kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ieronim Jasinskij

Ieronim Ieronimovitj Jasinskij (), född 30 april (gamla stilen: 18 april) 1850 i Charkov, död 31 december 1931 i Leningrad, var en rysk författare. 

Jasinskij uppsatte 1878 tidskriften "Slovo", i vilken han under pseudonymen Maksim Belinskij publicerade sina första noveller. År 1900 började han utge de skönlitterära månadshäftena "Jezjemesiatjnye sotjinenia". Han var en av sin tids mest produktiva ryska författare och hade en viss betydelse för den skönlitterära utvecklingen som varm anhängare av symbolism och impressionism i konsten. Jasinskijs samlade noveller och romaner utkom 1888–89 i sju band.

Källor

Noter

Ryska författare
Ryskspråkiga författare
Personer i Ryssland under 1800-talet
Födda 1850
Avlidna 1931
Män
Ugglan
Personer från Charkiv
Vasilij Nemirovitj-Dantjenko

Vasilij Ivanovitj Nemirovitj-Dantjenko (ryska: Василий Иванович Немирович-Данченко), född 5 januari 1849 (gamla stilen: 24 december 1848) i Tbilisi, död 18 september 1936 i Prag, var en rysk författare. Han var bror till Vladimir Nemirovitj-Dantjenko.

Nemirovitj-Dantjenko gav i många arbeten fängslande reseskildringar till lands och sjöss, däribland Laplandija i laplandtsy, och utmärkta krigskorrespondenser från rysk-turkiska kriget 1877–1878 och från rysk-japanska kriget 1905. Sina erfarenheter omsatte han även konstnärligt i flera romaner, däribland Groza (Stormen, 1880), Plevna i Sjipka (1881) och Vpered (Framåt, 1883). Dessutom författade han en biografi om general Michail Skobeljev (1882).

Källor

Noter

Ryska författare under 1800-talet
Ryska författare under 1900-talet
Ryskspråkiga författare
Personer från Tbilisi
Män
Födda 1849
Avlidna 1936
Ugglan
Vladimir Nemirovitj-Dantjenko

Vladimir Ivanovitj Nemirovitj-Dantjenko (), född 23 december (gamla stilen: 11 december) 1858 i Ozurgeti, Kaukasien, död 24 april 1943 i Moskva, var en rysk publicist och dramaturg. Han var bror till författaren Vasilij Nemirovitj-Dantjenko.

Nemirovitj-Dantjenko började redan som student i Moskva sin teaterkritiska verksamhet och författade en mängd ofta spelade komedier och dramer samt många romaner och noveller. Han grundade 1897 tillsammans med Konstantin Stanislavskij Konstnärliga teatern i Moskva och ledde den sedan till första världskrigets slut. Senare ledde Nemirovitj-Dantjenko en egen lyrisk teaterscen i Moskva.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 

Ryska författare under 1800-talet
Ryska författare under 1900-talet
Ryskspråkiga författare
Ryska dramatiker
Ryska kritiker
Ryska teaterchefer
Ryska dramaturger
Alumner från Moskvauniversitetet
Personer från Ozurgeti
Män
Födda 1858
Avlidna 1943
Ugglan
Rainer av Österrike (1827–1913)

Rainer Ferdinand Maria Johann Evangelist Franz Ignaz, född den 11 januari 1827 i Milano, död den 27 januari 1913 i Wien, var ärkehertig av Österrike, son till kejsar Leopold II:s yngste son ärkehertig Rainer av Österrike (1783–1853).

Rainer blev 1857 president i riksrådet och innehade 1861–1865 ordförandeskapet i den av Schmerling bildade ministären, men deltog sedan inte i det politiska livet. 

Han utövade ett betydande mecenatskap och var från 1862 kurator för Wiens vetenskapsakademi. År 1884 inköpte han den stora, av Theodor Graf i Fajum funna samlingen av fornegyptiska handskrifter ("Papyrus Rainer"), som han skänkte till Hovbiblioteket i Wien.

Rainer gifte sig 1853 i Wien med sin kusin, ärkehertiginnan Maria Karoline av Österrike (1825–1915). I äktenskapet föddes inga barn.

Källor 

 

Österrikes ärkehertigar
Huset Habsburg-Lothringen
Mottagare av Serafimerorden
Personer i Österrike under 1800-talet
Personer från Milano
Födda 1827
Avlidna 1913 
Män
Ugglan
Billy Furness

William Isaac "Billy" Furness, född 8 juni 1909 i Washington, County Durham, England, död 29 augusti 1980 i Norwich, var en engelsk professionell fotbollsspelare. 

Furness startade sin fotbollskarriär som amatör i Usworth Colliery innan han skrev kontrakt med Leeds United 1948. Där var han en framgångsrik anfallsspelare mellan 1928 och 1937 och spelade totalt 257 matcher och gjorde 66 mål, varav 243 ligamatcher och 62 ligamål. Han fortsatte karriären i Norwich City ytterligare 10 år fram till 1947 då han spelade sin sista match efter att ha spelat 93 ligamatcher och gjort 21 mål.

Han spelade dessutom en landskamp för Englands herrlandslag i fotboll.

Källor 
Noter

Spelare i Leeds United FC
Spelare i Norwich City FC
Födda 1909
Avlidna 1980
Män
Personer från Washington, Tyne and Wear
Engelska landslagsspelare i fotboll
Well I Ask You

"Well I Ask You" är en brittisk sång, skriven av Les Vandyke. 

Den insjöngs av Eden Kane som uppföljaren till hans debutsingel, "Hot Chocolate Crazy" (1960). «Well I Ask You» blev utgiven på singeln Decca F 11353 år 1961. Den arrangerades av John Keating og producerades av Bunny Lewis. B-sidan var "Before I Lose My Mind", som också var skriven av Les Vandyke.

Svensk version 
Den svenska titeln är "Törs man fråga".

Inspelning 
Björn Forsberg.

Listplacering 
Inspelningen till Eden Kane nådde förstaplatsen på den brittiska singellistan i augusti 1961, och lå där i en vecka.

Referenser 

Brittiska sånger
Sånger 1961
Dux Telefon och Radiofabriks AB

Dux Radio AB, tidigare Dux Telefon- och Radiofabriks AB, var en svensk tillverkare av telefoner och radioapparater.

Historia
Företaget grundades 1926 av Hilding Ljungfeldt på Blekingegatan 61 i Stockholm. Företaget tillverkade kristallmottagare, och blev senare Sveriges största tillverkare av radioapparater. 1934 såldes det till Philips och blev en del av Svenska AB Philips. Från 1940 skedde produktionen av radioapparater och senare TV-apparater i Philips fabrik i Norrköping. Tillverkningen lades ner 1979.

Se även
DUX-skylten

Referenser

Noter 
DUX Radio AB - Historia

Externa länkar
Kataloger och bilder 1927–1978

Ej längre existerande svenska företag
Elektroniktillverkare
Fagerlids församling

Fagerlids församling var en församling  i Skara stift i nuvarande Gullspångs kommun. Församlingen uppgick på 1790-talet i Hova församling.

Kyrkan som brann ner återfinns numera som Fagerlids kyrkoruin.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung och uppgick på 1790-talet Hova församling efter att tidigare ingått i pastorat med den församlingen.

Se även
Fagerlids socken

Referenser

Indelningar i Gullspångs kommun
Historiska församlingar i Skara stift
Viktor Rozen

Viktor Romanovitj Rozen (ryska:Виктор Романович Розен, tyska: Viktor von Rosen), född den 5 mars 1849 i Reval, död den 10 januari 1907, var en rysk orientalist, bror till diplomaten Roman Rozen.

Rozen studerade 1866-1870 vid universiteten i Sankt Petersburg och Leipzig och ägnade sig huvudsakligen åt arabiska, persiska och turkiska språken, blev docent i arabiska i Sankt Petersburg 1872, extra ordinarie professor i arabiska språket och litteraturen 1883 och ordinarie professor 1885, korresponderande 1890 och ordinarie medlem 1900 av vetenskapsakademien i Petersburg. Därjämte var Rozen medarbetare i den monumentala edition av Tabaris arabiska annaler, som under de Goejes redaktion 1879-1901 publicerades i Leiden, och redigerade sedan 1886 de Zapiski, som alltifrån nämnda år publicerades av ryska arkeologiska sällskapets orientaliska sektion.

Bland hans utgivna skrifter, som, inberäknat recensioner, uppgår till över 150, märks huvudsakligen Arabskaja chrestomatija (2 delar, 1875-76, tillsammans med V.F. Girgas; 3:e upplagan av del 1, 1900); Les manuscrits arabes de l'institut des langues orientales (i "Collections scientifiques de l'institut des langues orientales", I, 1877) jämte fortsättning (tillsammans med David Günzburg
i "Collections scientifiques", VI, 1891); Imperator Vasilij Bolgaroboitsa (Kejsar Basileios Bulgaroktonos; utdrag ur Jahja el-Antakis krönika med rysk översättning; vetenskapsakademiens i Petersburg handlingar, band 44, 1883), Remarques sur les manuscrits orientaux de la collection Marsigli à Bologne (i "Atti della Accademia de' Lincei", serie 3, 1885) och Les manuscrits persans de l'institut des langues orientales (i "Collections scientifiques de l'institut des langues orientales", III, 1886).

Källor 

 

Ryska orientalister
Ryska professorer
Personer verksamma vid Sankt Petersburgs universitet
Filologer under 1800-talet
Ryska forskare under 1800-talet
Personer från Tallinn
Balttyskar
Födda 1849
Avlidna 1907
Män
Ugglan
Annons-Krantz

Annons-Krantz var en svensk annonsbyrå grundad 1918 i Göteborg och senare även verksam i Stockholm samt med filial i Malmö.

Annons-Krantz grundades 1918 av Hugo R Krantz med namnet Annonsbyrån Hugo Krantz AB. Krantz hade tidigare arbetat på S Gumælius annonsbyrå AB. Namnet Annons-Krantz tog man 1944. Företaget växte snabbt under 1920-talet och lyckades få flera stora orders som Sunlight-kampanjen. En stor framgång blev försäljningen av annonser till telefonkatalogen och företaget avancerade till att vara Sveriges nästa största annonsbyrå efter Gumælius. 1929 köpte Krantz Annonsbyrån Sten AB i Stockholm som då ägdes av Sveriges industriförbund. Detta gjorde att bolagets verksamhet alltmer flyttades över till Stockholm.

Annonsbyråns verksamhet upphörde 2004. Fram till omkring 2010 fanns neonskylten Annons-Krantz vid Kungsportsplatsen i Göteborg.

Källor
  (artikel av Leif Gidlöf), hämtad 6 juli 2012.

Ej längre existerande svenska företag
Företag bildade 1918
Företag i Göteborg
Hugo Krantz

Hugo Reinhold Krantz, född 10 mars 1880 i Stenbrohults socken, död 11 december 1971 i Danderyds församling, var en svensk reklamman.

Hugo Krantz var son till järnvägskonduktören Carl August Krantz. Han kom utan föregående utbildning in i reklambranschen och var 1895-1896 och 1900-1904 anställd vid S Gumaelius annonsbyrå ABs malmöfilial och 1896-1900 hos Svenska aktiebolaget Humber & Co. i Malmö.1904-1908 var han reklam- och försäljningschef vid Tomtens fabriker i Göteborg och arbetade därefter som reklamkonsult 1908-1909. Krantz var 1909-1918 chef för S. Gumaelius  göteborgsfilial och lät därefter starta sin egen annonsbyrå i Göteborg, Annonsbyrån Hugo Krantz AB. Krantz fungerade som VD där fram till 1932. 1929 hade han köpt Annonsbyrån Sten AB vilken efter införlivande som dotterbolag fick namnet Sten-Krantz AB och 1932 överflyttades huvudverksamheten från Göteborg till Stockholm, med Krantz som fortsatt VD fram till 1956, då han trädde tillbaka för en roll som styrelseordförande i företaget. Krantz var även ledamot av styrelsen för Annonsbyråernas förening och innehavare av firman Stereo-Mat från 1953.

Källor

Noter 

Personer inom Sveriges näringsliv
Födda 1880
Avlidna 1971
Män
Personer från Stenbrohults socken
Gravsatta på Östra kyrkogården i Göteborg
Nestor (författare)

Nestor (), född 1056, död omkring 1114, var en östslavisk munk och författare. 

Nestor inträdde 1073 i Petjerskaklostret i Kiev, det så kallade Grottklostret, och blev där senare diakon. Han nämns 1091 som en bland de tre personer, vilka fick i uppdrag att uppsöka kvarlevorna av Theodosius av Kiev, den ene av klostrets grundläggare och dess förste föreståndare. Detta är allt vad man med någon säkerhet vet om hans person. 

Nestor är författare till stilistiskt och sakligt intressanta biografier över Boris och Gleb (utgivna av Izmail Sreznevskij 1860), Vladimirs söner, som mördades av brodern Sviatopolk och senare ansågs som helgon, samt över den nyss nämnde Theodosius (utgiven av Osip Bodjanskij 1858). 

Han synes vara den, som först börjat uppteckna och samla de helgonlegender, som i senare bearbetningar bilda Petjerskaklostrets "paterikon". Traditionen tillskriver honom jämväl författarskapet till den äldsta samlingen av krönikartade uppteckningar, den gamla kievska Nestorskrönikan eller Povêsti vremennych lêt (Berättelse om tidiga år), som den efter inledningsorden nu vanligen kallas, vilken i olika redaktioner börjar de flesta andra ryska krönikor. Den nyare kritiken har emellertid visat, att Nestor omöjligen kan vara dess författare.

Källor

Noter

Munkar
Personer från Kiev
Födda 1056
Avlidna 1114
Män
Ugglan
Ukrainska munkar
Personer i Ukraina under 1000-talet
Rainer av Österrike

Rainer av Österrike kan syfta på följande personer:

 Rainer av Österrike (1783–1853), österrikisk ärkehertig, vicekonung av Lombardiet-Venetien
 Rainer av Österrike (1827–1913), österrikisk ärkehertig, general och mecenat
Micro Machines

Micro Machines var en serie leksaksbilar som Galoob (senare del av Hasbro) tillverkade, och nådde stora framgångar med från 1980-talets andra halva och fram till slutet av 1990-talet.

Tidig TV-reklam för bilarna innehöll skådespelaren John Moschitta, Jr., som då var listad i  Guinness rekordbok som "världens snabbaste talare".

Källor

Fotnoter

1980-talets leksaker
1990-talets leksaker
Leksaksbilar
Micore

Micore Plast AB är en svensk fritidsbåtstillverkare med säte i Lidköping i Västergötland.

Micore specialiserar sig på styrpulpetbåtar i storleken 4,80–6,50 meter och har cirka 20 anställda. 2016 tillverkades omkring 300 båtar, vilket gör Micore till ett av Sveriges tre största i detta segment. Micore ritar och designar alla båtar själva. Båtarna säljs genom återförsäljare främst i Sverige och Norge, men även i Finland och Nederländerna. 2008 hade totalt omkring 2 200 båtar tillverkats.

Historik
Företaget grundades 1979 som legotillverkare av glasfiberarmerade polyesterkomponenter till industrin, med produkter som fodersilos, avloppstankar och släpvagnskåpor. Delar av komponenttillverkningen finns kvar men svarar för en mindre del av omsättningen.

I mitten på 80-talet lämnade de första Micorebåtarna fabriken. Under en period tillverkades en dubbelskrovig tremeters jolle med styrpulpet, Micore 300, men produktionen lades snart ned på grund av bristande lönsamhet. Den omkring fem meter långa Micore 490 GT introducerades 1986 och blev snabbt en populär båt. När modellen fasades ut år 2000 hade den tillverkats i över 1 200 exemplar. Succén berodde delvis på ett lågt pris, båten såldes företrädesvis som halvfabrikat eller trekvartsfabrikat, där kunden själv monterade ihop mycket av sin båt, vilket innebar att den kunde säljas för, utan motor och annan utrustning, så lite som 10 900 kr. 

Fram till år 2000 sålde Micore omkring 120 båtar per ett år främst genom direktförsäljning, och kunderna och hämtade sina båtar på helgerna. Under perioden 2000 till 2011 skedde en generationsväxling i företaget och man ändrade strategi. Micore slutade sälja halvfabrikat, tog fram nya båtmodeller, och skapade ett nätverk av återförsäljare för att göra båtarna mer tillgängliga på marknaden. Först ut bland de nya modellerna var Micore 500 GTX, en modernare och något större ersättare till 490 GT, sen följde Micore 550, en version med samma skrov men förlängd en halvmeter och mittmonterad styrpulpet. 2006 lanserades den större modellen Micore 630 Offshore, med design och konstruktion av Rolf Eliasson. 2008 utvecklades en variant med samma skrov, Micore 21cc Offshore, den första båten från Micore med inombordsmotor. Denna följdes 2011 av den egenkonstruerade Micore 570cc Offshore. Företaget har med tiden gradvis lämnat sin lågprisprofil och en 630cc Offshore kostar runt tre hundra tusen kronor, med minsta motoralternativet. 2012 lanserades 628sc Offshore och 2013 utvidgades modellprogrammet med minstingen Micore 480sc Offshore, för att möta trenden mot mindre båtar som kan dras med EU-släp.

I juni 2016 stod ett nybyggt båtvarv klart i Lidköping, ett av de mest moderna i Norden.

Båtmodeller

Referenser

Externa länkar
 Företagets webbplats

Motorbåtstillverkare
Svenska båttillverkare
Företag bildade 1979
Ifeoma Dieke

Ifeoma Dieke, född 25 februari 1981 i  Massachusetts, USA, av nigerianska föräldrar, är en skotsk fotbollsspelare (mittback). Familjen flyttade till Skottland när hon var tre år. Dieke har spelat för lag både i Nordamerika och Europa. Hon spelade mellan 2012 och 2017 i Vittsjö GIK i Damallsvenskan. Dieke har tidigare spelat två säsonger i Sverige, med QBIK 2007 och 2008 med Kristianstads DFF, också i Damallsvenskan. Hon har varit landslagsspelare för Skottland och spelade för Storbritannien i fotboll för damer vid olympiska sommarspelen 2012. Hon skadades dock i matchen mot Kamerun och tvingades att avbryta turneringen. I samband med EM 2017 valde Dieke att avsluta sin landslagskarriär efter 109 landskamper för Skottland och 3 för Storbritannien. Ifeoma Dieke lämnade Vittsjö GIK inför säsongen 2018 och gick istället till IFK Kalmar.

Källor

Externa länkar

Skotska fotbollsspelare
Fotbollsspelare i Vittsjö GIK
Spelare i Kristianstads DFF
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Storbritannien
Födda 1981
Levande personer
Kvinnor
Idrottare från Massachusetts
Fotbollsspelare i IFK Kalmar
Idrottare i FIU Panthers
Alumner från Florida International University
Pretend (sång)

"Pretend" är en amerikansk populärmusiksång, skriven i 1952 av Lew Douglas, Cliff Parman och Frank Levere.

Den mest kända inspelningen, med Nat King Cole, utgavs på singeln Capitol 2346. Han sjöng in sången på nytt till sitt LP-album, The Nat King Cole Story (1961).

Inspelningen med Ralph Marterie utgavs på singeln Mercury 70045. Inspelningen med Eileen Barton utgavs på singeln Coral 60927. Sången blev därefter inspelad av Tab Smith och Carl Mann. Manns version utgavs 1959 på singeln Philips International 3546. 

Alvin Stardusts coverversion, som i hög grad var baserad på Carl Manns version, blev en populär hit i Storbritannien 1981.

Inspelade versioner 
Eileen Barton (1953)
Nat King Cole (1953)
Ralph Marterie (1953)
Tab Smith (1957)
Carl Mann (1959)
Gerry & The Pacemakers  (1963)
Alvin Stardust (1981)
Don Williams  (1995)

Svensk version 
Ingrid Rimson har skrivit en svensk text. Den svenska titeln är «Farväl, men kom tillbaka snart». Inspelad av Ann-Louise Hanson med Anders Burmans orkester. Utgiven 1962 på EP-skivan Metronome MEP 9082.

Listplaceringar 

På Cash Box-listen, där alla versioner av sången kombinerades, låg den som högst på en femteplats 1953. 

Tab Smiths version nådde en 89:e plats på Billboard-listan 1957. 
Carl Manns version nådde en 57:e plats på Billboard-listan och en 56:e plats på Cash Box-listan 1959.

Referenser 

Amerikanska sånger
Sånger 1952
Casa Vicens

Casa Vicens () är ett bostadshus i Barcelona (Katalonien, Spanien), ritat i Neo-Mudéjarstil av Antoni Gaudí och byggt för industrialisten Manuel Vicens. Huset var Gaudís första större arbete. Sedan 2005 ingår huset i världsarvet "Verk av Antoni Gaudí". 

Huset byggdes 1883-1889 och ligger på Carrer de les Carolines 24, i distriktet Gràcia i Barcelona. Platsen var liten (än mindre idag efter att gatan breddats), jämfört med andra liknande byggnader i området. Icke desto mindre är huset relativt stort och mäter cirka 1 160 m² på fyra våningsplan.

Detta tidiga arbete visar flera influenser. Mest tydligt är den moriska, vilket är särskilt tydligt överst på huset. Huset är byggt med kala stenar, grova röda tegelstenar och färgade keramikkakel i schack- och blommönster (se trencadís). Huset ägare, Manuel Vicens, ägde en tegel- och kakelfabrik, så kaklet hedrade hans sysselsättning. Den gula, zinnia-mönstrade kaklet, ritat av Gaudí tillverkades av Vicens.

Planen är asymmetrisk med utstickande gavlar och strävpelare.

Då byggnaden är en privat bostad, är dess inre inte öppet för allmänheten. Det är dock öppet hus för "grannar och invånare" på Sankta Ritas dag den 22 maj.

I oktober 2007, meddelade en mäklarfirma norr om Barcelona att de fått uppdraget att sälja Casa Vicens. Utgångspriset var satt till 27 miljoner euro.

Referenser

Externa länkar

Some pictures of Casa Vicens
About Vicens House
CasaVicens.es

Byggnader ritade av Antoni Gaudí
Verk av Antoni Gaudí
Osip Bodjanskij

Osip Maksimovitj Bodjanskij (ryska: Осип Максимович Бодянский), född 12 november (gamla stilen: 31 oktober; enligt andra källor 15 november, gamla stilen 3 november) 1808, i Varva, Guvernementet Poltava, Kejsardömet Ryssland (numera Ukraina), död 18 september (gamla stilen: 6 september) 1877 i Moskva, Kejsardömet Ryssland, var en ukrainsk historiker och litteraturhistoriker.

Bodjanskij blev 1842 professor i historia och slavisk litteratur vid Moskvauniversitetet. Som sekreterare för det därvarande "Sällskapet för rysk historia och antikviteter" redigerade han detta sällskaps organ "Tjtenija" (Чтения), i vilket han publicerade en mängd källskrifter och monografier i rysk historia. Av hans övriga verk kan nämnas "Om de slaviska stammarnas folkpoesi" (1837) och en utförlig undersökning om "Tiden för de slaviska stammarnas ursprung" (1855).

Källor

Ukrainska historiker
Ukrainska litteraturvetare
Ukrainska professorer
Personer verksamma vid Moskvauniversitetet
Personer i Ryssland under 1800-talet
Födda 1808
Avlidna 1877
Män
Salmonsens
Alumner från Moskvauniversitetet
Mighty Max

Mighty Max var en serie leksaker som tillverkades av Bluebird Toys PLC i Storbritannien. De hade likheter med tidigare Polly Pocket; men marknadsfördes främst till yngre pojkar. I Kanda och USA disturbrades de av Irwin Toy Limited. och Mattel Inc. respectively. De ursprungliga leksakerna bestod bland annat av "Doom Zones" och "Horror Heads." "Doom Zones" hade skräcktema och bestod av mindre djurliknande figurer samt hjälten Max, en ung pojke med ljust hår, jeans, vit t-shirt med rött "M", samt basebollkeps som också hade "M" på. "Horror Heads" var mindre,. Senare producerades en TV-serie och ett spel till SNES och Sega Mega Drive.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 Original Story was obtained from a 1992 Irwin packaging of a Mighty Max Doom Zone.
 Revised Story was obtained from http://www.omegacron.com/mighty_max/toys.htm.
 Mighty Max Playset reference
 Virtual Toy Chest entry
 Mighty Max Wiki

1990-talets leksaker
Actionfigurer
Mrigalkarp

Mrigalkarp (Cirrhinus cirrhosus) är en art i familjen karpfiskar som lever naturligt i Indien. Den har blivit införd till många länder.

Utseende 
En långsträckt, spolformad fisk med trubbig nos. Färgen är silvergrå, ryggfenan med enbart 12 till 15 grenade mjukstrålar, inga taggstrålar. Som mest kan den bli 100 cm lång och väga 12,7 kg, men det är sällan den blir såpass stor. Under hakan har den 4 skäggtömmar.

Vanor 
Mrigalkarpen lever främst i floder och forsar med stark ström, men tål vatten med hög salthalt. Födan består framför allt av plankton, men den kan också beta alger. Ungfiskarna är allätare upp till en längd av 5 cm, medan de vuxna fiskarna nästan helt lever av växtföda. Den icke-växtföda som tas består huvudsakligen av urdjur och mindre kräftdjur.

Fortplantning 
Arten leker under maj till juli i floder med ett djup av 50 till 100 cm över sand- eller lerbotten. En hona på 6 kg kan lägga upp till en miljon ägg.

Utbredning 
Mrigalkarpen finns naturligt i Indien, där den ursprungligen fanns i Godavari-, Krishna- och Kaverifloderna. Beståndet har emellertid minskat, och den finns numera endast i den sistnämnda floden. Arten hålles dessutom allmänt i dammar, men där leker den inte naturligt, utan måste befruktas på konstgjord väg. Den har införts till flera länder som Bangladesh, Bhutan, Kambodia, Laos, Malaysia, Mauritius, Myanmar, Nepal, Pakistan, Filippinerna, Sri Lanka, Thailand och Vietnam.

Status 
Arten är föremål för ett betydande kommersiellt fiske; även sportfiske förekommer. IUCN har klassificerat arten som sårbar, ("VU", underklassificering "D2"), och beståndet minskar. Främsta hotet är från inplanterade gangeskarpar som Katla, (Gibelion catla) och Rohu (Labeo rohita). Habitatförlust, överexploatering (av odlade populationer) och föroreningar spelar också en roll.

Källor 

Karpfiskar
Helgumannens fiskeläge

Helgumannens fiskeläge är ett fiskeläge på norra Fårö, beläget inom naturreservatet Digerhuvud.

Historik
Fiskeläget användes under 1800-talet och tidigare delen av 1900-talet av jordbrukande bönder, som under fiskesäsonger några veckor på vår och höst landade den fisk de behövde för året. Läget består av cirka 15 små bodar tätt placerade, och fortfarande välbevarade. Några båtar och annan utrustning finns även kvar.

Bilder

Källor 
Helgumannen på Guteinfo.com

Se även
 Digerhuvud

Fårö
Fiskelägen