kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Carl Hillebrandt

Karl (Carl) Kristian Gotfred Hillebrandt, född 6 december 1883 i Bagterp, död 13 juli 1937, var en dansk skådespelare.

Hillebrandt var vid Aarhus Teater 1912–1914, och spelade därefter på bland annat Casinoteatern i Köpenhamn, där han spelade både teater och operett och under en period var en av stadens bäst betalda skådespelare. Han har även spelat på Folketeatret och turnerat i landsorten, samt medverkat i ett flertal stumfilmer.

Carl Hillebrant var gift först med Margarethe Erichsen, dotter till biografdirektören Gottlieb Erichsen, och därefter med skådespelerskan Gerda Sprehn.

Filmografi

Källor 

Danska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1883
Avlidna 1937
3dfx

3dfx var ett företag som främst arbetade med grafikprocessorer. Efter att ha varit ett av de ledande företagen inom området på 1990-talet blev de uppköpta av Nvidia som la ner dem.
3dfx hade flera olika modeller av grafikkort ute på marknaden, bland annat under namnet Voodoo.

Voodoo Graphics  
Voodoo 2
Voodoo 3
Voodoo 4
Voodoo 5

Voodoo 2-korten kunde man koppla ihop i så kallad SLI (Scan Line Interleave). Då kunde två kort köras parallellt. Voodoo 5 hade två eller fyra grafikprocessorer monterade på kortet.

Externa länkar 

Ej längre existerande amerikanska företag
Datorspelsteknik
Varmblodshäst

Med varmblodshäst menas en lättare typ av häst eller hästras framavlad för att passa som rid- eller körhäst. Ofta har de förädlats genom inkorsning av fullblodshästar som arabiskt fullblod eller engelskt fullblod. De skiljer sig från kallblodshästar som avlats fram för att utföra tyngre arbete, till exempel inom jordbruket. Traditionellt avlas varmblodshästar fram genom korsningar mellan fullblodshäst och kallblodshäst, men idag räknas korsningar varmblod-varmblod och varmblod-fullblod som varmblodshästar.

Varmbloden delas in i två underkategorier, halvblod och fullblod, där fullbloden är de lättaste och smäckraste. Det arabiska fullblodet är mest ursprungligt och har direkt eller indirekt använts för att avla fram alla andra varmblodsraser..

Varmblodshästar finns i många olika varianter, där de flesta olika europeiska hästraserna numer används i tävlingssammanhang, inom ridsport och trav- och galoppsport. I USA har flera varmblodsraser utvecklats för showridning och bland annat för boskapsskötsel.

Tyska varmblod 
Europa är absolut störst i världen när det gäller avel av varmblodshästar. Alla länder har sina egna varianter av varmblodet. Det land som är mest utmärkande inom varmblodsaveln är Tyskland som har över 10 varmblodsraser i avel. De mest framstående tyska varmblodsraserna är: 

Holsteinare
Trakehnare
Hannoveranare
Oldenburgare
Württembergare
Rhenländare
Bayerskt varmblod
Brandenburgare

Många av de tyska varmbloden har använts för att avla fram nya varmblod. Bland annat har både Trakehnaren och Hannoveranaren ingått i utvecklingen av det svenska varmblodet.

Framstående varmblodsraser 
Många andra länder i Europa och även i resten av världen föder upp olika raser som ingår inom begreppet varmblodshästar. I Asien finns bland annat Akhal-tekén medan Spanien har sina berömda Andalusier. I USA är det vanligt med varmblodshästar som används inom boskapsskötsel eller till showridning, till exempel den ståtliga Missouri fox trottern.

Se även hästraserna: 

Europa: 
Kroatiskt varmblod
Andalusier
Svenskt varmblod
Varmblodig travhäst
Danskt varmblod 
Belgiskt varmblod
Holländskt varmblod
Tjeckoslovakiskt varmblod
Fransk travare
Lipizzaner

Asien och Eurasien: 
Akhal-teké
Orlovtravare
Kathiawari
Rysk travare

Nord- och Sydamerika:
Mustang
American Paint Horse
American saddlebred
Appaloosa
Criollo
Paso fino och Peruansk pasohäst

Varmblodens karaktär 

Det som utmärker varmbloden är deras atletiska lynne och framgångar på tävlingsbanorna. Varmbloden är smäckra men starka och har ofta långa ben. Uppfödarna lägger även vikten på lynnet. Ett varmblod ska vara framåt och livlig utan att vara okontrollerbar eller svårhanterad. 

Många varmblodshästar avlas även på skönhet och utseende och framförallt i USA för att få fram extra gångarter som finns hos en del raser, bland annat Tennessee walking horse. Dessa hästar kallas även "gaited" och är väldigt populära i hela Nordamerika.

Varmblodshästarnas karaktär, utseende och lynne varierar enormt mellan de olika raserna, men i regel är de medelstora rid- och körhästar med god benstomme.

Se även  
Lista över hästraser
Hästras
Häst
Kallblodshäst
Fullblodshäst
Ponny

Noter
Hovråd

Hovråd är en titel som i äldre tider använts för personer som är verksamma inom ett kungligt eller kejserligt hov. Titeln var vanligare vid utländska hov än i Sverige. Den kan avse:

 En person som ingår i ett hovråd - en rådgivande församling till härskaren. Vanligare utomlands än i Sverige.
 En enskild person med varierande uppgifter inom hovförvaltningen, i vissa fall rådgivare till kungen. 

På 1500-talet beskrevs funktionen: Hofråden skulle skiftevis biträda konungen vid handläggning af de vid hofvet dagligen förekommande ärendena, särskildt rättegångssaker.

På 1700-talet beskrevs funktionen: Alla residenter (kunde få) namn af hoffråd, som är en titul .. på cantzliestaten upförd med cammarherres rang. det vill säga personer vid hovet kunde få denna titel och bli avlönade för detta. Tjänsteställningen motsvarade en kammarherres.

Källor

Uppslagsverk
Svenska Akademiens ordbok

Noter

Titlar i statsförvaltning
Birger von Cotta-Schønberg

Birger von Cotta-Schønberg, född 3 februari 1889 i Köpenhamn, död 11 februari 1958, var en dansk skådespelare och regissör. Han var gift med skådespelaren Clara Nebelong och farbror till Ibbermand Schønberg 

Cotta-Schønberg filmdebuterade vid Nordisk Film 1908 och medverkade 1911-1918 i en lång rad stumfilmer. Utöver de filmer producerade av Nordisk Film medverkade han i ett par av Frans Lundbergs filmer. Han dömdes 1947 av Byretten till tre års fängelse för att ha främjat tyska intressen under andra världskriget.

Filmografi (urval)

Danska skådespelare under 1900-talet
Män
Födda 1889
Avlidna 1958
Skådespelare från Köpenhamn
Forskningsresande

Forskningsresande är en variant av upptäcktsresande som reser till exotiska platser primärt i vetenskapligt syfte, inte så mycket för den geografiska klarläggningens skull. Vanligtvis för att undersöka flora, fauna eller geologi.

Exempel på forskningsresande är Carl von Linnés alla resande lärjungar. Även Carl Gustaf Mannerheim gjorde i sin ungdom forskningsresor till Sibirien och Mongoliet för etnologiska undersökningar.

Upptäcktsresande
Clara Nebelong

Hermine Clara Nebelong, född 5 januari 1881 i Frederiksberg i Köpenhamn, död 28 januari 1943, var en dansk skådespelare och musiker (organist). Hon var först gift med skådespelaren Axel Boesen och senare med Birger von Cotta-Schønberg.

Nebelong var dotter till professorn och organisten Johan Henrik Nebelong och hans hustru Hermine Sophie Petronelle Lewy (1848-1881), som gick bort i samband med dotterns födelse. Clara Nebelong studerade musik och avlade organistexamen. Därefter arbetade hon som vikarie för sin far som organist vid Sankt Johanneskirken i Köpenhamn. Hon gifte sig med skådespelaren Axel Boesen och kom därigenom in i olika teaterkretsar och medverkade i tretton filmer 1907–1908.

Filmografi

Referenser 

Födda 1881
Avlidna 1943
Danska skådespelare under 1900-talet
Danska organister
Kvinnor
Personer från Frederiksberg
Danska musiker under 1900-talet
Ernst Göpel

Ernst Göpel, född 7 maj 1862 i Köpenhamn i Danmark, död 9 januari 1919, var en dansk skådespelare och fotograf. Som fotograf verkade Göpel i Ålborg.

Filmografi

Danska fotografer under 1800-talet
Män
Födda 1862
Avlidna 1919
Skådespelare från Köpenhamn
Danska fotografer under 1900-talet
Upplands runinskrifter 133

Runinskrift U 133 var ursprungligen en runsten som stod vid Fittja i Täby socken, men blev sönderslagen och två av delarna är nu inmurade i ytterväggen till Täby kyrkas vapenhus. Den translittererade inskriften lyder enligt nedan.

Inskriften 

Namnet Langbarðalandi finns belägen på U 141, Sö  65 och Sö Fv1954;22. Langbardaland var vikingarnas namn på hela Italien, inte bara Lombardiet. Gudlög hade också rest U 141 över hennes son Holme som meddelar att han dog i Langbardaland. U 133 och U 141 hade varit parstenarna p.g.a. i U 141 talas just om “stenarna”.

Galleri

Se även

Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över Upplands runinskrifter
Sverige under vikingatiden
Sverige under äldre medeltiden

Källor 

Upplands runinskrifter
Runinskrifter i Täby kommun
Anders Nilsson (stadsplanerare)

Anders Nilsson, född 9 september 1844 på gården Äspöholm i Äspö socken, Malmöhus län, död 1936, var en svensk militär, ingenjör, stadsplanerare och kommunalpolitiker.

Efter studier vid Tekniska elementarskolan i Malmö 1864–66 avlade Nilsson officersexamen vid Krigsskolan Karlberg 1870. Han blev underlöjtnant vid Södra skånska infanteriregementet samma år, löjtnant 1878, var kapten 1889–1901 och major i armén 1899–1916. Han var nivellör och avdelningsingenjör vid statens järnvägsbyggnader 1872–76 och anställd vid Statens Järnvägars tredje distrikts byrå 1877–92.

Åren 1898–1920 var han stadsingenjör i Malmö, där han introducerade den österrikiske stadsplaneraren Camillo Sittes idéer. Det innebar exempelvis att han introducerade ett medeltidsinspirerat organiskt format gatunät med krökta gator, oregelbundna kvartersformer och små platsbildningar. Endast en liten del av de omfattande planer som Nilsson gjorde för Malmös expansion kom till utförande, eftersom första världskriget innebar att byggandet stod mer eller mindre stilla under nästan 10 år. Exempel på stadsdelar som Nilsson planerade är Östervärn och Nya Bellevue. Gator som Friisgatan, Baltzarsgatan (den del som idag går genom kvarteret Ellenbogen), Brogatan (den nyare delen från 1909), Simrishamngatan (vid Nobelvägen), Vårgatan och Värnhemsgatan har alla krökar som är resultat av Nilssons stadsplaner. Nilsson var också ansvarig för de förändringar som skedde i staden inför Baltiska utställningen år 1914, till exempel breddningen av Hamngatan och Slottsgatans förlängning genom Gamla begravningsplatsen. Han är också känd för de förnämliga kartor över staden som han upprättade. Åren 1894–1914 var han ledamot av Malmö stadsfullmäktige och 1894–1919 drätselkammaren.

I Malmö kallades han i regel "major Nilsson", och sedan år 1935 är Major Nilssonsgatan där uppkallad efter honom.

Källor
Svensk biografisk kalender I. Malmöhus län (Gullberg, Hjalmar - Uggla, Torsten, utg., 1919), sid. 231.

Litteratur 
Anders Nilsson: Minnen och anteckningar av en 85-åring, Malmö 1929
Tykesson, Tyke [red]: Malmös kartor. Från 1500-talet till idag, Lund 2003

Svenska ingenjörer under 1800-talet
Svenska militärer under 1800-talet
Svenska stadsplanerare
Kommunalpolitiker i Malmö
Kommunaltekniker i Malmö
Födda 1844
Avlidna 1936
Män
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Personer från Skåne
Sven Lilja

För andra betydelser, se Sven Lilja (olika betydelser).

Sven Ernst Emanuel Lilja, född 26 februari 1887 i Uppsala, död 7 januari 1951 i Katarina församling i Stockholm, var en svensk musiklärare och körledare.

Biografi
Lilja var utbildad på Musikkonservatoriet i Stockholm 1912–1917 där han avlade musiklärarexamen. Från 1921 tjänstgjorde han som musiklärare i Stockholms folkskolor och som kantor i Sofia församling från 1927. Han var körledare för Stockholms arbetaresångförening från 1922 och för Stockholms sångarförbund 1935–1949.

Allsångsledare
Han introducerade allsången i Sverige, bland annat Allsång på Skansen 1935–1950 och gjorde allsångsturnéer i hela Skandinavien. Själva introduktionen ägde rum på Sångens dag på Skansen den 26 maj 1935. På 1930-talet inledde han allsången med att spruta vatten på publiken varma dagar med en automatisk vattenspridare som han lånat av Göteborgs trädgårdsförening. Detta upphörde senare då han av misstag duschat kung Gustaf V på hatten.  Kungen själv tog dock saken med ro och lär skrattandes ha sagt: "Det var på tiden att den fick sig en tvätt!". Han spelade sig själv 1944 i filmen Kärlek, solsken och allsång.

Sven Lilja är begraven på Uppsala gamla kyrkogård.

Filmografi 
 - körledare 
 - allsångsledare

Bibliografi

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

Svenska musikpedagoger
Svenska kyrkomusiker
Svenska lärare under 1900-talet
Svenska musiker under 1900-talet
Lärare från Uppsala
Musiker från Uppsala
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1887
Avlidna 1951
Män
Langbardaland

Langbardaland, (av langobarder i betydelsen de långskäggiga), var under vikingatiden nordbornas benämning på vad som i dag ungefär utgör Italien, (jämför Lombardiet). Några runstenar i Mälardalen, bland annat U133, låter berätta om nordiska män som varit på resa i österled och dött i Langbardaland. Några av dessa kan ha ingått i väringagardet, den vaktstyrka som tjänade hos kejsaren i Konstantinopel.

Källor 
 Vikingatidens ABC, red. Carin Orrling, Statens Historiska Museum, 1995, 

Italiens historia
Geografiska namn från vikingatiden
Runinskrifter
Nils Gellerstedt

Nils Otto Gellerstedt, född 6 juli 1875 i Örebro, död 30 juli 1961, var en svensk civilingenjör och stadsplanerare, som bland annat tog fram stadsplaner för Kristianstad, Växjö, Strängnäs och Härnösand.

Gellerstedt tog 1898 avgångsexamen 1898 från Kungliga Tekniska högskolan, var 1899–1901 anställd vid Stockholms stads byggnadskontor och grundlade 1902 Kommunaltekniska byrån, en konsulterande ingenjörsfirma inom väg- och vattenbyggnadsfacket, särskilt för mätnings- och stadsplanearbeten samt vattenlednings- och avloppsförslag. 

Gellerstedt var en framträdande målsman för de moderna strävandena inom stadsanläggningskonsten, företog studieresor såväl inom som utom Europa och upprättade en mängd stadsplaner, huvudsakligen inom Sverige. Han erhöll pris vid ett flertal stadsplanetävlingar: i Göteborg 1901 tillsammans med Torben Grut, i Helsingborg 1905 tillsammans med Axel Bergman, i Trollhättan 1908 tillsammans med Nils Victorin, i Stockholm 1909 tillsammans med Lars Israel Wahlman, i Trondheim 1910 tillsammans med Erik Bülow-Hübe samt för Australiens nya huvudstad Canberra 1912 och i Tønsberg 1920 tillsammans med I. Lindgren. 

Gellerstedt var ledamot i Stockholms stadsplanekommission 1909–22 och i statens förortsbanekommission 1920–23 samt verkställande ledamot i Stockholms stads trafikkommitté 1919–22.

Källor

Svensk uppslagsbok, Malmö 1932

Svenska stadsplanerare
Svenska väg- och vattenbyggnadsingenjörer
Kommunaltekniker i Stockholm
Födda 1875
Avlidna 1961
Män
Ingenjörer från Örebro
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Tenna Kraft

Tenna Kraft, född Hortensia Kristine Sofie Erogine Frederiksen den 16 maj 1885 i Köpenhamn, död 16 mars 1954, var en dansk operasångare.

Frederiksen studerade först för J.L. Nyrop och Osta Schottlænder för att senare fortsätta studierna i Paris hos Mme. Artôt Padilla och Jean de Reszké. Hon scendebuterade vid Det Kongelige Teater 1906 som Elsa i "Lohengrin" och var fram till 1939 operans ledande lyriska sopran, främst i verk av Wagner, Verdi, Puccini och Richard Strauss, men även i roller i danska verk, som fru Ingeborg i Peter Heises Drot og Marsk och titelrollen i Siegfried Salomons Leonora Christina.

1927 gifte hon sig med F.W. Kraft, direktör i Det Danske Petroleums-Aktieselskab. 1922 tilldelades hon medaljen Ingenio et arti och 1932 fick hon Tagea Brandts rejselegat for kvinder.

Filmografi

Källor 

Födda 1885
Avlidna 1954
Danska operasångare under 1900-talet
Sångare från Köpenhamn
Kvinnor
Georg Pegel

Georg Arthur Pegel, född 24 december 1877 i Stockholm, död där 17 februari 1963, var en svensk kompositör, musikdirektör och musiker (oboe). Han var från 1907 gift med operasångerskan Otti Pegel. De var föräldrar till läkaren Ivar Pegel.

Pegel var extra oboist i Kungliga Hovkapellet 1896–1900 och ordinarie 1900–1938. Han blev associé i Kungliga Musikaliska Akademien 1915 och ledamot 1943.

Referenser
 Georg Arthur Pegel på Hovkapellets webbplats

Noter 

Svenska klassiska kompositörer under 1800-talet
Svenska klassiska kompositörer under 1900-talet
Svenska oboister under 1800-talet
Svenska oboister under 1900-talet
Medlemmar av Kungliga Hovkapellet
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Svenska musiker under 1900-talet
Musiker från Stockholm
Födda 1877
Avlidna 1963
Män
Erik Bülow-Hübe

Erik Bülow-Hübe, född 10 juli 1879 i Göteborg, död 11 februari 1963 i Malmö, var en svensk stadsplanerare. Han var gift med Runa Bülow-Hübe samt var far till Staffan Bülow-Hübe och Torun Bülow-Hübe.

Bülow-Hübe utexaminerade från Chalmers i Göteborg 1898, varefter han studerade väg- och vattenbyggnad vid Eidgenössisches Polytechnikum i Zürich 1898–1900.

1904–1910 var han anställd vid Kommunaltekniska byrån Nils Gellerstedt. Han hade egen konsultverksamhet 1910–1913 i Övrarp och var 1913–1921 anställd vid Järnvägs AB Stockholm-Saltsjön. Han ritade under denna tid några sommarhus på Älgö i Nacka kommun för bolagets räkning. Under denna tid kom även Skogsö kapell till.

Bülow-Hübe var förste stadsingenjör i Malmö åren 1921–1946. Som stadsplanerare lyfte han fram vikten av parker i stadsplaneringen. Bülow-Hübes tidiga stadsplaner bär tydligt klassicistiska drag, men främst är han ihågkommen som den som propagerade för och introducerade det öppna funktionalistiska byggnadssättet i Malmö.
Detta tog sig uttryck i exempelvis Lönngården, Dammfri och Ribersborg. Bülow-Hübe planerade även bland annat Rostorp, Pildammsparken och Friluftsstaden.

1913 gjorde Bülow-Hübe den första stadsplanen för Eslövs stad. Planen, som beräknades för en folkmängd upp till 50 000 invånare, fastställdes först 23 mars 1917. Riktlinjerna var att industrierna skulle förläggas öster om stambanan och bebyggelsen väster om stambanan.
 
Efter honom uppkallades år 1953 en gata i Malmö, Bülow Hübes väg, i samband med byggandet av ett radhusområde som ritades av Sten Samuelson och Fritz Jaenecke.

Litteratur
Wittstrand, Arne, Stadens landskap: Erik Bülow Hübe och Malmö, Stockholm 2007
Pehrsson, Per-Jan, Erik Bülow-Hübe (1879–1963) och Birger Myllenberg (1883–1974) i Svensk Trädgårdskonst under 400 år. Stockholm 2000.
Tykesson Tyke [red]: Malmös kartor. Från 1500-talet till idag, Lund 2003

Noter 

Svenska stadsplanerare 
Kommunaltekniker i Malmö
Ingenjörer från Göteborg
Födda 1879 
Avlidna 1963
Män
Petter Wastå

Jon Petter Wastå, född 2 februari 1976, är en svensk före detta fotbollsspelare (målvakt), mest känd som förstemålvakt i det Kalmar FF som 2008 blev svenska mästare. Wastå kom till Kalmar FF från Östers IF inför säsongen 1994 och var sedan föreningen trogen under resten av sin karriär. 2016 invaldes Wastå i KFF:s Wall of Fame

Karriär
Wastå debuterade i Kalmars A-lag 1995. Han var nära att lägga av i mitten av 1990-talet, men efter att ha erövrat förstaplatsen i Kalmar FF:s mål på allvar en bit in i säsongen 1996 var han en stabil och pålitlig målvakt för KFF under många år framöver. 1996 gjorde han även sin enda match i U-21 landslaget. Wastås pålitlighet kan exemplifieras med att han t.ex. är den spelare som spelat flest superettanmatcher genom tiderna i KFF. I 89 av de 90 matcherna som KFF spelat i Superettan har Wastå startat.  Den 9e maj 2005 i en 0-0-match mot IFK Göteborg, höll Wastå sin sjätte allsvenska nolla i rad. Det bidrog till att han 2005 utsågs till Smålands bästa fotbollsspelare det året.  Åren 2007–2009 blev de mest framgångsrika i karriären, med tre titlar på lika många år. Men efter ett par mindre lyckade insatser i Allsvenskan säsongen 2010 ersattes Wastå av den betydligt yngre Etrit Berisha som förstemålvakt. Detta var första gången Wastå petades sedan han erövrat positionen som förstemålvakt i Kalmar 1996.  Säsongen 2011 fick Wastå, sedan Etrit Berisha skadats, åter stå ett antal matcher i Allsvenskan under hösten. Säsongen 2012 blev Wastås sista i elitkarriären. Wastå har gjort 235 allsvenska matcher för Kalmar FF, vilket är fjärde flest i föreningens historia.

Spelstil
Wastås styrkor var när- och linjespelet, mycket tack vare sina fina reflexer.

Meriter

I klubblag
  Kalmar FF
Svensk mästare 2008
Svenska Cupen 2007
Svenska Supercupen 2009

Individuellt 
Smålands bästa fotbollsspelare 2005

Karriärstatistik

Källor

Webbsidor

Kalmar FF:s officiella webbplats

Noter

Födda 1976
Svenska fotbollsmålvakter
Spelare i Kalmar FF
Män
Levande personer
Svenska mästare i fotboll
Roberto Donadoni

Roberto Donadoni, född 9 september 1963 i Cisano Bergamasco i provinsen Bergamo i Lombardiet, är en italiensk före detta fotbollsspelare och tränare. Han är för närvarande tränare för Shenzhen.

Donadoni spelade i det bländande AC Milan-lag som vann Europacupen/Champions League 1989, 1990 och 1994. Efter en kort utflykt till New York Metrostars återvände Donadoni till Italien 1997.

I början av 2000-talet slog han sig på tränaryrket och tränade bland annat Livorno i Serie A. Efter Italiens VM-guld 2006 i Tyskland utsågs han att efterträda Marcello Lippi. Efter det tränade han Napoli i början av säsongen 2009/10 innan han fick sparken. Han var mellan 2015 och 2018 tränare för Bologna.

Födda 1963
Italienska fotbollstränare
Italienska fotbollsspelare
Italienska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Atalanta BC
Spelare i AC Milan
Spelare i Red Bull New York
Spelare i Al-Ittihad (Saudiarabien)
Spelare i Serie A
Spelare i Major League Soccer
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 1988
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 1996
Spelare i VM i fotboll 1990
Spelare i VM i fotboll 1994
Män
Levande personer
Tränare i Calcio Lecco 1912
Tränare i AS Livorno Calcio
Tränare i Genoa CFC
Tränare i SSC Napoli
Tränare i Cagliari Calcio
Tränare i Parma FC
Tränare i Bologna FC
Personer från Lombardiet
Förbundskaptener för Italiens herrlandslag i fotboll
Aleksander Wolodarski

Aleksander Wolodarski (polska: Aleksander Wołodarski), född 12 juli 1944 i Tjeljabinsk i Sovjetunionen, är en svensk stadsplanerare. Aleksander Wolodarski är far till journalisten Peter Wolodarski.

Biografi
Aleksander Wolodarskis polsk-judiska familj hade under andra världskriget deporterats till Tjeljabinsk, där också själv föddes. Han växte upp i Warszawa och gick arkitektutbildning i Moskva, Warszawa och Stockholm, där han avlade examen 1972. Han hade år 1967 flyttat till Sverige för att studera svensk stadsplanering. När de antisemitiska utrensningarna inom det polska kommunistpartiet inleddes år 1968 beslutade han sig för att stanna kvar i Sverige.Han arbetar som stadsplanerare i Stockholms stadsbyggnadskontor och har sedan 1968 även egen verksamhet.

Wolodarski har varit framträdande i Stockholms stadsplanering sedan 1980-talet. Bland annat påverkade han utformningen av Kvarteret Hamnvakten, Sankt Eriksområdet, Raoul Wallenbergs torg och Starrbäcksängen samt Svea Fanfar på Gärdet. Han ansvarade för omgestaltningen av Kungsträdgården 1998.

Han var även engagerad i utformningen av Hagastaden. Enligt Aleksander Wolodarski är "Norra station det största jag gjort. Allt jag gjort tidigare är småflugor i jämförelse". Hans främsta skapelser här, de hårt kritiserade Tors torn, två 40-våningars höghus, är dock avskrivna sedan den norske byggherren backade ur 2011. I stället uppförs nu Norra tornen ritade av arkitekt är Reinier de Graaf vid nederländska Office for Metropolitan Architecture (OMA).

Utmärkelser
 Sienapriset 2003 för Raoul Wallenbergs torg. 
 Congress for the New Urbanism, CNU Charter Award 2004 för S:t Eriksområdet.

Se även
 Stadsplanering i Stockholm

Referenser

Externa länkar 
 Mer om Aleksander Wolodarski på arkitekt.se

Svenska stadsplanerare
Stockholmare
Män
Födda 1944
Levande personer
Sienapriset
Personer från Tjeljabinsk