kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Betty Missiego

Betty Missiego, född 1 januari 1945 i Lima, Peru, är en spansk sångerska av peruanskt ursprung. Hon sjöng Spaniens bidrag "Su canción" i Eurovision Song Contest 1979.

Källor 

Födda 1945
Spanska sångare under 1900-talet
Kvinnor
Levande personer
Artister som representerat Spanien i Eurovision Song Contest
Deltagare i Eurovision Song Contest 1979
James

James är ett mansnamn, den engelska varianten av namnet Jakob. I vissa fall bärs namnet även av kvinnor.

Kända personer med förnamnet James
James Blunt, brittisk sångare
James Brown, amerikansk artist
James Lee Burke, amerikansk deckarförfattare
James Caan, amerikansk skådespelare
Jim Clark, skotsk racinglegend
James Cook, engelsk upptäcktsresande
James Fenimore Cooper, amerikansk författare
James Dean, amerikansk skådespelare
James Hetfield, sångare i gruppen Metallica
James Joyce, irländsk författare
James Karen, amerikansk skådespelare
James Marsters, amerikansk skådespelare och sing-and-song writer
James Mason, brittisk skådespelare
James Rodriguez, colombiansk fotbollsspelare
James Stewart, amerikansk skådespelare
James Watt, skotsk uppfinnare

James Woods, amerikansk skådespelare

Fiktiva karaktärer med namnet James 
James, betjänt i sketchen Grevinnan och betjänten
James Bond, agent i actionfilmer
James Bond Junior
James Potter, pappa till Harry Potter
James Sirius Potter, son till Harry Potter
James, huvudperson i boken James och jättepersikan av Roald Dahl

Referenser 

Mansnamn
Engelska förnamn
Farsta hembygdsförening

Farsta Hembygdsförening är en hembygdsförening i Farsta i södra Stockholm. 

Föreningen grundades i april 1983 och syftar till att sprida kunskap om Farstas historia från forntid till nutid. Hembygdsföreningen arrangerar bland annat studiecirklar, föreläsningar och studieresor.  

Verksamhetsområdet är Farsta stadsdelsområde: från Svedmyra i norr till Farsta strand i söder.

Sedan 1991 ges medlemsbladet Hembygdsnytt ut. Skriften kommer ut cirka fyra gånger per år.

Referenser 

Svenska hembygdsföreningar
Farsta stadsdelsområde
Don't Go Breaking My Heart

Don't Go Breaking My Heart är en poplåt av Ann Orson och Carte Blanche (pseudonym för John/Taupin), som spelades in i duett av Elton John och Kiki Dee, och 1976 blev en stor hit i många länder. Den toppade singellistorna i bland annat Australien, USA och Storbritannien.

Precis som många andra singlar av Elton John under 1970-talet låg den ursprungligen inte på något av hans album, men har senare kommit med på diverse samlingar.

Listplaceringar

Källor

Fotnoter

Musiksinglar 1976
Engelskspråkiga sånger
Sångduetter
Björn Lövin

Björn Yngve Lövin, folkbokförd Löfvin, född 17 december 1937 i Falu Kristine församling i Falun i Kopparbergs län, död 6 mars 2009 i Folkärna församling i Dalarnas län, var en svensk målare, skulptör och installationskonstnär.

Björn Lövin var far till politikern och journalisten Isabella Lövin och till konstnären Agneta Segerfelt.

Konstnärlig verksamhet
Lövins utställning Konsument i oändlighet - Herr P:s Penningar på Moderna museet i Stockholm 1971 hade två uppbyggda "miljöer". Den ena föreställde en gågata med skyltfönster som slutade vid farstun av den andra miljön: herr P:s torftiga tvårumslägenhet. År 1972 visades konstverket In Memoriam på Göteborgs Konsthall. Denna fiktiva minnesutställning över försäkringsbolaget, "ILAC (International Life Assurance Company)" visades också året därpå på Liljevalchs Konsthall, och 36 år senare, vintern 2008/09, återuppfördes installationen på Göteborgs konsthall.

År 1974 gjorde han utställningen Live Show på Moderna museet tillsammans med Sivert Lindblom och Ulrik Samuelson, där han skapade tempelbyggnaden Till minnet av tiden. Utställningen Minnet sviker visades 1977 under Kulturhusets historiska exposé Sverige i tiden 1900–1920. Till denna utställning skapade han fem miljöer.  En av dessa installationer, Leninmonument 13 april 1917, står numera utanför Moderna museet Stockholm.

Sitt internationella genombrott fick Lövin 1981, då han som förste svensk ställde ut separat på Centre George Pompidou i Paris med utställningen L'Image, som handlade även om "ILAC". 

År 1988 gjorde han en utställning på Kulturhuset i Stockholm med titeln C-kampen om verkligheten.

Under den stora miljökonferensen i Rio de Janeiro 1992 var han inbjuden att skapa ett konstverk. Detta, Kulturmotor, är egentligen en press för maniokberedning från en by i Amazonas djungler, och har visats i Tyskland, Brasilien och Sverige, senaste vid Moderna museets nyöppnande 2004, då ett helt rum ägnades hans konst.

Källor
Utställningar på Göteborgs Konsthall 1966-1975 - Göteborgs Konsthall, www.konsthallen.goteborg.se
Biografi Björn Lövin - Moderna Museet, www.modernamuseet.se

Noter

Externa länkar

Svenska skulptörer under 1900-talet
Svenska målare under 1900-talet
Svenska installationskonstnärer
Ledamöter av Konstakademien
Representerade vid Moderna museet
Konstnärer från Falun
Födda 1937
Avlidna 2009
Män
Anthiinae

Anthiinae är en underfamilj i familjen havsabborrfiskar. Alla Anthiinae föds som honor.

Släkten 

Anatolanthias 
Anthias 
Caesioperca 
Caprodon 
Dactylanthias 
Giganthias 
Hemanthias 
Holanthias 
Hypoplectrodes 
Lepidoperca 
Luzonichthys 
Nemanthias 
Odontanthias 
Othos 
Planctanthias 
Plectranthias 
Pronotogrammus 
Pseudanthias 
Rabaulichthys 
Sacura 
Selenanthias 
Serranocirrhitus 
Tosana 
Tosanoides 
Trachypoma

Abborrartade fiskar
Serranidae
Lisandro López

Lisandro López, född 2 mars 1983 i Buenos Aires i Argentina, är en argentinsk fotbollsspelare som för närvarande spelar för Racing Club i den argentinska ligan. Lisandro eller ”Licha” som han också kallas i hemlandet Argentina, är I första hand en anfallare men han kan också spela på kanten. Lisandro López har även spelat för det franska fotbollslaget Olympique Lyonnais, dit han kom år 2009 från portugisiska FC Porto. Han har även spelat för det argentinska landslaget.

Med Porto vann han ligan och cupen säsongen 2005/2006.

Meriter 
 Portugisiska ligan: 2005/2006, 2006/2007
 Portugisiska fotbollscupen: 2005/2006
 SuperCup Cândido de Oliveira: 2006/2007

Externa länkar 
 

Födda 1983
Argentinska fotbollsspelare
Spelare i Racing Club de Avellaneda
Fotbollsspelare i FC Porto
Spelare i Olympique Lyonnais
Spelare i Al-Gharafa SC
Spelare i SC Internacional
Män
Levande personer
Personer från Buenos Aires
Simon Blackburn

Simon Blackburn, född 12 juli 1944, är en brittisk filosof, bland annat känd för sina försök att popularisera filosofin. I filosofin är han mest känd som förespråkare av den metaetiska kvasirealismen, och som försvarare av humeanska synpunkter på en mängd olika frågor.

Professor Blackburn är vicepresident i British Humanist Association, medlemsorganisation i IHEU.

Bibliografi 
Reason and Prediction (1973). .
Spreading the Word (1984). .
Essays in Quasi-Realism (1993).  och .
The Oxford Dictionary of Philosophy (1994). .
Ruling Passions (1998). .
Truth (1999) (tills. med Keith Simmons). .
Think (1999).  och .
Being Good (2001). . (Omtryckt som Ethics: A Very Short Introduction i OUP:s Very Short Introductions-serie. .)
Lust (2004). .
Truth: A Guide (2005). .
Plato's Republic: A Biography (2006) - från Atlantic Books' Books That Shook the World series. .

Externa länkar 
 Simon Blackburns webbplats

Brittiska etiker
Alumner från Trinity College, Cambridge
Personer verksamma vid universitetet i Cambridge
Födda 1944
Män
Levande personer
Hans Holmlin

Hans Holmlin (i riksdagen kallad Holmlin i Norra Säm), född 16 juli 1844 i Sannäs Tanums socken, död där 2 september 1901 , rektor och riksdagsman.

Holmlin hade håg för studier och kom därför, om än sent, i skola i Göteborg, där han samtidigt med att han skötte egna studier undervisade yngre kamraters för att förtjäna sitt uppehälle. Vid Lunds universitet blev han student 1869 och fortsatte på samma sätt. Han var 1871-72 lärare vid Lunds seminarium, 1874-75 var han andre lärare vid folkhögskolan Hvilan och 1875-1876 rektor för Göteborgs och Bohus läns folkhögskola. 

Hans Holmlin grundade även Grebbestads folkhögskola och var väldigt aktiv i förslaget att bygga "Bohusbanan" (Tågleden mellan Uddevalla och Strömstad) vilket senare också påbörjades. Han dog dock under bygget och fick aldrig se det bli färdigbyggt. Holmlin bevistade 1896 sin första riksdag som ledamot av andra kammaren för Norrvikens domsaga och fick mandatet förnyat för de treåriga mandatperioderna 1897-99 och 1900-1902. Han valde i andra kammaren att ansluta sig till Lantmannapartiet. Han skrev i riksdagen sju egna motioner bland annat om högre lön åt JO, om införseltull på tegel och om anslag till folkhögskolor och vägbyggnader.

Källor 
Hvar 8 dag, 3:dje årg., N:r 4, 27 oktober 1901

Noter

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Lantmannapartiet
Personer från Tanums socken
Födda 1844
Avlidna 1901
Män
Carl Schylander

Carl Gabriel Schylander, född 3 januari 1751 i Stockholm, död där 19 november 1811, var en svensk skådespelare. 

Carl Schylander var son till postrevisorn Carl Gustaf Schylander och arbetade 1770 som stallskrivare vid hovet, men tog senare arbete vid tullverket och blev tullinspektor. 

Ursprungligen tullinspektor i Finland höll han på sin status som amatörskådespelare, vilket gav honom privilegium att uppträda när han själv önskade på Dramaten, där han anställdes 1787, och på Stenborgs Teater, där han var mest aktiv, som tjänstledig från sitt första yrke.

Han spelade Figaro på Stenborgs teater 1790, han gjorde också manliga komediroller, och som sångare kunde han hålla ett bra samspel med orkestern och kören, men det är som komiker i kvinnoroller han var mest populär; han spelade gamla gummor, häxor och skvallertanter som Mor Bobi och fru Slammerström, och i dessa roller var han så omtyckt, att det rent av sades att han, i detta fack, var den skickligaste "skådespelerskan" i Stockholm; det sades också, att även om hans kvinnliga konkurrent för sådana roller, Sofia Frodelius (1779-1822), spelade sådana roller mer verklighetstroget, så spelade han dem roligare.

Han spelade Tegel i Siri Brahe och Johan Gyllenstierna säsongen 1790, värden i Minna von Barnhelm och fiskalen i De bägge savojarderna 1793, färjkarlens hustru i Gustav Adolf och Ebba Brahe och Vänborg i Det farliga förtroendet 1794, Jöns i De gamla friarna 1795-1796, kommersrådinnan i Kapten Puff och sektor Etterhjelm i Tadelskolan. Då pjäsförfattaren Didrik Gabriel Björn 1790 satte upp Det besynnerliga spektaklet som efterpjäs till Greven av Oldsbach, där teaterns skådespelare tackade publiken för deras stöd i gestalt av sina mest populära roller; Björn själv uppträdde som sig själv, som teaterskribent, följd av Magnus Bonn som Mäster Sock i Skomakaren, Anders Lundberg som Hyrkusken i Engelsmannen i Paris, Johan Petter Lindskog som Bartholo och Bazile i Barberaren i Sevilla, Jonas Sundman som Jonas i Mäklaren, Carl Schylander som Mor Bobi och dansmästare Rigadoun, Johanna Catharina Enbeck (Gertrud i Njugg spar), Brita Maria Modéer (kammarjungfrun i Den obetänksamma), Christina Rahm (Anna Stina i Maskeraden), Lisette Stenberg (Lady Alton i Skottländskan), Margareta Sofia Lagerqvist (Anette i Anette och Lubin) och Eva Säfström  som trädgårdsflickan i Sophie.
     
Han var även Dramatens inspektor och skötte dess bokföring, vilket han gjorde mycket bra. Privat var han gift två gånger, 1802 med sin kollega, skådespelaren Ebba Morman.

Källor 
 Georg Nordensvan, "Svensk teater och svenska skådespelare".
 
 Kungliga teaterns repertoar 1773-1973, 1974
 Johan Flodmark: Stenborgska skådebanorna: bidrag till Stockholms teaterhistoria, Norstedt, Stockholm, 1893

Noter

Svenska skådespelare under 1700-talet
Födda 1751
Avlidna 1811
Män
Ironside

Ironside kan syfta på:

William Edmund Ironside (1880–1959), en brittisk fältmarskalk
Michael Ironside (1959–), en amerikansk-kanadensisk skådespelare
 Ironside (ätt) – en engelsk adelsätt
 Baron Ironside – en titel
 Ironside – en amerikansk deckar-TV-serie med Raymond Burr, se Brottsplats: San Francisco
Desventuradasöarna

Desventuradasöarna eller Desventuradasarkipelagen (spanska Islas Desventuradas) är en liten ögrupp i sydöstra Stilla havet som tillhör Chile.

Geografi
Desventuradasöarna ligger cirka 850 kilometer utanför Chiles kust väster om staden Valparaíso och cirka 780 km norr om Juan Fernández-öarna.  

Ögruppen är av vulkaniskt ursprung och har en areal om cirka 5 km² och består av två större öar:

 Isla San Ambrosio, cirka 2,4 km², cirka 20 km sydöst om huvudön
 Isla San Félix, cirka 2,5 km², huvudön

samt ytterligare 2 småöar
 Islote González, cirka 0,25 km², sydöst om San Félix
 Roca Catedral, cirka 0,01 km², norr om San Félix

Den högsta höjden är på cirka 254 m ö.h. och finns på Isla San Ambrosio.

Ögruppen är obebodd förutom en liten garnison från den chilenska flottan inklusive flygfält på San Félix. Öarna utgör en del i "comuna" Valparaíso (kommun) i provinsen Valparaíso varifrån även Juan Fernández-öarna och Påskön förvaltas. Öarna saknar sötvatten men är en viktig boplats för sjöfåglar

Växtligheten utgörs främst av örter, ormbunkar och buskar samt av det endemiska trädet Thamnoseris lacerata som kan bli 5 meter högt. Sedan upptäckten tillkom flera växter som inte är inhemska. På öarna fanns ursprungligen inga landlevande däggdjur. Vid garnisonen hölls getter, hundar och tamkatter och dessutom introducerades husmusen.

Klimat 
Klimatförhållandena i området är havsklimat, varmt och fuktigt. Årsmedeltemperaturen i trakten är  °C. Den varmaste månaden är mars, då medeltemperaturen är  °C, och den kallaste är augusti, med  °C. Genomsnittlig årsnederbörd är  millimeter. Den regnigaste månaden är juli, med i genomsnitt  mm nederbörd, och den torraste är februari, med  mm nederbörd.

Historia
Desventuradasöarna har troligen alltid varit obebodda och upptäcktes den 8 november 1574 av spanske sjöfararen Juan Fernández.

Möjligen upptäcktes området dock redan 1521 av portugisiske Ferdinand Magellan.

Öarna ligger inom den neotropiska regionen och är numera ett naturreservat "Parque Nacional Archipiélago de Islas Desventuradas".

Referenser

Externa länkar
 om Desventuradasöarna (på spanska)
 bild från Desventuradasöarna
 om naturreservatet

Öar i Región de Valparaíso
Ögrupper i Stilla havet
Wheeler–DeWitts ekvation

Wheeler–DeWitts ekvation är en ekvation som syftar till att kombinera allmän relativitet och kvantteori för att skapa kvantgravitation. Den skapades 1965 av John Wheeler och Bryce DeWitt. Rymden som ekvationen används i kallas av fysiker för superrymd, som är en matematisk samling för alla möjliga tänkbara universum.
  
I Wheeler-DeWitt-ekvationen finns varken tids- eller rymdaspekt. Detta har gjort att fysiker blivit tvungna att gå djupare in i tid-rymdfrågan. Genom det har vissa teoretiker kommit fram till att rymd och tid bara är produkter av något djupare.

Teoretisk fysik
John Ågren

Ej att förväxla med politikern Johan Ågren.
John Alf Lennart Ågren, född 1950 i Stockholm, är en svensk metallurg. Han är professor i metallografi vid Kungliga Tekniska Högskolan i Stockholm.

Biografi 
Under pseudonymen John West skrev John Ågren och Ulf Westblom västernromanen Du ska dö (1974). Ågren var tidigare även aktiv i den svenska science fiction-fandom och skrev i samarbete med Ulf Westblom bland annat romanen Porten till evigheten (1976); senare ingick han 1982–1987 i redaktionen för tidskriften Nova science fiction.  

Ågren doktorerade 1981 på en avhandling om datorsimuleringar av diffusionsförlopp i stållegeringar. Han var under en följd av år prefekt vid institutionen för metallografi och har i sin forskning arbetat framför allt med termodynamiska datamodeller och diffusion i legeringar. Detta har betydelse för prognosticering av materials hållfasthet och andra egenskaper. Han är ledamot av Ingenjörsvetenskapsakademien sedan 2006.

Professor John Ågren är mottagare av 2011 års Hume-Rothery-pris.

2017 tilldelades John Ågren också  NIMS-priset, utdelat av det japanska Nationella institutet för materialvetenskap. Han delade priset med forskarna Bo Sundman och Kiyohito Ishida.

In 2018, Agren was elected into the National Academy of Engineering for the development of integrated thermodynamics and kinetics analysis tools enabling computational materials engineering.

Ågrens vetenskapliga publicering har (2020) enligt Google Scholar över 11 000 citeringar och ett h-index på 56.

Bibliografi

Romaner

Materialvetenskap (urval)

Källor

Externa länkar

Svenska professorer i metallografi
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Män
Födda 1950
Levande personer
Ingenjörer från Stockholm
Westernförfattare
Norrvikens domsaga

Norrvikens domsaga, i Göteborgs och Bohus län, omfattade Kville, Tanum, Bullaren och Vette härader. Domsagan hade 1912 ett invånartal på 33 246 personer och en areal av 1399 km².

Domsagan bildades 1698 efter en delning av det som sedan kom att kallas Sunnerviken och Norrvikens domsaga. Benämningen Norrvikens domsaga för denna domsaga började användas vid mitten av 1800-talet 1971 upphörde domsagan och dess ansvarsområde övergick då till  Strömstads tingsrätt, som i sin tur 2004 överfördes till Uddevalla tingsrätt.

Tingslag 
Tanums tingslag 1699-1731, 1801-1824, 1860-1902 
Vette tingslag 1699-1731, 1801-1926 
Vette och Tanums tingslag 1731-1801
Kville och Bullarens tingslag 1698-1801
Bullarens tingslag 1801-1825, 1859-1903 
Tanums och Bullarens tingslag 1825-1859
Kville tingslag 1801-1903
Kville, Tanums och Bullarens tingslag 1904-1926
 Norrvikens tingslag 1927-1970

Häradshövdingar 
 1698–1701 Anders Börjesson
 1702–1716 Gudmund Nordberg
 1716–1729 Torger Bruhn
 1729–1752 Petrus Östling
 1752–1770  Birger Hvasser
 1772–1793 Magnus Gustaf Danckwardt
 1793–1834 Arvid Jakob Unger
 1836–1857 Johan Olof Bååth
 1857–1878 Bror Lars Norin
 1878–1900 Fredrik Daniel Carlborg 
 1900–1912 Assar Emanuel Åkerman
 1913–1929 Bernt Hellborn
 1930–1954 Jan Wilhelm Smith
 1954–1970 Stig Lennart Rosengren

Källor 
Nationella arkivdatabasen för uppgifter om fögderier, domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Strömstads tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Historiska domsagor i Göteborgs och Bohus län
Ugglan
Strängfältteori

I teoretisk fysik är strängfältteori ett förslag till att definiera strängteori på sådant sätt att den inte är bakgrundsberoende. Strängfältsteori kan ses som en kvantfältteori med många fält som förenas i en sträng. Sammanställning av strängarna ger Feynmandiagram med mjuka övergångar utan oändligheter i övergångarna. Diagrammen kan beskrivas som ”tuber” som fördelar sig. Strängfältteorin kom som en naturlig fortsättning på kvantfältteorin, när man angrep problemet med kvantgravitation genom att låta alla krafter och partiklar identifieras med stående vågor på en sluten fundamental sträng med längden 10-35 m. Strängen generaliserade de punktpartiklar som vanlig kvantfältteori är associerad med.

Klassisk strängfältteori kunde inte användas vid utvecklingen av supersträngteorin, eftersom det tillkom bran, ytor i teorin. Eftersom klassisk strängfältteori förutsätter att strängar är det minsta objektet, så passar inte dualitet in i teorin. I klassisk strängfältteori går det inte att koppla ihop de olika strängteorierna till en teori.

Det finns flera versioner av klassisk strängfältteori, bland andra: 
 boundary string field theory, en bosonisk strängteori.
 cubic theory Witten (1986), en variant av en Chern Simon-teori.

Edward Witten beskrev 1989 hur teorin kan användas för att beräkna invarianter av knutteori (slingkvantteori). I slutet av 1990-talet så blev de båda teorierna betydelsefulla för förståelsen av tachyonkondensation. Ett viktigt matematisk verktyg för beskrivning av strängfältteori är Becchi-Rouet-Stora-Tyutin (BRST), som är en differentiell geometrisk ansats för att få beräkningar av ”tuber” fria från anomalier då spökvariabler neutraliseras.

Referenser 
Naohisa Ogawa, Pedagogical Introduction to Hamiltonian BRST formalism 
Witten E. 1989 The search for higher symmetry in string theory Publicerat i Phil. Trans.  R. Soc. London A 329, sidorna 349–357 
Witten E. 1986, Non-commutative geometry and string field theory Publicerat i Nuclear Physics B, volume 268, issue 2, may 1986, pages 253–294
S.-S. Chern and J. Simons, Characteristic forms and geometric invariants, Annals Math. 99, pages 48–69(1974)
  
Teoretisk fysik
Partikelfysik
Strängteori
Uno (musikalbum)

Uno släpptes 1994 och är Uno Svenningssons första studioalbum som soloartist, och innehåller bland annat hans stora hitlåt "Under ytan".

Låtlista
 Tid att gå vidare (4:32)
 Till fjärran land (4:29)
 Tro på varann (4:34)
 Om du bara visste (4:30)
 Under ytan (3:22)
 Nära sanningen (3:43)
 Evigt unga (4:02)
 Skymtar för en stund (3:39)
 Kommer aldrig att förstå dig (4:15)
 Stannar kvar i min dröm (4:51)

Singlar
 Tid att gå vidare (1994)
 Tro på varann (med Eva Dahlgren) (1994)
 Under ytan (1994)
 Nära sanningen (maxisingel 1994)
 Skymtar för en stund (1995)

Medverkande
Sten Booberg, gitarrer
Eva Dahlgren, sång ("Tro på varann")
Patrik Frisk, klaviaturer, körsång
Svante Henryson, cello
Jonas Isacsson, gitarrer
Jesper Lindberg, pedal steel guitar
Sven Lindvall, bas
Henrik Rongedal, körsång
Magnus Rongedal, körsång
Sanne Salomonsen, sång ("Nära sanningen")
Erik Steen, flamencogitarr
Dan Sundquist, gitarrer, mandolin, slagverk, körsång, producent
Uno Svenningsson, sång, körsång, gitarrer
Nicci Wallin, trummor
Stråkkvartett:
Ulf Forsberg, violin
Patrik Swedrup, violin
Henrik Frendin, viola
Mats Rondin, cello
Stråkarrangemang: Dan Sandquist och Mats Holmqvist

Listplaceringar

Referenser

Källor 
Information i Svensk mediedatabas.

Album av Uno Svenningsson
Musikalbum 1994
Debutalbum 1994
Svenska debutalbum
Svenskspråkiga musikalbum
Valö prästgård

Valö prästgård ligger i Valö socken i Östhammars kommun. Mangårdsbyggnaden är från cirka 1786 och har renoverats 1825, 1922 och 1943. På gården finns matkällare, drängstuga/stall, vedbod, utedass, pumphus, tiondebod och sockenbod. Tidigare fanns ett flertal byggnader som under åren rivits, bland annat smedja, bagarstuga och vagnslider. Ursprungligen var mangårdsbyggnaden rödmålad med nävertak men fick sitt nuvarande utseende med enkupigt tegel och gulmålad panel under 1820-talet. Gården är sedan 2002 i privat ägo.

Sockenboden och tiondeboden bildar infarten till Valö prästgård. Tiondeboden uppfördes på initiativ av kyrkoherde Erik Hörner 1768 och blev färdig först 1788. Hit levererades bland annat säd, smör och fisk från församlingens gårdar. Detta var en del av lönen till kyrkoherden. Utsäde levererades till sockenboden för att sparas till dåliga skördeår men sockenboden finansierade främst skolverksamheten i Valö.

Externa länkar

Prästgårdar i Sverige
Byggnader och anläggningar i Östhammars kommun
Gårdar i Uppland
Holmöns socken

Holmöns socken i Västerbotten ingår sedan 1974 i Umeå kommun och motsvarar från 2016 Holmöns distrikt. 

Socknens areal är 56,30 kvadratkilometer, varav 52,30 land. År 2000 fanns här 87 invånare. Sockenkyrkan Holmöns kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Holmöns församling bildades 1802 genom en utbrytning ur Umeå landsförsamling. Den 1 januari 1925 (enligt beslut den 24 augusti 1923) bildades Holmöns landskommun genom utbrytning ur Sävars landskommun. Samma datum blev Holmön också egen jordebokssocken. Landskommunen uppgick 1974 i Umeå kommun. Församlingen uppgick 2007 i Sävar-Holmöns församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Holmön, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.

Socknen har tillhört fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Västerbotten.

Geografi
Holmöns socken omfattar Holmöarna öster om Umeå. Öarna är låga och skogbevuxna.

Fornlämningar
Ett tiotal gravrösen är funna, dessutom tomtningar och labyrinter.

Namnet
Namnet kommer från huvudön.

Befolkningsutveckling

Se även 
Holmöns församling
Umeå tingslag

Referenser

Noter

Externa länkar

Socknar i Västerbotten
Indelningar i Umeå kommun