kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Savignyplatz

Savignyplatz är ett torg i stadsdelen Charlottenburg i Berlin. Torget skapades efter James Hobrechts plan från 1861. Den har fått sitt namn efter juristen Friedrich Karl von Savigny. Savignyplatz station som ligger i närheten öppnades 1896 och trafikeras av S-bahn.

Torg i Berlin
Charlottenburg
Longitudinell

Longitudinell kan syfta på:

 Longitudinell våg – en våg där punkterna i vågmediet svänger i vågens utbredningsriktning
 Longitud – öst-västlig riktning i geografiska sammanhang
 Longitudinell studie – inom statistik: undersökning över en viss tid där man följer upp studieobjekten och gör upprepade mätningar på dem

Se även
Longitudinal – utmed huvudaxeln
James Hobrecht

James Friedrich Ludolf Hobrecht, född 31 december 1825 i Memel, död 8 september 1902 i Berlin, tysk stadsplanerare, stadsbyggnadsråd i Berlin. Bror till överborgmästaren och politikern Arthur Hobrecht.

Hobrecht var ansvarig för Berlins första översiktsplan, Hobrechtplanen (Hobrecht-Plan) från 1862. Från 1885 organiserade han skapandet av Berlins avloppssystem vilket avsevärt förbättrade befolkningens hälsa. Hans arbete lade grunden för det moderna Berlin som växte fram under 1800-talets senare hälft och början av 1900-talet.

Referenser

Externa länkar 
 Biografi (DHM)
 James Hobrecht und die Modernisierung der Stadt (Klaus Strohmeyer)

Tyska stadsplanerare
Födda 1825
Avlidna 1902
Män
Personer från Klaipėda
Cornelius van Niel

Cornelius Bernardus van Niel, född 4 november 1897 i Haarlem, Nederländerna, död 10 mars 1985 i Carmel i Kalifornien, var en ursprungligen holländsk mikrobiolog som huvudsakligen var verksam i USA. Han grundade det moderna studiet av mikrobiologi och gjorde avgörande upptäckter som förklarade de kemiska mekanismerna i fotosyntesen.

Biografi
År 1923 tog van Niel examen i kemiteknik vid Delft University och blev assistent till Albert Kluyver, som hade initierat området jämförande biokemi. Han gifte sig 1925 med Christina van Hemert i Bloemendaal, Nordholland, Nederländerna. År 1928 tog han sin doktorsexamen på avhandlingen "Propionic Acid Bacteria" varefter han åkte till USA för att fortsätta sitt arbete vid Hopkins Marine Station vid Stanford University.

Standardförkortningen C.B.Niel används för att ange denna person som författare när man citerar ett botaniskt namn.

Karriär och vetenskapligt arbete
Genom att studera lila svavelbakterier och gröna svavelbakterier var han den första forskaren som 1931 visade att fotosyntesen är en ljusberoende redoxreaktion där väte från en oxidationsbar förening reducerar koldioxid till cellulära material. Uttryckt som:

2 H2A + CO2 → 2A + CH2O + H2O 

där A är elektronacceptorn. Hans upptäckt förutspådde att H2O är vätedonatorn i grön växtfotosyntes och oxideras till O2. Den kemiska summeringen av fotosyntesen var en milstolpe i förståelsen av fotosyntesens kemi. Detta verifierades senare experimentellt av Robert Hill.
I ett nötskal visade van Niel att växter avger syre som ett resultat av att dela vattenmolekyler under fotosyntesen, inte koldioxidmolekyler som man trodde tidigare.

Bakteriell taxonomi
Van Niel spelade också en nyckelroll i utvecklingen av bakteriell taxonomi. År 1962 definierade han i samarbete med Roger Y. Stanier prokaryoter som celler där kärnmaterialet inte omges av ett kärnmembran, en definition som än idag (2022) fortfarande används.

Undervisning
Strax efter sin ankomst till Hopkins Marine Station utvecklade van Niel en kurs i allmän mikrobiologi som skulle bli mycket inflytelserik. Under hans ledning från 1938 till 1962 drog kursen studenter från hela världen med flera skickliga forskare bland sina alumner, såsom Esther Lederberg och Allan Campbell. och Arthur Kornberg, mottagare av Nobelpriset 1959 för DNA-syntes.

Utmärkelser och hedersbetygelser

Van Niel var den första biologen som fick American National Medal of Science,  han tilldelades 1963 års medalj i biologiska vetenskaper för "hans grundläggande undersökningar av mikroorganismernas jämförande biokemi, för hans studier av fotosyntesens grundläggande mekanismer och för hans excellens som lärare för många forskare."

Bibliografi i urval

Referenser

Noter

Externa länkar 

National Academies Press Biography
Memorial resolution at Stanford University.
Anecdote about C. B. van Niel at Hopkins Marine Station, Monterey, CA

Nederländska biologer
Nederländska biokemister
Män
Födda 1897
Avlidna 1985
Cassandra's Dream

Cassandra's Dream är en fransk-brittisk-amerikansk film från 2007 med regi och manus av Woody Allen. Filmen hade svensk premiär den 21 december 2007.

Rollista
Colin Farrell - Terry Blaine
Ewan McGregor - Ian Blaine
Sally Hawkins - Kate
Tom Wilkinson - Farbror Howard
Hayley Atwell - Angela Stark
John Benfield - Herr Blaine
Philip Davis - Martin Burns
Clare Higgins - Fru Blaine

Referenser

Externa länkar

Filmer 2007
Filmer i regi av Woody Allen
Engelskspråkiga filmer
Carmel-by-the-Sea

För flera orter med samma namn, se Carmel. 

Carmel (med betoning på andra stavelsen) eller egentligen Carmel-by-the-Sea är en liten stad där många artister bott och bor. 

Den ligger på Montereyhalvön i Monterey County i Kalifornien. År 1906 fanns i tidningen San Francisco Call en hel sida som bestod av en lista med de artister, poeter och författare som bodde i Carmel. År 1910 rapporterade samma tidning att 60 procent av husen i Carmel hade byggts av personer som hade konstnärliga yrken. I stadens tidiga historia dominerades stadsfullmäktige av artister och staden har haft flera borgmästare som varit poeter eller skådespelare, till exempel Herbert Heron, som grundade Forest Theater och Clint Eastwood. År 2007 hade staden 3 928 invånare. Vilhelm Moberg bodde i staden under en tid på 1950-talet, när han färdigställde arbetet med Utvandrarna.

Källor

Externa länkar 

 Turistupplysningar

Orter i Kalifornien
Jurij Krivtsov

Jurij Krivtsov, ukrainska: Юрій Крівцов, född 7 februari 1979 i Pervomaisk, Mykolajiv oblast, Ukrainska SSR, Sovjetunionen, är en ukrainsk professionell tävlingscyklist som sedan säsongen 2012 tävlar för UCI ProTour-stallet Lampre-ISD.

Amatörkarriär 
Som amatörcyklist vann Krivtsov de ukrainska nationsmästerskapens linjelopp som junior 1997 och som U23-cyklist 1998 och 2001. Han slutade även trea på 1996 års upplaga av U23-världsmästerskapens tempolopp.

Professionell karriär

2002–2006
Krivtsov blev professionell med Jean Delatour 2002 och tävlade med det franska stallet fram till slutet av 2003. 2002 vann Krivtsov Prix des Blés d'Or och året därpå vann han etapper på Romandiet runt, Circuit de la Sarthe och Tour de l'Avenir.

Inför säsongen 2004 skrev han på ett kontrakt med Ag2r Prévoyance, sedan 2008 kallat Ag2r-La Mondiale. 2004 slutade Krivtsov tvåa på etapp 3 av Tour du Languedoc-Rousillon efter schweizaren Martin Elmiger. Krivtsov slutade även tvåa på det franska tempoloppet Duo Normand 2005 tillsammans med Erki Pütsep, Estland.

Krivtsov slutade tvåa på de ukrainska nationsmästerskapens tempolopp 2006 efter Andrij Grivko. Två år tidigare vann han tävlingen framför bland andra Sergij Matvejev och Sergej Gontjar. Under samma tävling 2003 slutade Matvejev och Gontjar etta och tvåa, medan Krivtsov blev trea.

Under säsongen 2006 vann Krivtsov bergstävlingen i Circuit de la Sarthe. Han slutade på sjunde plats på etapp 21 på Giro d'Italia bakom Robert Förster, Ariel Maximiliano Richeze, Olaf Pollack, Paolo Bettini, Leonardo Fabio Duque och Elia Rigotto.

2007–2009
På Vuelta a España 2007 slutade Krivtsov på elfte plats på etapp 16. Under året cyklade han också Giro d'Italia.

Krivtsov slutade på femte plats på de ukrainska nationsmästerskapens tempolopp 2008 bakom Andrij Grivko, Sergij Matvejev, Denys Kostjuk och Sergej Gontjar.

Jurij Krivtsov slutade på sjunde plats i Driedaagse van West-Vlaanderen 2009 bakom Johnny Hoogerland, Kevyn Ista, Jens Mouris, Roy Sentjens, Kevin Hulsmans och Steven Caethoven. I slutet av året slutade Jurij Krivtsov på tredje plats på Chrono des Herbiers bakom Aleksandr Vinokurov och Jean-Christophe Péraud.

Stall 
 Jean Delatour 2002–2003
 Ag2r Prévoyance 2004–2011
 Lampre-ISD 2012–

Externa länkar 
Sida om Jurij Krivtsov
Yuriy Krivtsov cyclingarchives.com

Födda 1979
Ukrainska tävlingscyklister
Män
Levande personer
Personer från Mykolajiv oblast
Grötstriden

Grötstriden, (norska (bokmål): grøtstriden) var en politisk, litterär och kulinarisk fejd som utspelade sig i norsk press under 1860-talet. Striden utbröt efter att Peter Christen Asbjørnsen, författare och etnolog, 1864 hade utgivit boken Fornuftigt madstel, under pseudonym: Clemens Bonifacius. Grötstriden engagerade stora delar av tidens norska kulturelit. Centralt i debatten stod det svårsmälta mjölet i vattgröten. 

Norge under 1860-talet
Näringslära
Teater 9

Teater 9 var en fri teatergrupp i Stockholm, verksam 1969–1991 med sitt ursprung i Stockholms studentteater. Namnet kommer från adressen på teaterns första fasta scen, Regeringsgatan 9 i Stockholm. Teaterns grundare och konstnärliga ledare var Stefan Johansson, tillika ofta regissör.

Teater 9 präglades av stor experimentlusta och hade en repertoar som skilde sig markant från övriga fria gruppers. Gruppen kritiserade och granskade dock, som de flesta fria grupperna, det samtida samhället från ett vänsterperspektiv. Bland titlarna var: En optimistisk tragedi, Kunskap till döds, "Den fjättrade Prometevs", Ett drömspel. Och "Ett spel mot en blå tapet", "Regeln och undantaget" m.fl. Och den berömda, men totalt misslyckade "Rosornas Krig", som aldrig gick till premiär. 

Med "Kunskap till döds" inleddes teaterns internationella kontakter med festivaldeltagande i Wrocław i Polen och Caracas i Venezuela. 

Ett drömspel spelades 100 gånger på teatern vid S:t Eriksplan och dessutom på turné i Tyskland, Schweiz och Italien.

Teater 9 upprättade också ett internationellt nätverk för experimentteatrar, IFIT, International Federation of Independent Theatres med bland andra Comuna Baires, ursprungligen från Argentina men verksamma i Italien, Teatr 77 från Łódź i Polen och Divadlo na Provazku från Brno i dåvarande Tjeckoslovakien. 

Dessa teatrar genomförde tillsammans flera uppmärksammade projekt i respektive länder, där Korsväg kom att bli det mest uppmärksammade samarbetet och uppfört i flera europeiska länder.

Teatern hade under många år ett nära samarbete med Izzy Young och Folklore Center.

Personer som verkat en längre tid på Teater 9
 Rebecca Alfons
 Mikael Alsberg
 Maria Bandobranski (1984- 1992)
 Bengt Carlsson
 Bo Dahlberg
 Karin Enberg
 Lena Fagerström
 Gunilla Fischer
 Svante Grundberg
 Stefan Hallin
 Karin Helander
 Stefan Johansson
 Ray Jones (från Australien)
 Björn Krestesen
 Jan Lundberg
 Lena Rasmussen
 Berndt Taengh
 Anders Öhrn

Referenser

Externa länkar 
 Teater 9:s arkiv, Musik- och teaterbiblioteket (Musikverket)

Teatergrupper i Sverige
Teater i Stockholm
Motorola FONE F3

Motorola FONE F3 (ibland kallad MOTOFONE) är en mobiltelefon från Motorola. Telefonen är tillgänglig i två olika format, en med GSM och en med CDMA, båda från sista kvartalet av 2006. 

Motorola FONE F3 är designad för att passa u-länder och billigare marknader. Det gör att telefonen har färre funktioner, men den är också billigare än de flesta andra. Motorola gjorde den enklare att använda för utvecklingsmarknader genom enkla symboler och talinstruktioner istället för läsinstruktioner för de som inte är läskunniga.

Skärmteknik
Motorola F3 är den första telefonen som använder elektroniskt papper till skärmen. Skärmen är energibesparande på så sätt att den bara kräver ström för att ändra sitt innehåll, inte för att kvarhålla det, något som bidrar till att göra batteritiden längre.

Det finns bara ett fåtal tecken på telefonen, och den kan bland annat inte skilja på stora och små bokstäver. Förutom det latinska alfabetet (åäö finns inte) finns följande tecken:
Komma (,)
Divis (-)
Frågetecken (?)
Snabel-a (@)
Asterisk (*)
Nummertecken (#, visas som 'H')

Se även

FONE F3
Upprättelse - en film om interneringslägren

Upprättelse - en film om interneringslägren i Sverige under andra världskriget är en dokumentärfilm av Nils Lundgren, i samarbete med Film i Västerbotten. 

I dokumentären skildras hur interneringen i Sverige av påstått opålitliga element under andra världskriget skedde utan rättegång och utan dom.

Medverkande 
I filmen medverkar bland andra Bertel Croy, Arvid Cronenberg, Per Francke, Greta Francke, Ivar Gustafsson, Gunnar Kieri, Olof Lindberg, Bengt-Erik och Karl Gustav Lindbäck, Karl Molin, Frid Persson, Bengt Segersson (känd spanienfrivillig), Ivar Sundström, Stig Synnergren, Ingemar Tano och Klas Åmark.

Produktion 
Omkring vintern 1999/2000 fick SVT-journalisten Nils Lundgren i uppdrag av SVT Umeå att göra en dokumentär om lägren. Lundgren intervjuade några av de svenskar som hade internerats och som fortfarande var i livet. När Lundgren tre år senare visade SVT den nästan färdiga filmen och skulle boka sändningstid var SVT inte längre intresserade, menade att filmen inte visade något nytt och drog in sitt ekonomiska stöd till projektet.

Visning 
Filmen visades på SVT2 i juli 2005.

Referenser

Externa länkar
Upprättelse – en film om interneringslägren i Sverige under andra världskriget hos Västerbottensinitiativet
Trailer till: Upprättelse – en film om interneringslägren i Sverige under andra världskriget på youtube
Svenska dokumentärfilmer
Bernhard Ekström

Sven Gustav Bernhard Ekström, född 30 mars 1890 i Ekeberga socken, Kronobergs län, död 20 juni 1956 i Sörby, var en svensk lantbrukare och politiker i Bondeförbundet.

Ekström var ordförande i RLF från 1940. Han var ledamot av Sveriges riksdags första kammare från 1948, invald i Kronobergs läns och Hallands läns valkrets.

Referenser 
Tidens kalender 1953: almanack och uppslagsbok. Stockholm: Tidens förlag, 1952, sid. 224.

Noter 
 

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Centerpartiet
Personer från Ekeberga socken
Födda 1890
Avlidna 1956
Män
Gustaf Heüman

Gustaf Emanuel Heüman (i riksdagen kallad ''''), född 18 september 1892 i Jönköpings östra församling, död 29 april 1959 i Ljungarums församling, Jönköpings län, var en svensk socialdemokratisk politiker.

Heüman var ledamot av riksdagens första kammare från 1934, invald i Jönköpings läns valkrets. Han omvaldes två gånger med en sista mandatperiod avslutad 1957. Statskalendern 1940 ger honom  yrkesbeteckningen "mätareavläsare". Heüman är begravd på Östra kyrkogården i Jönköping.

Referenser 
 Tidens kalender 1949: almanack och uppslagsbok. Stockholm: Tidens förlag, 1948, sid. 224.

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Socialdemokraterna
Svenska socialdemokrater
Svenska politiker under 1900-talet
Födda 1892
Avlidna 1959
Män
Politiker från Jönköping
Gravsatta på Östra kyrkogården i Jönköping
Odal (runa)

Odal eller othala (ᛟ) är den tjugofjärde runan i den äldre runraden, och den åttonde runan i ätten Tyr. Den motsvaras av ljudet o. Dess rekonstruerade urgermanska namn är *ōþalan, som betyder ”arv” eller ”egendom”. Runan slutade användas i Skandinavien omkring 500-talet, och den saknas därmed i den yngre runraden, men den överlevde i den anglofrisiska runraden under namnet ēðel där den motsvarade det fornengelska fonemet œ på 600- och 700-talet.

Användning 

Odalrunan med fötter eller vingar (seriffer) är i modern tid främst förknippad med dess användning av nazister och nynazister. För nazister symboliserar odalrunan hembygden och fädernearvet, som en del av den mytiska kopplingen mellan folket och landet (blod och jord) som nazister anser finns. I Nazityskland användes runan som officiell symbol för Centralbyrån för ras och bosättning, vars uppgift var att upprätthålla rasrenheten i Schutzstaffel (SS), folktyskar (Volksdeutsche) och Waffen-SS-divisionerna Prinz Eugen och Nederland.

På senare tid har runan fortsatt användas som symbol av flera högerextrema och nynazistiska grupper, däribland Avanguardia Nazionale i Italien, Anglo-Afrikaner Bond, Blanke Bevrydingsbeweging och Boeremag i Sydafrika, Nationaldemokratiska partiet, Riksaktionsgruppen inom Nordiska rikspartiet, och Riksfronten i Sverige, och Wiking-Jugend i Tyskland. I november 2016 meddelande ledningen för den amerikanska nynazistiska organisationen National Socialist Movement att organisationen skulle byta ut hakkorset mot odalrunan på sina uniformer och partiregalier i ett försök att komma in i mainstreampolitiken.

Odalrunan användes av terroristen Brenton Tarrant, som sköt ihjäl 51 muslimer vid moskéattacken i Christchurch 15 mars 2019, tillsammans med många andra högerextrema och nynazistiska symboler och slagord, inklusive de fjorton orden, hakkorset, järngardets kors, kelterkorset, den svarta solen (Sonnenrad) och tyrrunan.

Anti-Defamation League (ADL) klassar odalrunan som en hatsymbol. I april 2014 bad det brittiska klädföretaget Topman om ursäkt efter att använt odalrunan på ett av sina klädesplagg.

I Sverige fastslogs det i en dom i Högsta domstolen (NJA 1996 s. 577), som sedan kom att bli en vägledande dom gällande nazistisk symbolik, att bärandet av kläder med odalrunan, tillsammans med vissa andra symboler, kan anses ge uttryck för sympati till nazism. I ett betänkande (SOU 2019:27) om rasistiska symboler som kom 2019 hänvisades det till flera tingsrättsdomar där odalrunan ansågs ge uttryck för idéer om rasöverlägsenhet och missaktning mot andra folkgrupper än den nordiska.

Odalrunan med eller utan seriffer används av utövare av germansk nyhedendom, däribland odinister och moderna asatroende. Odalrunan med seriffer används dock ofta av germanska nyhedningar med kopplingar till nynazism och Völkisch-rörelsen.

Källor

Externa länkar 

Runor
Nazism
Hjulsbrovarvet

Hjulsbrovarvet eller Dockulla var ett reparationsvarv som låg i Hjulsbro i Östergötland.

Verksamheten bedrevs 1931-1948. Stora delar av Kinda kanals dåvarande flotta med lastfartyg, bogserare och pråmar använde sig av varvet för vinterreparationer, eftersom det inte fanns så många alternativa upptagningsplatser längs kanalen.

Vid varvet fanns en smedja och en verkstad samt ett bostadshus för varvsägarna som även drev ett rederi med fraktfart på kanalen.

Externa länkar 
Officiell webbplats
Landeryds hembygdsförenings officiella hemsida

Nedlagda svenska skeppsvarv
Företag i Linköpings kommun
Företag bildade 1931
Företag upplösta 1948
John Sandberg

John Malkolm Valfrid Sandberg, född 12 oktober 1887 i Linköpings församling, Östergötlands län, död 2 juli 1954 i Säby församling, Jönköpings län, var en svensk folkskollärare och socialdemokratisk politiker.

Sandberg var ledamot av riksdagens första kammare från 1942 i valkretsen Jönköpings län.

Referenser 
 Tidens kalender 1949: almanack och uppslagsbok. Stockholm: Tidens förlag, 1948, sid. 224.

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Socialdemokraterna
Svenska socialdemokrater
Födda 1887
Avlidna 1954
Män
Politiker från Linköping
Hökensås golfklubb

Hökensås golfklubb är en golfanläggning i Hjo kommun med anor från 1960-talet. Klubben ligger på den östra sidan av Hökensås sluttning med utsikt över sjön Vättern; på nästan alla hål syns Vättern som en del av landskapsbilden. Själva golfanläggningen består av tre separata slingor om nio hål vardera. Slingorna har olika layouter men håller samma standard och underhålls likvärdigt. Varje dag kombineras två av dessa slingor till "dagens 18-hålsbana"; den tredje slingan blir då "dagens 9-hålsbana". Samtliga tre slingor startar och slutar vid klubbhuset.

Historia 
1961 - 28 december bildades Hökensås Golfklubb och beslut togs att bygga en 9-håls bana. Som arkitekt anlitades Douglas Brasier som var Pro vid Åtvidabergs GK och låg bakom utformningen av ett flertal av landets banor under 1950- och 60-talen. Kostnaden för bygget blev 90 000 kr förutom allt ideellt arbete som lades ned av pionjärerna.
1963 - 15 maj öppnades banan för spel, trots att det återstod en hel del arbete med stenplockning och annan finputsning. Medlemsantalet var då 150 st.
1970 - talet Tack vare stöd från Hjo kommun vågade man sig på att bygga ut banan till 18 hål. Genom detta stöd kunde AMS engageras och klubben fick på så sätt tillgång till viss arbetskraft.
1980 invigdes den nya banan med 18 hål.
1991 - 24 oktober på grund av stor medlemstillströmning och svårigheter att komma ut på banan, beslöt höstmötet med knapp majoritet, att bygga ut banan med ytterligare 9 hål, och blev därmed Skaraborgs första anläggning med 27 hål. Även denna gång fick klubben stöd av Hjo kommun genom en borgensförbindelse som bidrog till goda lånevillkor.
1993 invigdes de följande 9 hålen av landshövding Birger Bäckström i samband med att Hökensås Golfklubb firade 30-årsjubileum.

Andra betydande händelser av vikt för verksamheten
1981 byggdes maskinhall och personalutrymmen.
1986 nuvarande klubbhus togs i bruk.
1989 investerades i en helautomatisk bevattningsanläggning med vatten från Vättern.
1992 en överenskommelse med Almnäs Bruk AB gjorde det möjligt att få tillgång till de hus som fanns inom anläggningens område vilket skapade förutsättningar att kunna erbjuda boenden för gäster.

Slingor

Källor 

Golfklubbar i Sverige
Vättern
Sportklubbar i Hjo kommun
Lidingö golfklubb

Lidingö Golfklubb (LGK) ligger på Sticklinge på nordvästra Lidingö. Klubbens park- och skogsbana togs i bruk 1927 och var då Sveriges första 18-hålsbana. Klubbhusets adress är Trolldalsvägen 2.

Historik

Klubben

Lidingö Golfklubb bildades första gången den 1 november 1924. Avsikten var att anlägga en golfbana vid Sticklinge gård. Golfbanan byggdes dock inte av Lidingö Golfklubb, utan av Stockholms GK som hade bildats 1904 och som nu sökte en plats för en ny bana och slogs samman med Lidingö Golfklubb. Sticklinge gård ägdes tidigare av patronen Harald Zetterberg och dess ägor såldes efter dennes död 1917 till AB Lidingöstaden.

På en del av egendomen lät Stockholms GK anlägga en 9-hålsbana som invigdes i augusti 1926 och ett år senare stod även Sveriges första 18-hålsbana färdig. Anläggningens konstruktör var den engelske banarkitekten H.G. Mac Donald och byggdes i en klassisk old english course-utformning, huvudsakligen på Sticklinges gamla åkermark öster och väster om nuvarande Skyttingevägen. 

Till en början hyrde Stockholms GK marken från AB Lidingöstaden, men redan 1929 erbjöd markägaren Stockholms GK att förvärva området. Klubbens styrelse avstod dock och skaffade sig annan mark tillhörande Kevinge gård i Danderyds socken medan Lidingöbanan lämnades i sticket.

Snart föddes idén att bilda en ny Lidingö Golfklubb som kunde överta banan. Initiativet kom från Lidingöbon, gymnastikdirektören Nils Harald Palm och 1933 var den nya Lidingö GK instiftad. Första ordförande var Torsten Hèrnod, dåvarande VD för Svenska Cellulosa AB SCA. Samma år invaldes Lidingö Golfklubb i Svenska Golfförbundet som klubb nr 13 i Sverige. Hèrnod kom att leda klubben fram till 1951.

Bebyggelsen
Sticklinges gamla corps de logi blev klubbens första klubbhus. 1937 ökade behovet av ett nytt klubbhus och samma år anlitades arkitekt Gustaf Birch-Lindgren att gestalta den nya byggnaden. Den uppfördes cirka 380 meter norr om den gamla gårdsbyggnaden och formgavs av Birch-Lindgren i stram funktionalism. 

Det nya klubbhuset togs i bruk i september 1938 och invigdes med en tävling Invigningspokalen den 11 juni 1939. Sedan dess har klubbhuset utökats och ombyggts, bland annat ändrades lägenheten till styrelserum. Sticklinges gamla huvudbyggnad förföll och brändes slutligen ner 1980 efter att bland annat ha varit uthyrt till ett konstnärskollektiv. På platsen uppfördes några villor. Till golfklubben hör också två av Sticklinge gårds ursprungliga ladugårdsbyggnader som brann upp på 1980- respektive på 1990-talet, men som båda har återuppbyggts och används nu av golfklubben som förråd. Under åren 2006–2009 har banan genomgått en omfattande ombyggnad.

Bilder

Källor
Lidingö Golfklubb: Så började det.
Lidingö Golfklubb: Nytt Klubbhus 1938.
Lidingö Golfklubb: Banan.

Externa länkar

Officiell webbplats

Golfklubbar i Sverige
Sportklubbar bildade 1933
Sportklubbar i Lidingö kommun