kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bryn Terfel Sings Favourites

Bryn Terfel Sings Favorites är ett musikalbum från 2003 med Bryn Terfel. På albumet sjunger Terfel operaarior varvat med folkmusik och lättare musik.

Låtlista
Toreadorarian ur Carmen (Georges Bizet/Henri Meilhac/Ludovic Halévy) – 3'53
Shenandoah (trad) – 4'25
Bugeilio'r Gwenith Gwyn (trad) – 4'27
C'était le soir – Au fond du temple saint ur Pärlfiskarna (Georges Bizet/Eugène Cormon/Michel Carré) – 5'55
The Lord is My Shepherd (Howard Goodall) – 2'56
Danny Boy (trad) – 4'36
Bella notte (Peggy Lee) – 4'01
Largo ur Symfoni nr 9 (Antonín Dvořák/William Arms Fischer/Marvin Fisher) – 5'43
Swing Low Sweet Chariot (trad) – 4'07
Home Sweet Home (Henry Rowley Bishop/John Howard Payne) – 4'28
Ave Maria (Franz Schubert/Adam Storck/Walter Scott) – 5'30
Il mio cuore va ur Titanic (James Horner/Will Jennings) – 3'37
At the River (trad/Robert Lowry) – 3'27
None But the Lonely Heart (Pjotr Tjajkovskij/Lev Alexandrovich Mey) – 2'59
If I Can Help Somebody (Alma Bazel Androzzo/Androzzo Zalva) – 3'20
Wiegenlied (Johannes Brahms/Georg Scherer) – 2'03
Abide with Me (William Henry Monk/Henry Francis Lyte) – 4'24
Lazybones (Hoagy Carmichael) – 3'47

Medverkande
Bryn Terfel – basbaryton
Andrea Bocelli – tenor (spår 4)
Sissel – sopran (spår 11)
Barry Wordsworth – dirigent
London Voices (spår 5, 9, 11, 17)
London Symphony Orchestra
Chris Hazell – arrangör

Källor

Fotnoter

Musikalbum 2003
Album av Bryn Terfel
Ekeblad, galär (1749)

Ekeblad var en svensk galär byggd på Skeppsholmen 1749 av skeppsbyggmästaren Johan Acrel.

Historia
Deltog i slaget vid Älgsjöskatan, reträtten vid Björkösund samt  i Viborgska gatloppet där fartyget grundstötte vid Pensarholmarna och fick stryka flagg. Fartyget gick inte att rädda utan sjönk. Besättningen räddades av galären Palmstierna som blev erövrad av ryssarna

Se även 
Lista över svenska rodda örlogsfartyg

Noter

Källor
Odelberg, Wilhelm, George de Frese och Sjötåget 1790, Forum Navale, Skrifter utgivna av Sjöhistoriska samfundet, nr 12

Svenska galärer
Fartyg sjösatta 1749
Fartyg byggda i Stockholm
Méribel Ice Palace

Méribel Ice Palace är en ishall i Méribel, Frankrike. Den byggdes 1991 med en publikkapacitet på 8 000 personer. 1992 års olympiska ishockeyturnering spelades här. Efter spelen ändrades namnet Patinoire Olympique (olympiska isbanan), och publikkapaciteten minskades till 2 400, och delar av hallen gjordes senare om till bland annat simbassäng och restaurang.

Källor

Officiell rapport från olympiska vinterspelen 1992. pp. 106-9.  & 

Ishallar i Frankrike
Sportanläggningar invigda 1991
Karl av Lothringens palats

Karl av Lothringens palats, på franska Palais de Charles de Lorraine, är ett palats i Belgien. Det ligger vid Place Royale i Bryssel och fungerar nu som museum. Byggnaden uppfördes som residens åt Österrikiska Nederländernas ståthållare Karl Alexander av Lothringen 1757 och fick sitt namn efter honom. 

Sedan Coudenbergpalatset brunnit ned år 1731 hade Österrikes ståthållare i Bryssel residerat i Nassaupalatset, som de hyrde från familjen Oranien. Sedan österrikiska tronföljdskriget avslutats 1748 och Karl Alexander av Lothringen permanent installerats som ståthållare, beslöt han att låta uppföra ett nytt, permanent residens för Österrikes ståthållare. 

Han lät år 1756 köpa Nassaupalatset, en gammal medeltida byggnad i gotisk stil, och riva det för att uppföra ett palats i den då moderna rokokostilen. Karl Alexander av Lothringen avled 1780, och 1782−84 uppfördes slottet i Laekens slott för hans efterträdare. Karl av Lothringens palats köptes av staden Bryssel 1803 som gjorde om det till ett museum. År 1837 inlogerades även Kungliga Biblioteket i byggnaden. 

Tre fjärdedelar av palatset revs år 1960.

Källor 
  Karl av Lothringens palats (Kungliga Biblioteket i Belgien)
 

Byggnader och anläggningar i Bryssel
Museer i Bryssel
Slott i Belgien
1757 i Europa
Enrique Flórez

Enrique Flórez de Setién y Huidobro, född 14 februari 1701 Valladolid, död 20 augusti 1773 i Madrid, var en spansk historiker.

Flórez blev 1715 augustinmunk, och senare professor i teologi vid Alcalá. Han skrev bland annat España sagrada, teatro geográfico-histórico de la iglesia de España (29 band, 1747-1773), senare fortsatt av Manuel Risco och sedan andra fram till 1900-talet, samt Medallas de las colonias, municipios y pueblos antiguos de España (2 band, 1757-1758).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Spanska teologer
Spanska historiker
Augustiner
Ordensfolk från Spanien
Spanska forskare under 1700-talet
Födda 1701
Avlidna 1773
Män
Svensk uppslagsbok
José Moñino, greve Floridablanca

José Moñino, greve Floridablanca, född 21 oktober 1728, död 30 december 1808, var en spansk greve och politiker.

Floridablanca var påverkad av upplysningstidens idéer, och verkade under sin sändebudstid i Rom 1772 för jesuitordens upphävande och blev som minister under Karl III en av reformperiodens ledande krafter. Efter ha fördrivits 1792, blev han vid spanjorernas resning mot fransmännen 1808 medlem av juntan i Murcia och senare president för centraljuntan i Aranjuez.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Noter

Externa länkar 

Spanska politiker under 1700-talet
Födda 1728
Avlidna 1808
Män
Dracunculus (rundmaskar)

För andra betydelser, se Dracunculus (olika betydelser)

Dracunculus är ett släkte med parasiterande rundmaskar. Inom släktet finns bland annat arten guineamask (Dracunculus medinensis) som endast angriper människor.

Rundmaskar
Parasiter
Nematoda
Host Bus Adapter

Host Bus Adapter (HBA) är en sorts nätverkskort som installeras i datorer som skall ha SAN-anslutning, dvs till ett nätverk med hårddiskar. 

I regel används SCSI-protokollet Fibre Channel.

Databussar
Frans Henrik Kockum (1878–1941)

Frans Henrik Kockum, född 9 oktober 1878 i Malmö, död 15 juli 1941 i Malmö, var en svensk ingenjör och industriman. Han var brorson till Frans Henrik Kockum den yngre och far till Gunnar Kockum.

Biografi 
Kockum avlade maskiningenjörsexamen vid tekniska högskolan i Darmstadt 1902 och blev styrelseledamot och kassadirektör vid Kockums Mekaniska Verkstads AB 1912, verkställande direktör där från 1919. Han var även verkställande direktör för Fastighets AB Centrum 1909–1912 och från 1922, ordförande i Kockums Jernverks AB från 1926. Han företog studieresor till USA 1902–1904. Kockum är begravd på Östra kyrkogården i Malmö.

Källor

 Kockum, Frans Henrik på SvenskaGravar.se

Noter

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Personer i Malmös historia
Ingenjörer från Malmö
Näringslivspersoner från Malmö
Gravsatta på Östra kyrkogården i Malmö
Födda 1878
Avlidna 1941
Män
Paris Bis

Paris Bis, ursprungligen Paris Bizarre, var en svensk musikgrupp bestående av Irma Schultz (sång) och Tom Wolgers (keyboards). De gav 1986 ut singeln Body & Soul .

Diskografi 
 Black and Blue (really blue) – Mekano Christmas Party LP (Mekano Records M2), 1985
 Body & Soul / Unis dans la nuit unique – 7"-singel (Mekano Records M4), 1986
 Body & Soul (Euro version) / Unis dans la nuit unique / Body & Soul – 12"-singel (Mekano Records M5), 1986

Video
Body & Soul (Musikvideo på Youtube)

Referenser

Svenska musikgrupper
Svenska duogrupper
Britta Törnblom

Anna-Maja Britta Törnblom, född 5 juni 1935 i Tyskland, död 15 augusti 1988 i Slottsstadens församling, Malmö, var en svensk läkare och socialdemokratisk kommunalpolitiker.

Törnblom blev medicine licentiat och legitimerad läkare i Lund 1971 och var provinsialläkare 1971–73. Hon vidareutbildade sig därefter, blev specialist i långvårdsmedicin 1977 och var överläkare och klinikchef vid Malmö Östra Sjukhus från 1978.

Törnblom blev 1984 ordförande i Centrum sociala distriktsnämnden och var efter den borgerliga valsegern 1985 vice ordförande i socialnämnden 1986–88. Hon var ersättare i kommunfullmäktige 1982–85, ordinarie ledamot där 1985–88 samt suppleant i kommunstyrelsen och ledamot av kommunfullmäktiges valberedning. Hon var även ledamot av Skandinaviska Enskilda Bankens lokalstyrelse, styrelsesuppleant i Malmö arbetarkommun och vice ordförande i Malmö socialdemokratiska kvinnoklubb.

Källor

Malmö stads historia, åttonde delen (register), Arlöv 1994, , sid. 44, 49, 68.

Svenska läkare under 1900-talet
Kommunalpolitiker i Malmö
Svenska socialdemokrater
Födda 1935
Avlidna 1988
Kvinnor
Peder Seuerentsøn (Skrivare)

Peder Seuerentsøn skall ha varit slottsskrivare på Varbergs slott, men det kan inte bevisas då hans namn inte återfinns i räkenskaperna. Säkert är att han var länsman i Vallda socken i Fjäre härad 1610–1611 och kanske även 1612. Han kan ha varit länsman även före 1610, men räkenskaperna för denna tid saknas, så det kan inte fastställas. 1613 fanns en annan länsman i socknen. Han kallas ofta Peder Skrivare, varför tanken att han var slottsskrivare skall ha uppstått. Han kan naturligtvis också ha varit tingsskrivare.

Emellertid är det rimligt att anta att Peder hade någon slags anknytning till Varberg, eftersom han donerade ungefär halva sin avkastning till skolan och de fattiga, de husarme, i staden. I sitt testamente, daterat den 24 mars 1619, donerade Peder Seuerentsøn och hans hustru Karine Lauritzdaater ett årligt belopp till de husarme.

Det är känt att Peder ägde gods i Vallda socken och var en rik man. Han lånade ut pengar till bönderna i trakten och bedrev fastighetsaffärer.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
Sandklef, Albert (1963): Varbergs historia, Varberg.

Män
Födda 1500-talet
Avlidna 1600-talet
Peder Skrivare (borgmästare)

Peder Skrivare var borgmästare i Varbergs stad, i det då danska Halland, under 1500-talets andra hälft.

Vid tiden för svenskarnas erövring av Varberg i september 1565, under nordiska sjuårskriget, fanns två borgmästare i Varberg: Peder Skrivare och David Doch. Stadens borgerskap sände då Peder Skrivare med bud till kung Fredrik II om svenskarnas ankomst, samt bön om hjälp, medan David Doch ledde stadens försvar.

1572 bestämde kungen att Peder även skulle vara sisemester, alltså ta upp och redovisa sise, accis på exempelvis födoämnen. Redan 1574 gav kungen istället order åt slottshövitsmannen på Varbergs slott, Anders Bing, att han skulle avsätta Peder Skrivare som borgmästare, då denne varit ovillig och olydig, samt även uppviglat borgarna till olydnad. Det är inte känt vari denna olydnad bestod, då källmaterialet är mycket knapphändigt.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
Sandklef, Albert (1963): Varbergs historia, Varberg.

Borgmästare i Danmark
Män
Födda 1500-talet
Avlidna 1500-talet
Varbergs borgmästare
Francesco Florimo

Francesco Florimo, född 12 oktober 1800, död 18 december 1888, var en italiensk musikforskare.

Florimo, som var bibliotekarie vid Real collegio di musica i Neapel 1826–1888, skrev ett stort arbete om Neapels konservatorier, dessutom om Richard Wagner och om Vincenzo Bellini. Florimo var även tonsättare av kyrkliga verk, orkesterverk, kantater och sånger på neapolitansk dialekt. Florimos sångskola "Metodo di canto" utnyttjades vid konservatorierna i Neapel.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Referenser 

Italienska bibliotekarier
Italienska musikhistoriker
Italienska kompositörer
Italienska musiker under 1800-talet
Personer från Kalabrien
Födda 1800
Avlidna 1888
Män
Svensk uppslagsbok
Hjärnlob

En hjärnlob är en av de fyra eller fem olika huvuddelarna i varje hälft (hemisfär, hjärnhalva) av storhjärnan hos en människa.

Dessa hjärnlober utgjorde från början en godtycklig anatomisk indelning för att beskriva hjärnans yta. Man har dock med tiden kunnat koppla specifika funktioner till hjärnans olika lober, även om dessa funktionsrelaterade områden ibland överlappar varandra.

Fem hjärnlober 
De lober som återfinns i varje hemisfär är:
 Pannloben, (frontalloben)
 Hjässloben (parietalloben)
 Nackloben (occipitalloben)
 Tinningloben (temporalloben)
 Insula (insulära loben)

Referenser 

Neuroanatomi
Rapir

Rapir (även rappir) är en stötvärja som har en rak, lång och smal, ofta prylformig klinga och som ofta har en skålformig parerplåt som omsluter handen. Klingan kan ha tre- eller fyrkantigt tvärsnitt och vara antingen böjlig och fjädrande eller också styv. Rapiren användes under 1500- och 1600-talen främst som fäktvapen och användes då ofta tillsammans med vänsterhands- (parer-)dolken.

Källor 
Nordisk familjebok (1952-1955 års upplaga)
 J Alm, Blanka vapen och skyddsvapen, Militärlitteraturförenings förlag, Norstedt & Söner 1932.

Svärd
Fäktning

da:Kårde
Frans Floris

Frans Floris, född 1517, död 1 oktober 1570, var en flamländsk konstnär. Han var bror till arkitekten och skulptören Cornelis Floris.

Floris blev under en resa i Italien starkt påverkad av renässanskonsten där. Hans verksamhet var huvudsakligen förlagt till Antwerpen, där han hade en målarskola. Nationalmuseum i Stockholm äger målningen Havsgudarnas högtid, och han är även representerad på Malmö museum samt Hallwylska museet.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Noter

Externa länkar 

Representerade vid Nationalmuseum
Flamländska målare
Födda 1517
Avlidna 1570
Män
Konstnärer från Antwerpen
Willis ring

Willis ring (latin Circulus arteriosus Willisii) är en kärlkrans som försörjer hjärnan med blod. Den har namn efter den engelske läkaren  Thomas Willis (1621–1675).
Willis ring tar emot arteriellt blod från vertebralartärerna (som går ihop till basartären) och inre halsartären, och försörjer hjärnan med tre bilaterala kärl; främre, mittersta samt bakre hjärnartären. 
Cirkeln sluts av främre samt bakre anslutande artärerna (anterior & posterior communicating artery i bilden till höger).

Det är stora individuella variationer i utformningen av willis ring, där det inte är ovanligt att de kommunicerande artärerna är frånvarande eller outvecklade. Endast 20-30% av befolkningen har en fullt utvecklad kärlring.

Referenser 
Willis ring - KI MeSH

Neuroanatomi
Kardiovaskulära systemet
Pieter Floriszoon

Pieter Floriszon eller Pieter Florisse, född omkring 1605, död 8 november 1658, var en nederländsk sjömilitär.

Floriszons tidiga liv är okänt, men 1652 och 1653 utmärkte han sig vid upprepade tillfällen som schoutbynacht i kriget mot England och befordrades till viceamiral. Han undsatte sedermera det av svenskarna belägrade Danzig och var på hösten 1658 en av Jacob van Wassenaer Obdams underbefälhavare i slaget i Öresund men stupade där, när han avslog svenskarnas äntringsförsök.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Nederländska amiraler
Födda 1600-talet
Avlidna 1658
Män
Harraniavävarna

Harraniavävarna i Egypten är ett projekt startat på 1950-talet av arkitekturprofessor Ramses Wissa Wassef (1911-1974) och hans fru Sophie, för att ge ungdomar chans att utveckla sitt kreativa sinne, samtidigt som Wassef kunde bidra till att gamla hantverkskunnande bevarades till eftervärlden, främst mot inriktning bildvävning.
 
Paret utvecklade en pedagogisk idé för att bevara barns kreativitet och samtidigt hjälpa fattiga familjer med deras försörjning. När Wasef började sin verksamhet i byn Harrania belägen söder om Giza i Egypten var byn fattig och befolkningen bestod mest av bönder som var beroende av barnens arbetsinsatser för familjens försörjning. Många familjer hade därför svårigheter att låta barnen gå i skola. Trots detta lyckades Wissa Wassef med sin pedagogik, att ge egyptiska barn skolutbildning samtidigt som de utvecklade sin kreativa skapande förmåga inom bildvävning. Dessutom gavs barnen möjlighet till försörjning och kunskapen om ett gammalt vävhantverk räddades.

Man vävde i upprättstående vävstolar och barnen deltog i hela verksamhetsledet från färgning av garnet, varpning och slutligen vävningen. Barnens bilder utgick från dem själva och från deras egen fantasivärld, till exempel djur, växter och exotiska frukter. En viktig del i idén har varit betalning till barnen för utfört arbete, för att stärka självförtroende och bidra till ekonomiskt försörjning.

Wassefs grundläggande syn på barn och kreativitet bygger på reglerna: Ingen kritik, ingen inblandning från vuxna och inget estetiskt inflytande utifrån.
”Det är ett eget inre språk fyllt av värme och uttryck, och de går helt upp i det. Detta språk är internationellt.” (citat Ramses Wissa Wassef).

Vävda bilder från vävarbyn Harrania har fått stort intresse i västvärlden och under 1960-talet utvecklades en liknande pedagogisk verksamhet i svenska Hedesunda ledd av Birger Forsberg, en verksamhet som fortgår än idag (se Hedesundavävarna).

Efter Wassefs död drivs skolan av Wassefs hustru och döttrar som idag har infört både keramik och batik som nya konsthantverkstekniker.
På Wassefs vävarskola finns idag finns ett femtiotal barn och ungdomar som studerar samtidigt som de väver för sin försörjning. 
Sedan 1952 har två generationer vävare utbildats på centret.
Projektet har vidareutvecklats till Ramses Wissa Wassef Art Center som idag är ett välkänt konstcentrum med inriktning mot vävkonst.

Källor

Externa länkar 
 Ramses Wissa Wassef Art Center

Vävning
Egyptisk konst
Okularist

En okularist eller ocularist är en specialiserad yrkesman som tillverkar och anpassar ögonproteser.

Tillverkningen av ögonproteser sker hantverksmässigt efter måttagning av en patients ögonhåla, gjutning av ett plastskal, målning av iris samt inpassning av protesen. 

I USA finns ingen regelmässig studiegång, utan okularister utbildar sig under påbyggnadskurser av American Society of Ocularists utifrån olika discipliner som optometri, odontologi, biologi, medicin samt konsthantverk. I Tyskland, där det finns ett sextiotal yrkesutövande okularister i omkring 25 företag, är studietiden sex år, men någon reglerad studiegång finns inte.

En pionjär inom detta område var Ludwig Müller-Uri (1811–1888), son till en glaskonstnär i Thüringen i Tyskland.

Se även
Sven Müller-Uri

Källor

Noter

Yrken inom hälso- och sjukvård
Proteser
Optik
Spinala ganglion

Spinala ganglion (även dorsalrotsganglier, bakrotsganglier) är de ganglier (känselnervknutor) som är belägna på de bakre ryggmärgsrötterna i kotpelaren. Dessa ganglion utgörs av pseudounipolära nervceller, som samlas i en primär sensorisk nervfiber som sedan grenas av i mindre nervtrådar ut till kroppens organ, där de känner av och förmedlar känselimpulser från dessa. De utgörs även av en kortare, central gren som för denna information till ryggmärgen.

Ryggmärgsrötterna är de utskott på ryggraden som leder in sensorisk signalering (bakre), samt leder ut motorisk signalering (främre).

Referenser 
KI MeSH

Nervsystemet
Sördalens konsthjul

Konsthjulet och konstgången i Sördalen är en rekonstruktion av en äldre kraftöverföringsanläggning i Säterdalen vid Säter i Dalarna. Här driver vattenkraften från Ljusterån ett vattenhjul med tillhörande konstgång (stånggång). Säterkonsten som det också kallas betraktades under 1700-talet som ett av Dalarnas sju underverk.

Konsthjulet och konstgången i Sördalen ingår i kulturslingan Silverringen, som gör Dalarnas bergslagshistoria turistiskt tillgänglig och besökaren får en möjlighet att följa järnets och silvrets väg från gruva till hammare. Konsthjulets och konstgångens funktion visas på begäran av hembygdsföreningen under sommarmånaderna.

Historik

Den första anläggningen uppfördes 1609 för att förse Bispbergs gruva med kraft för uppfordring av malm och för vattenpumpar. Redan tidigare hade Ljusteråns fallhöjd nyttjas för olika industriella ändamål. Fullt utbyggd hade stånggången en längd av 2,5 kilometer. Innan man kunde överföra kraft mellan två geografiska punkter med hjälp av elektricitet var mekaniska stånggångar den enda möjligheten. Överföringsförlusterna var stora, ändå fanns stånggången mellan Ljusterån och Bispbergs gruva i drift ända fram till 1921. En uppmätning visade effekten av 16 hästkrafter vid hjulet, efter 2,5 kilometer stångång fanns tre hästkrafter kvar att driva uppfordringsverk och pumpar.

Stånggången för Bispbergs gruva var en stor investering men järnmalmen hade mycket hög kvalitet att det lönade sig. Under årens lopp utfördes omfattande reparationer och ombyggnader på konstgången, bland annat av Christopher Polhem år 1698. Vid kraftiga vårfloder brast dammen ett flertal gånger och anläggningen stod stilla under flera år, vilket betydde att även gruvdriften fick ligga nere. 

Det nuvarande hjulhuset byggdes 1740, men vattenhjulet inne i huset är en rekonstruktion från 1999. Vattenhjulet som drivs av Ljusteråns vattenkraft har en diameter av 8,5 meter och konstruerades av Gustaf af Uhr. Hjulet är ett så kallat bröstfallshjul, vilket innebär att vattnet som leds in i hjulhuset träffar vattenhjulet ungefär på mitten. Den ursprungliga konstgången är borta för länge sedan men man kan följa den gamla sträckningen genom landskapet ända fram till gruvområdet. Idag finns ett trettiotal meter av konstgången som rekonstruktion närmast hjulhuset.

Bilder

Källor
 Informationstavla på platsen uppsatt av Länsstyrelsen i Dalarnas län
 Säter turism och fritid om Silverringen.

Externa länkar

Gruvor i Dalarna
Gruvor i Säters kommun
Kraftöverföring
Aryabhata (månkrater)

Aryabhata är en liten nedslagskrater som  ligger i den östliga delen av Mare Tranquillitatis på månens framsida. 

Kratern är uppkallad efter den indiska matematikern och astronomen Aryabhata (476-550). Kratern fick sitt namn officiellt tilldelat av den Internationella astronomiska unionen (IAU) år 1979.  

Kratern hette tidigare  "Maskelyne E" och var därför kategoriserad som satellitkrater till kratern Maskelyne innan den blev omdöpt av IAU.

Referenser

Fotnoter

Se även 
 Lista över månens kratrar

Kratrar på månen
Gösta Florman

Johan Mauritz Gustaf (Gösta) Florman, född den 1 september 1831 i Uppsala, död den 11 april 1900 i Stockholm, var en svensk fotograf. Florman var mångårig ordförande i Svenska Fotografers Förbund. Hans son var fotografen Ernest Florman.

Liv och verk
Florman utbildade sig först till officer, men vid sidan om sin militära karriär arbetade som fotograf med egen ateljé i Kristinehamn 1864–1867, Karlstad 1867–1871. År 1871 lämnade han krigsmakten med löjtnants avsked och var verksam som porträttfotograf i Stockholm med ateljé på Regeringsgatan. Han skapade en ny, elegant fotostil och konkurrerade ut kollegan Johannes Jaeger som stadens ledande societetsfotograf. När Jaeger innan återflytten till Tyskland 1890 avfestades på Hasselbacken i kretsen av sina kollegor, var det just Jaegers konkurrent, Gösta Florman, som höll avskedstalet.

Flormans porträttbilder präglades av den kontinentala, mondäna stilen med bruntonade fotografier, målmedvetet utplacerade rekvisita och elegant påklädda modeller i koketta poser. Bland hans idag mera kända verk märks fotografiet av Alfred Nobel, som sitter i en karmstol med blicken riktad åt vänster och huvudet stött i handen. Motivet utgavs på ett rumänskt frimärke år 1998. Ateljén var en förebild under flera decennier och övertogs år 1900 efter Flormans död av sonen Ernest Florman. 

Gösta Florman var inte bara verksam som ateljéfotograf utan han begav sig med sin kamerautrustning ut i de svenska landskapen, bland annat finns värdefulla bildsviter från Värmland, Dalarna och Lappland. I en nekrolog i Fotografisk Tidskrift från år 1900 stod bland annat: "Under mera än ett fjärdedels sekel har Gösta Florman nämnts som Sveriges främste fotograf, och man har aldrig hört detta jäfvas."

Han tilldelades medaljen Litteris et Artibus 1887. Gösta Florman är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Verk i urval

Källor 

 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Noter

Externa länkar

 

Svenska fotografer under 1800-talet
Mottagare av Litteris et Artibus
Fotografer från Uppsala
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1831
Avlidna 1900
Män
Friidrott vid olympiska sommarspelen 1988

Friidrottstävlingarna vid de olympiska sommarspelen 1988 bestod av 42 grenar, 24 för män och 18 för kvinnor, och hölls mellan 23 september och 1 oktober 1988 på Seouls Olympiastadion i Seoul, Sydkorea. Antalet deltagare var 1 617 tävlande från 148 länder.

Medaljfördelning

Medaljörer

Herrar 

* Deltog endast i kvalheaten och inte i finalen, men fick medalj ändå.

Damer 

* Deltog endast i kvalheaten och inte i finalen, men fick medalj ändå.

Deltagande nationer 
Totalt deltog 1 617 friidrottare från 148 länder vid de olympiska spelen 1988 i Seoul.

Källor

Externa länkar