kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
En karl i köket

En karl i köket är en svensk komedifilm från 1954 i regi av Rolf Husberg. I huvudrollerna ses Herman Ahlsell, Ittla Frodi, Holger Löwenadler och Hjördis Petterson.

Om filmen 
Filmen är baserad på den danska pjäsen Den mandlige Husassistent, från 1937, av Fleming Lynge och Axel Frische. Pjäsen hade urpremiär på Det Ny Teater i Köpenhamn och med svensk premiär på Folkets hus teater i Stockholm den 10 oktober 1938.

Berättelsen filmades redan 1938 i Danmark som Den mandlige Husassistent och i Sverige som Herr Husassistenten.

Filmen premiärvisades den 18 oktober 1954 på biograf Astoria i Stockholm. Inspelningen skedde med ateljéfilmning i Sandrewateljéerna och med exteriörer filmade i Djursholm. Filmfotograf var Hilding Bladh.

En karl i köket har visats vid ett flertal tillfällen på TV3 och i SVT, bland annat i juli 2019.

Rollista i urval 

Herman Ahlsell – Olle Larsson, hovmästare
Ittla Frodi – Karin Stenmark
Holger Löwenadler – advokat Arvid Stenmark, Karins far 
Hjördis Petterson – Bertha Stenmark, Karins mor 
Hugo Björne – direktör Axel Möller, hotellägare 
Olle Johansson – Bertil Stenmark, Karins yngre bror 
Kjell Nordenskiöld – Torsten Lindström, Karins fästman 
Sive Norden – Eva Berglund, sekreterare hos advokat Stenmark 
Märta Dorff – fröken Eriksson, kassörska hos advokat Stenmark 
Gull Natorp – medlem i bridgeklubben 
Inga Hodell – medlem i bridgeklubben 
Mary Rapp – gäst på Karins party  
Sven-Axel "Akke" Carlsson – Bertils kamrat 
Sten Mattsson – Bertils kamrat 
Lennart Lundh – Buster, gäst på Karins party 
Olle Davide – gäst på Karins party 
Thorgny Ström – gäst på Karins party 
Hanka Nowacka – det polska hembiträdet 
Susanne Grafström – det kinesiska hembiträdet 
Hanny Schedin – fru Andersson, städerska 
Aurore Palmgren – fröken Olsson, byggmästare Olssons syster

DVD 
Filmen gavs ut på DVD 2010.

Referenser

Externa länkar 
 
 

Filmer 1954
Svenskspråkiga filmer
Svenska komedifilmer
Filmer i regi av Rolf Husberg
Stockholm på film
Svenska 1950-talsfilmer
Matra Super 530

Matra Super 530 är en fransk jaktrobot utvecklad av Matra för att ersätta den äldre jaktroboten Matra R.530. Trots att den är delvis baserad på R.530 är den till största del ett helt nytt vapen. Den betydligt kraftigare raketmotorn gjorde att flygkropp och vingar behövde tillverkas i rostfritt stål och noskonen i keram för att tåla påfrestningarna. Super 530 var, när den började tillverkas, Europas kraftfullaste jaktrobot. Bara den amerikanska AIM-54 Phoenix och den sovjetiska Bisnovat R-40 hade bättre prestanda.

Historia
Utvecklingen av Super 530 påbörjades 1968 som svar på en begäran från Frankrikes flygvapen om en robot som kunde skjuta ner överljudsbombplan på hög höjd. Den första provskjutningen gjordes 1973 och serieproduktion inleddes 1977.

År 1979 började utvecklingen av en robot med ny målsökare för pulsdopplerradar som skulle kunna urskilja och träffa mål på mycket låg höjd trots radarstörningar. Denna robot som fick namnet Super 530D (D som i doppler) provsköts 1984 och roboten togs i tjänst 1987.

Varianter
Super 530F jaktrobot med monopuls-målsökare för användning tillsammans med den Cyrano-radar som sitter i Mirage F1 och Mirage III.
Super 530D jaktrobot med pulsdoppler-målsökare för användning tillsammans med den Thomson-CSF RDI-radar som sitter i Mirage 2000.

Källor
Super 530D Federation of American Scientists

Franska jaktrobotar
Fransk krigsmateriel under kalla kriget
Quentin Richardson

Quentin Richardson, född 13 april 1980, är en amerikansk basketspelare som spelar för New York Knicks i NBA. Han har också medverkat som skådespelare i flera filmer.

Basketkarriär 
Den professionella karriären började då han blev draftad av Los Angeles Clippers år 2000.

Filmkarriär 
Richardson har medverkat i flera filmer. Bland annat har han spelat sig själv i filmen Van Wilder (2002).

Referenser

Externa länkar 

 

Födda 1980
Levande personer
Män
Amerikanska basketspelare
Spelare i Phoenix Suns
Spelare i New York Knicks
Spelare i Miami Heat
Spelare i Orlando Magic
Louise von Kloch

Louise Concordia von Kloch, född 1788 i Weimar, död 1848 i Dresden, var en tysk-svensk konstnär (målare).  

Kloch var dotter till majoren friherre Carl von Imhoff till Mörlach och Louise von Schardt samt syster till Amalia von Helvig och Marianne de Ron. Hon följde med sin syster Amalia till Sverige 1803 och blev bekant med Malla Silfverstolpe. Hon deltog vid svenska konstakademiens utställningar med egna verk under 1808 och 1809 och anses ha varit en begåvad konstnär. Hon gifte sig med friherre Ludvig Otto Fredrik von Kloch. Som gift fortsatte hon att måla endast under lediga stunder. År 1826 arbetade hon till exempel på en tavla med antikt motiv till förmån för en insamling för den grekiska frihetskampen.   

Louise von Kloch är en huvudkaraktär i Carina Burmans roman Islandet (2001).

Källor 
 Svenskt konstnärslexikon Allhems Förlag Malmö

Noter

Svenska målare under 1800-talet
Födda 1788
Avlidna 1848
Kvinnor
Svenska friherrinnor
Personer från Weimar
Berth Rothstein

Berth Rothstein, född 16 september 1918 i Güssing i Österrike, död 4 december 1995 i Falsterbo församling, var en österrikisk-svensk affärsman. Han var far till Bo Rothstein. 

Berth Rothstein genomgick handelsskola i Frauenkirchen. Han flydde från det nazistiska Österrike 1939 efter Anschluss. han var chaufför hos konstnären Ernst Norlind på Borgeby slott 1940–1943, innehade eget trädgårdsmästeri i Sjöbo 1944–1948, var direktör och innehavare av AB Jaffa Import från 1962. Han var även en betydande fastighetsägare. Han var ordförande i Malmö sionistförening 1952–1958, i Judiska barndaghemmet från 1953, samt medlem av Malmö mosaiska församlings fullmäktige från 1964.

Berth Rothstein författade boken Der "Béla von Güssing" aus dem Burgenland (Österreich) erzählt seine 70jährige Lebensgeschichte, 1918-1988, utgiven i Frankfurt am Main 1988.

Källor

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Personer från Burgenland
Födda 1918
Avlidna 1995
Män
Bleeding the New Apocalypse (Cum Victriciis In Manibus Armis)

Bleeding the New Apocalypse (Cum Victriciis In Manibus Armis) är The Project Hate MCMXCIX:s sjunde studioalbum, utgivet den 14 februari 2011, i USA dagen efter. Albumet producerades liksom de föregående av Dan Swanö. Albumet består av sex låtar och är totalt 66 minuter och 6 sekunder långt.

Beskrivning 
Inför skivan förändrades bandet radikalt. Den 5 januari 2010 tillkännagavs att Michael Håkansson, Jonna Enckell och Thomas Ohlsson lämnat bandet. Sångaren Jonna Enckell som sjungit på fyra skivor, från Hate, Dominate, Congregate, Eliminate och framåt, hoppade av, och ersattes av Ruby Roque från det portugisiska heavy metal-bandet Witchbreed. Thomas Ohlsson ersattes på trummor av Tobben Gustafsson från Torture Division. Lord K Philipson tog över basen igen, istället för Michael Håkansson. Arbetet med den sjunde skivan slutfördes i november 2010 och den släpptes i början av 2011 på Season of Mist. Efter att inte ha visat intresse för bandet försvann även gitarristen Anders Bertilsson, och bandets grundare Lord K. Philipson skrev all musik själv.

På grund av ekonomiska svårigheter hos det tidigare skivbolaget, Vic Records, lämnade bandet dem. Bandet skrev kontrakt med det franska skivbolaget Season of Mist under andra halvåret 2010. Inför albumet släpptes låten ”Summoning Majestic War” för gratis nedladdning via Season of Mist. Omslaget gjordes av Marko Saarelainen, som gjort alla omslag från och med livealbumet Killing Helsinki.

På albumet medverkar flera gästartister. Mike Wead, gitarrist i bland annat heavy metal-banden Mercyful Fate och King Diamond samt Christian Älvestam medverkade redan på albumet innan, The Lustrate Process, med gitarrsolon respektive sång. De upprepade samma sak på detta album. Medverkade gjorde även Magnus Söderman på gitarr, samt Leif Edling från doom metal-bandet Candlemass och Jocke Widfeldt från death metal-bandet Vicious Art.

Låtlista
Alla låtar är komponerade av Lord K. Philipson

 ”Iesus Nazarenus, Servus Mei” – 8:50
 ”They Shall All Be Witnesses” – 11:57
 ”A Revelation of Desecrated Heavens” – 9:05
 ”Summoning Majestic War” – 12:24
 ”The Serpent Crowning Ritual” – 10:22
 ”Bring Forth Purgatory” – 13:05

Medverkande
The Project Hate MCMXCIX
 Lord K. Philipson – gitarr, basgitarr, programmering, keyboard, bakgrundssång
 Jörgen Sandström – sång
 Ruby Roque – sång
 Tobben Gustafsson – trummor

Bidragande musiker
 Mike Wead – sologitarr
 Magnus Söderman – gitarr
 Christian Älvestam – sång på ”Summoning Majestic War”
 Leif Edling – sång
 Jocke Widfeldt – sång

Produktion
Lord K. Philipson – musikproducent, ljudmix
Dan Swanö – ljudmix, mastering
Marko Saarelainen – omslag

Referenser

Externa länkar
 The Project Hate MCMXCIX - officiell webbplats
 The Project Hate MCMXCIX - officiell MySpace-sida
 Season of Mist
 Bleeding the New Apocalypse (Cum Victriciis In Manibus Armis) på The Project Hate MCMXCIX’ webbplats

Album av The Project Hate MCMXCIX
Musikalbum 2011
Album utgivna på Season of Mist
Felsökning

Felsökning i tekniska sammanhang innebär att man genom observationer eller/och tester försöker hitta orsaken till att det tekniska systemet (vare sig det är någon teknisk utrustning eller en programvara) inte fungerar tillfredsställande. Feltypen kan vara att ett visst börvärde inte hålls, att produktionskapaciteten är otillräcklig eller annat. Det finns olika sätt att felsöka, i enkla system räcker det oftast med att veta vilka symptom felet ger upphov till för att kunna åtgärda det; i mer komplexa system måste man ha en viss metodik vid felsökandet för att lyckas hitta och åtgärda felet.

I ett värmesystem för en byggnad kan felsökningen initieras av att till exempel hyresgäster klagar om att det är kallt i lägenheterna. Felsökningen måste i sådana fall börja med att utesluta de mest uppenbara orsakerna som till exempel att fönster är otäta eller att kall luft läcker in via balkongdörren. Om man uteslutit det fortsätter man felsökningen genom att mäta temperaturen på radiatorerna för att säkerställa att tillräcklig värmeeffekt avges. Om man uteslutit även det fortsätter man med att kontrollera att ventilationen inte är för hög osv.

Se även 
 Bugg (dator)
 Felsökning i kod med hjälp av gummianka

Teknik
Datavetenskap
Niklas Hult

Bo Niklas Hult, född 13 februari 1990, är en svensk fotbollsspelare (yttermittfältare) som spelar för IF Elfsborg.

Karriär
Hult värvades till IF Elfsborg som ytterback från IFK Värnamo inför säsongen 2009. Han gjorde sin allsvenska debut 1 maj 2009 mot IF Brommapojkarna på Grimsta IP i Stockholm. Han värvades av den franska Ligue 1 klubben OGC Nice till säsongen 2014/2015 för 7 miljoner kronor.

I juni 2016 värvades Hult av grekiska Panathinaikos. I januari 2018 värvades Hult av ligakonkurrenten AEK Aten. Den 28 augusti 2020 värvades Hult av tyska Hannover 96, där han skrev på ett tvåårskontrakt.

Den 15 juli 2022 blev Hult klar för en återkomst i IF Elfsborg, där han skrev på ett 3,5-årskontrakt.

Källor

Niklas Hult på elitefootball

Noter

Svenska fotbollsspelare
Svenska landslagsspelare i fotboll
Fotbollsspelare i IFK Värnamo
Fotbollsspelare i IF Elfsborg
Spelare i OGC Nice
Spelare i Panathinaikos FC
Spelare i AEK Aten FC
Fotbollsspelare i Hannover 96
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Spelare i Division 1 i fotboll för herrar
Spelare i Ligue 1
Spelare i Grekiska superligan
Spelare i 2. Fußball-Bundesliga
Födda 1990
Levande personer
Män
Personer från Värnamo
Statstjänarkartellen

Statstjänarkartellen var en facklig samarbetsorganisation på det statliga avtalsområdet åren 1937-1970.

Bakgrund
Kartellen bildades på initiativ av Landsorganisationen (LO) 1937. Därigenom skapade man en gemensam förhandlingsorganisation för de berörda LO-förbunden. Statstjänarekartellen ersatte Statstjänarnas centralorganisation som upphörde 1939. Kartellen blev starkare än den tidigare centralorganisationen genom att Svenska järnvägsmannaförbundet och Telegraf- och telefonmannaförbundet ingick. Övriga förbund som bildade kartellen var: Svenska postmannaförbundet, Försvarsverkens civila personals förbund och Statens sjukhuspersonals förbund.

Historia
1943 hade även dessa förbund anslutit sig: Svenska väg- vattenbyggnadsarbetareförbundet, Civilförvaltningens personalförbund, Sveriges fångvårdsmannaförbund, Statens vattenfallsverks tjänstemannaförbund och Försäkringsfunktionärernas förbund.
1945 inrättades ett eget kansli med utrednings- och förhandlingskompetens. Det nödvändiggjordes av en ändrad förhandlingsordning, där endast arbetsgivarparten kunde ta del av de statliga utredningsresurserna. Jan Lingman blev kartellens förste anställde ombudsman.
1955 togs ett första steg mot en sammanslagning av de fackförbund som verkade inom det statliga avtalsområdet, då en för sju av de åtta anslutna förbunden gemensam facklig tidskrift Statsanställd startades. Endast Svenska järnvägsmannaförbundets Signalen blev kvar som självständig tidskrift.
1965 fattade kartellens representantskap ett principbeslut om ett gemensamt fackförbund på det statliga avtalsområdet. I spetsen för omställningsarbetet stod kartellordföranden Gustaf Kolare. På den  arbetsgivarsidan förhandlade från den 1 juli 1965 Statens avtalsverk.
1966 infördes kollektivavtal på det statliga avtalsområdet och därmed försvann det allmänna avlöningsreglementet med tillhörande författningar och de fackliga organisationerna hade uppnått full förhandlingsrätt.
1970 bildades Statsanställdas förbund och Statstjänarekartellens verksamhet upphörde.

Referenser
Kjellberg, Anders (2017) The Membership Development of Swedish Trade Unions and Union Confederations Since the End of the Nineteenth Century (De svenska fackförbundens och centralorganisationernas medlemsutveckling sedan slutet av 1800-talet) (Studies in Social Policy, Industrial Relations, Working Life and Mobility). Research Reports 2017:2 (uppdaterad 2019). Lund: Department of Sociology, Lund University. (om medlemsutveckling mm i bland annat Statstjänarkartellen)

Tryckta källor

Vidare läsning

Svenska fackliga organisationer
Historiska fackförbund i Sverige
Statstjänarnas centralorganisation

Statstjänarnas centralorganisation var en facklig samarbetsorganisation på det statliga avtalsområdet åren 1923-1939.

Bakgrund
Centralorganisationen bildades 1923 på initiativ av fackförbund inom det statliga avtalsområdet. Därigenom skapade man en gemensam förhandlingsorganisation för de berörda fackförbunden. Den ersatte Statstjänarnas samorganisation som enbart omfattat fackförbunden vid de statliga kommunikationsverken.

Historia
1923 hölls en konferens med elva organisationer närvarande, dock inte Svenska järnvägsmannaförbundet och Telegraf- och telefonmannaförbundet, som konstituerade Statstjänarnas centralorganisation. De första åren drev man frågor rörande arbetstiden, kvinnolöner, pensionsfrågor och det statliga lönereglementet.
1926 samlade man in pengar till gruvarbetarstrejken i Storbritannien.
1927 uppstod strid om kommande års avtalsrörelse. Det utomstående Svenska järnvägsmannaförbundet menade att lönekraven borde begränsas och att de lägst avlönade borde ha ett dyrtidstillägg. Majoriteten av centralorganisationens medlemmar anslöt sig till den linjen. Men det resulterade i att Sveriges lokomotivmannaförbund och Statens vattenfallsverks tjänstemannaförbund lämnade organisationen 1928.
1931 tvingades sekreteraren Edoff Andersson att lämna sin post efter en strid om statstjänarnas löner. Denna motsättning ledde dessförinnan till att Försvarsverkens civila personals förbund lämnade centralorganisationen.
1937 bildades Statstjänarkartellen av LO-förbunden inom det statliga  avtalsområdet. Allt fler förbund lämnade därefter centralorganisationen och sökte i stället medlemskap i kartellen. 
1938 beslutates av ovannämnda skäl att centralorganisationens verksamhet skulle upphöra den 1 januari 1939.

Referenser

Kjellberg, Anders (2017) The Membership Development of Swedish Trade Unions and Union Confederations Since the End of the Nineteenth Century (De svenska fackförbundens och centralorganisationernas medlemsutveckling sedan slutet av 1800-talet) (Studies in Social Policy, Industrial Relations, Working Life and Mobility). Research Reports 2017:2 (uppdaterad 2019). Lund: Department of Sociology, Lund University. (om medlemsutvecklingen i bland annat Statstjänarnas centralorganisation)

Tryckta källor

Historiska fackförbund i Sverige
Hult (efternamn)

Hult är ett svenskt efternamn, som kan skrivas på olika sätt. Den 31 december 2014 var följande antal personer bosatta i Sverige med namnvarianterna
 Hult 3 275
 Hulth 195
 Huldt 176
Tillsammans blir detta 3 646 personer. Namnet har använts som svenskt soldatnamn.

Personer med efternamnet Hult eller med varianter av detta namn
 Adam Hult (1870–1947), ämbetsman och politiker, liberal
 Alexander Hult (född 1984), ishockeyspelare
 Anders Hult (1867–1939), jurist
 Andreé Hult (född 1987), ishockeyspelare
 Anna-Brita Hulth (1926–2012), lektor och politiker, folkpartist
 Arne Hult (född 1943), slavist och översättare
 Bengt Hult (1917–2008), jurist
 Bertil Hult (född 1941), företagsledare, grundare av språkreseföretaget EF
 Bo Huldt (1941–2015), historiker
 Carl Alrik Hult (1867–1964), uppfinnare
 Carl Gustaf Hult (1841–1912), militär och politiker
 Charlotta Huldt-Ramberg (född 1963), sångerska, skådespelare och dansare
 Christer Hult (aktiv från 1964), fotbollsspelare
 Christopher Huldt (1827–1891), jurist och politiker
 Ebba Hult De Geer (1882–1969), geolog
 Emma Hult (född 1988), politiker, miljöpartist
 Fanny Hult (1861–1945), finländsk organisationsledare
 Fredrik Huldt (född 1974), motorjournalist
 Gunilla Hulth-Backlund (född 1955), sjuksköterska, lärare och ämbetsman
 Gustaf Hult (1877–1961), militär
 Hans Ferdinand Hult (1828–1908), skolledare och latinist
 Hildur Hult (1872–1904), konstnär
 Hugo Hult (1861–1934), militär
 Jan Hult (född 1927), hållfasthetstekniker
 Jens Hult (född 1992), singer/songwriter
 Johan Huldt (1942–2016), designer och inredningsarkitekt
 John Hult, flera personer
 John Hult (kompositör) (1899–1987), kompositör och organist
 John Hult (politiker) (1888–1950), industriarbetare och politiker
 Jöran Hult (1909–1982), fiskeribiolog och ämbetsman
 Karin Huldt (född 1979), skådespelare
 Karl-Erik Hult (1935–2010), fotbollsspelare och tränare
 Katarina Huldt (född 1964), skådespelare
 Kristoffer Huldt (1871–1948), bergsingenjör och industriman
 Markus Hulth (1865–1928), biblioteksman
 Mats Hulth (född 1946), politiker, socialdemokrat
 Monica Hult Södergren (1938–2011), textilkonstnär
 Märit Huldt (1912–2006), matskribent och kokboksförfattare, signaturen Hiram
 Niklas Hult (född 1990), fotbollsspelare
 Nils Hult (född 1939), fotbollsmålvakt
 Olof Hult, flera personer
 Olof Hult (arkitekt) (1892–1962), arkitekt
 Olof Hult (dirigent) (1913–1993), musikadministratör och pedagog
 Olof Hult (läkare) (1868–1958), läkare
 Oscar Hult (1863–1937), uppfinnare
 Per Olof Hulth (1943–2015), astrofysiker
 Phillips Hult (1895–1960), jurist
 Ragnar Hult (1857–1899), finländsk botaniker
 Ragnar Hult (konstnär) (1916–1986), konstnär och tecknare
 Robert Hult (1882–1950), arkitekt och formgivare
 Sandra Huldt (född 1977), skådespelare
 Sonja Hulth (född 1945), författare och journalist
 Torsten Hult (1922–2012), konstnär och grafiker
 Åke Huldt (1910–1988), designer och interiörarkitekt

Källor

Svenska efternamn
Soldatnamn
Hulth

Hulth är ett svenskt efternamn, som även kan ingå i geografiska namn. Det kan avse:

Personer
 Anna-Brita Hulth (1926–2012), lektor och politiker
 Gunilla Hulth-Backlund (född 1955), sjuksköterska och ämbetsman
 Markus Hulth (1865–1928), biblioteksman
 Mats Hulth (född 1946), politiker
 Per Olof Hulth (1943–2015), astrofysiker
 Sonja Hulth (född 1945), journalist och författare

Geografi
 Mount Hulth – berg i Antarktis

Svenska efternamn
Efternamnsförgreningssidor
Holt (efternamn)

Holt är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Anne Holt (född 1958), norsk journalist, författare och politiker
 Claire Holt (född 1988), australisk skådespelare
 Edwin Holt (1873–1946), amerikansk filosof och psykolog
 Elizabeth Hunter Holt (1726–1788), amerikansk tryckare och tidningsutgivare
 Elmer Holt (1884–1945), amerikansk politiker, demokrat, guvernör för Montana
 Eric Holt-Giménez, amerikansk ekolog och författare
 Gary Holt (född 1964), amerikansk gitarrist
 Grant Holt (född 1981), engelsk fotbollsspelare
 Hans Holt (1909–2001), österrikisk skådespelare
 Harold Holt (1908–1967), australisk politiker, liberal, premiärminister
 Henry E. Holt (född 1929), amerikansk astronom
 Jack Holt (1888–1951), amerikansk skådespelare
 John Holt (1947–2014), jamaicansk sångare, kompositör och sångtextförfattare
 Joseph Holt (1807–1894), amerikansk politiker, demokrat, minister
 Kåre Holt (1916–1997), norsk författare
 Maxwell Holt (född 1987), amerikansk volleybollspelare
 Michael Holt (född 1978), engelsk snookerspelare
 Nancy Holt (1938–2014), amerikansk konstnär
 Olivia Holt  (född 1997), amerikansk skådespelare och popsångerska
 Rush Holt (född 1948), amerikansk politiker, demokrat, kongressrepresentant för New Jersey
 Rush D. Holt (1905–1955), amerikansk politiker, demokrat, senare republikan, senator för West Virginia
 Simeon ten Holt (1923–2012), nederländsk tonsättare och pianist
 Stephen Holt (född 1974), australisk landhockeyspelare
 Thomas Michael Holt (1831–1896), amerikansk politiker och industriman, whigpartist,guvernör i North Carolina
 Tim Holt (1919–1973)m amerikansk skådespelare

Fiktiva personer 
 Anna Holt

Efternamn
Statstjänarnas samorganisation

Statstjänarnas samorganisation var ett av flera försök att etablera en facklig samarbetsorganisation på det statliga avtalsområdet åren 1909-1923.

Statstjänstemännens riksförbund
Fackförbunden inom det statliga avtalsområdet har vid olika tidpunkter sökt samarbete med varandra. 1907 tog Svenska postmannaförbundet initiativ till en gemensam förhandlingsorganisation och 1909 bildades Statstjänstemännens riksförbund med medlemsorganisationerna Svenska postmannaförbundet, Telegraf- och rikstelefonarbetareförbundet, Statens vaktmästareförening och Telegraftjänstemännens förening. Men verksamheten upphörde efter bara en kort tid.

Statstjänarnas samarbetskommitté
1915 gjordes ett nytt försök med organiserat samarbete och Statstjänarnas samarbetskommitté bildades av Svenska postmannaförbundet, Svenska järnvägsmannaförbundet och Telegraf- och telefonmannaförbundet. Senare tillkom Sveriges lokomotivmannaförbund. Sveriges fångvårdsmannaförbund och Arméns civila personals förbund. Kommittén, som bildades under första världskriget, hade som huvudsyfte att bevaka de statsanställdas dyrtidstillägg.

Statstjänarnas samorganisation
1921 bildades Statstjänarnas samorganisation, vars uppgift var att underlätta samarbetet mellan fackförbunden inom de statliga kommunikationsverken. Medlemmar var Svenska postmannaförbundet, Sveriges lokomotivmannaförbund, Statens vattenfallsverks tjänstemannaförening, Telegrafverkets personalförbund och Telegrafverkets trafikpersonalförbund. De två stora förbunden Svenska järnvägsmannaförbundet och Telegraf- och telefonmannaförbundet stod emellertid utanför. Samorganisationen upphörde 1923 och ersattes då av den bredare Statstjänarnas centralorganisation

Referenser
Kjellberg, Anders (2017) The Membership Development of Swedish Trade Unions and Union Confederations Since the End of the Nineteenth Century (De svenska fackförbundens och centralorganisationernas medlemsutveckling sedan slutet av 1800-talet) (Studies in Social Policy, Industrial Relations, Working Life and Mobility). Research Reports 2017:2 (uppdaterad 2019). Lund: Department of Sociology, Lund University. (om medlemsutveckling mm i bland annat Statstjänstemännens riksförbund och Statstjänarnas centralorganisation)

Tryckta källor

Historiska fackförbund i Sverige