar
Personer från Sankt Petersburg
Födda 1785
Avlidna 1828
Män
Svensk uppslagsbok
Studenternas hus Tenoren

Studenternas hus Tenoren ligger i Borlänge på Humanistgatan 2 och används bland annat av Dalarnas studentkår. Fram till sommaren 2010 användes även Tenoren som reception och kontorslokaler för studentkårens aktiva, men nu återfinns enbart nöjeslokaler i huset.

Historia 
Tenoren invigdes 2004 då Borlänge studentkår flyttade in till lokalerna.

Byggnader och anläggningar i Borlänge
Utbildning i Borlänge
Högskolan Dalarna
Kårhus i Sverige
Hjalmar Gabrielson

Samuel Hjalmar Napoleon Gabrielson, född 1 mars 1876 i Hällstads församling, död 27 juni 1949 i Långedrag, Västra Frölunda församling, var en svensk konstsamlare och mecenat i Göteborg med fokus på ung modern konst, främst från Norden, Tyskland, Frankrike och Ryssland.

Biografi
Hjalmar Gabrielson arbetade först som postexpeditör i Göteborg mellan åren 1909–1921, och var då samtidigt mycket aktiv som facklig representant. Redan under sin tid på posten började han att samla konst men det var i och med den förmögenhet som han lyckades skapa genom fastighetsaffärer i Sverige och Tyskland som hans samling växte. Konstsamlingen, som under hans levnad beskrevs som en av Sveriges förnämsta, omfattade till slut bland annat Renoir, Cezanne, Matisse, Braque, Léger, Chagall, Willumsen, Viking Eggeling, Kandinsky, Kurt Schwitters, El Lissitzky, László Moholy-Nagy, Oskar Fischer, Johannes Itten, Alexej von Jawlensky och Willi Baumeister. Stora delar av konsten från Der Sturm-gruppen och  konstruktivisterna sattes samman under perioden 1922–1923 med hjälp av den rumänske målaren Arthur Segal som tillhörde den berlinska Novembergruppe och som hade kontakter med Bauhausskolan. Delar av samlingen ställdes ut vid ett flertal tillfällen, bland annat i Valandhuset i oktober 1923 i anslutning till utställningen Der Sturm International Kunst och på konstakademin i Stockholm 1928. År 1949, samma år som Gabrielson dog, visades hans samling 2 juni till 7 augusti på Göteborgs konstmuseum och konsthall. Hans vid tiden mycket omtalade självporträttsamling som omfattade många av tidens största nordiska unga konstnärer finns idag bevarad på Göteborgs konstmuseum medan mycket av den andra konsten splittrades och såldes i delar till samlare över hela världen. Hjalmar Gabrielson är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor
Bengt Lärkner (1988) Hjalmar Gabrielson—samlare och mecenat, Konsthistorisk Tidskrift, Vol.57, nr.3&4, sid:55-58 
Leif Eriksson (2009) Om konstruktivismen av Hjalmar Gabrielson, Rooke Time, nr.62-63, <www.rooketime.se>, läst 2010-07-16

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska konstsamlare
Svenska donatorer
Personer från Hällstads socken
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1876
Avlidna 1949
Män
Studenternas hus Kåre

Studenternas hus Kåre ligger i Falun på Åsgatan 37 och används bland annat av Dalarnas studentkår. Här bedriver studentkåren sin nöjesverksamhet och nyttjar lokalerna för fester, sittningar, spelkvällar och föreläsningar etc.

Historia
Studenternas hus Kåre invigdes 14 februari 2007 då Falu studentkår flyttade in.

Byggnader och anläggningar i Falun
Högskolan Dalarna
Kårhus i Sverige
Byggnader ritade av Axel Kumlien
Alexander von Benckendorff (diplomat)

Aleksandr Philipp Konstantin Ludwig von Benckendorff, född 1849, död den 11 januari 1917, var en rysk greve och diplomat. Han var son till Konstantin von Benckendorff (1817–1858).

Benckendorff blev 1869 attaché vid den ryska beskickningen i Italien, och var 1897-1903 extraordinarie envoyé i Köpenhamn. 1903-1917 var han ambassadör i London. Här verkade han, trots till en början under mycket ogynnsamma förhållanden, få till stånd ett närmande mellan Storbritannien och Ryssland. Det rysk-brittiska fördraget 1907 var till stor del hans verk. Flera av hans depescher är tryckta i Diplomatische Aktenstücke, utgivet av B. von Siebert (1921, ny upplaga 1926).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Ryska diplomater
Födda 1849
Avlidna 1917
Män
Svensk uppslagsbok
Döden i Anderna

Döden i Anderna är en roman av den peruanske författaren och nobelpristagaren i litteratur 2010 Mario Vargas Llosa. En berättelse om korpral Lituma och Tomasito som har skickats till en avlägsen postering högt uppe i Anderna. Unge Tomasito tänker tillbaka på olycklig kärlek, medan kustbon Lituma försöker anpassa sig till den främmande bergsmiljön, bland Andernas folk och väsen, ständigt under dödshot från maoistgerillan som terroriserar trakten.

Handling
Döden i Andes berättar historien om korpral Lituma från Piura, som tillsammans med sin kamrat, vakten Thomas Carreño eller "Tomasito" från Cusco (båda från Guardia Civil). De skall tjänstgöra på en förgäten plats i Naccos, en by i centrala Anderna i Peru, mitt i det krig som inletts av terroristgruppen Sendero Luminoso. Där ägnar de sig åt att undersöka det mystiska försvinnandet av tre personer: den stumme Pedro Tinoco, albinon Casimiro Huarcaya och förmannen för vägarbetena, Demetrio Chanca (vars riktiga namn, som man senare får veta, var Medardo Llantac). Undersökningen bedrivs under ständigt hot från terroristerna (självutnämnd "gerilla"), som försöker att motsätta sig det offentliga systemet genom extremt våldsamma och grymma medel. Efterforskningarna drar fram i ljuset några märkliga och ruggiga andinska berättelser om pishtaco, en mördarvarelse som suger fett ur människorna och praktiserar kannibalism, och vilken man anklagar för försvinnanden. Lituma är dock skeptisk och tror i stället att terroristerna är ansvariga för dessa försvinnanden. Men en av de bönderna medger slutligen att de tre försvunna personer hade dödats vid ett apu, för gudarna i bergen, enligt världsbilden i Anderna. Samtidigt berättas historien om Tomasito och hans kärlek till Mercedes, en kabaréartist som i slutet av romanen kommer på besök till Naccos. När hans uppdrag är utfört, befordras Lituma till sergeant och skickas för att tjänstgöra vid en polispostering i djungeln.

Källor och fotnoter

Skönlitteratur 1993
Peru i skönlitteratur
Romaner av Mario Vargas Llosa
Karl Benckert

Karl Robertson Benckert, född 15 april 1883, död 10 maj 1964 i Danderyds församling, var en svensk jurist.

Benckert disputerade för juris doktorsgrad 1920 och blev docent vid Stockholms högskola i rättshistoria samma år. 1928 blev han professor i civilrätt där. Benckert specialiserade sig på reglerna angående pantsättning, särskilt av lös egendom. Hans huvudarbete är den värdefulla monografin Om exstinktiva förvärv av lös egendom (2 band, 1925). Han utgav även Bidrag till inteckningsinstitutets historia (1920) och Pantsättning eller överlåtelse (1926).

Benckert, som var son till Robert Benckert och till Elis Benckert, var gift med Ingegärd Nyqvist och blev  far till Ingmar Benckert och farfar till Vicki Benckert

Karl Benckert är begravd på Danderyds kyrkogård.

Referenser

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Svenska jurister under 1900-talet
Gravsatta på Danderyds kyrkogård
Födda 1883
Avlidna 1964
Män
Svenska professorer i civilrätt
Gyula Benczúr

Gyula Benczúr, född den 28 januari 1844 in Nyíregyháza, död den 16 juli 1920 i Dolány, var en ungersk historie- och porträttmålare.

Benczúr studerade vid akademien i München hos Karl von Piloty. Han målade stora historiska och genremålningar och blev den ungerska aristokratins mest använde porträttmålare. År 1883 blev han lärare vid och 1901 direktör för konstakademien i Budapest.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar 
 
 

Porträttmålare
Ungerska historiemålare
Ungerska konstnärer under 1800-talet
Personer från Nyíregyháza
Födda 1844
Avlidna 1920
Män
Svensk uppslagsbok
John Langenus

John Langenus (född den 8 december 1891 i Berchem, Belgien och död 1 oktober 1952) var en belgisk fotbollsdomare som bland annat dömde matcher i de tre första VM-turneringarna. Hans främsta merit var att döma i den första VM-finalen den 30 juli 1930 mellan Uruguay och Argentina på Estadio Centenario i Montevideo, Uruguay.

VM 1930
Langenus var en av endast tre domare från Europa som åkte med ner till Uruguay för att döma i VM 1930. Totalt dömde han fyra matcher under turneringen. De två första var gruppspelsmatcherna mellan dels Argentina och Chile och dels Uruguay och Peru. Därefter dömde han den första semifinalen mellan Argentina och USA som slutade med en seger för argentinarna med hela 6-1.

Han fick därefter äran av Fifa att döma finalen mellan Argentina och värdnationen Uruguay. Han krävde för att döma finalen att den skulle finnas en snabb flyktplan som han skulle kunna ta ner till hamnen och ombord skeppet han skulle hem med. Det första problemet han fick lösa före matchstarten var att båda lagen ville att matchen skulle spelas med just deras boll. Det problemet löste Langenus genom att den argentinska bollen användes i första halvleken och den uruguayanska i den andra halvleken. Han dömde finalen på ett föredömligt sätt och den enda omdiskuterade situationen var ett misstänkt offsidemål i första halvleken som gav Argentina ledningen med 2-1. Matchen slutade med en seger för Uruguay med 4-2.

VM 1934
I VM 1934 i Italien fick Langenus endast döma en match, åttondelsfinalen mellan Tjeckoslovakien och Rumänien. Matchen vanns av Tjeckoslovakien med 2-1.

VM 1938
I VM 1938 i Frankrike fick Langenus döma två matcher. Dels dömde han åttondelsfinalen mellan Schweiz och Tyskland, vilken slutade oavgjort 1-1 även efter förlängning. På den tiden användes inte straffsparksläggning, utan det blev en omspelsmatch några dagar senare (den matchen dömdes dock inte av Langenus, utan av svensken Ivan Eklind). Det var för övrigt i den matchen som Langenus för första och enda gången i VM-sammanhang behövde visa ut en spelare.

Efter det fick han även döma bronsmatchen mellan Sverige och Brasilien. Den matchen slutade 3-2 till Brasilien.

Referenser

Källor

Fotbollsdomare från Belgien
Födda 1891
Avlidna 1952
Män
Domare i VM i fotboll 1930
Domare i VM i fotboll 1934
Domare i VM i fotboll 1938
Riksby koloniträdgårdsområde

Riksby koloniträdgårdsområde är en koloniträdgård i stadsdelen Riksby i västra Stockholm. Riksby koloniträdgårdsområde är ett av fyra koloniområden som ligger som ett pärlband runt södra och sydvästra sidan av Bromma flygplats. De övriga områdena är Iris Riksby, Iris Glia och Koloniträdgårdsföreningen Linnéa (även kallad Kortenslund).

Enligt Stockholms stadsbyggnadskontor ingår de i områden där särskild uppmärksamhet behöver ägnas åt kulturhistoriska värden.

Namnet "Riksby" härrör från en medeltida by som låg mellan Lillsjön och Bromma flygfältets södra del. Under mellankrigstiden tillkom flera koloniområden i Bromma. Riksby koloniträdgårdsområde tillkom 1930. Iris Glia och Iris Riksby bildades 1939. Kortenslund anlades 1939-40.

I motsats till intilliggande Iris Glia, Iris Riksby och Kortenslund är området för Riksby koloniträdgårdsområde stadsplanerat. Det är därmed en av de få koloniträdgårdar i Stockholm som är fastställa i en stadsplan med officiella kvarter och vägar. 

Enligt stadsplanens bestämmelser från april 1931 får området endast bebyggas för koloniträdgårdsändamål och därmed sammanhängande allmänna ändamål. På varje lott får endast en (1) fristående byggnad om högst 20 m² och en takhöjd med 2,75 meter uppföras. Stadsplanen (undertecknad Albert Lilienberg 30 augusti 1930) visar ett 20-tal kvarter med kvartersnamn som Calla, Rudbeckia, Erica, Primula och Tussilago. Kvarterens tomtindelning (med lotter) undantogs från den fastställda planen och överläts till koloniföreningen. Genom området leder två huvudvägar; Riksbyvägen och Sommarvägen samt ett antal mindre internvägar med namn som Ericavägen, Primulavägen och  Bellisvägen.

Idag har området 134 lotter och lika många kolonistugor. Om man räknar in närliggande koloniföreningar finns det sammanlagt 650 kolonilotter i området. Marken arrenderas ut av Stockholms stad till koloniträdgårdsföreningen, som i sin tur upplåter lotter till sina enskilda medlemmar. Föreningen är ansluten till "Föreningen Stor-Stockholms Koloniträdgårdar".

Bilder
Riksby koloniträdgårdsområde på sommaren 2010.

Referenser

Externa länkar

Riksby
Koloniträdgårdar i Stockholm
Fredrika von Kaulbars

Fredrika Sofia Carolina von Kaulbars, född 1782, död 11 maj 1806, var en svensk hovdam (hovfröken). Hon var föremål för en uppmärksammad skandal. 

Hon var dotter till generalmajoren Lars Fredrik von Kaulbars och Ulrika Sophia Adlerfelt. Hon blev år 1797 hovfröken hos drottning Fredrika. Hon beskrivs som en skönhet och liksom många av de övriga hovfröknarna var hon inblandad i en del kärleksaffärer, som ansågs extra chockerande eftersom de var ogifta och motparterna inte nödvändigt hade samma adliga status som de själva. År 1800 avskedades därför samtliga drottningens  hovfröknar av kungen och ersattes av gifta statsfruar, delvis på grund av de skandaler främst två av dem, Fredrika von Kaulbars och Emilie De Geer, varit inblandade i, och avskedades med lön och tjänstgöring hos kronprinsen så länge han var barn. Då kronprinsen fick en syster 1801 blev de även hovfröknar hos henne. 

Hon ställde till stor skandal då hon 1805 blev gravid. För att göra ett exempel av saken och förhindra liknande händelser tvingade kungen den man som gjort henne gravid, baron Fredrik Ulrik Stackelberg, att gifta sig med henne. Denne hade först varit villig att göra det, men ändrat sig  efter att hans manliga vänner talat om för honom att Kaulbars hade dåligt rykte, men gav efter då monarken beordrade honom. Vigseln inträffade 8 oktober 1805 och slutade i skandal då brudgummen lämnade bröllopet "med den förklaringen, att han aldrig mera ärnade mottaga eller se sin unga hustru", och lämnade sedan landet för en tjänst i Ryssland. Bruden flyttade då till sin far på landet.    

Sonen Berndt Fredrik föddes samma år och dog året därpå, liksom även Kaulbars själv.

Källor 
 Anteckningar om svenska qvinnor
 

Födda 1782
Avlidna 1806
Kvinnor
Svenska hovfröknar
Svenska friherrinnor
Bureätten
Gustav IV Adolfs hov
Franz Benda

Franz Benda, född 1709 och död 7 mars 1786, var en böhmisk kompositör och violinist, bror till Georg Benda.

Benda anställdes 1733 i den preussiske kronprinsen Fredriks kapell. 1771 utnämndes han till kunglig konsertmästare. 

Han var kompositör av triosonater, violinsonater, violinkonserter och symfonier. 

Benda, som tillhörde Berlinskolan, vars främste representant var Carl Philipp Emanuel Bach, var dessutom känd som en betydande musikpedagog.

Verk

 17 symfonier
 26 violinkonserter
 2 flöjtkonserter
 167 sonater för violin och basso continuo
 7 sonater för flöjt och basso continuo
 3 sonater för oboe och basso continuo
 2 sonater för fagott och basso continuo
 3 sonater för flöjt och klaver
 10 triosonater
 31 duetter för två violiner
 110 capriccion för soloviolin
 3 oden
 1 harpsonat
 1 dragonmarsch
 1 stycke för mekaniskt ur

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Noter

Externa länkar 
 
  

Hovkapellister
Tjeckiska violinister
Klassiska violinister
Tjeckiska musikpedagoger
Tjeckiska klassiska kompositörer
Tjeckiska musiker under 1700-talet
Personer i Böhmen under 1700-talet
Födda 1709
Avlidna 1786
Män
Svensk uppslagsbok
Đurmanecbanan

Đurmanecbanan är en lokal järnvägslinje som går från Zabok där den delar sig från linjen mot Varaždin/Gornja Stubica och passerar genom Krapina och Đurmanec. Därefter fortsätter järnvägssträckan till slovenska gränsen i Rogatec.

Banbeskrivning
Järnvägen börjar vid Zaboks järnvägsstation (0 km) och svänger sedan av huvudlinjen och tar av mot nordväst. Den passerar till en början nedanför Zaboks kyrkogård. Sedan passerar järnvägen Štrucljevo (5 km) och därefter Dukovec (7 km). Den passerar förbi en mindre industriplats innan nästa uppehåll, Sveti Križ Začretje (11 km). Nästa uppehåll är Velika Ves (14 km). Efter ett tag svänger järnvägen in i staden Krapina (20 km). Därefter följer järnvägen gatan mot Đurmanec och gör uppehåll på stationerna Doliće (21 km) och Žutnica (23 km) innan slutstation Đurmanec (26 km). Därefter är banan ej trafikerad till slovenska gränsen.

Bilder på stationer 

Järnvägslinjer i Kroatien
Champagne (olika betydelser)

Champagne eller Champagné kan syfta på:

Champagne – ett mousserande vin
Champagne (vinregion) – en vinregion i Frankrike känt som producent av det mousserande vinet
 Champagne (historisk region) – regionen där druvan odlas
 Champagne (film) – en film från 1928 av Alfred Hitchcock
 Champagne (hästfärg) – en ovanlig hästfärg
 Champagne (musikgrupp) – nederländsk musikgrupp
 Champagne (sång i Tommy) – en sång i filmen Tommy (1978) 
 Grande Champagne – en region i Cognactrakten

Slag under första världskriget
 Första slaget vid Champagne – (december 1914 – mars 1915)
 Andra slaget vid Champagne – (september–oktober 1915)
 Tredje slaget vid Champagne – mer känt som andra slaget vid Aisne (april 1917)

Geografi

Frankrike 

 Champagne-sur-Vingeanne, departementet Côte-d'Or i regionen Bourgogne-Franche-Comté, 
 Champagne-sur-Seine, departementet Seine-et-Marne i regionen Île-de-France, 
 Champagne-sur-Oise, Île-de-France, Département du Val-d’Oise, 
 Champagne-sur-Loue, departementet Jura i regionen Bourgogne-Franche-Comté, 
 Champagne-et-Fontaine, departementet Dordogne i regionen Nouvelle-Aquitaine, 
 Champagne, Eure-et-Loir, Département d'Eure-et-Loir, 
 Champagné, departementet Sarthe i regionen Pays-de-la-Loire, 
 Champagne, Charente-Maritime, Département de la Charente-Maritime, 
 Champagne, Ardèche, Département de l'Ardèche, 
 Champagne-Ardenne – en administrativ region i Frankrike
 Champagne-au-Mont-d'Or – i departementet Rhône
 Champagne-en-Valromey – i departementet Ain
 Champagne-Mouton – i departementet Charente
 Champagne-Vigny – i departementet Charente
 Champagné-le-Sec – i departementet Vienne
 Champagné-les-Marais – i departementet Vendée
 Champagné-Saint-Hilaire – i departementet Vienne

Italien 

 Champagne, Italien – en ort i Valle d'Aosta, Valle d'Aosta,

Schweiz 

 Champagne, Vaud, kommun, Vaud, 

Robotskapade Italienförgreningar
Ernst Nilsson (trädgårdsmästare)

Ernst Nilsson, född 3 januari 1895 i Gumlösa församling, Kristianstads län, död 8 februari 1986, var en svensk trädgårdsmästare, växtförädlare och skriftställare.

Nilsson var elev, senare trädgårdsmästare, vid Alnarps lantbruksinstitut 1919–1925. Han var växtförädlare hos olika utsädesfirmor 1925–1943 och vid J.E. Ohlsens Enke AB 1944–1966. Han promoverades till filosofie hedersdoktor i Lund 1950. Han författade skrifter rörande bland annat botanik, genetik, växtförädling, växtodling, fröodling samt vetenskapliga avhandlingar rörande genetik och botanik.

Källor

Svenska trädgårdsmästare
Svenska fackboksförfattare
Personer från Gumlösa socken
Födda 1895
Avlidna 1986
Män
Liljensparre

Liljensparre är en svensk adelsätt, adlad 25 juni 1786, introducerad på riddarhuset 1787 och utdöd 21 april 1896.

Släkten hette ursprungligen von Sivers och härstammar från Tyskland. Den förste kände medlemmen är Erik von Sivers som var överstelöjtnant i svensk tjänst under trettioåriga kriget och avled 1651 i Westfalen. Han förde ett vapen med tre sexuddiga stjärnor av silver i blått fält och på hjälmen tre vita rosor eller liljor.

Henric Jacob Sivers (1709-1758) kom från Lübeck då han 1735 blev pastor vid tyska församlingen i Norrköping. Han blev senare hovpredikant och kyrkoherde i Tryserums socken. Han blev far till den berömde polismästaren Nils Henric Liljensparre, som 1786 adlades Liljensparre.

Källor 
 Den introducerade svenska adelns ättartavlor, Gustaf Elgenstierna, band IV s. 649.

Svenska adelsätter
Södermanlands runinskrifter 52

Sö 52 är en vikingatida runsten som står intill bron över Mälsundet i Långhalsen och i Bettna socken, Flens kommun. 
Platsen har kallats Märings spång. Den är av gråaktig granit, 90 cm hög, 45-70 cm bred och 30 cm tjock. Runhöjden är 9-10 cm.

Stenen återfanns 1935 i samband med ett vägarbete och dess överdel saknades redan då. Hela runristningen är dock känd genom en äldre avbildning av Johan Peringskiöld. Ornamentiken visar en runslinga som är korsad i basen men både kopplet och korset saknas. 

Ristningen är sannolikt ett arvsdokument som i ortnamnet Gerunn benämner en gårdsäga och två av dess ägare.

Inskriften

Källor 

Södermanlands runinskrifter 052
Fornminnen i Flens kommun
Catherine Murphy (friidrottare)

Catherine Ann Murphy, född den 21 september 1975, är en walesisk friidrottare som tävlade i olympiska sommarspelen 2004 i Aten, Grekland, i stafetten 4 × 400 meter.

Catherine Murphy kungjorde att hon slutade med löpningen den 28 april 2006. Hon är född i Sheffield, men bor hon nu i Hemel Hempstead.

Källor

Referenser 

Walesiska friidrottare
Brittiska kortdistanslöpare
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Storbritannien
Födda 1975
Levande personer
Kvinnor