kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Adam Sajtjev

Adam Sajtjev, född den 12 december 1977 i Dagestan, Sovjetunionen, är en rysk brottare som tog OS-guld i mellanviktsbrottning i fristilsklassen 2000 i Sydney. Han är bror till den trefaldige olympiske mästaren Buvajsar Sajtijev.

Referenser

Källor
 Denna artikel är helt eller delvis översatt från motsvarande artikel på engelska wikipedia.

Ryska brottare
Ryska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Ryssland
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 2000
Män
Födda 1977
Levande personer
Sagid Murtazaljev

Sagid Murtazaljev, född den 11 mars 1974, är en rysk brottare som tog OS-guld i tungviktsbrottning i fristilsklassen 2000 i Sydney.

Referenser

Källor
 Denna artikel är helt eller delvis översatt från motsvarande artikel på engelska wikipedia.

Ryska brottare
Ryska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Ryssland
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Ryssland
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 2000
Män
Födda 1974
Levande personer
Feri

Feri betecknar en nyreligiös rörelse med ursprung i USA. Den växte stegvis fram under ledning av Cora och Victor Anderson fr.o.m. 1940-talet.

Den är endast en bland flera skilda former av nyhäxeri, och skall inte förväxlas med wicca, inte heller med någon av den senares grenar Radical Faeries (1979), skandinavisk Faery-wicca (1980-t) eller Kisma Stepanichs typ av Faery-wicca (1990-t).

Historia 
Victor Henry Anderson (1917-2001) skulle senare i livet hävda att han redan under sin tidiga ungdom hade blivit initierad i en grupp av människor som utövade amerikansk folkmagi, men påståendets källvärde är svårt att granska. Han gifte sig 1944 med Cora Anderson (1915-2008), som hade en bakgrund bland kristna spiritister. Under 1940- och 1950-talet intresserade sig båda för Longs böcker om den hawaiianska folkmagin huna, skotsk folklore om småfolket, Margaret Murrays teorier om en forntida fruktbarhetsreligion överlevande till tidigmodern tid som "häxkonst", och H.P. Lovecrafts skönlitteratur. Under 1960- och 1970-talet tog de elever som de undervisade i en särpräglad riktning av nyhäxeri. Denna riktning kallas bland annat för Feri.

Världsbild och utövning 
Feriutövare tänker sig att varje människa är utrustad med tre själar. Feri består numera av många riktningar, och ingen uppsättning gudomar är helt normerande för all Feri, men det är vanligt förekommande att arbeta med ett gudapar bestående av Stjärngudinnan och den blå guden. Några Feri-utövare arbetar därutövar med tre uppenbarelseformer av Gudinnan, tre uppenbarelseformer av den blå Guden, samt sex väktarandar.

Externa länkar
 Community Resource Community Resource

Religioner
Nyhedendom
Rudolf Hennings

Rudolf Theodor Alexander Hennings, född den 12 december 1841 på Bådesgård på Lolland, död den 25 juni 1921, var en dansk-svensk jordbrukare och framstående agronom.

Hennings far inflyttade till Sverige, varefter sonen blev student i Uppsala 1859, var elev vid enskilda egendomar i Danmark och i Sverige, genomgick kurs vid Ultuna lantbruksinstitut samt var 1863–1871 förvaltare av enskildas gårdar och 1871–1877 föreståndare för Lunds lantbruksskola i Närke. Åren 1877–1909 arrenderade han Schinkelska godset Vallstanäs i Uppland och 1909–1920 Sanda gård i Södermanland. 

Hennings var mycket använd i det allmännas tjänst, som ledamot av Stockholms läns hushållningssällskaps förvaltningsutskott (från 1889), av Ultunakommittén (1877), av styrelsen för Ultuna lantbruksinstitut 1878–1889, av styrelsen för statens redskapsprovningsanstalter (från 1897), som prisdomare och ledamot av styrelserna för lantbruksmöten och styrelsen för hästutställningar i Stockholm. Han blev ledamot av Lantbruksakademien 1884, föredragande på dess lantbruksavdelning 1894 och hedersledamot 1907.

Källor 
 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 1066.
 

Svenska agronomer
Svenska skolledare under 1800-talet
Ledamöter av Lantbruksakademien
Personer från Lolland
Födda 1841
Avlidna 1921
Män
Ugglan
Svensk uppslagsbok
Hedersledamöter av Kungliga Lantbruksakademien
Fun, Fun, Fun

Fun, Fun, Fun är en poplåt lanserad av The Beach Boys 1964. Brian Wilson och Mike Love inspirerades att skriva låten efter en verklig händelse då dottern till en radiostationsägare lånade hans bil för att åka och studera på biblioteket men istället åkte med vänner till en snabbmatsrestaurang och på drive-in-biograf. Dottern hade kommit och klagat på radiostationen när Beach Boys var där och besökte den då fadern tagit ifrån henne bilen.

Låten var en stor hit i USA, men i Europa var mottagandet mer svalt. 1996 tog sig låten in på Englandslistan i en inspelning av Status Quo tillsammans med Beach Boys och nådde då #24

Låtens inledande gitarriff är tydligt inspirerat av Chuck Berrys "Johnny B. Goode". Singelversionen av låten som är en monomix är några sekunder längre än stereomixen som tonas ut tidigare.

Listplaceringar
Billboard Hot 100, USA: #5
Tyskland: #49
Tio i topp, Sverige: Låten testades för listan men tog sig inte in och nådde högst #12

Källor

Musiksinglar 1964
Bocking

Bocking kan syfta på:

 Fjäderstyltor – en idrottsform, engelska Powerbocking
 Bocking, England – en ort i Braintree and Bocking, Braintree, Essex, England
 Bocking, Österrike – en ort i Söll, Kufstein, Tyrolen, Österrike
Erik Henningsen

Erik Ludvig Henningsen, född 29 augusti 1855, död 28 november 1930, var en dansk målare. Han var bror till Frants Henningsen.

Henningsen valde helst genreartade motiv ur det köpenhamnska småfolkets liv. Även hans större arbeten, som Schröder talar på Askov (på Frederiksborgs slott), har genresmässiga drag. Henningsen är representerad på Nationalmuseum i Stockholm.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 1066.

 

Danska konstnärer
Födda 1855
Avlidna 1930
Män
Svensk uppslagsbok
Frants Henningsen

Frants Peter Didrik Henningsen, född 22 juni 1850, död 20 mars 1908, var en dansk målare. Han var bror till Erik Henningsen.

Henningsen företrädde liksom sin bror 1880-talets genremåleri, men målade även porträtt och landskap.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 1066.

Externa länkar 
 
 

Danska målare
Mottagare av Thorvaldsenmedaljen
Födda 1850
Avlidna 1908
Män
Svensk uppslagsbok
Clan of Tubal Cain

The Clan of Tubal Cain är en nyreligiös rörelse grundad av Roy Bowers (under pseudonymen Robert Cochrane, 1931-1966). Den växte fram under 1950- och 60-talet ur folklore, inte minst bland det brittiska resandefolket, samt vid tidpunkten gängse föreställningar om en forntida häxreligion. Robert Graves mytopoetiska verk The White Goddess, medeltida walesisk poesi och fornnordiska myter har också varit inflytelserika källor till rörelsen.

Källor
Ronald Hutton: Triumph of the Moon
Evan John Jones & Robert Cochrane: The Roebuck in the Thicket
Robert Cochrane with Evan John Jones; Ed. Michael Howard; The Robert Cochrane Letters

Religiösa organisationer
Lazy Sunday

Lazy Sunday är en låt lanserad av Small Faces 1968. Låten skrevs av Steve Marriott och Ronnie Lane. Den blev en av gruppens framgångsrikaste singlar och togs med på albumet Ogden's Nut Gone Flake där den på LP-versionerna avslutade skivsida A. Låten handlar om grannfejder.

Låten sjungs med kraftig cockney-dialekt av Marriott sedan han pikats av The Hollies för att aldrig sjunga med sin egen accent. Musikaliskt är låten music hall-inspirerad, men ljudbilden är också lätt psykedelisk i vissa delar av låten. Gruppen ville egentligen inte att låten skulle släppas som singel då de fann den alltför lättviktig, men skivbolaget Immediate tyckte annorlunda.

Den brittiska gruppen The Libertines spelade 2003 in en version av låten till filmen Blackball.

Lazy Sunday har även varit med i filmerna Gangster No. 1 (2000), Stoned (2006), och The Boat That Rocked (2009).

Listplaceringar

Källor

Musiksinglar 1968
Engelskspråkiga sånger
Hilma Henningsson

Hilma Kristina Henningsson, född 6 april 1878 i Blentarps församling i Malmöhus län, död 20 april 1966 i Danderyds församling i Stockholms län, var en svensk lärarinna.

Hilma Henningsson erhöll avgångsexamen från Högre lärarinneseminariet i Stockholm 1900 och undervisade från 1911 där i talteknik och välläsning, från 1918 i deklamation vid Musikkonservatoriet. Hon utgav bland annat Välläsningens konst (1915, fjärde upplagan 1926) och Rösten och talet (1923). Hilma Henningsson är begravd på Sankt Pauli norra kyrkogård i Malmö.

Referenser

Noter

Källor
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 1066-67.
 
 
 Henningsson, Hilma på SvenskaGravar.se

Svenska lärare under 1900-talet
Personer från Blentarps socken
Gravsatta på Sankt Pauli norra kyrkogård
Födda 1878
Avlidna 1966
Kvinnor
Ålberga gård

Ålberga gård är en herrgård i Kila socken, Nyköpings kommun.

På Ålberga täppor, invid Kilaån, uppläts mark för anläggande av Ålberga bruk. Ålberga, som tidigare kronohemman, och först anslogs till brukets drift, drogs senare in och anslogs som officersboställe. Senare utökades bruksverksamheten genom anläggandet av ytterligare två hamrar på byn Hammarbys mark, Övre och Nedre hammaren.

Stångjärnshammaren lades ned under 1800-talets första hälft, men spiksmedjorna var igång till in på 1870-talet, då konjunkturerna tvingade bruket att lägga ned. I takt med de sämre konjunkturerna för järnsmidet övergick man till andra näringar: jordbruk, kvarndrift, sågverk och tegelbruk. Herrgården vid Ålberga uppfördes 1856 av familjen Sederholm. 

På 1850-talet omtalas Ålberga som en mönstergård; mejeriet var ett av de första i Södermanland och ekonomibyggnaderna från 1878 var tidsenligt och präktigt byggda. Den gamla Hammarby bytomt är belägen omkring 200 meter öster om ekonomibyggnaderna och bebyggd med en arbetarbostad.

Ålberga gård och gods ägs av familjen Sederholm.

Se även
Lista över slott och herresäten i Södermanland

Källor 
 Kulturhistoriskt värdefulla miljöer i Nyköpings kommun Artikel i Sörmlandsbygden 1988:2.

Byggnader och anläggningar i Nyköpings kommun
Riksintressen för kulturmiljövården i Södermanlands län
Herrgårdar i Södermanland
Cultus Sabbati

Cultus Sabbati är en initiatorisk nyreligiös rörelse, grundad av Andrew D. Chumbley, som förenar bland annat folklore från Norfolk och Suffolk, Madeline Montalbans ockulta teorier, kaosmagi och vördnad för naturen. Utövarna betraktar sig som häxor, men omtolkar de senmedeltida häxföreställningarnas djävul till en gestalt som förenar, och identifieras med, den vediske guden Rudra, den keltiske guden Cernunnos, den fornnordiske guden Odin, sufismens profetgestalt al-Khidr, de medeltida riddarromanernas "gröne riddare" och Madeline Montalbans änglagestalt Lumiel. Rörelsen har bl.a. sammanställt böckerna Azoetia och QUTUB:The Point. Rörelsen leds numera av Daniel A. Shulke.

Källor 
Nigel Jackson: Call of the Horned Piper
Nigel Jackson, Michael Howard: Pillars of Tubal Cain
Michael Howard: The Book of Fallen Angels

Nyreligiositet
Ockultism
Manuel Pinto da Costa

Manuel Pinto da Costa, född 5 augusti 1937, är en saotomeansk politiker. Han var São Tomé och Príncipes första president mellan 1975 och 1991. Han röstades återigen fram som president i augusti 2011, och svors in den 3 september 2011. Han satt till 3 september 2016 då han efterträddes av Evaristo Carvalho.

da Costa styrde under sin första presidentperiod landet som en socialistisk enpartistat. Efter ett kuppförsök 1988 och kris i ekonomin gick han med på vissa demokratiska reformer, och 1991 hölls demokratiska val efter vilka han fick ge ifrån sig makten. Därefter ställde han upp i presidentvalen både 1996 och 2001 innan han lyckades återta presidentskapet efter att ha fått 53 % av rösterna 2011. Han har även varit premiärminister två gånger, första gången under Miguel Trovoada.

Källor 

Noter

Externa länkar

São Tomé och Príncipes presidenter
Födda 1937
Levande personer
Män
Iltärna

Iltärna (Thalasseus bengalensis) är en havsfågel i familjen måsfåglar.

Utseende och läten 
Iltärnan liknar kentsk tärna (Thalasseus sandvicensis) i både dräkt och storlek, men skiljer sig med sin orangefärgade näbb som är lite kortare och tjockare vid basen. Dessutom är ovansidan en aning mörkare grå, liksom övergump och stjärtmitt. Från i dräkten likartade kungstärnan skiljer den sig även på storlek, smalare näbb, längre vingar, lättare flykt och mer kluven stjärt. Flyktlätet är likt kentsk tärna, ett gnissligt "kerrick".

Utbredning och systematik 

Iltärnan delas upp i tre underarter med följande utbredning:
Thalasseus bengalensis emigratus Neumann, 1934 – häckar i Libyen och övervintrar utanför Västafrikas kuster.
Thalasseus bengalensis bengalensis – häckar vid Röda havet, i Pakistan, på Laccadiverna och Maldiverna. Den övervintrar i södra Afrika.
Thalasseus bengalensis torresii Gould, 1831 – häckar vid Persiska viken och vidare från Sulawesi till Nya Guinea och norra Australien.

Ibland har populationen i Röda havet beskrivits som den egna underarten par medan vissa auktoriteter istället slagit samman torresii och emigrata.

Arten har häckat några tillfällen i Italien och Spanien. I England uppehöll sig en individ i en koloni med kentsk tärna 1984-1997 och blandhäckade.

Släktestillhörighet 
Arten beskrevs första gången 1831 av René Primevère Lesson som Sterna bengalensis och fördes länge till släktet Sterna men studier av mitokondriellt DNA (Bridge et al., 2005) indikerar att de tre typiska huvudmönstren som tärnor uppvisar (ingen svart hjässa, svart hjässa och svart hjässa med vit panna) översensstämmer med tre distinkta klader. Utifrån dessa resultat föreslogs iltärnan, tillsammans med bland andra kentsk tärna och tofstärna, att flyttas till släktet Thalasseus, ett släkte som beskrevs redan 1822 av Heinrich Boie.

Häckning 
Iltärnan häckar i kolonier på öar och utmed kuster. Boet som placeras direkt på marken består av en uppskrapad grop  och den lägger vanligtvis ett ägg, men två förekommer. Båda föräldrarna ruvar äggen i 21-26 dagar. Ungen tas sedan om hand av honan och blir flygg efter 32-35 dagar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Tärnor
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Fåglar i australiska regionen
Hans Millonig

Johann Millonig, född 11 september 1952 i Villach i Kärnten, är en österrikisk tidigare backhoppare. Han representerade SV Achomitz.

Karriär 

Hans Millonig debuterade internationellt under den österrikiska delen av tysk-österrikiska backhopparveckan säsongen 1970/1971 i Bergiselschanze i Innsbruck 3 januari 1971. Han blev nummer 74 och sist i första tävlingen i backhopparveckan. Millonig tävlade 11 säsonger i backhopparveckan och blev som bäst nummer tre i en deltävling, i nyårstävlingen i Garmisch-Partenkirchen i Västtyskland 1 januari 1975.

Sedan tävlingssäsongen 1979/1980 har Världscupen i backhoppning arrangerats. Hans Millionig startade i allra först världscuptävlingen i Cortina d'Ampezzo i Italien 27 december 1979. Toni Innauer från Österrike vann tävlingen före landsmännen Hubert Neuper och Alfred Groyer. Millonig blev nummer 6. Millonig vann sin enda deltävling i världscupen i normalbacken i Planica i dåvarande Jugoslavien 21 mars 1980. 

Under olympiska spelen 1980 i Lake Placid i USA tävlade Hans Millonig i normalbacken. Där blev han nummer 25 i en tävling som vanns av Jouko Törmänen från Finland och där Österrike fick sina andra tre tävlanden bland de fem bästa.

Millonig startade i sin sista världscuptävling på hemmaplan i Paul-Ausserleitner-Schanze i Bischofshofen 6 januari 1981. Han blev nummer 22 i sin sista internationella tävling. Han avslutade backhoppningskarriären 1981.

Externa länkar 
  (ofullständig, innehåller fel)
 Sports Reference - Hans Millonig

Österrikiska backhoppare
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1980 från Österrike
Tävlande i backhoppning vid olympiska vinterspelen 1980
Personer från Villach
Födda 1952
Män
Levande personer
Jason Pearce

Jason Daniel Pearce, född 16 december 1987 i Hillingdon, London, England, är en engelsk professionell fotbollsspelare (mittback). Han spelar för närvarande för Charlton Athletic. Han har tidigare spelat över 200 ligamatcher för bland andra Portsmouth och Bournemouth.

Källor

Noter

Externa länkar
Jason Pearce player profile at afcb.co.uk

Engelska fotbollsspelare
Spelare i Portsmouth FC
Spelare i Woking FC
Spelare i AFC Bournemouth
Spelare i Leeds United FC
Spelare i Wigan Athletic FC
Spelare i Charlton Athletic FC
Män
Födda 1987
Levande personer
Idrottare från London
Allmänna vägen

Allmänna vägen är en gata inom stadsdelen Majorna (2:a, 3:e och 4:e rote) i Göteborg. Den är cirka 745 meter lång och sträcker sig från Karl Johansgatan vid Stigbergstorget till Karl Johansgatan vid Carl Johans kyrka.

Allmänna Vägen är en del av den tidigare landsvägen västerut från Göteborg till Klippan. Namnet syftar på att den var tillgänglig för alla och underhölls med allmänna medel. Innan Karl Johansgatan anlades 1882 utgjorde Allmänna Vägen Majornas huvudgata. Karl Johansgatan väster om Carl Johans kyrka var tidigare en del av Allmänna Vägen. Gatan har benämnts Stora wägen (1771 och 1818) och Stora Gatan eller Allmänna Wägen (1850).

Galleri

Referenser

Noter

Källor
, s. 28-29
Allmänna Vägen Läst 2012-05-18.

Externa länkar 

Gator i Göteborg
Majorna
Miguel Trovoada

Miguel Trovoada, född 27 december 1936, är en saotomeansk politiker, São Tomé och Príncipes första premiärminister åren 1975–1979 och dess första demokratiskt valda president 1991–2001.

Under Trovoadas tid som premiärminister var han medlem av socialistiska Movimento de Libertação de São Tomé e Príncipe, som då var det enda tillåtna politiska partiet i landet. Relationen mellan Trovoada och president Manuel Pinto da Costa blev emellertid allt sämre, och 1979 avskaffade da Costa premiärministerposten. Några månader senare anklagades Trovoada för att ha smitt ränker mot presidenten, och efter att ha suttit fängslad i 21 månader gick han i exil i Frankrike.

Sedan São Tomé och Príncipe fått en demokratisk konstitution återvände han i maj 1990, och i presidentvalet 1991 ställde han upp som oberoende kandidat. När alla motståndare drog sig tillbaka valdes Trovoada till president. År 1994 var han en av de som grundade Acção Democrática Independente. Vid en kupp 1995 blev han tillfälligt avsatt som president, men han kunde ganska snabbt återuppta sin post. 1996 blev han omvald som president, och satt i fem år till innan han 2001 efterträddes av Fradique de Menezes.

Hans son Patrice Trovoada har också varit premiärminister i landet.

Källor

Noter

São Tomé och Príncipes presidenter
Födda 1936
Levande personer
Män
Bankfiskeskonare

Bankfiskeskonare är en typ av bankfiskefartyg, som år 1847 introducerades på Newfoundlands fiskebankar. Den utmärkte sig för sin lätthanterlighet och goda seglingsegenskaper, och bildade skola för kommande konstruktioner.

Den ingick i en klass av träbyggda fartyg, skonare, med kännemärken som relativt liten storlek, snabbhet, smidighet och sjösäkerhet. Den var under lång tid grunden för både kustnära fiske och bankfiske.

Ett av de mera kända exemplaren av fartygstypen var den kanadensiska fiske- och racingskonaren Bluenose, hemmahörande i Nova Scotia och byggd 1921. Hon blev en provinciell symbol för Nova Scotia och en viktig symbol för Kanada under 1930-talet. Namnet "Bluenose" kan härledas som ett smeknamn på Nova Scotias invånare under 1700-talet.

Referenser

Allmänna källor
Bra Böckers lexikon, 1973
https://web.archive.org/web/20120814003004/http://gov.ns.ca/nsarm/virtual/schooners/

Segelfartygstyper
Karl Johansgatan

Karl Johansgatan är en gata inom stadsdelarna Majorna (1:a, 2:a och 4:e rote), Kungsladugård och Sandarna i Göteborg. Den är cirka 2 600 meter lång och sträcker sig från Stigbergstorget till Fridhemsgatan vid Kungsstensmotet.

Karl Johansgatan fick sitt namn år 1882 efter Karl XIV Johan. Väster om Carl Johans kyrka utgjorde gatan en del av Allmänna Vägen. En sträcka mellan Stigbergstorget och Carl Johans kyrka kallas ofta Hängmattan, då den sträcker sig tvärs genom en dalsänka mellan två höjder.

Referenser

Noter

Källor
, s. 156-157
Karl Johansgatan. Eniro.se. Läst 2012-05-18.

Externa länkar 

Gator i Göteborg
Karl XIV Johan
Majorna
Kungsladugård
Sandarna
Bannmil

Bannmil kallades på medeltiden det geografiska område inom vilket vissa särskilda ekonomiska monopolrättigheter gällde, främst de privilegier som tillkom städernas borgare.

Begreppet hade stor vikt i stadsrätten, där det förekom sedan 1200-talet. Stadgandet, som var typiskt för medeltida stadspolitiken, upphävdes i allmänhet först omkring år 1800, i Frankrike genom revolutionen och i Tyskland något senare. 

Liknande stadgar förekom även i de nordiska länderna, men beteckningen bannmil förefaller ej ha använts där.

Källor

Externa länkar 
 Nordisk familjebok / Uggleupplagan – band 2, sid. 873–874 

Borgarrätt
Medeltiden
Nika Dzalamidze

Nikoloz "Nika" Dzalamidze (georgiska: ნიკოლოზ ძალამიძე), född 6 januari 1992 i Tbilisi, är en georgisk fotbollsspelare som spelar för Rustavi.

Karriär
Dzalamidze inledde sin karriär i den georgiska klubben Baia Zugdidi, innan han lånades ut till ryska CSKA Moskva under ett år. Året därpå lånades han ut till polska Widzew Łódź innan han år 2012 gick till en annan polsk klubb, Jagiellonia Białystok. Han kallades upp till Georgiens herrlandslag i fotboll för första gången i maj 2012 av tränaren Temuri Ketsbaia. Innan dess hade han spelat i Georgiens U17-, U19 samt U21-herrlandslag.

Referenser 

Nika Dzalamidze på 90minut.pl
Nika Dzalamidze på transfermarkt.co.uk

Noter

Spelare i Baia Zugdidi
Spelare i PFC CSKA Moskva
Spelare i Widzew Łódź
Spelare i Jagiellonia Białystok
Spelare i Çaykur Rizespor
Spelare i FC Baltika Kaliningrad
Spelare i Metalurgi Rustavi
Spelare i Ekstraklasa
Spelare i Süper Lig
Spelare i Liga I
Födda 1992
Levande personer
Män
Personer från Otjamtjira
Idrottare från Tbilisi
Spelare i georgiska högstadivisionen i fotboll
Georgiska landslagsspelare i fotboll
City-S-Bahn, Hamburg

|-
|}
|}
City-S-Bahn i Hamburg är en 5750 meter lång pendeltågstunnel under centrala Hamburg som trafikeras av Hamburgs S-Bahn. Tunneln går från centralstationen Hamburg Hauptbahnhof och västerut under citykärnan till Altona station i stadsdelen Altona. S-Bahnlinjerna S1, S2 och S3, som i likhet med övriga linjer organiseras av Hamburger Verkehrsverbund, går genom tunneln. Sju S-Bahnstationer finns i tunneln, bl.a. de turistorienterade stationerna Landungsbrücken och Reeperbahn. Tunneln kan sägas påminna mer om en tunnelbana än en pendeltågslinje, i och med starka stigningar, låg takhöjd och strömskena istället för kontaktledning.

Sträcka
Tunneln börjar direkt efter Hamburg Hauptbahnhof där två spår leder från Hamburg-Altona länken (ty. Hamburg-Altonaer Verbindungsbahn) och går under den. Spåren sluttar som mest 39,4 promille och går sedan under konsgjorda sjön Binnenalster till Jungfernstieg station, som är byggd delvis under sjön och vattendraget Kleine Alster. Efter det går linjen sydväst genom centrala staden till Stadthausbrücke station och vidare till knutpunkten Landungsbrücken station. Efter denna station svänger tunneln nordväst med en tunnel under Reeperbahn till Reeperbahn station. Tunneln går vidare till Königstrasse station och når stora regional- och fjärrtågsstationen Altona station från söder. Den underjordiska stationen under Altona station byggdes med fyra spår för S-Bahn-trafiken. Efter denna sist underjordiska station stiger banan som mest med 40,0 promille för att nå marknivå.

Stationer

Se även
Hamburgs pendeltåg
Harburg S-bahn, Hamburg
Hamburg-Altona länken

Källor

Underjordiska pendeltågslinjer
Transport i Hamburg
Lokaltåg
Järnväg i Tyskland
Järnvägstunnlar i Tyskland
Järnvägslinjer öppnade 1975