kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Thor Thorén

Thor Thorén, född 11 oktober 1863 i Norrköping, död 13 september 1937 i Stockholm, var en svensk arkitekt, tecknare och rektor vid Tekniska skolan.

Biografi
Han var son till köpmannen Julius Thorén och Fanny Theresia Lundström samt från 1894 gift med Elsa Mathilda Lundahl. Thorén studerade vid  Tekniska högskolan i Stockholm  1884–1888 och vid Konstakademien 1888–1891. Han blev arkitekt vid Överintendentsämbetet 1893 och var lärare i konstindustriell fackteckning vid Tekniska skolan från 1894 och skolans rektor 1910–1936. Thorén ledde restaureringen och ombyggnaden av Örebro slott 1897–1901. Han var som arkitekt influerad av Ferdinand Boberg och ritade ett flertal bankbyggnader. Dopfunten i Klara kyrka är utförd efter en ritning av Thorén och han finns representerad vid Nationalmuseum i Stockholm.

Thor Thorén var gift med Elsa Matilda (född 1870). Paret hade två barn, Brita (född 1898) och Harald Olof (född 1904). Han fann sin sista vila på Norra begravningsplatsen där han gravsattes den 18 september 1937 i familjegraven.

Verk i urval
Villa Ugglebo, Djursholm, Slottsvägen 9
Villa Stocksberg, Stocksund, Bengt Färjares väg 1
Bostadshus och bankhus vid Arsenalsgatan 8
Bankaktiebolaget Södra Sveriges bankhus på Arsenalsgatan 6 i Stockholm 
Sundsvalls Handelsbank på Drottninggatan 17 i Stockholm
Sparbanken i Södertälje
Uplandsbanken i Östhammar
Sundsvallsbanken i Hudiksvall
Sundsvallsbanken i Härnösand
Brandalsunds säteri
Blombergs säteri
Hyssna kyrka

Byggnader (urval)

Villor i Lärkstaden
Tofslärkan 9
Trädlärkan 2
Trädlärkan 3 (den egna stadsvillan vid Tyrgatan 6)
Trädlärkan 9
Trädlärkan 11

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 433, Allhems Förlag, Malmö.

Referenser

Noter

Externa länkar

Svenska arkitekter under 1900-talet
Födda 1863
Avlidna 1937
Män
Representerade vid Nationalmuseum
Svenska tecknare under 1900-talet
Arkitekter från Norrköping
Lärare från Norrköping
Svenska silhuettklippare
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Tim Feehan

Tim Feehan, född 1957 i Edmonton, Alberta, är en kanadensisk singer-songwriter och producent.

Karriär
Feehan's första band var Footloose, med vilka han spelade in hitsinglen "Leaving for Maui" 1980. Feehan fortsatte de följande åren som soloartist och fick en #1 hit i Kanada med "Never Say Die", en duett med Vikki Moss. 1984 vann han i "Alberta songwriting competition" och fick som pris göra en inspelning tillsammans med den välrenommerade kanadensiske producenten David Foster. Med Foster vid rodret spelade Feehan in singeln "Read Between the Lines" på vilken Toto's Steve Lukather medverkade på gitarr.  

Feehan flyttade sedermera till Los Angeles, och tack vare hans samarbete med Foster kunde han kort därefter landa ett skivkontrakt med Scotti Brothers Records.  Hans självbetitlande album, också det producerat av Foster, släpptes 1987 och innehöll två hitsinglar.  En av dessa, "Where's the Fire", var även med på soundtracket till kultfilmen The Wraith. Skivan resulterade i att Feehan vann två Juno Awards för  "Årets nykomling" samt "Årets mest lovande manliga vokalist". Plattan är idag en klassiker inom västkust och AOR. Feehan blev också leadsångare på David Foster's världsturné 1987, när Chicagos sångare Peter Cetera var upptagen.

I slutet av 80-talet fortsatte Feehan skriva filmmusik, bl.a. med låten "Dirty Love" till soundtracket åt Bondfilmen Licence To Kill 1989.  Han släppte sitt fjärde soloalbum, Full Contact 1990 där flera L.A.-baserade musiker medverkar, bl.a. Richard Marx. 1996 kom Feehans senaste soloalbum med nytt material, Pray For Rain.

På senare tid har Feehan skrivit och producerat två album åt Tiffany Darwish (Tiffany), bl.a. hennes album The Color of Silence ifrån 2000 och Dust Off and Dance från 2005.

Diskografi

Album
Sneak Preview - 1981
Carmalita - 1983
Tim Feehan - 1987
Full Contact - 1990
Pray for Rain - 1996
Tracks I Forgot About - 2003

Singlar
"Leaving for Maui" (med Footloose) - 1980
"Never Say Die" (duett med Vikki Moss) - 1983
"Read Between the Lines" - 1984
"Where's the Fire" - 1987
"Listen for the Heartbeat" - 1987
"Mean Streak" - 1988
"Heart in Pieces" - 1990

Källor

Externa länkar
Canadian Bands
Feehan

Födda 1957
Kanadensiska sångare
Kanadensiska musikproducenter
Alumner från University of Alberta
Män
Levande personer
Personer från Edmonton
Marcos Martínez

Marcos Martínez Ucha, född 15 oktober 1985 i Madrid, är en spansk racerförare.

Racingkarriär

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 Marcos Martínez på Driver Database.

Födda 1985
Spanska racerförare
Formula Renault 3.5 Series-förare
Spanska F3-mästerskapsförare
Idrottare från Madrid
Män
Levande personer
Kungsholmens glasbruk

Kungsholm[en]s glasbruk var ett glasbruk beläget på östra Kungsholmen i Stockholm, grundat 1676. Kungsholms glasbruk var under 1700-talet Sveriges ledande glasbruk med tillverkning av bland annat praktpokaler och vinglas. Bruket lades ner 1815. Idag påminner kvartersnamnet Glasbruket om den tidigare verksamheten.

Historik

År 1675 kom tiggarmunken Giacomo Scapitta till Stockholm. Han lyckades under namn av markis Guagnini med löften om att kunna framställa venetianskt glas få bland annat överståthållaren Claes Rålamb att bidra med pengar till projektet. Med Scapitta som direktör bildades 1676 ett bolag med kungligt privilegium för till verkning av fönsterglas, spegelglas, dryckesglas och flaskor. Andra delägare var riksskattmästare Sten Bielke, riksråden Mattias Soop, Knut Kurck och riksvärdien vid Kungliga Myntet Baltzar Grill. Då det ganska snart visade sig att Scapitta grundlurat sina uppdragsgivare och därför avskedades, och i samma veva snabbt flydde från landet, blev det Baltzar Grill som fick ta över ansvaret för driften. Tillsammans med Arvid Ivarsson och Johan Gerdes blev Grill arrendator av glasbruket på fyra år. År 1682 övertog han ensam driften av glasbruket och var därefter dess direktör fram till sin död.

Glasbruket låg första åren i närheten av Klara kyrka, men 1686 flyttades glasbruket p.g.a. brandfaran till Glasbruksholmen på Kungsholmen, till det område där senare Kungliga Myntet och Karolinska institutet skulle komma att ligga. Tillsammans med Scapitta kom även glasblåsaren Jean Renier och en Johan Friese. Dessa verkade ha vissa kunskaper och efter att ha värvat glasblåsare från det sedan tidigare i Stockholm belägna Jungska glasbruket under löfte om högre lön lyckades man få verksamheten på fötter. Man kom att få ett rikt sortiment, och satsade huvudsakligen på kristallint, dvs. ofärgat glas, oftast slipat, pokaler, dryckesglas, ljuskronor, alltså lite exklusivare produktion. Det var visserligen inte något glas av venetiansk kvalitet, men ändå välgjorda föremål. Dock hade glasmassan, särskilt i början av 1700-talet, visat sig vara behäftad med glassjuka (en mjölkvit missfärgning av glaset).

Framåt mitten av 1700-talet fick Kungsholmens glasbruk allt starkare konkurrens av flera nya svenska glasbruk. Belägenheten i Stockholm gjorde också att man hade svårare att köpa upp tillräckligt med ved till rimliga priser, och efter att under slutet av 1700-talet fått en alltmer krympande produktion lades företaget slutligen ned år 1815.

Se även
 Jungs glashytta

Fotnoter

Källor

Ej längre existerande svenska glasbruk

Stockholm under 1600-talet
Kungsholmen
Företag bildade 1676
Företag upplösta 1815
Dunsjöfjället

Dunsjöfjället är ett fjäll nära Ljungdalen i Bergs kommun i nordvästra Härjedalen. Fjället högsta topp är 1 415 m ö.h. Berget utgör en markant profil i landskapet och reser sig brant upp från Ljungdalen by som är belägen på knappt 700 meters höjd och Ljungans dalgång som avgränsar fjället i väster. Berget är relativt brant mot söder och väster och den södra sidan som vetter mot Ljungdalen är den högsta delen och formar en serie av hästskoformade kammar på 1 100-1 300 meters höjd som omger Dunsjön som ligger på cirka 1 100 meters höjd. Mot norr är berget inte lika brant, utan sluttar ned mot Ljungris och en högplatå som fortsätter till Vålåsjön.

Panorama från Dunsjöfjället

Dunsjön 
På 1 100-meternivån ligger Dunsjön, landskapet kring Dunsjön som ligger i en sänka är kargt och stenigt. I sjön finns det bland annat röding, och sjön är förbunden med Vålåsjön genom en å som rinner norrut från Dunsjön.

Verksamheter på fjället 
På den nedre delen av fjället, vid Ljungdalens by, finns en slalomanläggning med en sittlift och ett flertal nedfarter. Vid den nordvästra sidan av Berget, nära Ljungan ligger Ljungris som spelar en viktig roll för renskötsel i Handölsdalens sameby, där finns en omfattande anläggning med hagar och slakteriplatser för renslakt och kalvmärkning.

Bilder

Externa länkar 

Berg i Härjedalen
Berg i Bergs kommun
Kretjevitsy

Kretjevitsy (ryska Кречевицы) är ett område i norra utkanten av staden Novgorod i Ryssland, med 3 363 invånare vid folkräkningen 2002. Kretjevitsy var tidigare en separat administrativ enhet men är numera sammanslagen med staden Novgorod. I Kretjevitsy finns en militär flygbas som har en 2 km lång bana anpassad för tungt transportflyg. Planer fanns att 2010 göra om den tidigare militära flygbasen till en internationell flygplats, men förverkligades aldrig.

Området är ett flackt slättland; landningsbanan ligger bara 26 m över havet.

Källor

Noter

Novgorod
Stormsegel

Stormsegel är segel av särskilt kraftig segelduk, ofta betydligt mindre än motsvarande segel för normala förhållanden, avsedda att användas i storm.

Fördelen med stormsegel jämfört med revade normala segel är dels att de kan ges en optimal storlek och form för de förhållanden där de skall användas, dels att de kan göras starka utan att detta påverkar pris och vikt för de (större) segel som används och slits vid normal segling.

På råriggade fartyg var stormseglen ofta snedsegel: stormmesan (ett mindre mesansegel), apa (antingen stagapa, d.v.s. mesanstagsegel, eller gaffelapa, ett gaffelsegel på samma plats; man kan också föra ett triangelformat segel på gaffelseglets plats), stagfock med flera. Också (eventuellt sviktade) undermärssegel ("stumparna") användes som stormsegel.

På moderna segelbåtar nöjer man sig ofta med en stormfock och rev i storseglet, men vid havsseglatser har man ofta ett särskilt mindre storsegel, stormstoren.

Segling
Inteckningsbanken

Inteckningsbanken var en 1869 grundad svensk affärsbank under namnet Stockholms Intecknings Garanti Aktiebolag (SIGAB).
Initiativtagare var Henrik Palme, som även var bankens förste VD.

Banken bytte 1943 namn till Inteckningsbanken och slogs samman 1955 med Svenska Handelsbanken. Innan dess var Inteckningsbanken Sveriges femte största affärsbank.

Huvudkontor 
Banken hyrde först två rum i bottenvåningen på Lilla Nygatan 4 i Stockholm för sin verksamhet. 1872 flyttade man in i grannhuset, det Petersenska huset.

År 1874 köptes det nyligen nedbrunna Hornska palatset på Fredsgatan 2 för 515 000 kronor, vilket byggdes om. Bankpalatset inrymmer numera Medelhavsmuseet.

Se även 
 Gustav Horns palats, avsnitt Inteckningsbanken

Källor

Noter

Svenska Handelsbanken
Ej längre existerande svenska affärsbanker
Banker bildade 1869
Banker upplösta 1955
Krista Kosonen

Krista Erika Kosonen, född 28 maj 1983 i Esbo, är en finländsk skådespelare. Kosonen har under 2000-talet blivit populär och hon har medverkat i filmerna Jadekrigare (2006), Vargens år, (2007) och Utrensning (2012) och i tv-serierna Suojelijat (2007) och Uutishuone (Nyhetsredaktionen; 2009).

År 2009 slutförde Kosonen magisterexamen i scenkonst vid Teaterhögskolan i Helsingfors.

Kosonen vann Jussi-priset 2016 för bästa kvinnliga huvudroll i filmen Kätilö.

Filmografi 
Filmografi i urval.

Filmer

TV-serier 

Källa.

Referenser

Externa länkar
 Krista Kosonen på IMDb

Finländska skådespelare under 2000-talet
Födda 1983
Kvinnor
Levande personer
Personer från Esbo
Crush.Fukk.Create: Requiem for Generation Armageddon

Crush.Fukk.Create: Requiem for Generation Armageddon är det andra musikvideoalbumet av polska blackened death metal-bandet Behemoth. Det gavs ut via Regain Records som en dubbel-DVD 2004. Albumet är producerat av Adam "Nergal" Darski.

Första DVD-skivan innehåller två konserter inspelade under Party.San Open Air-festivalen 2003 respektive Mystic-festivalen 2001 samt musikvideorna till "As Above So Below" och "Christians to the Lions". Den andra skivan innehåller en dokumentärinspelning i 11 delar.

Spårlista

Livespelningar 
Pandemonium - live på Party.San Open Air-festivalen
"Antichristian Phenomenon"
"From the Pagan Vastlands"
"Heru Ra Ha: Let There Be Mïght"
"Christians to the Lions"
"Hekau 718"
"No Sympathy for Fools"
"Decade of Therion"
"As Above so Below"
"Chant for Eschaton 2000"
"Pure Evil & Hate"
Mother Khaoz on Stage - live på Mystic-festivalen
"Christians to the Lions"
"Decade of Therion"
"From the Pagan Vastlands"
"Antichristian Phenomenon"
"LAM"
"Satan's Sword (I Have Become)"
"Chant for Eschaton 2000"

Videoklipp
"As Above So Below"
"Christians to the Lions

"Speak to the Devil"-dokumentär
Interview And introduction To selected episodes by Nergal 
The past is like a funeral... 
X-Mass festivals 
Italian affair 
First headlining experience 
Poland 
Barbarossa east tour 
Mexican episode 
European crusade 
Album production and studio scenes 
Conquering US and other stuff...

Musiker 
 Adam "Nergal" Darski –  sång, gitarr
 Zbigniew "Inferno" Promiński – trummor
 Tomasz "Orion" Wróblewski – bas 
 Mateusz Maurycy "Havoc" Śmierzchalski – gitarr 
 Marcin "Novy" Nowak – bas

Källor 
Delar av artikeln har följande källor:

 
 

Album av Behemoth
Musikvideoalbum 2004
Björknäs glasbruk

Björknäs glasbruk var ett svenskt glasbruk som anlades 1736 vid Lilla Björknäs på Värmdön av ett konsortium av fem delägare: baron Daniel Niklas von Höpken, landshövding Theodor Ankarcrona, handelsmännen i Stockholm Henrik Schröder och Michael Hising samt kommissarien Johan Rudlof Bertling.

I privilegiebrevet ingick från början en blandad produktion: 
"spegel- och Wagnglas af finare och sämre slag, så kallat Kreytenglas, fönsterglas fint, ordinärt och slätt dito; carrafiner, flaskor, bouteiller, apotekareglas såsom retorter och recepienter med flera till hwarjehanda spirtumsförwarande, allehanda lufft-, watten- och sohlglas jemte wijn- och drickesglas af åtskillig sort och storlek, med mera som hädanefter kan inventeras och tillwärkas."

Bruket drabbades snabbt av problem. År 1739 brann  spegelglashyttan, varför denna tillverkning lades ned. Tidigt lades tyngdpunkten  i tillverkning av fönsterglas och buteljer, och här blev bruket den viktigaste producenten i Sverige.
År 1741 tillverkades 104 603 buteljer, under halva år 1742 47 517.
När Björknäs startades, fanns bara två andra glasbruk i Sverige: Kungsholmens glasbruk och Henrikstorps glasbruk. På Kungsholmen tillverkades huvudsakligen finare glas som Björknäs inte valde att konkurrera med, och Henrikstorp låg i Skåne och hade sin huvudsakliga marknad i Sydsverige.

Med tiden hårdnade konkurrensen. År 1741 tillkom Limmareds glasbruk och 1742 Kosta glasbruk i Småland, år 1751 Ströms glasbruk i Västerbotten – visserligen snart nedlagt, men på 1770-talet ersatt av Strömsbäcks glasbruk, år 1750 Sandö glasbruk i Ångermanland, år 1757 Casimirsborgs glasbruk vid Smålandskusten, år 1762 Göteborgs glasbruk och Sophiendal i Hälsingland, därefter 1764 Anneberg i Värmland, samt 1781 Cederbergs i Östergötland. Björknäs, som låg i en relativt skogfattig trakt, fick svårt att klara sig trots närheten till huvudstaden. År 1785 lades bruket ned.

Den siste direktören på glasbruket var Per Fahlander (1719–1796) som var gift med Anna Christina Engström (1746–1772). De hade bl.a. sonen Gustaf Fahlander, adlad Edelstam.

Glasbrukssjön är namngivet efter Björknäs glasbruk.

Källor

Nisbeth, Åke (1972): Björknäs glasbruk. Nackaboken 1972 s. 17–35.
Schnell, Jan Bertil: Industrier. Nackaboken 1984/85 s. 136–139.

Ej längre existerande svenska glasbruk
Ej längre existerande företag i Nacka kommun
Företag bildade 1736
Företag upplösta 1785
Boo
Adriano Munoz

Adriano Munoz, född 23 juli 1978 i Itapiranga, Brasilien, är brasiliansk fotbollsspelare i TP-47.

Källor

Män
Födda 1978
Brasilianska fotbollsspelare
Spelare i Atlantis FC
Spelare i AC Allianssi
Spelare i MyPa
Spelare i Sandefjord Fotball
Spelare i Tromsø IL
Spelare i Örebro SK Fotboll
Spelare i Cruzeiro EC
Spelare i Palloseura Kemi Kings
Spelare i TP-47
Levande personer
Schweiz i olympiska vinterspelen 1952

Schweiz deltog i olympiska vinterspelen 1952. Den schweiziska truppen bestod av 55 idrottare, 46 män och 9 kvinnor.

Medaljer

Brons
 
Två-manna: Fritz Feierabend, Stephan Waser
Fyra-manna: Fritz Feierabend, Albert Madörin, André Filippini, Stephan Waser

Trupp
 
Edmée Abetel
Olivia Ausoni
Madeleine Berthod-Chamot
Franz Bumann
Silvia Glatthard
Fernand Grosjean
Bernhard Perren
Gottlieb Perren
Fredy Rubi Male
Ida Schöpfer
Georges Schneider
Idly Walpoth

 
Andreas Däscher
Hans Däscher
Jacques Perreten
Fritz Schneider
   
 
Fritz Feierabend
Stephan Waser
André Filippini
Albert Madörin
Felix Endrich
Franz Kapus
Werner Spring
Fritz Stöckli

    
Gian Bazzi
Hans Bänninger
François Blank
Bixio Celio
Walter Paul Dürst
Reto Delnon
Émile Golaz
Emil Handschin
Paul Hofer
Willy Pfister
Gebhard Poltera
Ulrich Poltera
Otto Schläpfer
Otto Schubiger
Alfred Streun
Hans-Martin Trepp
Paul Wyss

 
Michel Grandjean
Silvia Grandjean
Yolande Jobin
François Pache
Susi Wirz

 
Otto Beyeler
Karl Bricker
Karl Hischier
Fritz Kocher
Alfred Kronig
Walter Lötscher
Alfred Roch
Josef Schnyder
Alfons Supersaxo (Deltog även i nordisk kombination)

Källor
SR/Olympic Sports

1952 i Schweiz
1952
Nationer i olympiska vinterspelen 1952
Luftgap

Luftgap används i transformatorer när magnetfältet är så stort att kärnan går i mättning annars. Man fördelar alltså magnetfältet från järnet till luftgapet och kan på så sätt hantera större H-fält. Luftgapet är sällan större än bråkdelen av en millimeter.

Problemställning
Antag att vi har en toroid med innerdiameter a, ytterdiameter b, höjd h samt antal varv N. Man kan visa att en sådan toroidtransformator har en induktans:

 (Henry)

Man kan också visa att om Hg är H-fältet i gapet och Hf är H-fältet i det ferromagnetiska järnet får man:

det vill säga magnetfältet i luftgapet är  gånger större.

Slutligen kan man visa att:

där lg och lm är längden på luftgapet respektive den magnetiska längden.

Fotnot

I linjära sammanhang innebär detta helt enkelt att:

och i och med att:

kan man alltså styra den magnetiska flödestätheten med hjälp av ett luftgap.

Källor
Cheng David K, Field and Wave Electromagnetics, Second Edition, Fourth Printing, 1991, USA & Canada

Magnetism
Amerikanska Samoa i olympiska sommarspelen 2004

Amerikanska Samoa deltog i olympiska sommarspelen 2004. Amerikanska Samoas trupp bestod av tre idrottare var av två var män och en var kvinna.

Trupp

Friidrott

Herrarnas 100 meter
Kelsey Nakanelua - Kom sjua i sitt försöksheat och gick inte vidare.

Damernas släggkastning
Lisa Misipeka - Diskvalificerades

Tyngdlyftning

Tungvikt herrar
Eleei Lalio - 15

Källor
SR/Olympic Sports

Noter

2004 i Amerikanska Samoa
2004
Nationer i olympiska sommarspelen 2004
Ballongdäck

Ett ballongdäck är ett fordonsdäck med ett nästan cirkelrunt tvärsnitt där däcket är bredare än fälgen. Ballongdäck har stor markkontakt, vilket medför bra grepp och bärighet men även stort rullmotstånd. Ballongdäck ger mjuk gång vid lågt lufttryck.

Ballongdäck används framför allt till militärcyklar, men även äldre veteranbilar, motorcyklar, cyklar och mopeder kan ha ballongdäck.

Ballongdäck till militärcykel har oftast dimensionen 26" 2 x 1½ om storleken anges i engelska tum eller 54-584 om den anges i millimeter enligt ETRTO-standarden.

Se även
Däck (hjul)

Däck och fälgar
Viktor Mataja

Viktor Mataja, född 20 juli 1857 i Wien, död där 19 juni 1934, var en österrikisk nationalekonom, statistiker och politiker. Han var bror till Emilie Mataja och halvbror till Heinrich Mataja.

Mataja blev 1884 docent och 1890 professor i nationalekonomi i Innsbruck och 1892 avdelningschef (för handelsstatistiska avdelningen) i österrikiska handelsministeriet. Han blev därjämte 1897 honorärprofessor i nationalekonomi vid Wiens universitet och 1898 chef för ett nyupprättat ämbetsverk för arbetsstatistik.

Mataja var tre gånger för kortare tid (1908-09, 1911, 1917) handelsminister, augusti till december 1917 minister utan portfölj och december 1917 till oktober 1918 minister för social hjälpverksamhet. Efter revolutionen 1918 blev han i november samma år president i Österrikes statistiska centralbyrå.

Bibliografi
Der Unternehmergewinn. Ein Beitrag zur Lehre von der Güterverteilung in der Volkswirtschaft (1884)
Das Recht des Schadenersatzes vom Standpunkte der Nationalökonomie (1888)
Grundriss des Gewerbegerechts und der Arbeiterversicherung (1899)
Die Reklame. Eine Untersuchung über Ankündigungswesen und Werbetätigkeit im Geschäftsleben (1910, tredje upplagan 1920)
Lehrbuch der Volkswirtschaftspolitik (1931)

Källor

Österrikes handelsministrar
Österrikiska nationalekonomer
Österrikiska statistiker
Österrikiska professorer
Personer verksamma vid Innsbrucks universitet
Personer verksamma vid universitetet i Wien
Österrikiska politiker under 1900-talet
Personer från Wien
Födda 1857
Avlidna 1934
Män
Ugglan
La Voix du Nord

La Voix du Nord är ett dubbelt studioalbum av den svenska operasångerskan Malena Ernman, utgivet 1 juli 2009. Albumet innehåller två CD-skivor, den första med nyskrivna låtar i ett modernt, poppigare, utförande, och den andra med klassiska operastycken. Albumet innehåller totalt 22 låtar, framförda på en rad olika språk, bland annat svenska, engelska, franska och italienska.

Låtlista

CD 1
One Step from Paradise
La Voix
Min plats på jorden
Sempre libera
What Becomes of Love
Un bel di
Breathless Days
Perdus
Tragedy
All the Lost Tomorrows
La Voix (akustisk version)

CD 2
Quando me'n vo
Voi che sapete
Solveigs Sang
O mio bambino caro
Vedrai carino
Una voce poco fa
Lascia ch'io pianga
Caro mio ben
Non più mesta
Ombra mai fu
Dido's lament

Listplaceringar

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Musikalbum 2009
Engelskspråkiga musikalbum
Franskspråkiga musikalbum
Italienskspråkiga musikalbum
Svenskspråkiga musikalbum
Album av Malena Ernman
Emilie Mataja

Emilie Mataja, pseudonym Emil Marriot, född 20 november 1855 i Wien, död där 5 maj 1938, var en österrikisk författare; syster till Viktor Mataja.

Mataja skrev satiriska och svårmodiga skildringar från Österrike, bland annat Der geistliche Tod (1884, många upplagor; "Förbjuden kärlek. En katolsk prests lefnadssaga", 1894).

Källor

Noter

Österrikiska författare
Tyskspråkiga författare
Födda 1855
Avlidna 1938
Kvinnor
Personer från Wien
Ugglan
Sonic Boom

Sonic Boom är ett musikalbum av hårdrocksgruppen Kiss. Det gavs ut 2 oktober och 5 oktober i Europa och 6 oktober 2009 i USA. Det är gruppens nittonde studioalbum, om man inte räknar med de fyra soloalbum som utgavs 1978. Detta är även Tommy Thayers första studioalbum som gruppmedlem. I USA, Kanada och Europa gavs albumet ut med en bonus-CD och DVD. Bonus-CD:n är Kiss Best - Kissology som gavs ut i Japan, den innehåller nyinspelade klassiker. DVD:n är från en inspelning i Buenos Aires våren 2009 och kom med en 20-sidig bok. Låtlistan lades ut på gruppens officiella webbplats.

Låtförteckning 

Bonus CD
 Kiss Best – Kissology

Bonus DVD
 Deuce
 Hotter Than Hell
 C'mon and Love Me
 Watchin' You
 100,000 Years
 Rock and Roll All Nite

Medlemmar 
Paul Stanley – kompgitarr, sång på "Modern Day Delilah, Never Enough, Stand, Danger Us och Say Yeah!", bakgrundssång
Gene Simmons – elbas, sång på "Russian Roulette, Yes I Know (Nobody's Perfect), Stand, Hot and Cold och I'm an Animal", bakgrundssång
Tommy Thayer – sologitarr, sång på "When Lightning Strikes", bakgrundssång
Eric Singer – trummor, sång på "All For the Glory", bakgrundssång

Referenser 

Musikalbum 2009
Album av Kiss