kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Reichsbauernstadt

Reichsbauernstadt var den nazityska statshederstiteln för staden Goslar mellan 1936 och 1945. 

I januari 1934 förklarade Riksbondeledaren (Reichsbauernführer) och chefen för Reichsnährstand Walther Darré Goslar som säte för organisationen Reichsnährstand och två år senare fick staden sin statshederstitel som Riksbondestad. Goslar var från 1934 till början av andra världskriget plats för Riksbondedagarna (Reichsbauerntage) och Riksskördefesten (Reichserntedankfest) där landet visade upp sin Blut und Boden-ideologi.

Den första Riksbondedagen hölls i Weimar, men tysk bonderomantik passade inte riktigt in i bilden av Goethes och Schillers miljö och man sökte därför en ny plats. Goslar framstod här som idealisk: staden var mer lantlig än Weimar, den hade en mycket gammal stadskärna, en traditionsmedveten och nationellt sinnad befolkning, den låg i Niedersachsen som ansågs vara centrum för vad som kallades den "germansk-tyska bondekulturen" och det var dessutom en tidigare Kaiserstadt, "kejsarsäte". Den stora och lätt sluttande ängen vid slottet Kaiserpfalz Goslar var väl lämpad som samlingspunkt inför marschen som föregick den ceremoni under Riksbondedagarna då de medverkande svor trohetseden till Führern.

Festen hölls visserligen i Hameln, men från 1934 gick en bilkortege från Hameln till Goslar. Här paraderade sedan SS, SA och jägarförband framför slottet. Vid ett appellmöte på kvällen, upplyst av otaliga facklor och under ett ljustak som skapats av luftvärnsstrålkastare, svor här tusentals människor sin trohetsed till führern under nästan religiösa förhållanden. Den här ceremonin ägde rum två gånger per år; dels vid Riksskördefesten i slutet av september/början av oktober, dels vid Riksbondedagarna i november, vid båda tillfällena framför slottet, symbolen för det Tysk-romerska riket.

Riksbondedagar hölls i Goslar 1934, 1935, 1936 och 1938. 1937 ställdes de in på grund av mul- och klövsjuka och från 1939 upphörde de helt på grund av andra världskriget.

Litteratur 
 Friedhelm Geyer: Goslar im Krieg und in den Jahren danach 1939–1965. Ein Bilddokumentation. Nordharz Druck, Goslar (1997)
 Lieselotte Krull: Wahlen und Wahlverhalten in Goslar während der Weimarer Republik. Geschichts- und Heimatschutzverein, Goslar (1982)
 Peter Schyga: Goslar 1918–1945. Von der nationalen Stadt zur Reichsbauernstadt des Nationalsozialismus. Verlag für Regionalgeschichte, Bielefeld,  (1999)
 Spurensuche Harzregion e.V.: Erntedank und „Blut und Boden“. Bückeberg/Hameln und Goslar 1933 bis 1938. NS-Rassekult und die Widerrede von Kirchengemeinden.  Papierflieger Verlag, Clausthal-Zellerfeld,  (2009)

Källor

Externa länkar 
Spurensuche Harzregion E.V.

Nazityskland
Steve Perryman

Stephen John "Steve" Perryman, född 21 december 1951 i London, Storbritannien, är en före detta professionell fotbollsspelare. Han har varit landslagsspelare i engelska fotbollslandslaget, men är bäst ihågkommen för sin framgångsrika spelarkarriär i Tottenham Hotspur FC från 1969 till 1986. Han är numera klubbchef för Exeter City.

Spelarkarriär 
Perryman spelade som mittfältare men också enstaka gånger som försvarare. Perryman spelade 854 tävlingsmatcher för Tottenham mellan 1969 och 1986 vilket också är klubbrekord. Under dessa 17 år med klubben från norra London vann han Uefacupen 1972 och 1984, FA-Cupen 1981 och 1982 och slutligen engelska Ligacupen 1971 och 1973.

Perryman blev framröstad av Football Writers' Association "Footballer of the Year" 1982.

Sedan Perryman lämnat White Hart Lane gick han till Oxford United 1986 och sedan Brentford som spelande tränare samma år där han stannade tills han avslutade sin karriär 1990.

Referenser

Externa länkar 

Steve Perryman på transfermarkt.co.uk

Födda 1951
Engelska fotbollsspelare
Engelska fotbollstränare
Spelare i Tottenham Hotspur FC
Spelare i Oxford United FC
Spelare i Brentford FC
Tränare i Brentford FC
Tränare i Watford FC
Tränare i Tottenham Hotspur FC
Tränare i IK Start
Tränare i Shimizu S-Pulse
Tränare i Kashiwa Reysol
Tränare i Exeter City FC
Män
Levande personer
Idrottare från London
Fallout Online

Fallout Online var ett MMO inom Fallout som planerades att släppas under 2012, men ställdes in.

Tvistemål 
Den 30 november 2006 började planerna för Fallout Online av Interplay Entertainment. I april 2007 såldes rättigheterna till Fallout-serien till Bethesda Softworks för 5,75 miljoner dollar. Dock beskrev en av klausulerna i avtalet att Interplay hade rätt att påbörja produktionen av spelet så länge det skedde inom en 24-månaders gräns från det att avtalet skrevs under. Spelet behövde för övrigt lanserats inom 4 år efter att produktionen hade påbörjats.

I april 2008 så meddelade Interplay att arbetet med ett Fallout MMOG hade påbörjats. Dock lämnades en stämningsansökan in av Bethesda den 8 september 2009, rörande Fallout Online, till Interplay. Bethesda menar att eftersom produktionen inte påbörjats av spelet ännu så bryter Interplay mot avtalsklausulerna om de fortsätter att arbeta med spelet. Den 10 december 2009 så beslutades det att stämningsansökan inte skulle tas upp i domstolen och därmed fick Interplay lov att fortsätta att utveckla spelet till dess att tvistemålet var över. Efter ett långt tvistemål gick Interplay med på att stoppa utvecklingen av spelet och sälja rättigheterna till Bethesda, och lade därmed rättigheterna till hela serien i Bethesdas händer.

Källor

Fallout
Ej utgivna datorspel
Meunier (olika betydelser)

Meunier är ett franskt efternamn, som burits av bland andra:

 Constantin Meunier (1831–1905), belgisk skulptör och målare
 Jean Baptiste Meunier (1821–1900), belgisk gravör
 Laurent Meunier (född 1979), fransk ishockeyspelare
 Patricia Meunier-Lebouc (född 1972), fransk golfspelalre
 Thomas Meunier (född 1991), belgisk fotbollsspelare
 Victor Meunier (1817–1903), fransk filosof

Franska efternamn
Slaget vid Rabaul

Slaget vid Rabaul kan avse flera militära slag som skedd i eller i närheten av Rabaul på Niu Briten i Bismarckarkipelagen under första och andra världskriget.

Ockupationen av Rabaul 1914 av Australian Naval and Military Expeditionary Force.
Slaget vid Rabaul (1942)
Bombningen av Rabaul (1942)
Bombningen av Rabaul (november 1943)
Slaget om Niu Briten (fältslag) 1943-45
Jean Baptiste Meunier

Jean Baptiste Meunier, född 1821 i Bryssel, död 1900, var en belgisk grafiker. Han var far till illustratören Henri Meunier.

Meunier, som var elev av Calamatta, var professor i Bryssel. Han utförde förträffliga stick efter Rafael, Luini, Rubens med flera.

Källor

Noter

Belgiska grafiker
Belgiska konstnärer under 1800-talet
Konstnärer från Bryssel
Födda 1821
Avlidna 1900
Män
Ugglan
Belgiska professorer
Kim Hirschovits

Kim Hirschovits, född 9 maj 1982 i Helsingfors, är en finländsk professionell ishockeyspelare, som spelar i Esbo Blues i FM-ligan.

Säsongen 2010–11 spelade Hirschovits för Timrå IK i Elitserien.

Den 31 januari 2013 skrev han på ett ettårskontrakt med KHL–klubben HK Dinamo Minsk (säsongen 2012-13). 

2002 valdes han av New York Rangers som 194:e spelare totalt i NHL-draften.

Klubbar 
  HIFK 1999–2006, 2008–2010, 2011–12
  Jokerit 2006–2008
  Timrå IK 2010–11
  Torpedo Nizjnij Novgorod 2011–12
  Luleå HF 2012–13
  HK Dinamo Minsk 2013
  Esbo Blues 2013–

Referenser

Finländska ishockeyspelare
Ishockeyspelare i Luleå HF
Ishockeyspelare i Timrå IK
Födda 1982
Levande personer
Män
Spelare i Jokerit
Spelare i HIFK Hockey
Spelare i HK Dinamo Minsk
Idrottare från Helsingfors
Spelare valda i NHL Entry Draft 2002
Personer inom judendomen i Finland
Spelare valda av New York Rangers i NHL Entry Draft
Eldslagning

Eldslagning är ett sammanfattande begrepp för att för hand åstadkomma sådan värme att ett bränsle antänds, (oxideras med hjälp av luftens syre). Olika metoder har använts genom tiderna:
 Slå två stenar mot varandra så att gnistor bildas vilka i sin tur kan ge tillräcklig värme. Ofta användes flinta, på senare tid tillsammans med eldstål.
 Eldborr: handborr och bågborr. Utnyttjar den friktionsvärme som uppstår när "borr" roterar mot en yta.
 Brännglas, en optisk lins som koncentrerar solljus mot en punkt så att temperaturen stiger tillräckligt.

Oftast användes fnöske som bränsle för att skapa en första förbränning  med vilket tändet antänds, och detta tänder i sin tur det verkliga bränslet, till exempel ved.

Innan eldslagning började användas av människan var man tvungen att hålla eld levande, eld som till exempel uppstod vid åsknedslag.

Se även 
 Tändsystem

Referenser

Förbränning
Elddon
General Zod

General Zod (fullständigt namn Dru-Zod) är en seriefigur som förekommer i serietidningar som publicerats av DC Comics. Han är en superskurk och en av Stålmannens mer framträdande fiender. Figuren dök först upp i Adventure Comics # 283 (1961), och skapades av Robert Bernstein och George Papp.

I det brittiska filmmagasinet Total Films lista "Top 50 Greatest Villains Of All Time" rankades General Zod som nummer 32 och i IGN:s lista "Top 100 Comic Book Villains" som nummer 30.

Fiktiv biografi 
Dru-Zod är en storhetsvansinnig krypton som var ansvarig för de militära styrkorna på Krypton. Han kände Jor-El, Stålmannens far, då Jor-El var en blivande vetenskapsman. När rymdprogrammet avskaffades efter förstörelsen av den bebodda månen Wegthor (konstruerad av Jax-Ur) försökte han att ta över Krypton. Zod skapade en armé av robotkopior av sig själv, som alla bar likheter med Bizarro. Han dömdes till landsförvisning till Fantomzonen i 40 år för sina brott.

Zod blev slutligen frisläppt av Stålpojken när hans fängelsestraff var slut. Men Zod försökte därefter erövra Jorden med sina superkrafter som han fick under dess gula sol. Zod skickades tillbaka till Fantomzonen, som han rymmer ifrån för att förgöra Stålmannen.

General Zod är även en av de som var ansvariga för Kryptons undergång.

Krafter och förmågor 
Liksom Stålmannen, samt andra kryptoner, får General Zod övermänskliga krafter under gul sol. Detta inkluderar bland annat superstyrka, övermänsklig snabbhet, flygförmåga, osårbarhet, supersyn och superhörsel. Hans svaghet är, liksom andra kryptoner, kryptonit.

I andra medier 
I Superman - The Movie (1978) och Superman II (1980) spelas Zod av den brittiske skådespelaren Terence Stamp.
I Smallville (2001-2011) spelar den brittiske skådespelaren Callum Blue Zod.
I Man of Steel (2013) spelar den amerikanske skådespelaren Michael Shannon Zod.

Externa länkar 
General Zod, Smallville Wiki.
General Zod, Superman Wiki.

Seriefigurer i DC Comics
Seriefigurer introducerade 1961
Superskurkar
Fiktiva diktatorer
Fiktiva generaler
Fiktiva massmördare
Stålmannen
Stadshederstitlar i Nazityskland

I Nazityskland hade man som skick att ge städer en stadshederstitel. 

Långt tidigare, år 1871, hade Berlin givits titeln Rikshuvudstad (Reichshauptstadt). Också Hamburgs tillnamn, Porten mot världen (Tor zur Welt), passade bra för en stat med ambitioner att bli en stormakt och behölls därför. Hamburgs betydelse som en dörr mot omvärlden skulle accentueras ytterligare genom lagen som reglerade markfördelningen mellan Hamburg och Fristaten Preussen, den så kallade Groß-Hamburg-Gesetz. 

Redan år 1925 hade Adolf Hitler i sin bok Mein Kampf avhandlat ämnet tyska städer och han klandrade dem för att under 1800-talet ha förringat sin karaktär som kulturbärande städer.

Städer med stadshederstitel
Följande städer bar en stadshederstitel som tilldelades under den här tiden:

Se även
Nazistiska slogans och uttryck

Referenser

Översättning

Noter

Nazityskland
Fadensiegel

Fadensiegel är en häftningsmetod vid broschyr- och bokproduktion. En hybridteknik där både limbindning och trådbindning används. Det sker i en speciell falsmaskin (eller tillsats till en falsmaskin) som har ett trådsvetsaggregat avsett för plastbaserad tråd. En tråd som mjuknar vid värme och stelnar sen snabbt. 
Nålar för in tråden före sista falsvecket (vikningen), i det falsade arkets rygg. Tråden klipps sen av och varma klackar  pressar ut trådändarna mot arkryggen. 

Öppnar man ett sådant här ark och tittar i mittuppslagets veck, så ser det ut som en trådhäftad bok. Skillnaden är att i fadensiegelmaskinen häftar bara samman det enskilda arkets sidor, inte arken tillsammans. Istället gör man efteråt en separat häftning av arken i en vanlig limhäftningsmaskin, men med frässtationen bortkopplad. 

Metoden används för att ge extra stark hållbarhet vid produktion av t.ex. kataloger som ska ha lång livslängd. Den anses vara nästan lika stark som trådbindning, men billigare eftersom det går fortare. Metoden bör dock inte användas på en bok/katalog med för många arkdelar eftersom tråden gör att ryggen blir bredare än resten av boken.

Se även 
Bokbinderi

Referenser 

Bokbinderi
Ior Bock

Ior Bock, ursprungligen Bror Holger Bertil Svedlin, född den 17 januari 1942 i Borgå, död den 23 oktober 2010 i Helsingfors, var en finlandssvensk excentriker. Bock blev känd för sitt egenartade sätt att uppträda då han från år 1968 arbetade som guide på Sveaborg, först i Ehrensvärd-sällskapets tjänst och från 1984 som frilans. Under 1960-talet arbetade han som ljustekniker på Svenska Teatern i Helsingfors.

I mitten av 1980-talet började Bock berätta ett slags myter som hade gemensamma drag med den finska och nordiska mytologin och som enligt Bock hade varit muntlig tradition i hans släkt. Myterna samlades i boken Bockin perheen saaga (Familjen Bocks saga) som utgavs 1996. År 1987 började Bock med utgrävningar på sin tomt i Sibbo med avsikt att leta efter Lemminkäinens tempel i en klippa på tomten. Finansiärerna, bl.a. byggbolaget Lemminkäinen Oy, drog sig dock ur företaget efter några år, och utgrävningarna upphörde 1998.

Bock blev knivhuggen av en besökare i sitt hem år 1999 och miste till stor del sin rörelseförmåga. Därefter uppträdde han inte längre ofta i offentligheten, men skaffade en webbplats. År 2010 knivhöggs han till döds av sin medhjälpare i hemmet i Munksnäs.

Externa länkar 
Officiell webbplats.
YLE Nyheter: Ior Bock dödad i sitt hem.
YLE Arkivet: Ior Bock och Bocks saga.
YLE Arkivet: Ior Bock och Lemminkäinens tempel.
Magnus Londen: Ior Bock: Holgers saga.
Ior Bocks släktsaga lever vidare. Hufvudstadsbladet 27.6.2015.

Födda 1942
Avlidna 2010
Personer från Borgå
Män
Personer som blivit mördade i Finland
Kvarnkommission

Kvarnkommission var förr i Sverige kommissioner som tillsattes för att undersöka förhållanden rörande kvarnar, och grundades på kronans vattenregale.

Den mest kända kvarnkommissionen var 1697 års kvarnkommissioner som tillkom på initiativ av landshövdingen i Skaraborgs län, Harald Strömfelt, där olika län fick olika kommissioner. Kommissionerna var för de olika länen sammansatta av landshövdingen i länet, landskamreraren eller landsbokhållaren samt häradshövdingen i orten jämte nämnden, och kronobefallningsmännen hade var för sitt fögderi att hos kommissionerna föra kronans talan. De var ett slags specialdomstolar, som hade att, rörande de ärenden som de hade att behandla, inte bara "undersöka och rannsaka, utan ock hvar sak för sig efter omständigheterna med dom och resolution afhjälpa". Kommissionerna skulle undersöka om kungsådrorna tilltäppts, var nybyggda kvarnar anlagts och om placeringen var ogynnsam för tullen till kronans odalkvarnar. 1697 års kvarnkommissioner hade som sin uppenbart viktigaste uppgift att undersöka huruvida det i de så kallade allmänningsvattnen och strömmarna fanns kvarnar som inte var skattlagda; och skulle sådana kvarnar "till Kongl. Maj:t och kronan af kommissionen skäligen taxeras". Dylik skattläggning skulle dock inte omfatta de kvarnar i allmänningsvattnen som låg helt och hållet inom viss frälsefastighets ägoområde, och inte heller frälsekvarnar i övrigt inom bestämd, genom urminnes hävd försvarad rågång.

Grundsatserna i 1697 års kvarnkommissioner, som åberopade Helgeandsholmsbeslutet, var dels att kronan tillförskaffade sig allmänningar och dels att kronan la beslag på allt vatten som ännu inte tillhörde frälse-, skatte- eller kronojord. Kvarnkommissionen försäkrade också kronan skatt från alla kvarnar på skatte- och kronojord, vilka båda blev kallade kronans odalkvarnar. Att uppföra och driva en kvarn, för att mala mjöl eller att såga brädor, blev därmed mer kringgärdat av regler, förutsatte privilegium och begärde tungor. Däremot fick man uppföra en kvarn på sin privata mark.

1697 års kvarnkommissioner utvecklades trots protester från alla ständer i riksdagen praxis som senast åberopades inför 1813 års förklaring då Kammarkollegium meddelade på begäran att bestämmelserna från 1697 ingalunda var upphävda. Med kungliga förordningen 30 december 1863 upphörde frälsekvarnars företrädesställning i fråga om utgörande av grundränta, varmed besluten från 1697 kunde sägas vara upphävda. Därefter skedde tillåtelsen att uppföra kvarn med bevillning.

En återkommande tvistefråga har varit hur 1697 års kommissioner borde tolkas med avseende på äganderätten över allmänningarnas vattendrag. Under början av 1900-talet tolkades äganderätten som en rätt att uppbära skatt för näringar och verksamhet i vattendragen och att kronan hade beslutsrätt.

Källor

Jordbrukspolitik
Sverige under stormaktstiden
Kommissioner i Sverige
Ugglan
EFG Bank

EFG Bank är en schweizisk bank med verksamhet i 30 länder. De sysslar främst med Private banking, försäkrings- och bankverksamhet. Banken grundades 1995 av Jean Pierre Cuoni och Lawrence D. Howell. De har utvecklat banken och köpt verksamheter. Bankens moderbolag är EFG Bank European Financial Group SA som även äger Eurobank EFG. Banken har ett värdepappersbolag,  '''Quesada Kapitalförvaltning AB'''.

Banken var tidigt ute med aktieindexobligationer.

Externa länkar 
 Koncernens webbplats
 Svenska verksamhetens webbplats
http://www.efggroup.com/
Schweiziska banker
Jerevans tunnelbana

Jerevans tunnelbana (armeniska: Երեւանի մետրոպոլիտեն, officiellt Karen Demirchyan Jerevan Metro) är ett tunnelbanesystem i Armeniens huvudstad Jerevan. Tunnelbanan öppnades 1981 och likt många andra tidigare sovjetiska tunnelbanor är stationerna på sina håll belägna långt ned på 20–70 meters djup och dekorerade med nationella motiv. Den kuperade terrängen gör att tunnelbanan vissa sträckor också går ovan mark. Av de tio stationerna ligger sju under mark, varav en nära marknivån. Tunnelbanan går längs en 12,1 kilometer lång bana och trafikerar 10 stationer.

Förutom Linje ett körs ett särskilt pendeltåg med en vagn på en sidolinje mellan Sjengavit och Charbakh. För Linje 1 finns planer att förlänga linje 1 i nordvästlig riktning med två stationer: Ajapnyak och Nazarbekian. Anläggning har påbörjats, men avbröts under 1990-talet.

Historik
Ett tunnelbanesystem började planeras på 1960-talet, officiellt som ett snabbspårvagnssystem under jord, eftersom stadens befolkning understeg den nivå som fordrades för tunnelbana enligt dåvarande sovjetiska planeringsnorm. Anläggningsarbeten påbörjades 1972, varvid tunnlarna och stationshallarna dimensionerades för en "riktig" tunnelbana. Under arbetets lopp, 1978, ändrades planerna de facto till en tunnelbana, även om projektet officiellt fortfarande etiketterades som en snabbspårväg.  

Invigningen av den första etappen med fyra stationer och 7,6 kilometers banlängd skedde i mars 1981. 

Tunnelbanan omdöptes 1999 efter politikern Karen Demirchyan (1932–1999), som var den som betraktas som ansvarig för att trafiksystemet omvandlades från snabbspårväg till tunnelbana.

Stationer på linje 1 
 Barekamutjun
 Marskalk Baghramian
 Jeritasardakan
 Republikens plats / Hanrapetutjan Hraparak
 Zoravar Andranik
 Sasuntsi Davit (David av Sasun)
 Gortsaranajin
 Sjengavit
 Garegin Nzhdehtorget
 Charbakh

Vagnar
Metronätet köpte in 70 vagnar av den ryska typen Metrovagon 81-717/81-714 på 1980-talet. De kördes då i ekipage med två motorvagnar och en mellanvagn med en längd av ungefär 57 meter, även om perrongerna med 100 meters längd klarar tåg med fem vagnar. Efter senare ekonomiska problem har mellanvagnar sålts, varefter trafiken normalt sköts med tvåvagnsekipage. Två motorvagnar tar tillsammans 428 passagerare. Tågen har under 2010-talet moderniserats till typen 817M.

Externa länkar 
Jerevans tunnelbanekarta
Urbanrail.net
Fakta på metroworld.ruz.net
Metrosouya.net

Se även 
Lista över tunnelbanor och stadsbanor

 
Transport i Armenien
Afon Tjyts grottjärnväg

Afon Tjyts grottjärnväg är en underjordisk elektrisk järnväg belägen i Afon Tjyts-grottan i staden Afon Tjyts i Abchazien i  Georgien. Den smalspåriga järnvägen har spårvidden 914 mm och öppnades för trafik år 1975. Den är totalt 1291 meter lång och trafikerar 3 stationer. 

Tågsättet "Turist" byggdes vid RVR:s vagnbyggnadsfabrik i Riga och har sex vagnar som kan ta cirka 90 passagerare. Det finns två tågsätt, men i dagsläget är enbart "Turist" i bruk. Det renoverades 2005 i Moskva.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Transport i Abchazien
Tunnelbanesystem i Georgien
Antti Halonen

Antti Halonen, född 2 februari 1982 i Kajana, är en finländsk professionell ishockeyspelare som spelar som back för KalPa i SM-liiga.

Halonen inledde sin karriär i Lukko. Han har även spelat för Timrå IK i Elitserien.

Klubbar 
 Lukko 1998–2001
 KalPa 2001–2002, 2012–
 Hokki 2002–2007
 HC TPS 2007–2010
 Timrå IK 2010–2012

Referenser

Finländska ishockeyspelare
Ishockeyspelare i Timrå IK
Spelare i HC TPS
Födda 1982
Levande personer
Män
Personer från Kajana
Spelare i Kajaanin Hokki
Timo Nummelin

Timo Nummelin, född 7 september 1948 i Åbo, är en finländsk före detta professionell ishockeyspelare och fotbollsspelare. 

Nummelin, var som hockeyspelare back, han slutade som aktiv spelare 1994.

Han är far till ishockeyspelaren Petteri Nummelin.

Han har spelat för det Finländska landslaget i både ishockey och fotboll.

Klubbar 
 TPS Åbo 1964–1987
 VG-62 1987–1989
 Kiekko-67 1989–1994

Referenser

Finländska ishockeyspelare
Födda 1948
Levande personer
Män
Spelare i TPS Åbo
Finländska landslagsspelare i fotboll
Idrottare från Åbo
Spelare i HC TPS
Dubai Classic 1994

Dubai Classic 1994 (Dubai Duty Free Classic) var en rankingturnering i snooker som spelades mellan 30 september och 7 oktober 1994 i Dubai, Förenade Arabemiraten. Alan McManus vann turneringen efter att ha slagit Peter Ebdon i finalen med 9-6. Detta var McManus' första rankingtitel.

Händelser i samband med turneringen
Det högsta breaket gjordes av Peter Ebdon med 130, men John Higgins gjorde ett break på 144 under kvalet till turneringen.
Blivande världsmästaren, 17-årige Graeme Dott, deltog i turneringen som amatör, och fick därmed inga rankingpoäng.
I semifinalen ledde Stephen Hendry över landsmannen Alan McManus med 3-0, och skulle troligen ha vunnit det fjärde framet också, om han inte hade blivit störd av en person i publiken. McManus vann framet och vände och vann matchen med 6-4.

Resultat

Huvudturnering

Kval
I kvalet deltog de spelare på Main Touren som inte var rankade bland topp-16, och därmed inte kvalificerade för huvudturneringen.

Källor

Referenser

Externa länkar
WWW Snooker

1994 i Förenade arabemiraten
Snookersäsongen 1994/1995
Dubai Classic
The Clutch

The Clutch är ett amerikanskt produktions- och låtskrivarteam. Gruppen består av Candice Clotiel "Gg" Nelson, Ezekiel L "(E)Zeke" Lewis, Patrick Michael "J. Que" Smith, Balewa Muhammad och Keri Lynn Hilson. De har skrivit låtar åt bland annat Hilson, Ciara, Omarion, Timbaland, Britney Spears och Raven-Symone.

Externa länkar

Amerikanska musikproducenter
Amerikanska låtskrivare
Låtskrivargrupper
Juhani Wahlsten

Juhani Wahlsten, född 13 januari 1938 i Helsingfors, död 9 juni 2019 i Åbo, var en finländsk professionell ishockeyspelare. Wahlsten, som spelade som forward, avslutade sin spelarkarriär år 1971. Han var från 1971 till 1972 tränare för TPS Åbo och från 1972 till 1973 tränare för Barcelona HC.

Han var far till ishockeyspelarna Jali och Sami Wahlsten.

Klubbar 
 KalPa 1957–959
 Ilves 1959–1961, 1970–1971
 HJK 1961–1962
 HC TPS 1961–1969
 Klagenfurter AC 1969–1970

Referenser

Finländska ishockeyspelare
Finländska ishockeytränare
Födda 1938
Avlidna 2019
Män
Spelare i KalPa
Spelare i HC TPS
Spelare i Ilves
Idrottare från Helsingfors