kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sparbankens spargris, Gullmarsplan

Sparbankens spargris var en rörlig ljusreklam för Stockholms Sparbank vid Gullmarsplan i södra Stockholm. Skylten togs ner i slutet av 1980-talet i samband med att banken bytte namn.

Historik
Spargris-skylten ritades 1952 av Erik Lindström på Morneon och monterades på den norra gaveln av hörnfastigheten Gullmarsplan 1, även kallad "Gullmarshuset". I bottenvåningen hade banken sina lokaler. Skylten visade högst upp Sparbanks-eken med texten "Stockholms Sparbank" därunder. Längre ner på fasaden fanns en lysande spargris. Till höger om Sparbanks-eken trillade med jämna mellanrum sju slantar ner i grisen genom att de tändes en och en med hjälp av ett programverk. Skylten på Gullmarsplan blev snabbt folkkär och syntes långt över Johanneshovsbron. Spargrisens fallande slantar påminner mycket om Tuloskylten från 1955, som fortfarande är i funktion. Där ramlar nio halstabletter ner för fasaden till före detta Choklad-Thules fastighet vid Sankt Eriksbron på Kungsholmen.

Grisen togs ner 1989. Skylten bevarades dock och i samband med utställningen Stockholmsnatt på Stockholms stadsmuseum 1998 sattes grisen upp på stadsmuseets gavel. Det ledde till att den senare åter sattes upp på sin ursprungliga plats. I november 2001 togs grisen dock ner igen.

Bevara äldre reklamskyltar
Med tanke på att fler klassiska skyltar, som spargrisen med mynten vid Gullmarsplan och DUX-skylten på Hötorgsskrapan 1 försvunnit från Stockholms stadsbild efterlyste Kristina Alvendal, stadsbyggnads- och fastighetsborgarråd i Stockholms stad (mellan 2008 och 2010), i augusti 2009 en tydlig ansvarsfördelning så att skyltar inte bara släcks och tas ner. Hon föreslår därför att stadsbyggnadskontoret dels utreder vem som bär ansvaret för skyltarna, dels tar fram en strategi för hur de gamla reklamskyltarna skall bevaras.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 sida 89.

Reklam
Ljusskyltar i Stockholm
Johanneshov
Efim Wechsler

Efim (Ernst) Wechsler, född 19 januari 1883 i Chişinău i nuvarande Moldavien, då i guvernementet Bessarabien i Ryssland, död 1962 i Rio de Janeiro i Brasilien, var en ingenjör och företagsledare. 

Efim Wechsler, som var jude, lämnade det pogromhärjade Chisinau, flyttade till Tyskland omkring år 1900 och blev tysk medborgare 1931. I Berlin drev han en egen ingenjörsfirma och från 1923 också en verkstad. Samma år förvärvade han ett hyreshus i stadsdelen Kreuzberg. Med kompanjonen Paul Hennig etablerade han 1929 metallvaruföretaget Wechsler und Hennig. Fabriken låg först på Reichenbergerstrasse i Kreuzberg, men flyttade 1931 två gator upp till Wassertorstraße 14. Wechsler köpte 1937 ut kompanjonen Paul Hennig.

Efim Wechsler var gift med Gitlia (död omkring 1922) och far till Ilse Wechsler Kauf (1913-90). Nazisternas maktövertagande 1933 och den därpå inledda ariseringspolitiken och judeförföljelserna fick till följd att myndigheterna drog in det tyska medborgarskapet för Efim Wechsler och hans dotter Ilse i juni 1935. Ilse emigrerade kort därefter till Brasilien. Myndigheterna lät också tvångsförvalta Efim Wechslers fastighet. Huset såldes senare på exekutiv auktion 1940. Efter kristallnatten i november 1938 förklarade den tyska polisen att Efim Wechsler inte längre var önskvärd i Tyskland och uppmanades att lämna landet. 

Efter detta var Wechsler tvingad att sälja sitt företag. Han överlät det till den tyske medborgaren Walter Sommerlath som återvänt från Brasilien, enligt en överenskommelse ingången juridiskt i São Paulo i Brasilien. Omständigheterna vid dess tillkomst är inte klarlagda. Företaget, sannolikt kraftigt undervärderat, byttes mot en av Walther Sommerlath och hans hustru ägd andel av den brasilianska kaffeplantagen Fazenda Santa Jouaquina samt en andel i ett markföretag i Brasilien, värderade till ett pris av 25 000 riksmark. Påtvingad utförsäljning av judiska företag var ett led i den "arisering", som nazisterna hade inlett efter maktövertagandet 1933. 

I april 1939 lämnade Efim Wechsler Tyskland med en båt till Brasilien som statslös och utan pengar, sedan hans återstående medel i Tyskland av staten överförts till ett spärrat konto. Han etablerade sig först i São Paulo och senare i Rio de Janeiro, där han 1943 kunde öppna en verkstad. Omedelbart efter sin ankomst till Brasilien överlät Wechsler andelen i kaffeplantagen till en svåger till Alice Sommerlath, oklart till vilket pris. Efim Wechsler, och dottern Ilse, blev 1950 brasilianska medborgare, för Efims del hans tredje medborgarskap. 

Efim Wechsler begärde hos Wiedergutmachungsamt 1949 ersättning för det konfiskatoriska övertagandet av hans hyreshus i Tyskland. Det hela slutade med en uppgörelse utanför domstolen, och Wechsler fick en ersättning motsvarande endast 900 D-mark. Han framställde förmodligen inte skadeståndskrav för fabriken. Varken tyska staten eller familjen Sommerlath har velat ge honom ersättning.

Källor
Erik Norberg: En undersökning, version 1.1 2011-08-14

Noter

Födda 1883
Avlidna 1962
Tyska ingenjörer
Män
Malmö Carambole Club

Malmö Carambole Club är en svensk biljardförening som har sin hemvist i Föreningarnas Hus i Malmö.

Den hittills största meriten är vinsten av Lag-SM i trevallars carambole 2008.

Externa länkar
Klubbens webbplats

Sportklubbar i Malmö
Biljardklubbar
Supertungvikt i grekisk-romersk stil för herrar i brottning vid olympiska sommarspelen 2008

Herrarnas brottningsturnering i grekisk-romersk stil i viktklassen supertungvikt vid olympiska sommarspelen 2008 avgjordes den 14 augusti i Peking. 

Tävlingen bestod av att brottarna mötte varandra, för att därefter slå ut varandra. Finalisterna i den övre respektive den nedre halvan tävlade om guldet och silvret. Alla brottare som blivit utslagna av någon av finalisterna fick en andra chans, och de två av de utslagna som återstod sist i andra chansen-tävlingen fick dela på bronsmedaljen. Detta var första mästerskapet där bronsedaljerna delades. Varje match bestod av upp till tre ronder, som alla varade i två minuter. Den brottaren som erhöll flest poäng i en viss rond, vann också den ronden. Matchen avgjordes således när en brottare hade vunnit två ronder.

Medaljörer

Resultat

Final

Övre halvan

Nedre halvan

Bronskamp 

Brottning vid olympiska sommarspelen 2008
Kuhnegården

Kuhnegården är en gård i centrala Hedemora, Dalarnas län. Den användes som kuranstalt i början av 1900-talet och har även gett upphov till namnet Kuhnebacken, som är namnet i folkmun på den branta delen av Ugglasgatan.

Byggnader
Kuhnegården uppfördes i slutet av 1700-talet och ska då ha varit en kaplansgård. Huvudbyggnaden är en timmerbyggnad på stensockel med svart plåttak liggande i sadel. Den är i ett och ett halvt plan och klädd med vit liggande fasspontpanel med svarta (tidigare blå) omfattningar. 

En tillbyggnad i vinkel mot huvudbyggnaden tillkom omkring år 1900 och förbinder huvudbyggnaden med ett rödmålat uthus från 1800-talet. Tillbyggnaden fungerade som bostadsdel då huvudbyggnaden användes som behandlingshem. Tillbyggnaden är av plank med rödmålad liggande fasspontpanel och mansardtak med svart plåt. Den har också en källarvåning med granitväggar och kilstensvalv.

Kuranstalten
Vid sekelskiftet 1900 öppnade änkekonsulinnan Matilda Glans en kuranstalt på gården. Behandlingarna som praktiserades var den så kallade Kuhnekuren, efter en skola av alternativmedicin den tyske naturläkaren Louis Kuhne hade utformat. Kuren bestod av vegetarisk kost och olika typer av bad. Man använde även bland annat egentillredda naturläkemedel, sandinpackning samt behandling med strålning och hetluft.

Kuranstaltens badhus låg på andra sidan Sandelsgatan, mot Åsgatan, där senare Hedmans charkuteri med slakteri och korvfabrik skulle ligga till 1953.

Föreståndare på gården var teologistuderande Bernhard Lönnblad och läkare var traktens provinsialläkare Hjalmar Selldén (som senare blev utesluten ur Provinsialläkareförbundet för sina ställningstaganden för naturläkekonst).

Glans och Lönnblad gifte sig så småningom, och när Bernhard fick en komministertjänst i Smedjebacken avvecklades rörelsen och paret flyttade dit.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Hedemora
Alternativmedicin
Kulturpromenad Hedemora
Havslöpare (insekt)

Havslöpare (Halobates) är ett släkte i familjen skräddare som förekommer i tropikerna. Dessa insekter har ett ovanligt levnadssätt på så sätt att de lever på havsytan. Fem av de något över 40 arterna i släktet är kända för att kunna hittas långt ut på öppet hav, flera hundra mil från land. De andra arterna lever nära kuster och bland mangrove.

Kännetecken 
Havslöparnas mellersta och bakre benpar är mycket långa så att de kan utnyttja ytspänningen för att röra sig på vattenytan. Det främre benparet är kortare och mer robust och stödjer upp kroppen samt används för att gripa tag i föda och av hanar även för att gripa tag i honor vid parning. I storlek varierar arterna från 3,4 till 6,5 millimeter.

Levnadssätt 
Som andra halvvingar genomgår havslöpare ofullständig förvandling. Honorna av arter som lever ute på öppet hav fäster äggen vid olika flytande föremål, som till exempel en bit tång eller ett stycke drivved. Äggen är 0,8 till 1,3 millimeter långa, vilket i förhållande till honans kroppsstorlek gör dem påtagligt stora. En hona uppskattas kunna lägga mellan 10 och 40 ägg åt gången. Hur många ägg en hona sammanlagt lägger är osäkert. Ibland hittas mycket stora ansamlingar av ägg på ett och samma föremål, men troligen är det då flera honor som bidragit.

De arter av havslöpare som lever långt ute till havs livnär sig på det mesta som de råkar på som är ätbart, exempelvis döda bidevindseglare, maneter, kräftdjursplankton och fisklarver.

 Halobates hawaiiensis  
 Halobates micans
 Halobates sericeus

Referenser 
Nils Møller Andersen: Halobates - Oceanic Insects, Zoologiska museet vid Köpenhamns universitet.

Halvvingar
Moses Orimolade Tunolase

Moses Orimolade Tunolase, född omkring 1897 som Orimolade Okejebu i Ikare, död 1933, var en nigeriansk predikant och grundare av Cherubim & Seraphim-rörelsen.

Orimolades liv var, från början till slut, kantat av märkliga omständigheter.
Hans mor Odijoroto tillhörde den kungliga familjen Omo'ba Ode Sodi. Hon uppgav att hon, när hon var gravid med Orimolade, blev tilltalad av sonen som, från moderlivet, gav henne råd om hur hon skulle bära hem ved till hushållet.
När hon berättade denna episod för maken Tunolase, som var präst inom den animistiska ifa- eller yoruba-tron, så konsulterade han ett lokalt orakel som förutspådde att de skulle få en son, som var utvald av Gud till apostel och nasir, för att förkunna evangeliet om Jesus Kristus för människorna i Yorubaland.

Även omständigheterna kring själva födseln var märkliga. Den nyfödde pojken uppges ha rest sig upp omedelbart efter födseln men ska då med våld ha tryckts ner av jordemodern. Fadern ska då även ha uttalat en besvärjelse som gjorde sonen handikappad och oförmögen att gå under flera år framåt.
Orimolade blev därigenom, från första början, mycket omtalad av lokalbefolkningen i hemstaden Ikare.
Den enda kristna kyrkan i staden var St. Stephen's anglikanska kyrka, som tillhörde Church Mission Society. Prästen där uppsökte en natt kyrkan sedan han hört sång och sett ljus i kyrkan, trots att han inte lånat ut kyrkan till någon. Han knackade på kyrkporten som öppnades av sig själv.
Där fann han enbart den femårige Orimolade, sittande på kyrkgolvet omgiven av ett fosforerande sken.

Orimolade blev tidigt kristen, döptes i denna församling och började vid 19 års ålder verka som lekmannapredikant i hemstaden. Han var en god talare och bad för sjuka med häpnadsväckande resultat, varför han snart blev en flitigt anlitad talare, både inom och utanför Nigerias gränser. Men hans radikala förkunnelse gav honom också fiender. Medicinmän såg sin ställning hotad när skaror av människor lämnade den traditionella tron och den anglikanska kyrkans ledarskap irriterades över Orimolades sätt att tolka Bibeln utifrån en afrikansk kontext.

Den 11 september 1924 kom det till en brytning med det kyrkliga etablissemanget då Orimolade tvingades avbryta en väckelsekampanj i Holy Trinity Church i Lagos och förvägrades fortsatt tillträde till kyrkan. Hans anhängare bildade då fristående Aladura Band, från den 9 september 1925 kallade Seraph Band . Moses Orimolade var från starten och till sin död rörelsens andlige ledare.
Den 26 mars 1926 lades ordet Cherubim till i gruppens namn. 1929 splittrades rörelsen i flera grenar. Moses Orimolades gren registrerades 1930 som  Eternal Sacred Order of the Cherubim and Seraphim (ESOC&S).

Källor 
 Truly Immortalizing Saint Moses Orimolade Tunolashe

Män
Födda 1897
Avlidna 1933
Nigerianska präster
Peder Clason

Peder Clason, född 21 augusti 1894 i Stockholm, död 9 juli 1956 i Stockholm, var en svensk arkitekt. Han var son till arkitekten Isak Gustaf Clason av släkten Clason och bror till arkitekten Gustaf Clason.

Biografi

Efter examen vid KTH 1918 fortsatte Clason studierna vid Kungliga Konsthögskolan fram till 1922. Från 1925 var han verksam utom stat vid Byggnadsstyrelsen. Han utsågs till byråchef för flygförvaltningen 1943 och blev Fortifikationsförvaltningens chefsarkitekt 1946.

Verk i urval
 Apotekarsocietetens hus på Wallingatan 26 i Stockholm, 1923–1925
 Grand hotell i Falun 1930 
 Svenska studenthemmet i Paris, 1931
 Villa Värtan (före detta Villa Fredriksberg), enfamiljshus på Bockholmsvägen i Solna, 1934–1935
 Utställningpaviljonger i Barcelona 1929  och Bryssel 1935
 Bevattningskar för Norra begravningsplatsen och Sandsborgskyrkogården 1923
 Sankt Eriksgatan 39, 41, Stockholm, 1937–1940
 Kronprinsessan Margaretas minnesvård i Helsingborg

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1931.

Noter

Externa länkar

Födda 1894
Avlidna 1956
Män
Svenska arkitekter under 1900-talet
Peder
Arkitekter från Stockholm
Carlos Boozer

Carlos Austin Boozer, Jr., född 20 november 1981 i Aschaffenburg i Västtyskland, är en amerikansk professionell basketspelare, power forward.

Olympisk karriär 
Boozer var med USA:s lag, som tog OS-brons 2004 i Aten. Fyra år senare var han med och revanscherade sig genom att ta guld i OS 2008 i Peking. Detta var USA:s trettonde basketguld i olympiska sommarspelen.

Lag 
  Cleveland Cavaliers (2002–2004)
  Utah Jazz (2004–2010)
  Chicago Bulls (2010–2014)
  Los Angeles Lakers (2014–2015)
  Guangdong Southern Tigers (2016–2017)

Referenser

Externa länkar 

 

Amerikanska basketspelare
Olympiska bronsmedaljörer 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från USA
Tävlande i basket vid olympiska sommarspelen 2004
Olympiska guldmedaljörer 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från USA
Tävlande i basket vid olympiska sommarspelen 2008
Amerikanska olympiska bronsmedaljörer
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Spelare i Cleveland Cavaliers
Spelare i Utah Jazz
Spelare i Chicago Bulls
Spelare i Los Angeles Lakers
Födda 1981
Levande personer
Män
Alumner från Duke University
Personer från Aschaffenburg
Tayshaun Prince

Tayshaun Durell Prince, född 28 februari 1980 i Compton i Kalifornien, är en amerikansk basketspelare, som spelar för Memphis Grizzlies i NBA.

Tayshaun gick i skola vid University of Kentucky och spelade för Kentucky Wildcats och var med i laget som vann guld i OS 2008 i Peking.

Externa länkar 

 

Födda 1980
Levande personer
Män
Amerikanska basketspelare
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Tävlande i basket vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från USA
Olympiska guldmedaljörer 2008
Spelare i Detroit Pistons
Spelare i Memphis Grizzlies
Idrottare i Kentucky Wildcats
Alumner från University of Kentucky
Simo Aalto

Simo Aalto, född den 19 mars 1960, är en trollkarl från Karis, Finland.

Externa länkar 
 Officiell hemsida

Källor 

Födda 1960
Levande personer
Finländska illusionister
Män
Personer från Uleåborg
Michael Redd

Michael Wesley Redd, född 24 augusti 1979 i Columbus i Ohio, är en amerikansk före detta basketspelare. Han var med och tog guld i OS 2008 i Peking. Detta var USA:s trettonde basketguld i olympiska sommarspelen.

Lag 
 Milwaukee Bucks (2000–2011)
 Phoenix Suns (2011–2012)

Referenser 

Amerikanska basketspelare
Spelare i Milwaukee Bucks
Olympiska guldmedaljörer 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från USA
Tävlande i basket vid olympiska sommarspelen 2008
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Födda 1979
Levande personer
Idrottare från Columbus, Ohio
Män
Spelare i Phoenix Suns
Alumner från Ohio State University
Ohio State Buckeyes
Tage Lundin

Leif Tage Lundin, född 11 november 1933 i Stensele församling, Västerbottens län, död 6 augusti 2019 i Stensele distrikt, Västerbottens län, var en svensk skidskytt som tävlade för IK Berguven.

Lundin ingick, tillsammans med Klas Lestander och Stig Andersson, i det svenska stafettlaget som kom trea i den inofficiella stafetten vid VM i skidskytte 1961 som avgjordes i Umeå i Sverige. Lundin deltog även i de olympiska vinterspelen 1960 i Squaw Valley i Kalifornien där han placerade sig på en 12:e plats på distansen 20 kilometer.

1984 fick han chansen att tävla igen under OS, den här gången som ledsagare till den synskadade skidåkaren Sven-Ivar Marthin från Vilhelmina. Paret hamnade bland de tio bästa i sin gren under handikapp-OS.

Tage Lundin vann flera SM-medaljer. Både 1959, 1965 och 1966 tog han SM-guld. Under VM-stafetten i skidskytte var han med att ta både silver och brons till det svenska skidskyttelandslaget.

Referenser

Externa länkar 
 Tage Lundin på SOK:s webbplats
 Tage Lundin på sports-reference.com
 Tage Lundin på the-sports.org
 Svenska OS och VM-medaljörer på sporthistoria.se

Svenska skidskyttar
Födda 1933
Avlidna 2019
Män
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1960 från Sverige
Tävlande i skidskytte vid olympiska vinterspelen 1960
Personer från Stensele socken
Henrik Nordström (friidrottare)

Henrik Nordström, född 30 april 1891 i Älvkarleby, död 10 februari 1982 i Eskilstuna, var en svensk idrottsman (långdistanslöpare). Han tävlade för IFK Eskilstuna och vann SM-guld i terränglöpning 8 km år 1912.

Nordström deltog även i terränglöpningen vid Olympiska spelen 1912, men tvingades där utgå.

Referenser

Källor

Noter 

Svenska långdistanslöpare
Män
Födda 1891
Avlidna 1982
IFK Eskilstuna
Dals-Eds kyrka

Dals-Eds kyrka är kyrkobyggnad som tillhör Dals-Eds församling i Karlstads stift. Kyrkan ligger i centralorten Ed i Dals-Eds kommun.

Kyrkobyggnaden
Förra kyrkan på platsen var en stenkyrka uppförd på 1728 vilken i sin tur ersatte en kyrka från medeltiden. Murarna från medeltidskyrkan kan möjligen ha återanvänts. Ett vapenhus tillkom senare på 1700-talet och 1797 uppfördes ett kyrktorn.

Åren 1861-1864 uppfördes nuvarande kyrka, då tidigare kyrktorn behölls. Kyrkan består av ett långsträckt långhus med tresidigt kor i öster där sakristian är inrymd. Vid långhusets västra kortsida finns kyrktornet med vapenhus och ingång. Ytterligare ingångar finns mitt på långhusets södra och norra sidor samt på sakristians östra sida. Långhuset har ett sadeltak som är valmat över koret. Alla tak är täckta med skiffer.

Kyrkorummets innertak har trätunnvalv med lackad panel från 1950.

Inventarier
Dopfunt i grå, något flammig täljsten från 1200-talet. Höjd 93 cm i två delar. Cuppan är nästan cylindrisk med rik ornamentik. Överst en rundstav och nederst en repstav. Däremellan växtrankor i ett flätmönster och i spiraler. Foten med skaft är mycket ovanligt utformad. Uttömingshål i funtens mitt. Endast mindre skador. 
 Ovanför dopfunten hänger en malmkrona från 1706.
 Altaruppsatsen är utförd 1950 av bildhuggaren Erling Valldeby.
 Predikstolen är utformad i så kallad provinsiell barock och är enligt uppgift tillverkad 1710 av enligt uppgift gjord av bildhuggaren Nils Falk.

Orglar
Till kyrkans invigning levererades en orgel av  Paul Kristian Brantzeg, Oslo med 13 stämmor, en manual och pedal: Bordun 16, Prinsipal 8, Bordun 8, Fugara 8, Gamba 8, Octav 4, Kvint 2 2/3, Octav 2, Cornette 3 k, Trompet 8, Pedal: Subbas 16, Bordun 8, Basun 16. Orgeln byggdes om år 1916 av  Johannes 
Magnusson, Göteborg och utökades till 17 stämmor, två manualer och pedal. Den byggdes om på nytt 1960 av Lindegren Orgelbyggeri AB, Göteborg, då den försågs med nytt elektriskt system för traktur och registratur i ett nytt spelbord samt utökades till 22 stämmor, två manualer ocj pedal. Nuvarande disposition:

Kororgel
 En mekanisk kororgel med ljudande fasad levererades 1974 av Lindegren Orgelbyggeri AB, Göteborg. Den har sex stämmor fördelade på manual och pedal. Alla stämmor är delade mellan b0 och h0 och orgeln har ett tonomfång på 56/30.

Referenser

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Karlstads stift
Kyrkobyggnader i Dals-Eds kommun
Kyrkobyggnader invigda 1863
1863 i Sverige
Europop (musikalbum)

Europop är debutalbumet av den italienska eurodancetrion Eiffel 65, utgivet i november 1999.

Med gruppens karaktäristiska användande av vocodersång rakt igenom blev Europop ett banbrytande album inom den europeiska dancescenen och ett framlyft av genren eurodance. I samband med singlarna "Blue (Da Ba Dee)" och "Move Your Body" blev albumet en internationell succé och uppnådde bland annat fjärde placering på den amerikanska Billboard 200-listan och 12:e placering i Storbritannien. De två övriga, betydligt mindre populära singlarna var "Too Much of Heaven" och "My Console".

Låtarna präglas överlag av ett snabbt och dansvänligt tempo. Många av dem har relativt leksamma texter, till exempel "My Console" som handlar om att spela TV-spel, "Another Race" som handlar om utomjordingar och avslutningsspåret "Hyperlink (Deep Down)" som handlar om webben. Därutöver finns det några låtar som behandlar seriösare ämnen såsom filosofi och kärlek; dessa låtar har dock en mindre dansvänlig karaktär även om de fortfarande framförs på ett icke-dramatiskt vis. Trots sitt italienska ursprung är samtliga låtar på albumet på engelska.

"Living in a Bubble" gästas av rapparen Papa Winnie.

Låtlista

Övrigt 
 Låten "My Console" beskriver hur gruppen spelar TV-spel, mer specifikt en Playstation, med många olika spel som utgör en stor del av låttexten; Metal Gear Solid, Tekken 3, Omega Boost, Resident Evil, Gran Turismo, Bloody Roar, X-Files, Ridge Racer, Oddworld och ''Winning Eleven.
 40 sekunder in i låten "Now Is Forever" hör man ett ringande ljud som är näst intill identiskt med introt till "Behind the Wheel" av Depeche Mode, en grupp som Eiffel 65 till stor del är inspirerade av.
 På den amerikanska utgåvan är låtarna i en helt annan ordning och i annorlunda mixning.

Listplaceringar

Medverkande 
Eiffel 65
 Gianfranco Randone (Jeffrey Jey) - sång, producent
 Maurizio Lobina - keyboard, producent
 Gabry Ponte - DJ, producent

Produktion
 Luciano Zucchet, Massimo Gabutti - exekutiva producenter
 Angelica Villella, Mauro Di Deco - mixning
 Chris Zippel - mastering (Studio Chillout)
 Tom Wagner - fotografier
 Marc Schilkowski - illustrationer

Referenser

Externa länkar 
 Europop på Allmusic
 Europop på Discogs (lista över utgåvor)

Musikalbum 1999
Italienska debutalbum
Engelskspråkiga musikalbum