kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sotstormsvala

Sotstormsvala (Hydrobates markhami) är en fågel i familjen nordstormsvalor inom ordningen stormfåglar.

Utseende 
Sotstormsvalan är en stor (21–23 cm), mestadels brunsvart stormsvala. Ovansidan har gråare anstrykning och på övre vingtäckarna syns ett band som sträcker sig till vingknogen. Stjärten är lång och kluven. Flykten är snabb och direkt. Liknande svart stormsvala är svartare och vingbandet når inte vingknogen. Näbben är vidare kraftigare, liksom benen.

Utbredning och systematik 
Sotstormsvalan förekommer i tropiska östra Stilla havet. Mellan juli och september hittas den i varma vatten nära ekvatorn, januari–juli i kallare vatten i Humboldtströmmen och vidare västerut. Den häckar på Paracashalvön i centrala Peru samt i Atacamaöknen i södra Peru och norra Chile. Tillfälligt har den påträffats i Franska Polynesien och Panama.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades arten i släktet Oceanodroma. DNA-studier visar dock att stormsvalan (Hydrobates pelagicus) är inbäddad i det släktet. Numera inkluderas därför arterna Oceanodroma i Hydrobates, som har prioritet.

Status 
Arten häckar i ett relativt litet antal kolonier i områden som hotas av habitatförstörelse. Den tros minska i antal, men hur kraftigt är ännu inte känt. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som nära hotad. Världspopulationen uppskattas till mellan 100 000 och 120 000 vuxna individer.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Sir Albert Hastings Markham (1841-1918), flottiljamiral i Royal Navy och upptäcktsresande i Arktis.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Nordstormsvalor
Fåglar i neotropiska regionen
Matsudairastormsvala

Matsudairastormsvala (Hydrobates matsudairae) är en fåtalig fågel i familjen nordstormsvalor inom ordningen stormfåglar. Den häckar på några enstaka öar i Japan och lever sedan pelagiskt i Stilla havet och Indiska oceanen. Med tanke på det begränsade häckningsområdet listas arten som utrotningshotad av IUCN, i kategorin sårbar.

Utseende och läte 
Matsudairastormsvalan är en rätt stor stormsvala med en kroppslängd på 24 centimeter och en vingbredd på 56, jämnstor med tristramstormsvalan men smäckrare. I fjäderdräkten är den helmörk med djupt kluven stjärt. Även på håll syns tydliga vita handpennebaser på vingarna.

Lätet är okänt.

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar i Vulkanöarna i Japan, med säkerhet endast på ön Minami Ioto, möjligen tidigare på Kita Ioto. Den har också observerats kring Ogasawaraöarna och kan möjligen häcka även där, men det är inte bekräftat. Utanför häckningstid lever den pelagiskt i Stilla havet runt Japan, i Oceanien och vidare i Indiska oceanen så långt västerut som till Afrika. Vid ett tillfälle har den påträffats i Oman: 19 augusti 2003.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades arten i släktet Oceanodroma. DNA-studier visar dock att stormsvalan (Hydrobates pelagicus) är inbäddad i det släktet. Numera inkluderas därför arterna Oceanodroma i Hydrobates, som har prioritet.

Ekologi 
Arten häckar i kolonier i bohålor på höglänt mark. Häckningen inleds troligen i januari och de flesta ungar är flygga i juni. Utanför häckningstid lever den pelagiskt långt från kusten.

Status och hot 
Med tanke på att arten häckar på endast en eller två öar kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som sårbar (VU). Den beskrivs dock som inte särskilt sällsynt i Indiska ocean. Världspopulationen uppskattas till minst 20 000 individer.

Taxonomi och namn 
Matsudairastormsvalan beskrevs taxonomiskt av Nagamichi Kuroda 1922. Fågeln är uppkallad efter den japanska ornitologen Yorikatsu Viscount Matsudaira (1876-1945).

Noter

Externa länkar 

Nordstormsvalor
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i oceaniska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Svart stormsvala

Svart stormsvala (Hydrobates melania) är en fågel i familjen nordstormsvalor inom ordningen stormfåglar, förekommande utmed västra Amerika. Arten minskar i antal till följd av predation från invasiva arter, dock inte så kraftigt att den anses vara hotad.

Utseende och läten 
Svart stormsvala är en rätt stor (21,5–23 cm), svartaktig stormsvala med kluven stjärt. Den är tydligt större och mer långvingad än andra stormsvalor i dess utbredningsområde. Vingslagen är djupa och lugna med ofta förekommande glid. Till havs är den tystlåten, men yttrar på häckplats ett utdragen spinnande läte och ett tjattrande läte som i engelsk litteratur beskrivs som "puckaree puck-puckaroo".

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar på öarna utanför Kalifornien och Baja California. Den flyttar efter häckningen så långt söderut som till Peru. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktskap 
Svart stormsvala och sotstormsvala (Hydrobates markhami) har tidigare behandlats som en och samma art. Genetiska studier visar dock att svart stormsvala snarare bildar en grupp med likaledes västamerikanska arterna dvärgstormsvala (H. microsoma) och vitgumpad stormsvala (H. tethys).

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades arten i släktet Oceanodroma. DNA-studier visar dock att stormsvalan (Hydrobates pelagicus) är inbäddad i det släktet. Numera inkluderas därför arterna Oceanodroma i Hydrobates, som har prioritet.

Levnadssätt 
Svart stormsvala häckar från maj i kolonier på kustnära öar, ofta i gamla alkbon eller i klippskrevor. Den födosöker ute till havs men även nära kusten, efter fisk, bläckfisk och olika sorters djurplankton, framför allt langustlarver.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av predation från invasiva arter, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattades 2019 till 600 000 vuxna individer.

Namn 
Svarta stormsvalans vetenskapliga artnamn melania betyder just "svart".

Referenser

Externa länkar 

Nordstormsvalor
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Swinhoes stormsvala

Swinhoes stormsvala (Hydrobates monorhis) är en huvudsakligen asiatisk fågel i familjen nordstormsvalor inom ordningen stormfåglar.

Utseende
Swinhoes stormsvala är med sin längd på 18–21 centimeter och vingbredd på 45–48 centimeter en liten fågel, men tydligt större än stormsvalan (Hydrobates pelagicus). Olikt denna följer den inte fartyg. Fjäderdräkten är i princip helt mörkbrun. I kroppsformen liknar den närmast klykstjärtad stormsvala (H. leucorhoa) med kluven stjärt, långa vingar och flyktsättet, men saknar vit övergump. Den är mycket svår att skilja från andra helmörka stormsvalor och även vissa populationer av klykstjärtad stormsvala i västra Stilla havet som saknar vit övergump.

Utbredning och systematik 
Arten häckar på öar utanför Japan samt på ön Verchovskij utanför Vladivostok i Ryssland. Det finns även dåligt kända populationer i Kina, Taiwan, Nordkorea och Sydkorea. Arten förekommer regelbundet pelagiskt ända till norra Indiska oceanen.

Fågeln är en sällsynt gäst i Europa, där den påträffats i Spanien, Irland, Norge, Tyskland, Storbritannien, Italien, Kanarieöarna, Portugal och Azorerna. Vid två tillfällen har man fångat fåglar som har ruvfläck, vilket tyder på att häckning förekommer.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades arten i släktet Oceanodroma. DNA-studier visar dock att stormsvalan (Hydrobates pelagicus) är inbäddad i det släktet. Numera inkluderas därför arterna Oceanodroma i Hydrobates, som har prioritet.

Levnadssätt
Häckning inleds i april i lösa kolonier på småöar. För att undvika predation av måsar, trutar och labbar kommer Swinhoes stormsvala in till häckningskolonierna enbart nattetid och stannar till och med till havs när månljuset är starkt. Utanför häckningssäsongen lever den strikt pelagiskt.

Status 
Världspopulationen tros bestå av minst 130.000 par, men den minskar relativt kraftigt, huvudsakligen på grund av predation från invasiva arter på häckningsplatserna. IUCN kategoriserar arten därför som nära hotad.

Namn 
Fågelns svenska artnamn hedrar Robert Swinhoe som beskrev arten 1867.

Noter

Externa länkar

 Bilder på Flickr

Nordstormsvalor
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Vitgumpad stormsvala

Vitgumpad stormsvala (Hydrobates tethys) är en fågel i familjen nordstormsvalor inom ordningen stormfåglar. Den förekommer endast i östra Stilla havet.

Utseende 
Vitgumpad stormsvala skiljer sig från alla andra stormsvalor i Stilla havet på kombinationen liten storlek (19 cm) och stor vit övergump som börjar redan uppe på bakryggen och sträcker sig ända till stjärtens klyvning. I övrigt är den övervägande svartaktig med ljusa vingband ovan.

Läte 
Två olika typer av läten av beskrivits, ett något skriande ljud uppblandat med två snabba gnissliga toner samt ett lågt spinnande läte, i kärnan ett dämpat "tchzee".

Utbredning och systematik 
Vitgumpad stormsvala delas in i två underarter med följande utbredning: 
 Hydrobates tethys tethys – häckar på Galápagosöarna (San Cristóbal, Genovesa och Redonda)
 Hydrobates tethys kelsalli – häckar på Islas Pescadores och San Gallan (utanför Perus kust)

Genetiska studier visar att arten är systerart till dvärgstormsvalan (H. microsoma).

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades arten i släktet Oceanodroma. DNA-studier visar dock att stormsvalan (Hydrobates pelagicus) är inbäddad i det släktet. Numera inkluderas därför arterna Oceanodroma i Hydrobates, som har prioritet.

Levnadssätt 
Vitgumpad stormsvala häckar maj till augusti i kolonier. Ovanligt för stormsvalor besöker åtminstone fåglar i Galápagosöarna häckningskolonierna dagtid, ej på natten som andra stormsvalor. En förklaring kan vara för att undvika predation från jordugglan. Beståndet av underarten kelsalli som häckar på öar utanför Peru och Chile, där jordugglan saknas, ses dock på häckningsplats nattetid som andra stormsvalor. 

Flykten är kraftfull och snabb, med tvära kast och ofta högt över vågorna. Under födosökandet flyger den hoppande och studsande så att fötterna ibland når eller till och med doppas ner under vattenytan.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av predation vid boplatserna, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till minst en halv miljon individer.

Namn 
Fågeln har fått sitt vetenskapliga artnamn efter havsgudinnan Tethys i grekisk mytologi.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Nordstormsvalor
Fåglar i neotropiska regionen
Tristramstormsvala

Tristramstormsvala (Hydrobates tristrami) är en fågel i familjen nordstormsvalor inom ordningen stormfåglar.

Utseende 
Tristramstormsvalan är en relativt stor och långvingad medlem i familjen med en kroppslängd på 24 centimeter. Fjäderdräkten är helmörk med en något blekare övergump och ett blekgrått band på ovansidan av vingen.

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar i västra Hawaiiöarna, Izuöarna och Boninöarna. Före andra världskriget häckade de även i Vulkanöarna. Utanför häckningstid lever den pelagiskt i Stilla havet. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades arten i släktet Oceanodroma. DNA-studier visar dock att stormsvalan (Hydrobates pelagicus) är inbäddad i det släktet. Numera inkluderas därför arterna Oceanodroma i Hydrobates, som har prioritet.

Levnadssätt 
Tristramstormsvalan är strikt havslevande och besöker endast häckningskolonierna nattetid. Fågeln häckar på vintern, i Hawaii från december till juni, i hålor i sand eller guano, under en större tuva eller i en försänkning i talus. Den lever av bläckfisk och fisk. Arten har konstaterats bli åtminstone 14 år gammal.

Status 
Tristramstormsvalan har en världspopulation på endast 20.000 vuxna individer, men utbredningsområdet är stort och populationen verkar stabil. Fram till 2019 kategoriserade internationella naturvårdsunionen IUCN arten som nära hotad, men den har därefter nedgraderats till den lägsta hotnivån, livskraftig.

Namn 
Fågeln har fått sitt vetenskapliga och svenska namn som en hyllning till den engelska prästen och ornitologen Henry Baker Tristram (1822-1906).

Noter

Externa länkar

Nordstormsvalor
Fåglar i oceaniska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Fregattstormsvala

Fregattstormsvala (Pelagodroma marina) är en fågel i familjen sydstormsvalor inom ordningen stormfåglar. Den placeras som enda art i släktet Pelagodroma.

Utseende
Fregattstormsvalan är 19-21 cm lång med en vingbredd på 41-44 scm. Ovansidan är blekbrun till grå med svarta vingpennor. Undersidan är vit och har, olikt andra stormsvalor i Nordatlanten, ett vitt ansikte med en svart mask över ögat, påminnande om en simsnäppas vinterdräkt. Det karakteristiska utseendet gör att den är relativt lätt att identifiera.

Utbredning och systematik
Fregattstormsvalan häckar i kolonier på öar i tropiska och subtropiska vatten i Atlanten, Indiska Oceanen och Stilla havet. Den lever stora delar av livet pelagiskt men observeras sällan till havs varför dess flyttningsrutter och utbredningsområde är dåligt kända. De uppträder dock pelagiskt i Indiska Oceanen, främst Arabiska havet, och i Stilla havet österut till vattnen utanför Ecuador och Peru.

Underarter 
Fregattstormsvala delas in i sex underarter med olika häckplatser:
 P. m. hypoleuca – Selvagensöarna i Nordatlanten
 P. m. eadesi – Kap Verde
 P. m. marina – Tristan da Cunha och Gough Island
 P. m. dulciae – öar utanför South Australia och Tasmanien
 P. m. maoriana – Stewart Island, Aucklandöarna, Chathamöarna och öar utanför Nya Zeeland
 P. m. albiclunis – Kermadecöarna

Beteende
Fregattstormsvalan lever strikt pelagiskt utanför häckningstid. I kombination med att dess häckningsplatser är så avlägsna gör att den mycket sällan ses från land. Dess flykt är direkt och glidande. Den trippar på vattenytan när den födosöker.  Fågeln är väldigt social, men följer inte fartyg. Liksom de flesta stormsvalor och petreller har den svårt att gå och kan endast hasande ta sig den korta sträckan till sin bohåla.

Häckning
Den placeras sitt bo i jordhålor vilket bara besöks nattetid. Den lägger en kull per häckningssäsong med ett ägg som ruvas i 50-56 dagar och ungen blir flygg efter 52-67 dagar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av predation från invasiva arter samt exploater. Den minskar dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till åtminstone fyra miljoner individer varav det i Europa tros häcka 77.800-111.000 par.

BIldgalleri

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Sydstormsvalor
Fåglar i australiska regionen
Fåglar i oceaniska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Brednäbbad dykpetrell

Brednäbbad dykpetrell (Pelecanoides georgicus) är en fågel i familjen liror inom ordningen stormfåglar.

Utseende 
Dykpetreller är små, havslevande fåglar med korta vingar och kort stjärt, förvånansvärt lika alkekungar i familjen alkor på norra halvklotet. De flyger snabbt och direkt tätt över vattenytan med svirrande vingar, ibland rakt ner i vattnet (därav namnet dykpetreller). Simmande fågel påminner om små pingviner eller alkor. 

Denna art är i fält i stort sett omöjlig att skilja från smalnäbbad dykpetrell. Den har något mer utbrett ljusare spetsar på skuldrorna, vita istället för grå undre vingtäckare och är ljusare på både bröstband och handpennornas innerfan. I handen syns ett svart streck på baksidan av benen, vilket smalnäbbad dykpetrell saknar. Vidare är, som namnet avslöjar, näbben bredare.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i subantarktiska områden – Sydatlanten, öar i södra Indiska oceanen, kring Nya Zeeland och sydöstra Australien. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Pelecanoides georgicus whenuahouensis – Codfish Island utanför Nya Zeeland
 Pelecanoides georgicus georgicus – resten av utbredningsområdet

BirdLife International urskiljer whenuahouensis som en egen art, Pelecanoides whenuahouensis.

Familjetillhörighet 
Dykpetrellerna ansågs tidigare utgöra en egen familj, Pelecanoididae, men inkorporeras numera i familjen liror (Procellariidae) efter genetiska studier.

Levnadssätt 
Brednäbbad dykpetrell är mer havslevande än andra dykpetreller. Födan består av planktonstora kräftdjur, framför allt krill av arten Euphausia superba. Den häckar mellan november och mars i kolonier i hålor som grävs i stenig jord med endast lite eller ingen växtlighet, till skillnad från smalnäbbad dykpetrell som trivs vid tuvgräs på branta sluttningar.

Status och hot 
Internationella naturvårdsunionen IUCN bedömer hotstatus för de två taxonen var för sig, nominatformen som livskraftig och whenuahouensis som akut hotad.

Referenser

Externa länkar

Dykpetreller
Magellandykpetrell

Magellandykpetrell (Pelecanoides magellani) är en fågel i familjen liror som förekommer i södra Sydamerika.

Utseende och läte 
Dykpetreller är små, havslevande fåglar med korta vingar och kort stjärt, förvånansvärt lika alkekungar i familjen alkor på norra halvklotet. De flyger snabbt och direkt tätt över vattenytan med svirrande vingar, ibland rakt ner i vattnet (därav namnet dykpetreller). Simmande fågel påminner om små pingviner eller alkor. 

Magellandykpetrellen är en 19–22 cm lång fågel med svartaktig ovansida och vit undersida. I flykten syns vingarna blixtra till med vitt när den vita vingundersidan kontrasterar med den svarta ovan. Jämfört med liknande smalnäbbad dykpetrell har magellandykpetrellen en vit halsboa som kurvar sig bak mot nacken och isolerar svartaktiga bröstsidan, hjässan, kinderna och ögonmasken. Smalnäbbad dykpetrell har även grå vingundersidor. På de flesta individer syns ett tydligt vitt skulderstreck och vit bakkant på inre delen av vingen.

Lätet är okänt.

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar i fjordlandskapet i sydvästra och södra Chile och i sydvästra och södra Argentina. Utanför häckningstid förekommer den längre ut till havs utanför södra Chiles kust, men även i havsområdet mellan fastlandet och Falklandsöarna och så långt norrut som till San Jorgebukten utmed Argentinas östkust. Dykpetrellerna ansågs tidigare utgöra en egen familj, Pelecanoididae, men inkorporeras numera i familjen liror (Procellariidae) efter genetiska studier. Magellandykpetrellen behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Dykpetreller
Fåglar i neotropiska regionen
Smalnäbbad dykpetrell

Smalnäbbad dykpetrell (Pelecanoides urinatrix) är en liten fågel i familjen liror inom ordningen stormfåglar. Den häckar i subantarktiska ögrupper jorden runt.

Utseende 
Dykpetreller är små, svartvita havslevande fåglar med korta vingar och kort stjärt, förvånansvärt lika alkekungar i familjen alkor på norra halvklotet. Smalnäbbad dykpetrell är 23 cm lång. Den är mycket lik brednäbbad dykpetrell men är oftast tydligt mörkvattrad på strupe och hals, gråare på undre vingtäckarna, mindre ljusa spetsar på skulderfjädrarna och mörkare innerfan på handpennorna. I handen syns att den saknar svart streck längs benets baksida samt har smalare näbb (därav namnet).

Utbredning och systematik 
Smalnäbbad dykpetrell häckar i subantarktiska ögrupper jorden runt. Den delas in i sex underarter med följande utbredning:
 Pelecanoides urinatrix urinatrix – häckar på Tasmanien, Nya Zeeland och öarna i Bass Strait
 Pelecanoides urinatrix berard – häckar på Falklandsöarna
 Pelecanoides urinatrix dacunhae – häckar på Tristan da Cunha och Goughön
 Pelecanoides urinatrix exsul – förekommer från östra Sydgeorgien till Antipodöarna
 Pelecanoides urinatrix chathamensis – häckar på Chathamöarna, Solanderöarna och Snaresöarna, Nya Zeeland
 Pelecanoides urinatrix copperingeri – förekommer i södra Chile

Underarterna exsul och dacunhae respektive berard behandlas ibland som egna arter.

Familjetillhörighet 
Dykpetrellerna ansågs tidigare utgöra en egen familj, Pelecanoididae, men inkorporeras numera i familjen liror (Procellariidae) efter genetiska studier.

Levnadssätt 
Smalnäbbad dykpetrell häckar i kolonier och ses ofta i små flockar, vanligen i farvatten nära häckningsplatserna men ibland långt ute till havs. Likt andra dykpetreller flyger de snabbt och direkt tätt över vattenytan med svirrande vingar, ibland rakt ner i vattnet (därav namnet dykpetreller). Fågeln livnär sig huvudsakligen av planktonstora kräftdjur.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal på grund av boplundring av invasiva predatorer, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till 16 miljoner individer.

Namn 
Arten har på svenska kallats både svartryggad dykpetrell och vanlig dykpetrell.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Dykpetreller
Fåglar i australiska regionen
Fåglar i neotropiska regionen
Spetsstjärtad petrell

Spetsstjärtad petrell (Bulweria bulwerii) är en fågel i familjen liror inom ordningen stormfåglar

Utseende
Spetsstjärtad petrell är en gracil petrell som mäter 25–29 cm, har ett vingspann på 67–73 cm och som har mycket långa och smala vingar och lång avsmalnande stjärt. Den har en gråbrun fjäderdräkt och upplevs nästan helmörk förutom de ljusare diagonala vingtäckarfälten.

Utbredning
Fågeln häckar i fågelkolonier på öar i Atlanten (Selvagensöarna, Porto Santo och Ilhas Desertas i Madeira; Teneriffa och utanför Lanzarote i Kanarieöarna; Cima och Razo i  Kap Verde samt tillfälligt på Santa Maria i Azorerna), Indiska oceanen och Stilla havet (Johnstonatollen och nordvästra Hawaii). 

Utanför häckningssäsongen lever den ett pelagiskt liv. Förutom vid häckningskolonierna är arten en mycket sällsynt gäst i övriga Europa, med några enstaka fynd från Frankrike, Spanien, Italien, Nederländerna och Storbritannien. I juli 2015 hittades en individ som senare avled långt inåt landet i tyska Ellwangen i Baden-Württemberg.

Ekologi 
Spetsstjärtad petrell är en mycket pelagisk art som inte kommer nära land utom vid häckning. Den lägger bara en kull med ett ägg per häckningssäsong och detta ruvas i ungefär 44 dagar. Petrellen placerar sitt bo nära havet i stenskravel eller klipphålor och besöker bara kolonierna nattetid. Fågeln är trogen sin boplats och sin partner och båda könen matar den enda ungen. 

Fågeln lever huvudsakligen av småfisk som sardiner och bläckfisk, tillfälligtvis även krabbor, krill, räkor och plankton.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till mellan en halv och en miljon indider. I Europa tros det häcka 6.100 par.

Namn 
Fågelns både vetenskapliga artnamn och släktesnamn hedrar James Bulwer (1794-1879), skotsk naturforskare verksam på Madeira 1825-1826.

Bildgalleri

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection

Liror
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i oceaniska regionen