kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Maria av Antiochia

Maria av Antiochia, född på 1145, död 1182, var en bysantinsk kejsarinna, gift med kejsar Manuel I Komnenos. Hon var regent i Bysans som förmyndare för sin son Alexios II Komnenos från 1180 till 1182. Hon avsattes av Andronikos I Komnenos, som först fängslade henne och därefter lät mörda henne.

Biografi
Maria var dotter till furstinnan Constantia av Antiokia och Raymond av Poitiers. Hennes mor hade sedan länge haft ett gott samarbete med kejsar Manuel. 

Vid sin första makas död 1159, förklarade Manuel att han önskade gifta sig med en prinsessa från någon av korsfararstaterna. Maria av Antiokia och Melisende av Tripoli föreslogs båda två på grund av sin skönhet. Det fanns dock misstankar om att Melisende var född utanför äktenskapet, och därför valdes Maria. Detta ledde till att hennes mors maktinnehav i Antiokia stärktes. Vigseln ägde rum i Hagia Sofia i Konstantinopel 24 december 1161.

Kejsarinna
Maria beskrivs som en stor skönhet, lång och blond, och jämfördes med antikens gudinnor. Hon utövade ett visst inflytande i politiken och kunde genom sin tvåspråkighet avslöja att Manuels fransk-bysantinske tolk Aaron Isaakios arbetade mot kejsarens intressen, vilket ledde till hans avsättning. Hon födde en död son 1166, vilket framkallade nationalsorg, men en levande son 1169.

Regent
Efter Manuels död 1180 blev Maria officiellt nunna under namnet Xene, men tog sedan maken som regent i sin omyndige sons ställe och valde ut makens brorson prins Alexios till sin älskare och politiska rådgivare. Hennes relation med Alexios väckte skandal, och hennes regering var impopulär på grund av hennes latinska bakgrund och gynnande av Bysans latinska befolkning. 

1182 utbröt ett uppror i staden lett av hennes före detta styvdotter Maria Komnene och dennas make Renee av Monferrat. Komnene inbjöd den landsförvisade Andronikos I Komnenos till Konstantinopel. Andronikos I Komnenos anlände till Konstantinopel med en egen armé och tog makten genom att hetsa stadens befolkning till en massaker på den latinska kolonin av genueser och venetianare. Han tog sedan makten som regent över Alexios II, fängslade Maria och förgiftade Komnene och hennes make. 

Maria spärrades in i ett kloster: Andronikos tvingades därefter hennes son att skriva under hennes avrättningsorder, varefter hon ströps och begrovs på okänd plats.

Källor 
 

Kvinnliga regenter under 1100-talet
Kvinnor
Bysantinska kejsarinnor
Födda 1145
Avlidna 1182
Ortodoxa nunnor
Personer i Bysantinska riket under 1100-talet
Islands damlandslag i handboll

Island damlandslag i handboll kvalificerade sig till Europamästerskapet 2010, för första gången någonsin. Man hamnade där till slut på 15:e plats.

Laget spelade sin första landskamp den 19 juni 1956, då man i förlorade med 7-10 mot Norge i Oslo.

Källor

Fotnoter

Handboll i Island
Damlandslag i handboll
Isländska landslag
Landslag startade 1956
Margareta av Ungern

Margareta av Ungern, född 1175, död efter 1223, var en bysantinsk kejsarinna, markisinna av Monferrato och drottning av Thessalonica, gift med kejsar Isak II Angelos, Markis Bonifatius av Monferrato, kung av Thessalonica, och Nicholas de St. Omer. Hon var regent i Thessalonica 1207-1216.

Biografi
Margareta blev bortgift med Isak 1186 som en del av en allians mellan Bysans och Ungern. Vid giftermålet konverterade hon till den ortodoxa tron och fick namnet Maria. År 1195 blev maken avsatt, bländad och fängslad. Det finns ingen information kring hur Margareta levde under sin mans fångenskap. 

1203 återuppsattes Isak återigen på tronen, men året därpå avsattes han i och med plundringen av Konstantinopel. Då stadens palats delades ut till segrarna upptäckte en av korsfararna, Bonifatius av Monferrato, att Margareta gömde sig i det palats han hade fått sig tilldelat. Senare samma år återgick hon till katolicismen och gifte sig med Monferrato. Då det bysantinska riket delades upp mellan segrarna blev Monferrato kung i Thessalonica.

Regent
Monferrato dog 1207 och tronen skulle enligt hans testamente ärvas av hans son med Margareta, Demeitrius, med Margareta som förmyndarregent. Baronerna gjorde dock uppror och bildade ett eget förmyndarråd. Då den latinske kejsaren av Konstantinopel besökte riket, bad Margareta honom om hjälp, och han förjagade då kuppmakarna. 1216 förlorade hon återigen makten i en motkupp. Hon bad återigen kejsaren om hjälp, men då han anlände avled han under misstänkta omständigheter. Margareta lämnade nu sin son och återvände till Ungern, där hon gifte sig med Nicholas de St. Omer.

Källor 
 

Kvinnor
Bysantinska kejsarinnor
Födda 1175
Avlidna 1200-talet
Drottningar
Kvinnliga regenter under 1200-talet
Personer i Bysantinska riket under 1100-talet
Personer i Bysantinska riket under 1200-talet
Euphrosyne Doukaina Kamatera

Euphrosyne Doukaina Kamatera, född 1155, död 1211, var en bysantinsk kejsarinna, gift med kejsar Alexios III Angelos. Hon var erkänd de facto härskare i Bysans under makens regeringstid från 1195 till 1203.

Biografi
Hon var dotter till hovmannen Andronikos Doukas Kamateros och släkt med kejsar Konstantin X ur en föregående kejsardynasti. Hennes två bröder hade avrättats för sitt motstånd mot Andronikos I Komnenos. År 1169 gifte hon sig med Alexios III Angelos, vars bror Isaac II Angelos besteg tronen efter störtandet av Andronikos I Komnenos 1185.

Kejsarinna
År 1195 placerade Euphrosyne sin make på tronen i en statskupp genom att organisera lojalistparti bland aristokratin genom mutor och ta kontrollen över kejsarpalatset. Alexios använde sin nya position till nöjes- och lyxkonsumtion och överlät regeringen och de politiska uppgifterna åt henne. Hon utfärdade öppet sina egna dekret och ändrade hans order när hon var av annan åsikt. Paret anklagades båda för att slösa pengar på både sig själva och sina släktingar. Hon anklagades 1196 för att ha ett förhållande med sin minister Vatatzes. Detta ledde till att denne dödades på order av maken medan hon placerades i kloster. Hon tilläts dock återvända och återta makten 1197. 

Under fjärde korståget 1203 avsattes maken av sin brorson Alexios IV Angelos. Maken flydde, medan Euphrosyne fängslades av Alexios IV. Kejsar Alexios IV stryptes dock av hennes dotters älskare Alexios Doukas Mourtzouphlos, som utropade sig till Alexios V Dukas. Under plundringen av Konstantinopel i april 1204 flydde Euphrosyne med sin dotter och Alexios V till maken i Mosynopolis. Maken överlämnade Alexios V till korsriddarna, som avrättade honom. Euphrosyne och Alexios III flydde därefter till Korinth, där de tillfångatogs och fängslades av Bonifatius (Monferrato). Paret friköptes av sin kusin Mikael I av Epiros cirka 1210.

Källor 
 

Kvinnor
Bysantinska kejsarinnor
Födda 1155
Avlidna 1211
Personer i Bysantinska riket under 1100-talet
Personer i Bysantinska riket under 1200-talet
Theodora Doukaina Vatatzaina

Theodora Doukaina Vatatzaina, född på 1240, död 1303, var en bysantinsk kejsarinna, gift 1253 med Mikael VIII Palaiologos.

Biografi
Theodora var dotter till Ioannes Doukas Vatatzes och Eudokia Angelina och brorssondotter till Johannes III Doukas Vatatzes, kejsare av Nicaea. Hennes morfar Johannes Komenonos Angelos var möjligen släkt med den bysantinska kejsardynastin Angelos. Hennes fars farbror Johannes III var troligen son till Basileois Vatatzes och dennes fru, som var kusin till de bysantinska kejsarna Isaac II Angelos och Alexios III Angelos genom sin mor Theodora Komnene, som var dotter till kejsar Alexios I Komnenos. 

Theodora var föräldralös från cirka 1250 och blev fosterbarn till sin fars farbror kejsar Johannes III, som ska ha älskat henne som en dotter. År 1253 arrangerades hennes äktenskap med Mikael Palaiologos, som var barnbarnsbarn till kejsar Alexios III Angelos. 1254 dog Johannes III och efterträddes av sin son, Theodoras fars kusin Theodore II Laskaris. Hennes make blev en del av oppositionen mot Theodore och gick 1256 i exil till Iconium. Det är inte känt om Theodora följde honom dit. 

År 1258 återkallade Theodore Mikael strax innan Theodore själv avled. Theodore efterträddes av sin omyndige son Johannes IV Laskaris (1250-1305), och Mikael störtade snart förmyndarregeringen och utropade sig själv till förmyndarregent. I juli 1261 erövrades Konstantinopel från den latinske kejsaren, och då Mikael i september krönte sig till kejsare i Konstantinopel återupprättades kejsardömet Bysans. Theodora kröntes samtidigt till Augusta och deras son Andronikos till medkejsare. Johannes IV lämnades kvar i Nicaea, där han 25 december avsattes, bländades och sattes i kloster vid elva års ålder. Theodoras man hade en mätress, Diplovatatzina, som möjligen var hennes släkting.  

Hennes make övervägde skilsmässa av politiska skäl för att gifta sig med Anna av Hohenstaufen och därmed förhindra Västeuropa att stödja den latinska kejsaren. Theodora bad kyrkan om hjälp, och patriarken förklarade då för Mikael att han saknade grund för skilsmässa. Theodora beskrivs som av högbördig, trogen och lojal sin otrogne make, och värdig att dela hans tron.

Källor 
 

Kvinnor
Bysantinska kejsarinnor
Födda 1240
Avlidna 1303
Personer i Bysantinska riket under 1200-talet
Germunds kapell

Germunds kapell är ett kapell som tillhör Markaryds församling i Växjö stift. Kapellet ligger centralt i samhället Markaryd.

Kyrkobyggnaden
Kapellet med församlingslokaler uppfördes 1971 efter ritningar av arkitekt Jannice Spangenberg.
Ihopbyggt med kapellet finns ett församlingshem som heter Germundsgården.
Ytterväggarna är av tegel som har belagts med kalkputs. De olika byggnadskropparna täcks av valmade tak som är belagda med lertegel.

Kyrkorummet har fast bänkinredning av naturfärgad furu. Det branta innertaket är klätt med liggande träpanel.

Inventarier
Altaret är ett fristående bord av furu.
En fondtextil är utförd av konstnär Anna Lisa Odelqvist-Kruse.

Referenser
 
 
 Markaryds församling

Externa länkar 

Kyrkobyggnader i Växjö stift
Kyrkobyggnader i Markaryds kommun
Kyrkobyggnader invigda 1971
1971 i Sverige
Schicht

Schicht är ett tysk efternamn, som burits av bland andra:

 Gottlob Schicht (1758–1821), tysk fagottist och cellist
 Johann Gottfried Schicht  (1753–1823), tysk tonsättare

Tyska efternamn
Abt (efternamn)

Abt är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

 Christian Abt
 Daniel Abt
 Franz Abt

Se även 
 ABT
Chiles herrlandslag i handboll

Chiles herrlandslag i handboll representerar Chile i handboll på herrsidan. Laget kvalificerade sig för spel i VM 2011, genom att ta en bronsmedalj i Panamerikanska mästerskapet 2010, vilket var lagets första VM. De deltog också vid VM 2013, 2015 och 2017. 

Laget fastställs av Chiles handbollsförbund, Federación Chilena de Balonmano. Chiles handbollsförbund är medlem i Pan-Amerikanska Handbollsförbundet. Laget har inte deltagit i olympiska spelen.

Placeringar i VM 
 2011 - 22:a
 2013 - 23:a
 2015 - 23:a
 2017 - 21:a
 2019 - 16:e
 2021 - 27:e
 2023 - 26:e

Referenser 
 Sveriges radio: Chile - Handbolls-VM 2011

Herrlandslag i handboll
Handboll
Handboll i Chile
Ernst Müller-Meiningen

Ernst Müller-Meiningen, född 11 augusti 1866 i Mühlhof i Bayern, död 1 juni 1944 i München, var en tysk politiker.

Müller blev 1894 advokat i Nürnberg, övergick 1896 i statstjänst som domare och blev senare Oberlandesgerichtsrat i München. Från 1898 till novemberrevolutionen 1918 representerade han valkretsen Meiningen I i tyska riksdagen, var från 1905 även ledamot av bayerska lantdagen och var maj 1919 till juli 1920 bayersk justitieminister.

Müller var en av Tysklands främsta liberala parlamentariker. Han tillhörde först Freisinnige Volkspartei, var en av de tidigaste och outtröttligaste ivrarna för en sammanslutning av tyska riksdagens frisinnade grupper och blev, när en sådan (Fortschrittliche Volkspartei) 1910 omsider kom till stånd, partiets ordförande, liksom han även var ordförande för den liberala partigruppen i Bayern. Han var en av tyska riksdagens flitigaste debattörer och utgav - förutom lagkommentarer och andra juridiska skrifter - ett stort antal politiska broschyrer.

Från början demokrat, blev Müller under senare år en bitter kritiker av efterkrigstidens (efter Första världskriget) demokratiska system.

Bibliografi i urval
Der Weltkrieg und der Zusammenbruch des Völkerrechts (två band, 1914; fjärde upplagan 1917)
Diplomatie und Weltkrieg (två band, 1917)
Aus Bayerns schwersten Tagen (2:a upplagan 1924)
Parlamentarusmus (1926)

Källor

Tyska jurister
Bayerska politiker
Tyska liberaler
Födda 1866
Avlidna 1944
Män
Ugglan
Vansbro kyrka

Vansbro kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Järna med Nås och Äppelbo församling i Västerås stift.
Kyrkan ligger på en tallbacke vid östra sidan av Vanån i samhället Vansbro.

Kyrkobyggnaden
Träkyrkan är från 1935 och består av ett rektangulärt långhus med rakt kor av samma bredd som långhuset. Ytterväggarna är klädda med rödmålad stående träpanel. Yttertaket är valmat och klätt med plåt. Mitt på taket står en takryttare.

Tillkomst och ombyggnader
1902 inrättades en prästtjänst i Vansbro, men man fick utnyttja provisoriska gudstjänstlokaler som missionshus och skola. En tomt för kyrka valdes ut utanför Vansbro centrum. 1933 invigdes kyrkogården och samma år fattades beslut att bygga kyrkan på andra sidan av en förbipasserande väg.

Kyrkan uppfördes efter ritningar av arkitekt Magnus Dahlander och invigdes 28 juli 1935 av biskop Einar Billing. Ursprungligen var ytterväggarna gråmålade och taket klätt med spån. 1980 tillbyggdes ett församlingshem med pastorsexpedition, och 1983 genomfördes en inre och yttre ombyggnad av själva kyrkan. Ytterväggarna rödmålades för att bättre passa ihop med församlingshemmets faluröda färg. Yttertakets beläggning byttes ut från spån till kopparplåt. Kyrkorummet fick en ny och mer livlig färgsättning. Arkitekt vid båda tillfällena var Hilding Lögdberg, och Astrid Theselius stod för den konstnärliga gestaltningen vid kyrkoombyggnaden. 2001 tillkom nytt belysningssystem och värmesystemet förnyades.

Inventarier
 Predikstolen är samtida med kyrkan och byggd efter ritningar av kyrkans arkitekt Magnus Dahlander.
 Orgeln med 16 stämmor är byggd av Marcussen & Søn i Danmark och levererad 1953. Tidigare fanns ett pedalharmonium.

Klockstapeln
Söder om kyrkan finns en fristående klockstapel som är uppförd 1935. Stapeln har en stolpkonstruktion och täcks av ett sadeltak. Kyrkklockan är från 1912 och hängde tidigare i en klockstapel vid skolan.

Referenser
 
 
 Kulturhistorisk karakteristik Vansbro kyrka

Kyrkobyggnader i Vansbro kommun
Kyrkobyggnader i Västerås stift
Kyrkobyggnader invigda 1935
1935 i Sverige
Christa Luding-Rothenburger

Land  /

Christa Luding-Rothenburger, född Rothenburger 4 december 1959 i Weißwasser, Sachsen, Östtyskland, är en tysk förutvarande idrottare som tävlade i hastighetsåkning på skridskor och som cyklist. Hon är en av endast en handfull idrottare som vunnit både vinter- och sommarolympiska medaljer, samt den enda som lyckades göra detta samma år (1988). Numera är denna prestation omöjlig eftersom sommar- och vinterspel arrangeras olika år.

Rothenburger tävlade under tidig 1980-talet för Östtyskland och hade sina största meriter vid de korta distanserna i hastighetsåkning på skridskor. Till dessa räknas främst två guldmedaljer vid olympiska vinterspelen samt en silvermedalj 1988 och en bronsmedalj 1992. Hon vann även en rad medaljer vid världsmästerskapen.

Under sommaren höll sig Rothenburger aktiv med cykling på velodrom. Hon var även där väldigt framgångsrik och kvalificerade sig 1988 för de olympiska sommarspelen i Seoul. Där kom hon fram till finalen och vann silvermedaljen efter Erika Salumäe från Sovjetunionen.

Referenser

Externa länkar 

 

Östtyska skridskoåkare
Östtyska tävlingscyklister
Tyska skridskoåkare
Tyska tävlingscyklister
Födda 1959
Kvinnor
Levande personer
Östtyska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1984
Olympiska guldmedaljörer 1988
Östtyska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1988
Östtyska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1992
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1980 från Östtyskland
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 1980
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1984 från Östtyskland
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 1984
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1988 från Östtyskland
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 1988
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1992 från Tyskland
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från Östtyskland
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 1988
John Cook Wilson

John Cook Wilson, född 6 juni 1849, död 1915, var en brittisk filosof.

Cook Wilson var från 1875 universitetslärare i Oxford, och från 1889 innehavare av Wykeham-professuren i logik där. Han var en av sin tids främsta kännare av Aristoteles och specialist på antik musik. Dessutom matematiker och logiker. Ursprungligen omfattade han Thomas Hill Greens kunskapsteoretiska idealism, men avlägsnade sig så småningom därifrån och utvecklade en rationalistisk realism. Cook Wilsons logiska föreläsningar har tillsammans med hans biografi, ett urval brev och opublicerade manuskript efter hans död utgetts av A.S.L. Farquharson (2 band, 1926).

Bland de som påverkats av hans föreläsningar märks George Stout, Harold Arthur Prichard, Horace W. B. Joseph samt teologen Clement Webb.

Källor

Tryckta källor
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter

Födda 1849
Avlidna 1915
Män
Brittiska filosofer
Alumner från Balliol College, Oxford
Old Vic

Old Vic är en teater i London, känd för sina Shakespeare-uppsättningar.

Teatern uppfördes 1818, och fick senare namnet Royal Victoria Theatre, som i folkmun blev till Old Vic. Efter att ha varit en teater för breda melodramer återöppnades den 1880 som Coffee and Music Hall med en social reformprofil.

Den legendariska Lilian Baylis ledde teatern från 1898, och var ensam chef från 1912 till sin död 1937. Hon lyckades mellan 1914 och 1923, med Sybil Thorndike som ledande skådespelare, uppföra samtliga Shakespeare-skådespel, en bragd som Old Vic återupprepade 1953-1958 under Michael Benthall. 1926 knöts Ninette de Valois till teatern och skapade den berömda Sadler's Wells-baletten, som 1931 flyttade in i en egen byggnad.

1930- och 1940-talen var en storhetstid för teatern; nästan alla landets främsta skådespelare, bland andra John Gielgud, Laurence Olivier och Alec Guinness, arbetade periodvis för Old Vic under dessa år. Byggnaden bombades dock 1941 och kunde först 1950 åter tas i bruk; under tiden spelade teatersällskapet på andra scener. Bristol Old Vic och Young Vic i London grundades båda i samarbete med Old Vic, men är självständiga teatersällskap sedan 1963 respektive 1974. Det nya Royal National Theatre disponerade Old Vic mellan 1963 och 1976 i väntan på en egen teaterbyggnad.

Senare fick Old Vic en osäker tillvaro. Det vitala turnésällskapet Prospect Theatre Company under Toby Robertson ingick kontrakt om att spela där sex månader om året, men gick snart i konkurs. 1982 köptes Old Vic av kanadensaren Edwin Mirvish, som sörjde för en överdådig restaurering, innan teatern åter öppnades 1983 med en musikal. I övrigt spelas också moderna och klassiska dramer, ofta som gästspel från andra teatrar.

Sedan 2003 är teaterns konstnärlige ledare skådespelaren Kevin Spacey.

Källor

Externa länkar 
 
 Officiell webbplats 
 Old Vic-arkiv på University of Bristol Theatre Collection, University of Bristol 
 Lilian Baylis-arkiv på University of Bristol Theatre Collection, University of Bristol 
 Guide till evenemang på Old Vic Theatre 
 Old Vic Theatres historia 

Teatrar i Storbritannien
Byggnader och anläggningar i London
Arkitekturåret 1818
Montenegros damlandslag i handboll

Montenegros damlandslag i handboll representerar Montenegro på damsidan i handboll.

Laget bildades 2006 och spelade sin första landskamp i november 2006 mot Bulgariens landslag. Lagets första stora internationella tävling var EM 2010. Det gick förhållandevis bra då de kom på sjätte plats efter att ha förlorat matchen om 5:e plats mot Frankrike. Förbundskapten sedan 2010 är Dragan Adžić.

I augusti 2012 spelade Montenegro olympisk final mot Norge i London och vann silver efter förlust med 23-26. Vid handbolls-EM i december samma år fick laget revansch och finalslog norskorna med 34-31 efter förlängning i Belgrad.

Silvermedaljörerna vid Os 2012 i London 
Marina Vukčević, Radmila Miljanić, Jovanka Radičević, Ana Đokić, Marija Jovanović, Ana Radović, Anđela Bulatović, Sonja Barjaktarović, Maja Savić, Bojana Popović, Suzana Lazović, Katarina Bulatović, Majda Mehmedović, Milena Knežević

Montenegro trupp vid EM 2012 som blev Europamästare 
Förbundskapen: Dragan Adžić

Meriter

Världsmästerskap 
 2007 i Frankrike: Ej kvalificerade
 2009 i Kina: Ej kvalificerade
 2011 i Brasilien: 11:a
 2013 i Serbien: 11:a
 2015 i Danmark: 8:a
 2017 i Tyskland: 6:a
 2019 i Japan: 5:a
 2021 i Spanien: 22:a

Europamästerskap 
 2006 i Sverige: Ej kvalificerade
 2008 i Makedonien: Ej kvalificerade
 2010 i Danmark och Norge: 6:a
 2012 i Serbien:  Guld
 2014 i Kroatien och Ungern: 4:a
 2016 i Sverige: 13:e
 2018 i Frankrike: 9:a
 2020 i Danmark: 8:a
 2022 i Montenegro, Nordmakedonien & Slovenien:  Brons

Olympiska spelen 
 2008 i Peking: Ej kvalificerade
 2012 i London:  Silver
 2016 i Rio de Janeiro: 11:a
 2020 i Tokyo: 6:a

Spelare i urval 
 Katarina Bulatović
 Radmila Miljanić
 Bojana Popović (tidigare Petrović)
 Jovanka Radičević
 Milena Raičević (tidigare Knežević)
 Maja Savić

Se även 
 SFR Jugoslaviens damlandslag i handboll
 Serbien och Montenegros damlandslag i handboll

Källor

Externa länkar 
 Montenegros handbollsförbunds webbplats

Damlandslag i handboll
Damlandslaget
Handbollsdamerna
Iran Air Flight 277

Iran Air Flight 277 var ett inrikesflyg som den 9 januari 2011 havererade efter en avbruten landning i dåligt väder till Urmias flygplats i provinsen Västazarbaijan, Iran. Flygplanet som utförde flygningen mellan Mehrabads flygplats, Teheran, Iran och Urmia, var en Iran Air Boeing 727-286Adv med registrering EP-IRP.

Flygplan 
Flygplanet inblandat i olyckan var en Boeing 727-286Adv med registrering EP-IRP som byggdes 1974. Det fanns också olika förstarapporter om vilken typ av flygplan som störtade, antingen en Fokker 100 eller Boeing 727 påstods ha havererat, trots att flygplanet senare bekräftades vara en 727.

Olyckan 
Flygningen gick mellan Teheran och Urmia och det havererade på sin slutgiltiga inflygning nära Urmia flygplats vid en sjö. Olyckan inträffade cirka klockan 19:45 lokal tid (16:15 UTC), och orsakades enligt uppgift på grund av dåligt väder. Flyget hade missat sitt första landningsförsök och havererade på sitt andra försök. Väderförhållandena vid tiden för olyckan var snö och dålig sikt. Vid kraschlandningen bröts flygplanet i flera delar men ingen brand eller explosion skedde. 

Antalet personer ombord var oklart; enligt RIA Novosti var 95 passagerare ombord flygplanet, medan Reuters rapporterade 156 passagerare och Associated Press 105 passagerare. I senare uppgifter framkom det antingen 105 eller 106 personer ombord med mellan 10 och 12 i besättningen och antingen 95 eller 94 passagerare. Den iranska civila luftfartsorganisationen uppgav dagen efter haveriet att sammanlagt 93 passagerare och 12 besättningsmän fanns ombord enligt passagerarlisten.

Iran beordrade en utredning av haveriet. Dagen efter olyckan hade man hittat både flygets svarta låda och färdregistrator.

Omkomna 
Minst 77 personer omkom och 27 skadades. Räddningsinsatsen försvårades av kraftigt snöfall i området. En lokal tjänsteman uppgav att "problemen i räddningsarbetet just är det kraftiga snöovädret," som han sa var cirka 70 cm djup vid platsen för haveriet. I efterdyningarna av haveriet utnyttjades 36 ambulanser och 11 sjukhus i räddningsverksamheten.

Passagerare

Passagerarnas nationalitetet

Fotnoter

Referenser

Externa länkar 
Foto på det inblandade flygplanet
Foton från haveriet

2011 i Iran
Flygincidenter i Iran
Flygincidenter 2011