kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Klockarebackens kapell

Klockarebackens kapell är beläget i Höörs västra utkant på gränsen mot Stenskogen. Det uppfördes efter ritningar av arkitekten Bernt Nyberg 1969 efter en allmän arkitekttävling där han erhållit andra pris. Kapellet invigdes av biskopen Martin Lindström den 16 december 1972.

Byggnaden är uppförd i brutalismens anda i mörkt handslaget mangantegel från Helsingborgs tegelbruk; därtill rå betong, cortenstål och glas. Kapellets har en kärv estetik och en stram och enkel karaktär.  Ljusets ständiga spel över väggarna i ceremonirummet skapar tillsammans med dess asymmetriska uppläggning ett spänningsfyllt rum. Genom fönstersättningen och takljus har Nyberg på ett symboliskt sätt introducerat tiden i gravkapellet och skapat något av ett solur. Byggnaden är på ett för Nyberg typiskt sätt komponerad med enkla geometriska förhållanden, som exempelvis kvadraten, mellan byggnadens olika delar och rum. 

Nybergs viktigaste inspirationskälla var vännen och arkitektkollegan Sigurd Lewerentz och Klockarebackens kapell bär starkt släktskap med Lewerentz senare verk.

Det mörka teglet och den råa betongen kan ge ett något dystert intryck men byggnadens ljusföring, harmoni och renhet kan ge en känsla av hoppfullhet och förtröstan inför mötet med döden.

Kyrkobyggnader i Höörs kommun
Kyrkobyggnader invigda 1972
Kapell i Sverige
1972 i Sverige
Eilean Donan

Eilean Donan (ungefär Donans ö på skotsk gaeliska) är en liten ö i Loch Duich, i västra Skottland. Ön är sammanbunden med fastlandet via en bro. Ön är känd för slottet på ön, som heter "Eilean Donan Castle". Ön är uppkallad efter helgonet Donnán of Eigg.

Det första slottet som låg på den här ön uppfördes 1220 av Alexander II, men efter det har slottet blivit förstört av krig och byggts om. Slottet restaurerades mellan 1912 och 1932, till det tillstånd det är i nu.

Slottet förekommer i filmer som Highlander, Bond-filmen Världen räcker inte till, Entrapment och Astrid Lindgrens Mio min Mio. Slottet tillhör klanen MacRae.

År 2001 hade ön en folkmängd på en person.

Externa länkar 

Öar i Skottland
Slott i Skottland
Malung-Sälenpartiet

Malung-Sälenpartiet är ett lokalt politiskt parti i Malung-Sälens kommun. Partiet bildades i november 2005 på initiativ av två avhoppade centerpartister, Ann-Louise Eklund (som också är dess ordförande) och Mats Eklund. I valet 2006 fick partiet 501 röster och tre mandat i Kommunfullmäktige, vilket gjorde att partiet fick en vågmästarroll. De valde att samarbeta med Alliansen som tillsammans samverkade under namnet Samverkansalliansen. De hade 21 av de 41 mandaten i Kommunfullmäktige.

Fredagen den 13 juni 2008 valde Centerpartiet att hoppa av samarbetet inom Samverkansalliansen för att istället alliera sig med Socialdemokraterna och Vänsterpartiet. Malung-Sälenpartiets ordförande Ann-Louise Eklund, som i Kommunfullmäktige valdes till ordförande för Barn- och utbildningsnämnden under mandatperioden 2007-2010, valde att sitta kvar som ordförande i BUN mandatperioden ut, trots majoritetsskiftet, eftersom hon representerar ett oberoende parti som inte ingår i den borgerliga Alliansen.

Den nya majoriteten tog i Kommunfullmäktige i juni 2008 beslut om att återkalla alla förtroendeuppdrag i de kommunala nämnderna för att kunna välja in nya ledamöter. Detta beslut överklagades av ett antal personer (bland annat Malung-Sälenpartiets kommunfullmäktigeledamöter Ann-Louise Eklund och Johan Lisra) och Länsrätten dömde till de överklagandes fördel, nämligen att beslutet var felaktigt och stred mot Kommunallagen. Kommunen fick riva upp beslutet. Kommunen överklagade till Kammarrätten men Kammarrätten vidhöll domen som Länsrätten tagit, nämligen att beslutet stred mot Kommunallagen. Kommunen har ansökt om prövningstillstånd hos Regeringsrätten.

Se även
 Lista över politiska partier i Sverige

Externa länkar
 Malung-Sälenpartiet – officiell webbplats

Politiska partier bildade 2005
Lokala politiska partier i Sverige
Malung-Sälens kommun
Erik Fehling

Erik Fehling, född 28 oktober 1901 i Mönsterås, död 1 mars 1990 i Malmö, var en svensk arkitekt. 

Fehling studerade 1923–27 vid KTH i Stockholm. Åren 1925–33 arbetade han för Ivar Tengbom i Stockholm, Birger Jonsson i Stockholm och Carl-Axel Stoltz i Malmö. Han var stadsarkitekt i Trelleborg 1934–66.. 

Fehling vann första pris i en arkitekttävling om Trelleborgs Folkets Hus 1943 men byggnaden uppfördes aldrig. Bortsett från Trelleborgs simhall, som är uppförd i en mycket elegant funkisstil, har Fehlings byggnader en tämligen ordinär modernistisk utformning ibland med en touch av traditionalism.

Verk
Simhall Trelleborg  1939
Hamnförvaltningen, Trelleborg (1940-talet)
Sparbankens Pensionärshem Trelleborg, 1960
Församlingshem, Trelleborg 1961
Stadsplan för Hallabacken 1964 (med Bertil Hjort)
Tillbyggnad till Söderslättsgymnasiet 1968
Tillbyggnad till rådhuset, Trelleborg 1971
Simhall i Oskarshamn 1960

Svenska arkitekter under 1900-talet
Trelleborgs stadsarkitekter
Män
Födda 1901
Avlidna 1990
Personer från Mönsterås
Vargarnas pakt

Vargarnas pakt () är en fransk långfilm från 2001 i regi av Christophe Gans. Den utspelar sig i 1700-talets Frankrike

Handling 
I 1700-talets Frankrike hemsöks den vilda och natursköna provinsen Gévaudan på den franska landsbygden av ett mystiskt odjur som brutalt och skoningslöst attackerar och dödar civilbefolkningen. Grégoire de Fronsac (Samuel Le Bihan), en upptäcktsresande zoolog tillika naturvetare, får i uppdrag av den franska kungen Ludvig XV att resa till provinsen och tillfångata det odjur som hittills skördat hundratals människoliv, det odjur som landsbygdsborna hävdar är en enorm varg. Tillsammans med sin vän Mani (Mark Dacascos), en nordamerikansk indian, beger sig Fronsac till Gévaudan för att lösa gåtan med de mystiska dödsfallen, men det visar sig snart att gåtan bakom de brutala överfallen är betydligt större och farligare än Fronsac kunnat ana.

Om filmen 
Filmen baserar sig löst på verkliga händelser som inträffade på 1700-talet då drygt 100 personer i provinsen Gévaudan faktiskt ska ha dödats av ett mystiskt djur.

Skådespelare 
 Samuel Le Bihan - Grégoire de Fronsac
 Vincent Cassel - Jean-François de Morangias
 Émilie Dequenne - Marianne de Morangias
 Monica Bellucci - Sylvia
 Jérémie Renier - Thomas d'Apcher
 Mark Dacascos - Mani
 Gaspard Ulliel - Louis
 Jean Yanne - Greve de Morangias
 Jean-François Stévenin - Henri Sardis
 Jacques Perrin - Thomas d'Apcher (old)
 Edith Scob - Geneviève de Morangias
 Johan Leysen - Beauterne
 Bernard Farcy - Laffont
 Hans Meyer - Marquis d'Apcher
 Virginie Darmon - La Bavarde
 Philippe Nahon - Jean Chastel

Externa länkar

Filmer 2001
Franska actionfilmer
Franskspråkiga filmer
Långvingepapegojor

Långvingepapegojor (Poicephalus) är ett släkte med papegojfåglar som vilt lever i mellersta Afrika. De är relativt små papegojor och mäter ca 20–30 cm, beroende på art. De har förhållandevis kort, trubbig stjärt, långa vingar och de flyger mycket bra. Namnet långvingepapegojor är inte ett officiellt svenskt trivialnamn men används i ganska stor utsträckning inom burfågelsfären.

Arter i släktet 
Listan nedan följer International Ornithological Congress (IOC):
 Kappapegoja (Poicephalus robustus) 
 Beigehuvad papegoja (Poicephalus robustus) 
 Kongopapegoja (Poicephalus gulielmi)
 Savannpapegoja (Poicephalus meyeri)
 Ovambopapegoja (Poicephalus rueppellii) 
 Brunhuvad papegoja (Poicephalus cryptoxanthus) 
 Niamniampapegoja (Poicephalus crassus) 
 Senegalpapegoja (Poicephalus senegalus) 
 Rödbukig papegoja (Poicephalus rufiventris)
 Gulpannad papegoja (Poicephalus flavifrons)

Noter 

Papegojor
Jacob Jordaens

Jacob Jordaens, född 19 maj 1593 i Antwerpen, död 18 oktober 1678 i Antwerpen, var en flamländsk målare under barocken.

Biografi 
Jordaens gick i lära hos Adam van Noort i Antwerpen mellan 1607 och 1615. Jordaens samarbetade till en början med en annan av van Noorts elever, Peter Paul Rubens, och tog starka intryck av Anthonis van Dyck som även verkade i samma stad. Jordaens färgskala är dock mustigare, och hans framställningar övergår ofta i det rent burleska.

Bland hans tidigare verk märks Korsfästelsen (1617, Paulskyrkan i Antwerpen), Satyr bland bönder (München och Kassel) och Allegori (Bryssel). Bland ämnen för genrebilder framställde Jordaens flera gånger efter 1630 Bönskördens kungafest (Wien, Paris, Berlin med flera platser) och Som de äldre sjunga, så skrika de unga (Antwerpen, Paris, Berlin med flera platser). Vidare märks flera utmärkta porträtt och gruppbilder, såsom Konstnären och hans familj (Pradomuseet), Prins Fredrik Henriks triumf (1652, Haag) samt bland hans sista tavlor Jesus bland de skriftlärde (1663, Mainz).

På Nationalmuseum finns fyra tavlor av Jordaens, bland vilka den äldsta från 1618 är Herdarnas tillbedjan och den mest berömda är Kung Kandaules visar sin gemål för Gyges. På Övedsklosters slott finns målningen Silenus omgiven av backanter och Kunstmuseet i Köpenhamn har flera bilder, bland dem Färjan till Antwerpen (ursprungligen från De Geerska samlingen på Finspångs slott), Ymnighetshornet tillverkas (1649) och Susanna och gubbarna (1653). och han är även representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum

I sitt måleri uppvisar Jordaens tydliga influenser från den italienske målaren Caravaggios chiaroscuro. Han låter sig även inspireras av det holländska måleriets realistiska tendenser.

Övrigt 
Asteroiden 5232 Jordaens är uppkallad efter honom.

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 

 

Flamländska målare
Belgiska konstnärer under 1600-talet
Konstnärer från Antwerpen
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Representerade vid Nationalmuseum
Födda 1593
Avlidna 1678
Män
Svensk uppslagsbok
Chris Slade

Chris Slade, född 30 oktober 1946 i Wales, är en brittisk trumslagare. Han har spelat med många olika artister och band, till exempel Manfred Mann's Earth Band, Uriah Heep, Tom Jones, AC/DC och Asia.

Diskografi (urval) 
Med Tom Jones
Along Came Jones (1965)
A-Tom-ic Jones (1966)
From The Heart (1966)
Green, Green Grass of Home (1967)
Live: at the Talk of the Town (1967)
13 Smash Hits (1967)
Delilah (1968)
Tom Jones Live In Las Vegas (1969)

Med Manfred Mann's Earth Band
Manfred Mann's Earth Band (1972)
Glorified Magnified (1972)
Messin' (1973)
Solar Fire (1973)
The Good Earth (1974)
Nightingales & Bombers (1975)
The Roaring Silence (1976)
Watch (1978)

Med Uriah Heep
Conquest (1980)

Med AC/DC
The Razors Edge (1990)
Live at Donington (1992)
AC/DC Live (1992)

Externa länkar 

 

Brittiska rocktrummisar
Walesiska musiker
Medlemmar i AC/DC
Födda 1946
Levande personer
Män
Claes Fredrik Horn af Åminne (1791–1865)

Claes Fredrik Horn af Åminne, född 12 mars 1791, död 8 april 1865, var en svensk greve, ämbetsman och politiker.

Biografi
Han var son till Clas Fredrik Horn af Åminne och Maria Wilhelmina Linnerhielm.

Horn gjorde först karriär inom det militära men tog avsked 1822. Från 1817 uppträdde han i riddarhuset, där han stod Carl Henrik Anckarsvärd och riddarhusliberalerna nära till de oroliga åren 1838 och 1839, då han gav uttryck för sina farhågor för den politiska radikalismen. Trots detta insattes han vid riksdagen 1840 av de segrande liberalerna som ordförande i Statsutskottet och Hemliga utskottet. Upprepade sammanstötningar mellan den obehärskade och lättretade Horn och främst professor Johan Henrik Thomander vidgade klyftan mellan Horn och liberalerna. Av regeringen belönades Horn med ordförandeskapet i Riksbanken 1840–1845 och landshövding i Stockholms län 1843. Han dömdes dock 1849 som skyldig i en process rörande egenmäktigt förfarande med vissa statsmedel och entledigades från landshövdingeämbetet samma år. En fragmentarisk självbiografi av Claes Fredrik Horn, Minnen ur min lefnad trycktes i Historisk tidskrift 1892.

Se även 
 Horn af Åminne

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö, 1932, band 13, s. 326-27.

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska grevar
Landshövdingar i Stockholms län
Svenska politiker under 1800-talet
Födda 1791
Avlidna 1865
Män
Claes Fredrik
Bureätten
Tampa Red

Tampa Red, född Hudson Woodbridge 1904 i Smithville, Georgia, död 19 mars 1981 i Chicago, Illinois, var en amerikansk bluessångare, låtskrivare och gitarrist.

Han föddes i Smithville, Georgia men växte upp hos sin mormors familj i Tampa, Florida, och han tog även deras efternamn, Whittaker. Som artist kallade han sig Tampa Red, där den andra delen av namnet, "Red", kom från hans hårfärg. I mitten av 1920-talet flyttade han till Chicago där han fick sitt genombrott när han spelade med Ma Rainey och träffade pianisten Thomas A. Dorsey. Han blev även nära vän med Big Bill Broonzy. Under sin över 30 år långa karriär spelade han även pop och rhythm and blues. Sina sista skivor spelade Tampa Red in på 1960-talet.

Tampa Red anses vara en viktig person inom bluesen och influerade med sina låtar och slidegitarrspel bland andra Muddy Waters och Elmore James. Han valdes in i Blues Hall of Fame 1981, samma år som han dog.

Externa länkar
The New Georgia Encyclopedia: "Tampa Red" Whittaker (engelska)

Amerikanska bluessångare
Amerikanska bluesgitarrister
Personer från Lee County, Georgia
Födda 1904
Avlidna 1981
Män
Horn af Björneborg

Horn af Björneborg, del av första huvudgrenen av Hornätten, en svensk-finländsk frälseätt känd sedan 1300-talet. Ättevapnet är Horn till Kankas vapen. Det grevliga vapnet finns här: https://www.adelsvapen.com/genealogi/Fil:G_009.jpg

Stamfader för Hornätten är Olof Mattsson till Åminne, Halikko, som nämndes 1381. En av hans söner, Matts Olofsson, var domprost i Uppsala, och en annan, Henrik Olofsson erhöll frälsebrev av Erik av Pommern 1407.
 
Från Klas Henriksson till Åminne (död 1520) härstammar senare grenar av Hornätten.
En son till denne - Henrik Klasson Horn af Kanckas (1512-1595) - hade sonen Karl Henriksson Horn af Kanckas (1550-1601) som blev fader till Gustaf Horn af Björneborg (1592-1657).

Några personer ur grenen Horn af Björneborg

 Gustaf Horn af Björneborg (1592-1657) - Greve till Björneborg 1651
 Agneta Horn af Björneborg (1629-1672)
 Axel Horn af Björneborg (1630-1631)

Se även
 Hornätten
 Horn af Ekebyholm
 Horn af Kanckas
 Horn af Marienborg
 Horn af Åminne
Hornätten
Svenska grevliga ätter
Ugglemannen

Ugglemannen, ibland även kallad den "korniska ugglemannen" eller "Mawmans uggleman", var en kryptozoologisk varelse som blev sedd i byn Mawnan i Cornwall (Storbritannien) i slutet på 1970-talet.

Rapporter 
Den 17 april 1976 påstod två unga flickor att de sett en gigantisk uggla som svävade runt byns kyrka. Den 17 juli samma år såg ett par andra unga flickor samma varelse. En av flickorna, Sally Chapman 14 år, såg varelsen i juli månad när hon var ute och campade med sin vän i skogen nära kyrkan. Enligt henne hördes ett väsande ljud när hon var utanför tältet, och hon vände sig om och vittnade en varelse som liknade en uggla fast i en människas storlek, den hade spetsade öron och röda ögon. Flickorna sa att varelsen flög upp i luften där de kunde se att den hade svarta klor. Rapporter fortsatte att komma in om folk som hade sett varelsen dagen efter, samt två år senare 1978. Alla observationer skedde i närheten av kyrkan.

Förklaringar 
Den troligaste förklaringen är att ugglemannen var en berguv. Berguven är världens största uggleart och kan bli upp till 75 cm lång och ha ett vingspann på upp till 170 cm.
En av de mest kompletta undersökningarna av händelsen är genomförd av Jonathan Downes, skapare av Centrumet för Forteansk Zoologi (världens största kryptozoologiska organisation), och kan hittas i boken The Owlman and Others (1997).

Noter

Externa länkar 
 The Owlman of Mawnan
 The Cryptid Zoo: Owlman

Kryptozoologi
Lena Holfve

Lena Margareta Holfve, född 8 mars 1953 i Brännkyrka, Stockholm, är en svensk författare. Hon var sommarvärd 28 juni 1988 i P1:s "Sommar" och ständigt uppmärksammad för sina samhällsanalytiska böcker men slutade skriva i princip 1990. Lena Holfve var en av regeringens ambassadörer för kvinnors företagande under 2009-2010. Lena Holfve är numera utlandssvensk, och är efter 30 års tystnad åter aktiv författare, men i en lugnare takt.

Bibliografi
Finally free from Fatigue! Amazon English (2022)
Bottoms up, Amazon  English (2021)
Exhausted and Sleepless, Amazon English (2021) 
Äntligen fri från utmattning! Axiell Media (2022)
Utmattad och sömlös, Axiell Media (2021)
2019 - Sett med Lenas ögon Axiell Media (2020)
Älska lagom, en bok om familjehemsbarn, reviderad e-bok, Axiell Media (2020)
Utmattad Fri från hjärndimma, ljudbok, Axiell Media (2019)
Mordet på Törnrosa - kriminalroman e-, ljudbok och MP3  (2018) Egmont
Häktad på sagolika skäl - kriminalroman  e-, ljudbok och MP3 (2018) Egmont
Utmattad Fri från hjärndimma, , e-bok (2018) Bod.se
 Är barn allt? ljudbok, mp3, och e-bok (2018) Egmont
 Parasitfri, e-bok och häftad (2018) Bod.se
 Sömnlös, e-bok och häftad  (2018) Bod.se
 Mögelförgiftad, e-bok och häftad  (2017) Bod.se
Utmattad - fri från hjärndimma, häftad  (2017) Bod.seBotten Upp'' E-bok samt häftad nyutgivning  (2017), Bod 
, Bilda Förlag
, Rabén & Sjögren
, Rabén & Sjögren
, Rabén & Sjögren
, Rabén & Sjögren
, Rabén & Sjögren
, Pseudonym - spökskriven åt Gösta Claesson, Rabén & Sjögren
, Rabén & Sjögren
, Swedmedia
, Rabén & Sjögren
, Rabén & Sjögren
, Pseudonym: Lena Andersson, Rabén & Sjögren
, Medverkande "Indoktrineringskampanjen", Gidlunds

Externa länkar
Lena Holfves sida

Kvinnor
Födda 1953
Svenska författare under 1900-talet
Sommarvärdar 1988
Levande personer
Författare från Stockholm
Svenska författare under 2000-talet
Bartholomeus van der Helst

Bartholomeus van der Helst, född 1613 i Haarlem, död 16 december 1670 i Amsterdam, var en nederländsk porträttmålare, verksam i Antwerpen. Han var sannolikt lärjunge till Nicolaes Elias i Amsterdam, där han uppehöll sig sedan sin uppväxt. En tid var han påverkad av Rembrandt och dennes ljusdunkelmåleri. 20 oktober 1653 deltog han i stiftandet av målargillet i Amsterdam. Helst, den holländska börsaristokratiens porträttmålare framför andra, äger sin styrka i en påtaglig saklighet, förenad med gott lynne, säkerhet i teckningen och glans och must i färgen. Han kan däremot inte i genialitet mäta sig med Rembrandt och Frans Hals. Bland hans många verk framträder dels de förträffliga porträtt, som ägs av offentliga och enskilda gallerier (i Sverige på godset Lövstabruk i Uppland), dels de livfulla gruppbilder av skyttegillen och föreningsstyrelser, vilka ännu bevaras i de holländska samlingarna, särskildt i Rijksmuseum i Amsterdam (bl. a. Borgargardets fest till firande av
westfaliska freden, eller i enstaka fall hamnat utom hemlandets gränser, i Sankt Petersburg och Paris. 

Även Helsts son och lärjunge, Lodewijk, född sannolikt 1645, död sannolikt efter 1680, var porträttmålare. Hans arbeten är sällsynta.

Källor

Externa länkar 
 
 

Nederländska porträttmålare
Personer från Haarlem
Födda 1613
Avlidna 1670
Män
Blåögd kakadua

Blåögd kakadua (Cacatua ophthalmica) är en papegoja i familjen kakaduor som enbart förekommer på ön Niu Briten utanför Nya Guinea.

Utseende 
Blåögd kakadua är stor och vit, upp till 50 centimeter lång, med en rörlig gul tofs, gråfärgad näbb, gråa fötter och en framträdande blå ring runt ögat, som ger fågeln dess namn. Könen är lika, bortsett från att hannen har mörkbrun iris och honan rödbrun.

Utbredning 
Fågeln är endemisk för låglänta skogar och kullar på ön New Britain i Bismarckarkipelagen utanför Papua Nya Guinea. Den är den enda kakaduan i Bismarckarkipelagen.

Ekologi 
Arten bebor tropisk låglänt regnskog från havsnivån upp till 1000 meter över havet. Även om den också förekommer i skog påverkad av skogsavverkning samt i trädgårdar tros den bero på intakt urskog med stora träd för att häcka.

Honor och hanar bildar livslånga par. Arten är en av mycket få fåglar som kan använda sina fötter som "händer" för att hantera föremål eller föra föda till näbben.

Bevarandestatus 
Arten kategoriseras av internationella naturvårdsunionen IUCN som sårbar (VU). Den är relativt vanlig än idag, men den tros hotas av skogsavverkning. Eftersom arten är långlivad består en minskning av populationen under lång tid. Avverkningen har dock avstannat, varför IUCN noterar att arten möjligen kan placeras i en lägre hotkategori i framtiden.

Källor 
 Blue-eyed Cockatoo i engelskspråkiga Wikipedia 18 juli 2006

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Kakaduor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på New Britain
BMW V12 LMR

BMW V12 LM och den efterföljande BMW V12 LMR är en serie sportvagnsprototyper, tillverkade av den tyska biltillverkaren BMW mellan 1998 och 2000.

Bakgrund
BMW hade testat sportvagnsracing och vunnit Le Mans 24-timmars 1995 som motorleverantör till McLaren F1. BMW Motorsport hade även drivit ett stall F1 GTR-bilar tillsammans med Schnitzer Motorsport i FIA GT 1997. McLaren-bilen var inte längre konkurrenskraftig och BMW hade tecknat kontrakt med WilliamsF1 om motorleveranser från och med formel 1-säsongen 2000, men innan dess gjorde BMW en satsning på att vinna Le Mans 24-timmars under eget namn.

BMW V12 LM
BMW beslutade att bygga en öppen prototyp, kallad BMW V12 LM, till Le Mans-loppet 1998. Man återanvände M-avdelningens V12-motorn från McLaren F1. Sedan vände man sig till sin nya partner Williams för att få hjälp med chassi och kaross. Williams hade ringa erfarenhet av sportvagnar och bilen visade sig ha problem med aerodynamiken och kylning av motorn.

BMW V12 LMR
Året därpå hade man tagit fram en ny version, kallad BMW V12 LMR, där Williams dragit nytta av erfarenheterna och rättat till problemen. Motorn däremot lämnades oförändrad. Efter Le Mans-loppet 1999 avbröt BMW utvecklingen och satsade på formel 1 med Williams.

Tekniska data

Tävlingsresultat
BMW V12 LM debuterade med två bilar på Le Mans 1998, körda av Schnitzer Motorsport. Problem med drivlinan gjorde att båda bilarna bröt tidigt. Efter loppet såldes bilarna till privatstall som tävlade med dem i American Le Mans Series och FIA Sportscar Championship, utan större framgång.

BMW V12 LMR debuterade vid Sebring 12-timmars 1999. Tom Kristensen, JJ Lehto och Jörg Müller vann loppet. Även i Le Mans-loppet bärgade Schnitzer-teamet en seger, med förarna Joachim Winkelhock, Pierluigi Martini och Yannick Dalmas. Efter Le Mans återvände BMW till American Le Mans Series, där BMW Motorsport slutade tvåa i mästerskapet.

BMW Motorsport körde en sista säsong i American Le Mans Series år 2000, där man åter slutade tvåa i mästerskapet, innan bilen pensionerades.

Referenser

Externa länkar

Mulsanne's Corner om BMW V12 LMR. 
ultimatecarpage.com om BMW V12 LMR. 

V12 LMR
Racersportvagnar
Le Mans-prototyper
Odensvi

Odensvi kan syfta på:

Västmanland
 Odensvi socken, Västmanland – en socken i Köpings kommun
 Odensvi landskommun, Västmanland – en tidigare kommun i Västmanlands län 1863–1951
 Odensvi församling, Västerås stift – en församling i Västerås stift –2010
 Odensvi kyrka, Västmanland – en kyrka i Köpingsbygdens församling
 Odensvi distrikt, Västmanland – ett distrikt i Köpings kommun och Västmanlands län 2016–

Småland
 Odensvi socken, Småland – en socken i Västerviks kommun
 Odensvi landskommun, Småland – en tidigare kommun i Kalmar län 1863–1951
 Odensvi församling, Linköpings stift – en församling Linköpings stift
 Odensvi kyrka, Småland – en kyrkobyggnad i Odensvi
 Odensvi distrikt, Småland – ett distrikt i Västerviks kommun och Kalmar län 2016–
 Odensvi, Västerviks kommun – en småort i Västerviks kommun
 Odensviholm – en herrgård i Västerviks kommun
T-gänga

Grovleken på träskruv anges med ett nummer som går från 00 (klenast) till 26 (grövst). Motsvarande halsvidder, mätt strax under skruvskallen, framgår av vidstående tabell. Den exakta grovleken (100-delarna) är nästan omöjlig att mäta beroende på olika ytbehandlingar som till exempel plätering med nickel, koppar, krom, zink eller mässing. Även märken efter tillverkningsverktygens käftar ger små "användaroviktiga" skador som är svåra att undvika vid mätning av de olika skruvarnas halsdiameter.

Gängsystem