kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Max 1800-tal

Max 1800-tal är en svensk historisk TV-serie, producerad av Utbildningsradion 2008–2009 med Max Landergård som programledare, där dokumentär och fiktion blandades.

Serien, som var en originalidé av TV-producenten Johan Romin, sändes på onsdagskvällarna under perioden 6 maj–17 juni 2009  och behandlar epoken 1800-talet, vilket här syftar på tiden mellan franska revolutionens utbrott år 1789 och första världskrigets utbrott 1914; en tidsperiod som också kallas för "det långa 1800-talet". I sju program skildrades epoken ur politisk, idéhistorisk, kulturell och vetenskaplig synvinkel.

I serien gestaltar programledaren Max Landergård över 30 stycken fiktiva och verkliga 1800-talskaraktärer, bland andra Doktor Jekyll, Phileas Fogg, William Morris och August Strindberg.

Serien riktade sig framför allt till ungdomar, och försökte förklara hur mycket av det som i dag (2009) tas för givet har sitt ursprung i epoken 1789–1914. Även om ämnen som ofta uppfattas som negativa också togs upp, så försökte serien tvätta bort mycket av den negativa stämpel som epoken fått under 1900-talet.

Avsnitt och deras tema 
 "Jagets århundrade" (människan i samhället)
 "Revolutionernas århundrade" (samhällsförändring)
 "Kvinnans århundrade" (kvinnans roll i samhället)
 "Uppfinningarnas århundrade" (uppfinningsexplosionen)
 "Emigrationens århundrade" (migration)
 "Rasismens århundrade" (rasism, rasteorier och nationalism)
 "Nöjenas århundrade" (nöjen och kultur)

Referenser 
 Youtube – Trailer för programmet som visas i SVT1 och SVT2
 Dagens Nyheter – "Då föddes jaget"
 UR:s hemsida – Max 1800-tal
 Kunskapskanalen – Århundradet då allt var möjligt

Fotnoter 

TV-serier som utspelar sig under 1800-talet
Svenska dokumentär-TV-serier
TV-seriestarter 2009
TV-serieavslutningar 2009
Svenska TV-serier från 2000-talet
TV-serier som utspelar sig i Sverige
TV-serier som utspelar sig i USA
St. Margaret's Bay

St. Margaret's Bay kan avse:

 St. Margarets Bay, Nova Scotia – på den södra stranden av Nova Scotia
 St. Margarets Bay, Nova Scotia (administrativt distrikt) – en politisk indelning 
 St. Margarets Bay, Kent –  på kusten till Kent i södra England
Dariush Kargar

Dariush Kargar (persiska: داریوش کارگر), född 1953 i Hamadan, Iran, död 2012 i Uppsala, persisk författare och forskare i iranska språk vid Uppsala universitet. Dariush Kargar bosatte sig i Sverige 1984. Han gav ut flera skönlitterära verk och bibliografier på persiska samt översättningar av svenska iranister till persiska. Mellan åren 1991 och 1994 var han redaktör för den litterära tidskriften Afsanah (Legend) som utkom i Uppsala. 

Hans vetenskapliga forskning berör i huvudsak medelpersisk och modern persisk litteratur, persisk skriftlig folklitteratur, zoroastrismen och Irans mytologiska och antika historia.

Skönlitterära verk i urval 
 Dariush Kargar, Bāgh, bāgh, bāgh, bāgh-e mā (Vår trädgård, trädgård, trädgård), Uppsala, 1999. (roman)
 Dariush Kargar, 'Arus-i daryāyi (Brännmanet), Uppsala, 1996. (novellsamling) 
 Dariush Kargar, Pāyān-i yek 'omr (Slutet av ett liv), Uppsala, 1994. (roman)
 Dariush Kargar, Tuye in kafe-ye sholugh (På detta stökiga kafé), Uppsala, 2001. (novellsamling)

Vetenskapliga verk i urval 
 Dariush Kargar, Arday-Viraf Nama: Iranian conceptions of the Other World, Uppsala, 2009.
 Bo Utas, Manuscript, Text and Literature: Collected Essays on Middle and New Persian texts, red. Carina Jahani och Dariush Kargar, Wiesbaden, 2008.
 Dariush Kargar, Jamshid and the Ultrahuman Power of Creation, Orientalia Suecana, vol. 51–52, 2002/2003.

Bibliografier 
 Ketābshenāsi-ye dāstān-e kutāh dar khārej az keshvar (Irān va jahān), 1994/1995.
 Yek zendegi: Sālshomār-e zendegi va āsār-e Sādeq Hedāyat, Afsāneh, vol. 9, 1994.
 'Omri be tab'id: ketabshenasi-ye Aqa Bozorg Alavi, 2002.

Externa länkar 
 Jāme' al-hekāyat Artikel i Encyclopaedia Iranica av Dariush Kargar
 Iranšahri Artikel i Encyclopaedia Iranica av Dariush Kargar

Födda 1953
Avlidna 2012
Svenska forskare under 1900-talet
Svenska iranister
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Persiskspråkiga författare
Iranska författare
Män
Personer från Hamadan
Svenska forskare under 2000-talet
Sulo möter Brunner

Sulo möter Brunner är ett musikalbum från 2009 av Sulo med texter av Ernst Brunner. 

Inspelningarna gjordes i Polarstudion under producenten Lennart Östlunds ledning. På skivan mevderkade Lasse Tennander,  Staffan Hellstrand och Sara Löfgren samt Sven Zetterberg (på munspel i Jordmust).

Bakgrund 
Ernst Brunners och Sulos historia började 1996 då Sulo arbetade på en lokal tv-kanal på Södermalm och gjorde en serie författarporträtt, bland dem ett om Brunner. De behöll kontakten och deras gemensamma idrottsintresse ledde fram till ett påbörjat bokprojekt om fotbollen och dess plats i samhället.

Sulo bestämde sig för att ett album med dikter som grund inte nödvändigtvis måste vara ett visalbum.

Låtlista
Det ska komma en dag (som måste komma)
I månen på mattan
Himlen saknar slut
Jordmust
Svalorna
En kväll vid separator
Stigarna
Det är över
Några är kvar
Balladen om Brobek
Maskrosfältet
På vattnet väntar en båt
Medan världen passerar förbi
Slutkyssen
Ängeln har gått

Medverkande
Ernst Brunner - sångtextförfattare
Sulo - sång, gitarr, kompositör
Micke Häggström - trummor, slagverk
Ola Nyström - gitarr
Henrik Widén - orgel, piano, slagverk
Surjo Benigh - kontrabas
Lennart Östlund - producent

Referenser

Fotnoter

Externa länkar 
Sulo Myspace

Musikalbum 2009
Onlive

OnLive var ett företag, som bland annat distribuerade spel on demand. On demand-tjänsten offentliggjordes under Game Developers Conference 2009.OnLive skiljde sig från konventionella spelkonsoler eftersom tjänsten använde sig av molnlagrade spel. OnLives stängdes ner 30 april 2015 efter att Sony köpt företaget och dess cirka 140 patent.

Tjänsten var bland annat kompatibel med alla Intel-baserade Macar med OS X och datorer med Windows XP, Windows Vista, Windows 7 och Windows 8. Enligt skaparna var enda kravet en bredbandsanslutning med minst 1,5 Mbps hastighet för grafik i SD-upplösning, medan det för HD-upplösning krävdes motsvarande 4-5 Mbps. Detta innebar att användaren inte längre behövde en kraftfull speldator för att kunna spela resurskrävande spel, som exempelvis Crysis med full grafikinställning. OnLives VD Steve Perlman hävdade innan lanseringen att det skulle fungera bra med en fördröjning upp till 80 millisekunder, samt en medelbandbredd på 100 kbps.

Take Two Interactive, Ubisoft, Epic Games, Atari, Codemasters, THQ, Warner Bros, 2D Boy och Eidos Interactive var några av de speltillverkare som år 2010 distribuerade sina spel via tjänsten. Sexton spel fanns vid samma tidpunkt tillgängliga.

Under Game Developers Conference 2010, berättade OnLives VD Steve Perlman att tjänsten skulle lanseras den 17 juni 2010 i USA. Priset för tjänsten sattes vid lanseringen till $ 14,95 per månad.

Konsol 
OnLive såldes även som konsol. Konsolen som kallades MicroConsole, och kunde användas för att spela med sin TV som skärm. Detta ansågs vara bra för personer som exempelvis inte har någon dator.

Kritik 
Efter offentliggörandet kritiserades OnLive av Matt Peckham från PC World. Han menade att det skulle vara tekniskt mycket svårt att överföra den mängd data som ett högupplöst spel kräver. Dessutom skulle tjänsten kräva "deterministiskt bredband", det vill säga garanterad oavbruten hastighet. Han berättade också om sin oro för att modscenen ska ta skada. Eftersom alla spel skulle lagras på OnLives servrar skulle det bli omöjligt att skapa eget material, liksom det faktum att varje spel som konsumerades via OnLive faktiskt inte skulle finns fysiskt hos köparen. Om OnLive går under skulle då användarens alla spel försvinna.

Konkurrenter 
Strax efter att OnLive tillkännagavs, dök den första konkurrenten upp - Gaikai. Gaikai hade inte planerat att visa upp sin "game-on-demand"-tjänst förrän i juni, men blev tvungen att visa upp den tidigare, då OnLive redan utannonserats. Gaikai köptes 2012 upp av Sony som även förvärvade OnLive 2015.

Referenser

Externa länkar 
 OnLives Officiella webbplats

Företag bildade 2009
Datorspelsteknik
Företag upplösta 2015
Vladimir Andrejev

Vladimir Vasiljevitj Andrejev (), född den 7 september 1966, är en rysk före detta friidrottare som tävlade i gång.

Andrejev deltog vid VM 1993 i Stuttgart där han slutade på en 19:e plats i 20 km gång. Han blev bronsmedaljör vid IAAF World Race Walking Cup 1999 och året efter blev han också bronsmedaljör vid Olympiska sommarspelen i Sydney. 

Vid EM 2002 slutade han på andra plats i 20 km gång och vid IAAF World Race Walking Cup 2002 slutade han också tvåa. 

Hans sista mästerskap blev Olympiska sommarspelen 2004 i Aten då han slutade på en sjunde plats. 

Under 2005 testades han positivt för dopning och stängdes av i ett år.

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats
 Information om dopingavstängningen

Födda 1966
Ryska gångare
Män
Olympiska bronsmedaljörer 2000
Ryska olympiska bronsmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från Förenade laget
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Ryssland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Ryssland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Ryska dopningsfall
Levande personer
Personer från Tjuvasjien
Ziryab

Abu al-Hasan 'Ali Zaryab (persiska och arabiska: أبوالحسن علي ابن نافع, kurdiska: Ebû Hesen Elî Zorab), född 789, död 857, var persisk, eller möjligen kurdisk polyhistor, musikolog, astronom, botaniker, kosmetolog och modedesigner. 

Hans smeknamn "Zaryab" kommer från persiskans ord för blåskrika (), och uttalas "Zaryāb".

Zaryab uppnådde först berömmelse var vid det abbasidiska hovet i Bagdad, hans födelseplats, som artist och elev till den store persiske musikern och kompositören Ebrahim Mousali.

Zaryab verkade vid den umayyadiska hovet i Cordoba under Abd al-Rahman II. Han grundade Spaniens första musikaliska akademi och skönhetsinstitut. Han introducerade även det iranska nyårsfirandet nouruz, på den iberiska halvön och lutan som är ursprunget till gitarren.

Källor

 Titus Burckhardt, "Die Maurische Kultur in Spanien.
 Zaryâb Artikel på Fravahr.org

Födda 789
Avlidna 857
Män
Iranska musiker
Iranska botaniker
Perser
Kurder
Mononymt kända personer
Slavar
Personer inom näringslivet under medeltiden
Personer i Kalifatet Córdoba
Peligro

Peligro (spanska "Farlig") är den colombianska sångerskan Shakiras andra album, utgivet 1993 i Colombia. Skivan sålde lite bättre än Shakiras första album Magia men inte mer än 1200 kopior. Bara tre låtar är skrivna av Shakira, resten av olika producenter. Peligro är, tillsammans med Magia, inte officiella album vilka släpptes i Colombia och går inte längre att köpa.

Låtförteckning
"Eres" (spanska "Du är") (Shakira) – 5:02
"Último Momento" (spanska "Sista stunden") (Eduardo Paz) – 4:56
"Tú Serás La Historia De Mi Vida" (spanska "Du kommer vara mitt livs historia") (Desmond Child) – 4:52
"Peligro" (spanska "Farlig") (Eduardo Paz) – 4:39
"Quince Años" (spanska "Femton år") (Shakira) – 3:30
"Brujería" (spanska "Trolldom") (Eduardo Paz) – 4:08
"Eterno Amor" (spanska "Evig kärlek") (Eddie Sierra) – 4:47
"Controlas Mi Destino" (spanska exakt efter ordalydelsen "Du bestämmer min destination". Kan tolkas  "Du bestämmer vart jag ska".) (Shakira) – 4:36
"Este Amor Es Lo Más Bello Del Mundo" (spanska "Den här kärleken är världens vakraste") (Eduardo Paz) – 4:20
"1968" (Shakira/Eduardo Paz) – 4:44

Album av Shakira
Musikalbum 1993
Västra Skeppsbron

Västra Skeppsbron var en provisorisk trafikled i Stockholm som existerade mellan 1929/30 och 1953/54 som pendang till Skeppsbron. I folkmun kallades den Slingerbultsleden.

En förbättring av den nord-sydgående fordonstrafiken mellan Slussen och Vasabron hade diskuterats sedan 1920-talet allt medan trafiken ökade och bilarna proppade igen känsliga trafikpunkter. En rad radikala lösningar presenterades, bland annat motionerade Carl Lindhagen i stadsfullmäktige att Bondeska palatset skulle rivas för att bredda passagen söder om Vasabron. Problemet löstes med en provisorisk trafikled genom Riddarholmen.

Leden gick från Munkbron i Gamla stan över en bro till Riddarholmens östra sida och i höjd med Tryckerigatan över ytterligare en bro tillbaka till Gamla stan, där den anslöt till Vasabron via Riddarhuskajen. Leden var ett komplement till Munkbroleden som togs i trafik 1931 och enkelriktat för norrgående trafik (vänstertrafik), medan Munkbroleden tog hand om den södergående trafiken. Den södra bron var 70 meter och den norra var 20 meter lång; båda var 10 meter breda. Broarna hade ingen officiell beteckning och leden inte heller, men den kallades i folkmun för ”Slingerbultsleden”. Broarna var gjorda av stålbalkar ihopsatta med stålbultar och körbanan var utförd av armerat betongdäck. Broarna rörde sig lite när en bil passerade och därav namnet.

År 1954 togs Slingerbultsledens trafik över av ett annat provisorium, en 240 meter lång pontonbro mellan Norra Riddarholmshamnen och Tegelbacken som gick under namnet Riddarbron, Namnet aldrig slog igenom bland stockholmarna, som rätt och slätt kallade den för Pontonbron. Den revs 1968 och ersattes av den till Tegelbacken förlängda Söderleden.

Källor

Externa länkar
 Om Slingerbultsleden på www.stockholmgamlastan.se

Riddarholmen
Gamla stans historia
Ej längre existerande byggnader i Gamla stan
Ej längre existerande broar
Gwich’in

Gwich’in, (engelska: Kutchin) är en indianstam som lever i Alaska samt norra Kanada, huvudsakligen norr om polcirkeln. Deras språk, som tillhör den athapaskiska språkfamiljen, talas idag flytande av mindre än 400 personer. Traditionellt har Gwich’in-indianerna livnärt sig på den nordamerikanska renen, cariboun.
I dag (2019) lever cirka  gwich'iner i 15 lokalsamfund vid polcirkeln, dels i Kanada, dels i Alaska.

Det första dokumenterade mötet mellan Gwich'inerna och européer inträffade när den skotske upptäcktsresande Sir Alexander Mackenzie reste uppför Mackenziefloden (på Slavey: Geh Cho) år 1789.

Källor

Nordamerikanska indianer
Lyrical Ballads

Lyrical Ballads, with a Few Other Poems är en samling dikter av William Wordsworth och Samuel Taylor Coleridge som först publicerades 1798. Publiceringen av detta verk blev startpunkten till vad som inom engelsk litteraturhistoria kallas den första romantiska skolan. 

Wordsworth och Coleridge bodde före publiceringen av verket tillsammans med Wordsworths syster Dorothy i Racedown i Dorset. Wordsworth var en djupt allvarlig, men något jordbunden natur, som ännu kvarstod på 1700-talets materialistiskt rationalistiska ståndpunkt. Coleridge var till sin läggning skarpt kritisk, smidig och mångbeläst och särskilt intresserad av metafysiska studier. Han kände redan något till tysk filosofi och litteratur, och hans samtal med Wordsworth rörde sig om Platon och nyplatonismen, om George Berkeleys idealism och Baruch Spinozas panteism – idéer, som verkade väckande på Wordsworth. De beslöt att tillsammans utge en samling dikter, som dels skulle behandla romantiska ämnen, men framställda på ett trovärdigt sätt, dels skildringar ur vardagslivet, återgivna med enkel naturlighet. På detta sätt uppstod Lyrical Ballads, där Coleridge med "The Rime of the Ancient Mariner" representerar det underbara, Wordsworth med de övriga styckena naturbeskrivningen ("Tintern Abbey") och genren ("Goody Blake", "Simon Lee"). Samlingen inleddes av ett företal som innehöll de båda skaldernas program, vilket i utvidgad form återfinns i andra upplagan (1800) och som proklamerar att det gällde att göra slut på det konstlade och bombastiska i den föregående tidens verskonst och att välja vardagligare ämnen. Samlingen mottogs i början kyligt, men nya upplagor blev hastigt nödvändiga. Diktsamlingen utgör inledningen till den romantiska rörelsen i England under 1800-talet.

Källor 

Diktsamlingar
Romantiken
The Divine Comedy

The Divine Comedy är en popgrupp från Nordirland, med Neil Hannon som frontman. Det var Neil Hannon som grundade bandet 1989, tillsammans med John McCullagh och Kevin Traynor. Bandets senaste album släpptes under 2010. Album har släppts 2016 och 2019.

Diskografi

Studioalbum 
Fanfare for the Comic Muse (1990)
Liberation (1993)
Promenade (1994)
Casanova (1996)  #48 (Storbritannien)
A Short Album About Love (1997)  #13 (Storbritannien)
Fin de Siècle (1998)  #9 (Storbritannien)
Regeneration (2001)  #14 (Storbritannien)
Absent Friends (2004)  #23 (Storbritannien)
Victory for the Comic Muse (2006)  #43 (Storbritannien)
Bang Goes the Knighthood (2010) </small>

Medlemmar
Den enda konstanta medlemmen i bandet sedan starten är Neil Hannon, men i bandet har även dessa varit med:

Bryan Mills
Chris Worsey
Grant Gordon
Ivor Talbot
Joby Talbot 
John Allen
John McCullagh
Kevin Traynor
Miggy Barradas
Natalie Box
Rob Farrer
Simon Little
Stuart 'Pinkie' Bates
Lucy Wilkins
John Evans

Källor

Nordirländska musikgrupper
Musikgrupper bildade 1989
Hannes Hyvönen

Hannes Hyvönen, född 29 augusti 1975 i Uleåborg, är en finländsk före detta ishockeyspelare. Han gjorde sig främst känd för sitt hårda och snabba skott samt sin tuffa spelstil.

Karriär
Hyvönen inledde sin professionella hockeykarriär i den finska SM-liiga klubben TPS säsongen 1994–95 med att bli finländsk mästare. Han blev vald av San Jose Sharks i den nionde rundan som 257:e spelare totalt i NHL-draften 1999. Efter ett antal säsonger i den finländska högstaligan flyttade han över till Nordamerika 2001 för spel i NHL-laget San Jose Sharks, för vilka han spelade endast sex matcher och representerade mestadels farmarlaget Cleveland Barons i AHL, där han gjorde sammanlagt 42 poäng på 62 spelade matcher. Följande säsong spelade han 36 matcher för Columbus Blue Jackets i NHL innan han under säsongen 2002–03 värvades av elitserielaget Färjestad BK. Han vann två SM-silver med laget under perioden 2003–2005. 

Efter att Hyvönen blivit sparkad av Färjestad flyttade han hem till Finland för spel i Ilves. Inför säsongen 2005–06 skrev han på ett kontrakt med Fribourg-Gottéron, men lämnade laget efter bara 16 matcher trots att han ledde lagets interna poängliga. Han avslutade säsongen i SM-liiga-klubben Jokerit och skrev sedan på för Kärpät. Säsongen 2007–08 blev han finländsk mästare för andra gången i karriären och gjorde 24 mål och sammanlagt 66 poäng på 54 spelade matcher i Kärpät, vilket gav honom en tredje plats i SM-liigas totala poängliga. Hyvönen gjorde 24 matcher i Södertälje SK säsongen 2008–09. Han flyttade senare till ryska KHL för spel i HK Dinamo Minsk och AK Bars Kazan. Inledningsvis av säsongen 2010–11 spelade han fyra matcher för det schweiziska laget Rapperswil-Jona Lakers innan han avslutade säsongen med en kort sejour i både det ryska laget Traktor Tjeljabinsk samt det finska IFK Helsingfors.

Hyvönen skrev i september 2011 på ett kontrakt som gällde för 15 matcher för Färjestad BK. Hans sista klubb som spelare blev Karlskrona HK i Allsvenskan, där han spelade tio matcher innan han i december 2012 meddelade att han bestämt sig för att sluta som hockeyspelare.

Klubbar
  HC TPS
  San Jose Sharks
  Clevelands Barons
  Columbus Blue Jackets
  Ilves
  Fribourg-Gottéron
  Jokerit
  Kärpät
  Södertälje SK
  HK Dinamo Minsk
  Ak Bars Kazan
  Rapperswil
  Traktor Chelyabinsk
  HIFK
  Färjestad BK
  Karlskrona HK
  Kils AIK

Referenser

Externa länkar
Spelarprofil på eliteprospects.com

Födda 1975
Finländska ishockeyspelare
Idrottare från Uleåborg
Män
Levande personer
Spelare i Rapperswil-Jona Lakers
Ishockeyspelare i Färjestad BK
Spelare i Oulun Kärpät
Spelare i Columbus Blue Jackets
Spelare i Traktor Tjeljabinsk
Spelare i Jokerit
Spelare i Cleveland Barons (2001–2006)
Ishockeyspelare i Södertälje SK
Spelare i Ak Bars Kazan
Spelare valda i NHL Entry Draft 1999
Spelare valda av San Jose Sharks i NHL Entry Draft
Seilandsjøkelen

Seilandsjøkelen (samiska: Nourtageašjiehkki) är en glaciär på ön Seiland i Finnmark fylke i Norge. Den har en areal på 14 km² och högsta punkten är 950 m ö.h..

Glaciärer i Norge
Hammerfests kommun
Stabburselva

Stabburselva (samiska: Rávttošjohka; finska: Rautusjoki) är en norsk flod som rinner genom Stabbursdalen nationalpark i Porsanger kommun. 
Älven är laxförande i de nedre 2,5 milen och har ett fint laxfiske.

Geografi
Floden rinner upp norr om Finnmark fylkes största insjö Iešjávri på Finnmarksvidda. I den övre delen har den många förgreningar och bildar flera vattendrag. Öster om den ligger det karga bergspartiet Gaissene. Efter Stabbursvannet rinner den norrut i en öppen dal innan den cirka 20 km från Porsangerfjorden fortsätter genom en mäktig kanjon, Rávttošavži, med lodräta väggar och stora rasmarker. Sedan vidgar sig dalen till ett terrasslandskap innan den mynnar i Porsangerfjorden norr om Stabbursnes.

Stabburselva rinner genom världens nordligaste tallskog med upp till 500 år gamla träd.

Fiske
I Stabburselva kan man fiska lax, havsöring, fjällröding och öring. Det finns också gädda och lake. På senare tid har man även fångat puckellax, medan fjällrödingen är på tillbakagång och därför fridlyst.

Floden är känd som en av Norges bästa laxvatten och för sin storvuxna lax på upp till rekordet på 29 kg. Den största fjällrödingen var på 12 kg, mot normala 1,5-2 kg.

Källor

Vattendrag i Norge
Porsangers kommun
Stabburselvas avrinningsområde
Riddarbron

Riddarbron var en provisorisk pontonbro mellan Riddarholmen och Tegelbacken i Stockholm som existerade mellan den 18 juni 1953, då den invigdes, till 1967 vid tidpunkten för övergången till högertrafik.

När bron för Stockholms tunnelbana och Centralbron anlades över Söderström i samband med Norrmalmsregleringens genomförande slopades den så kallade ”Slingerbultsleden”, ett provisorium som förde trafiken förbi Riddarholmen. Som kompensation byggdes 1953 en 240 meter lång pontonbro mellan Norra Riddarholmshamnen och Tegelbacken. Pontonbron kunde bära fordon med maximalt 3 tons vikt, och hade en 7 meter bred körbana som var begränsad av skyddsbarriärer. De två första åren var trafiken enkelriktad mot norr vilket därefter ändrades så att trafiken blev dubbelriktad. För gående fanns i början även en särskild pontonbro som gick parallellt öster om fordonsbron. Provisoriet behölls till september 1967, då den nybyggda Centralbron över Norrström öppnades för trafik. Riddarbron förde med sig att 20 000 fordon per dygn körde rakt genom Riddarholmen, ner längs Wrangelska backen mellan Wrangelska palatset och Kammarrättens hus och längs Norra Riddarholmshamnen. Idén med denna pontonbro kom från stadskollegieordföranden och tidigare mångåriga borgarrådet Yngve Larsson.

Källor

Referenser

Externa länkar
 Om Riddarbron på www.stockholmgamlastan.se

Riddarholmen
Ej längre existerande byggnader i Stockholm
Norrmalm
Broar i Stockholm
Ej längre existerande broar
Broar invigda 1954
1954 i Sverige