kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tamarisksparv

Tamarisksparv (Passer moabiticus) är en tätting i familjen sparvfinkar som olikt andra arter i sitt släkte Passer inte är bunden till människan.

Utseende och läten 
Tamarisksparven är en ovanligt liten sparvfink, endast tolv till 13 centimeter lång. Hanen är lätt att känna igen med grå hjässa, nacke och kind, svart haklapp, ljust beige ögonbrynsstreck och typisk gul halssida. Honan ser ut som gråsparvens, men är mycket blekare.
Underarten yatii är genomgående ljusgul även på undersidan och är överlag blekare.

Lätena är lika gråsparvens men spädare. Locket i flykten är ett tvåstavigt "tji-vit", medan sångeb en serie rullande "trirp-trirp-trirp-trirp".

Utbredning och systematik 
Tamarisksparv delas in i tre underarter:
 Passer moabiticus moabiticus – förekommer på Cypern samt från södra södra Turkiet till Israel och Jordanien och österut till Irak och sydvästra Iran; överlag stannfågel men vissa övervintrar söderut till Egypten och Förenade Arabemiraten.
 Passer moabiticus yatii – förekommer i Iran och angränsande sydvästra Afghanistan

Populationen på Cypern är möjligen utdöd.

Underarten yatii urskiljs ibland som den egna arten "sistansparv".

Ekologi 
Tamarisksparven är till skillnad från många sparvfinkar inte bunden till människan och trivs mest i torra låglänta områden med tillgång till öppet vatten och buskage som just tamarisk. Den lever huvudsakligen av små frön från gräs, säv, buskar och träd.

Fågeln häckar mellan mars och juli och kan lägga upp till tre kullar. Den häckar i lösa kolonier om tio till hundra par. Boet är stort och äggformat, 30 centimeter i diameter med en öppning ovantill, byggt av döda kvistar och placerat i ett träd, gärna döda träd som står i vatten. Honan lägger tre till fem ägg som hon själv ruvar i tolv dagar. Ungarna matas sedan i ytterligare 14-15 dagar, också huvudsakligen av honan.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Namn 
Arten har på svenska även kallats dödahavssparv.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Sparvfinkar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Akaciasparv

Akaciasparv (Passer motitensis) är en fågel i familjen sparvfinkar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Akaciasparven förekommer på torr skogbeklädd savann, och i städer, i södra Afrika. Den mäter 15–16 cm och ser ytligt ut som en stor gråsparv med grå hjässa och nacke och rödbrun ovansida.

Arten delas in i tre underarter:
 Passer motitensis benguellensis – förekommer från södra Angola till Namibia
 Passer motitensis motitensis – förekommer i Botswana och nordcentrala Sydafrika (norra Norra Kapprovinsen och Nordvästprovinsen)
 Passer motitensis subsolanus – förekommer från södra Zimbabwe, nordvästra Swaziland och nordöstra Sydafrika (söderut till norra Fristatsprovinsen)

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Sparvfinkar
Fåglar i etiopiska regionen
Sindsparv

Sindsparv (Passer pyrrhonotus) är en asiatisk fågel i familjen sparvfinkar inom ordningen tättingar.

Fältkännetecken

Utseende 
Sindsparv är mycket lik den närbesläktade gråsparven. Den är dock mindre och har några särskiljande drag i fjäderdräkten. Liksom gråsparven har hanen klarare färger än honan och de unga fåglarna, med svarta inslag i fjäderdräkten och en grå översida på huvudet. Till skillnad från gråsparven har sindsparvhanen en ekollonbrun rand som löper bakåt från ögat och honan har mörkare huvud än hos andra sparvar.

Läten 
Hanens huvudsakliga läte under häckningsperioden är en kort mjuk ton med ökande frekvens. Ibland blir lockropet längre och andra ljud blanda in.

Utbredning och levnadsmiljö 
Fågeln förekommer från allra sydöstligaste Iran till Pakistan och nordvästra Indien. I dess utbredningsområde i Indus-flodens dalgång finns sindsparven fläckvis längs flodstränder och våtmarker med taggiga buskar och högt gräs. Utanför häckningssäsongen flyttar en del av fåglarna till torrare områden i närheten av häckningsområdet eller vid kusten i västra Pakistan och östra Iran.

Ekologi 
Sindsparven är social i små grupper när den söker föda och häckar och under vintersäsongen. Den äter huvudsakligen frön och i mindre utsträckning insekter. Födan söks nära marken. Bona byggs på grenar i taggiga träd och är ostrukturerade sfäriska anhopningar av gräs och andra växtdelar, fodrade med mjukare material. Båda könen deltar i byggandet av boet och omhändertagandet av ungarna. Vanligtvis föder de upp två kullar under en säsång, med tre till fem ungar i varje kull.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig.

Namn 
Sind är en provins i sydöstra Pakistan.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Sparvfinkar
Fåglar i orientaliska regionen
Kenyasparv

Kenyasparv (Passer rufocinctus) är en fågel i familjen sparvfinkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Kenyasparven är en typisk sparvfink med streckad rygg, grått på hjässa och nacke samt svart haklapp. I flykten syns tydligt att övergumpen är roströd. Könen är lika, men hanen har tydligare svart haklapp och mer rostrött i ansiktet. Båda könen har ljust öga, vilket skiljer arten från shelleysparven. Lätet är ett gladlynt tjirpande likt andra sparvfinkar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Kenya och Tanzania och föredrar torr, skogbeklädd savann och jordbruksbygd. 

Taxonomin för denna art och dess närmaste släktingar är omdiskuterad. Vissa auktoriteter slår ihop detta taxon med akaciasparv och sokotrasparv som arten P. motitensis. Andra för även shelleysparv och kordofansparv till detta artkomplex. En ytterligare variant är att särskilja akaciasparv och sokotrasparv som egna arter, men slå ihop kordofansparv, kenyasparv och shelleysparv till en art, P. kordofanicus.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig i hela utbredningsområdet.

Bildgalleri

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Sparvfinkar
Fåglar i etiopiska regionen
Lamarsh

Lamarsh är en by och en civil parish i Braintree i Essex i England. Orten har 177 invånare (2001). Den har en kyrka.

Referenser

Externa länkar 
 http://www.britishlistedbuildings.co.uk/england/essex/lamarsh
 https://web.archive.org/web/20121224063910/http://www.dedhamvalesociety.org.uk/Files/VillageLAMARSH.pdf

Orter i Essex
Braintree
Civil parishes i Essex
Kanelsparv

Kanelsparv (Passer cinnamomeus) är en asiatisk fågel i familjen sparvfinkar inom ordningen tättingar.

Kännetecken 
Kanelsparv är en bastant liten fröätande fågel med tjock näbb. Den är 14 till 15 centimeter lång. Fjäderdräkten är huvudsakligen varmt rödbrun på ovansidan och grå på undersidan. Hane och hona är olika och båda liknar motsvarande gråsparv. Dess läte är ett behagligt och musikaliskt kvitter.

Utbredning och systematik 
Kanelsparv delas in i tre underarter med följande utbredning: 
 Passer cinnamomeus rutilans – förekommer från Sachalin till Japan, Sydkorea, östra Manchuriet, södra Kina och Taiwan
 Passer cinnamomeus intensior – förekommer från sydvästra Kina till norra Myanmar, Laos och nordvästra Tonkin
 Passer cinnamomeus cinnamomeus – förekommer från Himalaya i nordöstra Afghanistan till nordöstra Indien och sydöstra Tibet

Underarterna skiljer sig framför allt i hur gul underdelen är. Artens vetenskapliga namn var tidigare Passer rutilans, men studier visar att cinnamomeus har prioritet.

Levnadssätt 
Kanelsparven är den typiska sparven för människans boplatser i städer där gråsparven saknas. I den södra delen av dess utbredningsområde föredrar kanelsparven mer höglänta områden men i de norra delarna häckar den vid havet. Kanelsparven är så välkänd i Himalaya att den har fått ett eget namn på flera språk där. Den har också avbildats i japansk konst.  

Denna sparv lever huvudsakligen av frön från örter och sädesslag, men den äter också bär och insekter, särskilt under häckningssäsongen. De här födopreferenserna gör att den i jordbruksområden både är ett måttligt allvarligt skadedjur och en bekämpare av skadegörande insekter. Den häckar i par utan samarbete med eller närhet till andra par. När den inte häckar bildar den flockar, ibland, men sällan, tillsammans med andra arter. I delar av utbredningsområdet är den en flyttfågel, åtminstone flyttar den mellan olika höga områden. Boet byggs i ett hål i ett träd, i berget eller i en byggnad. Hanen väljer ut en boplats innan han börjar söka efter en maka och använder boet för sin parningsuppvisning. Den typiska kullen innehåller fem eller sex vitaktiga ägg. Båda föräldrarna ruvar och föder upp ungarna.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig till vanlig, dock fåtalig i en del av utbredningsområdet.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Sparvfinkar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Shelleysparv

Shelleysparv (Passer shelleyi) är en fågel i familjen sparvfinkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Shelleysparven är en typisk sparvfink med streckad rygg, grått på hjässa och nacke samt en svart haklapp. I flykten syns rostfärgad övergump tydligt. Könen liknar varandra, men hanen är mer bjärt färgad och har mer rostrött i ansiktet. Arten är lik somaliagråsparven, men hanen skiljer sig på grå hjässa och honan på mycket mer färgglad fjäderdräkt i allmänhet. Kenyasparven är mycket lik, men överlappar inte i utbredningsområde och har ljust, ej mörkt, öga. Lätet är ett gladlynt tjirpande likt andra arter i släktet.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i sydöstra Sydsudan, norra Uganda, södra och östra Etiopien, nordvästra Somalia och allra västligaste Kenya. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Arten har tidigare ofta behandlats som underart till kenyasparv (P. rufocinctus), som i sin tur behandlats som underart till akaciasparv (P. motitensis). Andra behandlar den, tillsammans med kenyasparv, som underart till Passer cordofanicus.

Levnadssätt 
Shelleysparven hittas lokalt i torr törnsavann, men även i jordbruksbygd och ibland kring bebyggelse, även om den inte är associerad till människan. Fågeln födosöker mestadels på marken, förmodligen efter frön och insekter.

A typical sparrow with a striped back, a gray crown and nape, and a black bib. The rufous rump is conspicuous in flight. The sexes are similar, though males are brighter overall and have more rufous on the face. Found locally in dry thorn savanna and cultivated areas, sometimes around human habitation. Similar to Somali Sparrow, but the male is separated by his gray crown and the female by her much more colorful overall plumage. Very similar to Kenya Rufous Sparrow, but not known to overlap in range, and Shelley’s is separated by its dark eye. The call is a cheerful “chirp” like that of other sparrows.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns svenska och vetenskapliga artnamn hedrar George Ernest Shelley (1840-1910), geolog, samlare och ornitolog verksam i Sydafrika, Egypten, Sudan, Australien och Myanmar.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Sparvfinkar
Fåglar i etiopiska regionen
Ökensparv

Ökensparv (Passer simplex) är en nordafrikansk fågel i familjen sparvfinkar inom ordningen tättingar. Den förekommer i öknar i Nordafrika från Marocko och Mauretanien till Egypten. Tidigare inkluderades den centralasiatiska karakumsparven i arten. Den minskar i antal, men beståndet anses ändå livskraftigt.

Kännetecken

Utseende 
Ökensparven är en relativt liten sparvfink med en kroppslängd på 13–14,5 centimeter och är med sin ljust beigea fjäderdräkt lite lik en blek liten gråsparv. Könen är väl skilda. Hanen har svart tygel, ögontrakt, haklapp samt under häckningen även näbb. På vingen är handtäckare, lillvinge, handpennespetsar, tertialcentra och större täckare är brunsvarta. På ryggen syns en grå skiftning. Honan är istället enfärgat ljust beigevit, saknar hanens svarta haklapp och har brungrå istället för nästan svarta teckningar på vingen.

Läten 
Ökensparvens läten är lika gråsparven men mer metalliska och blandas också upp med sädesärlelika tji-vi tji-vi. I flykten hörs ett grönfinkslikt tjypp-tjypp-tjypp.

Utbredning och systematik 
Ökensparven förekommer i Nordafrika delas in i två underarter med följande utbredning:
 Passer simplex saharae – förekommer från Marocko centrala Libyen
 Passer simplex simplex – förekommer från södra Mauretanien och Mali till norra Tchad, centrala Sudan och sydvästra Egypten

Den centralasiatiska karakumsparven (Passer zarudnyi) behandlades tidigare som underart till ökensparv, men urskiljs numera allmänt som egen art.

Levnadssätt 
Fågeln förekommer vid oaser i sandöken, vid odlingar eller bebyggelse. Arten häckar från februari till augusti, men mest från mitten eller slutet av mars. Den bygger sitt bo i en hålighet.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ovanlig.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Sparvfinkar
Fåglar i etiopiska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Swahilisparv

Swahilisparv (Passer suahelicus) är en fågel i familjen sparvfinkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Swahilisparven är en rätt färglös sparv, grå med bruna vingar och mer bjärt rostbrunt på övergump och skuldror. Arten är mycket lik bysparven, men skiljs åt genom mörkare undersida, mindre konstrasterande ljus strupe och gråare rygg. Den liknar även tjocknäbbad sparv, men är mindre än denna, med mindre näbb och ljusare undersida. Lätet är ett piggt "churp" och sången består av liknande toner.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från södra Kenya till västra Tanzania, Malawi och nordvästra Moçambique. Den har ofta tidigare behandlats som en underart till bysparv och vissa gör det fortfarande.

Levnadssätt 
Swahilisparven är en generellt vanlig fågel i savann, jordbruksområden och kring bebyggelse.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Sparvfinkar
Fåglar i etiopiska regionen
Etiopiensparv

Etiopiensparv (Passer swainsonii) är en fågel i familjen sparvfinkar inom ordningen tättingar, förekommande i nordöstra Afrika.

Utseende 
Etiopiensparv är en 16 centimeter lång fågel där könen är lika, grå under och på huvudet, brun ovan. Den liknar nära släktingen bysparv (Passer griseus) men är mörkare, framför allt på huvud och axlar. Svårt att se är ett vitt band på axeln samt blekt kastanjefärgad stjärt och övergump.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från allra nordöstligaste Sudan till Etiopien, norra Somalia och norra centrala Kenya. Den behandlas ibland som en underart till bysparv. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt  
Fågeln förekommer i bergstrakter, våtmarker, öppen skog, saavann och buskiga gräsmarker, framför allt i närheten av människan. I Eritrea ses den på öppen platå på 1200 meters höjd, i Etiopien mellan 1200 och 4500 meter.

I många etiopiska byar och städer är etiopiensparven vanlig, på samma sätt som gråsparven i Europa och delar av Asien. Fågeln lever huvudsakligen av fröer och säd, men även insekter.

Häckning 
Etiopiensparvens bo är ett löst formad boll av gräs och fjädrar. Det placeras på grenar, i palmkronor eller i trädhål, men även i hål i byggnader och i gamla fågelbon tillhörande etiopiensvala eller brunstrupig backsvala. Den har till och med gått in i aktiva bon och föst bort backsvaleungar för att ta över boet. Etiopiensparven lägger tre till sex vita ägg med bruna och grå fläckar. I Eritrea häckar den mellan januari och mars samt maj till november, i Etopien från april till december.

Efter häckning samlas den i stora flockar med flera hundra individer. Dessa kan orsaka skador i trädgårdar och i jordbruksområden.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ganska vanlig eller vanlig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar den engelske naturforskaren, konstnären och samlaren William Swainson (1789-1855). Tidigare kallades den swainsonsparv även på svenska, men tilldelades 2023 ett mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Sparvfinkar
Fåglar i etiopiska regionen
Petronia

Petronia är ett släkte inom familjen sparvfinkar. Numera innehåller det endast en art, stensparven (Petronia petronia). Tidigare inkluderades även de fyra sparvfinkarna i Gymnoris, men DNA-studier visar att dessa är närmare släkt med Passer. Även blek stensparv har ibland placerats i släktet men förs numera till det egna släktet Carpospiza.

Noter

Petronia
Fågelsläkten
Brunalkippa

Brunalkippa (Alcippe brunneicauda) är en fågel i den nyligen erkända familjen alkippor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Brunalkippa är en 14,5–15 cm lång fågel med få utmärkande kännetecken. Ovansidan är varmt mellanbrun, på övergump och övre stjärttäckare något med roströd. På ovansidan av vingen syns brunsvart på fjädrarnas innerfan med mycket ljusare rostbrunt på ytterkanterna. På huvudet syns gråaktigt medelbrunt på panna, hjässa och nacke, på huvudsidan ljusare grå. Den saknar vidare olikt sina släktingar längsgående hjässband.

Utbredning och systematik 
Brunalkippa har sitt utbredningsområde i Sydostasien. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Alcippe brunneicauda brunneicauda – förekommer i södra Thailand, på Malackahalvön, Sumatra och nordvästra Borneo samt i norra Natunaöarna och Batuöarna
 Alcippe brunneicauda eriphaea – Borneo

Den ses i låglänta områden, upp till 1000 meters höjd på Sumatra, på Borneo vanligen till 1200 meter. Arten är stannfågel.

Släktes- och familjetillhörighet 
Länge placerades arterna i Schoeniparus, Lioparus, Fulvetta och Alcippe i ett och samma släkte, Alcippe, men flera genetiska studier visar att de är långt ifrån varandras närmaste släktingar och förs nu istället vanligen till flera olika familjer, där arterna till Alcippe verkade utgöra systergrupp till fnittertrastarna och fördes till den familjen. Senare genetiska studier har dock visat att de utgör en mycket gammal utvecklingslinje och urskiljs därför av exempelvis tongivande International Ornithological Congress (IOC) till en egen familj, Alcippeidae.

Levnadssätt 
Brunalkippa hittas i städsegrön urskog och i uppvuxen ungskog. Där ses den födosöka i par eller i smågrupper, ofta i artblandade flockar, på jakt efter insekter och bär. Arten häckar april–maj i Thailand och maj–juli på Borneo.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, så pass att internationella naturvårdsunionen IUCN listar den som nära hotad (NT).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Alkippor
Fåglar i orientaliska regionen
Indokinesisk alkippa

Indokinesisk alkippa (Alcippe grotei) är en fågel som numera placeras i den nyligen erkända tättingfamiljen alkippor.

Utseende och läten 
Indokinesisk alkippa är en 16,5 cm lång grå och brun fågel. Den är grå på mantel och hjässa, rostbrun på resten av ovansidan. Huvudet har en brunaktig ton med ett svart ögonbrynsstreck som sträcker sig bakot nacken. Undersidan är vitaktig. Den är mycket lik bergalkippan, men skiljer sig genom bruna flanker och svagare ring runt ögat. Sången beskrivs i engelsk litteratur som "yu-chi-chiwi-chuwoo, yu-uwit-ii-uwoo", medan bergalkippan återges "yi-yuii-uwee-uwee".

Utbredning och systematik 
Indokinesisk alkippa delas in i två underarter med följande utbredning: 
 Alcippe grotei grotei – förekommer i norra och centrala Annam och angränsande Laos
 Alcippe grotei eremita – förekommer i sydöstra Thailand

Tidigare behandlades den som underart till bergalkippan (Alcippe peracensis) men urskiljs numera som egen art. Detta stöds av genetiska studier.

Släktes- och familjetillhörighet 
Länge placerades arterna i Schoeniparus, Lioparus, Fulvetta och Alcippe i ett och samma släkte, Alcippe, men flera genetiska studier visar att de är långt ifrån varandras närmaste släktingar och förs nu istället vanligen till flera olika familjer, där arterna till Alcippe verkade utgöra systergrupp till fnittertrastarna och fördes till den familjen. Senare genetiska studier har dock visat att de utgör en mycket gammal utvecklingslinje och urskiljs därför av exempelvis tongivande International Ornithological Congress (IOC) till en egen familj, Alcippeidae.

Levnadssätt 
Fågeln hittas i städsegrön lövskog och ungskog. Den ses vanligen i par eller smågrupper med upp till sju individer, ofta tillsammans med andra arter. Födan består av insekter. Den bygger ett litet skålformat bo av döda löv och mossa och placerar det i en buske, ett sly eller i en ormbunke. Den lägger två ägg.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar den tyske ornitologen och lingvisten Hermann Grote (1882-1951).

Referenser

Noter

Tryckta källor 
del Hoyo, J.; Elliott, A.; Christie, D. 2007. Handbook of the Birds of the World, vol. 12: Picathartes to Tits and Chickadees. Lynx Edicions, Barcelona, Spain.
Robson, Craig; Birds of Thailand, 2002. Princeton University Press, .
Robson, Craig ; A Field Guide to the Birds of Thailand, 2004

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Alkippor
Fåglar i orientaliska regionen
Aage Gaup

Aage Gaup, född 28 oktober 1943 i Børselv, död 14 december 2021 i Karasjok var en norsk-samisk skulptör och grafiker.

Aage Gaup utbildade sig på Norsk Humanetisk akademi 1972-73 och på skulpturavdelningen på Kunstakademiet i Trondheim 1973-78. Han arbetade främst med trä, betong och aluminium. Aage Gaup arbetade också med scenografi, och då framför allt för Beaivváš Sámi Teahter.

Aage Gaup var en av medlemmarna av Masi-gruppen. Han bodde och arbetade i Karasjok.

Offentliga verk i urval
 1996 Forløp med hendelser, fem skulpturer i Alta videregående skole i Alta

Källor
Aage Gaup på kulturnett.no, läst 2012-02-27

Noter

Externa länkar
 Samisk kunstnersenter 

Norska skulptörer under 1900-talet
Samiska konstnärer
Samer i Norge
Karasjoks kommun
Födda 1943
Avlidna 2021

Män
Personer från Porsangers kommun