kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Volvo B21

Volvo B21 är en svensktillverkad Volvo-motor som monterades i Volvo 240 från mitten av 1970-talet till mitten av 1980-talet. Till skillnad från sin föregångare Volvo B20 har B21 överliggande kamaxel och cylinderhuvud i aluminium av crossflow-typ. En annan skillnad är att B21 är något högre p g a den överliggande kamaxeln och därför monteras lutande i sidled för att få plats under motorhuven i 240-serien, medan B20 står upprätt i motorrummet. Motorns slagvolym är 2,127 liter och effekten 102–155 hk beroende på årsmodell och utförande.

De första åren fanns motorn med antingen förgasare eller insprutning. 1981 tillkom en turboversion, och det blev också den sista varianten av B21 som tillverkades.

När B20 slutade tillverkas (den erbjöds de första åren som basmotor i 240) ersattes den av B19 som var en kombination av B20-blockets borrning och slaglängd med topp från B21. B19 såldes framförallt i länder där beskattningsregler gynnade motorer med mindre slagvolym än 2 liter (till exempel Italien). Den vidareutvecklades sedan till B200. B19 och senare B200 var också den motor som användes i 300-serien när man ville erbjuda ett starkare alternativ till den Renault-tillverkade motorn B14. Den lite större motorn gjorde att bilarna med B19 fick en bula på motorhuven för att få plats. Senare uppdaterades karossen så att motorn fick plats ändå.

Volvo B23 (senare B230) var en uppborrad version av B21 som först kom med sportvarianten 242 GT. Sedan blev den standard i GLT-modellerna och även i GL. Så småningom blev B23 standardmotor i 240 förutom de enklaste modellerna som använde B200. B23 fanns med förgasare (B23A) eller insprutning (B23E) i 240- och 740-modellerna. För 740-modellerna fanns även en version med 16 ventiler och i både 740 och 760 en turboversion. 

Motorn såldes i flera olika utföranden: 
 B21A med förgasare
 B21AT med volvos egna trimsats, förgasarturbo
 B21E med mekanisk insprutning
 B21ET mekanisk insprutning med turbo
Turboversionen var den sista B21 som presenterades och fanns från 1981-1984 i 240 Turbo, som var den dyraste versionen i 240-serien. Från 1985 konstruerades alla motorerna om till så kallade lågfriktionsmotorer. I samband med det försvann B21 och de som fanns kvar var B200 och B230. 1985 fanns B200 i DL-modellerna på den svenska marknaden, men från 1986 var det bara B230 som användes. I 740-serien (och 760 Turbo) var det bara B23/B230-motorer i de fyrcylindriga bilarna. Dock såldes det av skatteskäl både 240 och 740 med B200 i t ex Finland och Italien. 
B21
Raka 4-cylindriga motorer
Pyjamasklubben

Pyjamasklubben (originaltitel: The Sleepover Club) är en australisk dramaserie inspelad mellan 2003 och 2006. Den visas på SVT:s Barnkanalen. TV-serien är baserad på en bokserie av Rose Impey. Pyjamasklubben har spelats in i två säsonger.

Handling

Första säsongen 
Pyjamasklubben handlar om fem flickor som bor i Australien och alla är bästa kompisar. De håller varje vecka en "sleepover" hos någon av flickorna. Flickorna heter Kenny (den sportiga, heter egentligen Kendra), Fliss (som egentligen heter Felicity, är den flickiga och modeintresserade), Frankie (är ledaren som egentligen heter Fransesca), Rosie (är en blivande journalist) och Lyndz (är den konstnärliga och hästintresserade och som egentligen heter Lindsay). De är alla olika men är ändå bästa vänner. Serien handlar om bland annat att flickorna tävlar mot M&M's i olika sammanhang. M&M's består av Marco, Michael och Matthew, som alltid försöker förstöra det roliga för flickorna.

Huvudpersoner
Francesca "Frankie" Thomas (Caitlin Stasey)
Rosie Cartwright (Eliza Taylor-Cotter)
Felicity "Fliss" Sidebotham (Ashleigh Chisholm)
Kendra "Kenny" Tam (Hannah Wang)
Lyndsey "Lyndz" Collins (Basia A'Hern)

Återkommande personer
Matthew McDougal (Ryan Corr)
Marco de Peiri (Stefan La Rosa)
Michael Collins (Blake Hampson)
Alana (Ashleigh Brewer)
Sara (Annaleise Woods)

Andra säsongen 
I andra säsongen av Pyjamasklubben får man följa med Frankies kusin Charlie och hennes vänner: Tayla (Modeguden), Jess (Den konstnärliga), Maddy (sportälskaren) och Brooke (datasnillet). Det finns två flickor som alltid bråkar med flickorna och som skulle göra vad som helst för att gå med i klubben. Dessa två flickor är den bortskämda som får allt hon vill Crystal, och hennes ”assistent” och enda vän Caitlin. Det finns tre pojkar som alltid försöker ställa till med trubbel för flickorna och bråka med dem och de heter Jason, Simon och Declan som flickorna kallar för ”pappskallarna”.

Huvudpersoner
Charlotte "Charlie" Anderson (Morgan Griffin)
Madeleine "Maddy" Leigh (Emmanuelle Bains)
Tayla Kane (Rachel Watson)
Brooke Webster (Katie Nazer-Hennings)
Jessica "Jess" Philips (Monique Williams)

Återkommande personer
Jason Block (James Bell)
Simon Webster (Nathan Coenen)
Declan (Shannon Lively) 
Krystal Beasley (Julia O'Connor) 
Caitlyn (Ruby Hall)

Referenser

Externa länkar
Pyjamasklubben på SVT

Australiska TV-serier från 2000-talet
TV-program i Nine Network
Australiska dramaserier
TV-seriestarter 2003
TV-serieavslutningar 2006
Australiska barnserier
Edward P. Carville

Edward Peter Carville, född 14 maj 1885 i Elko County i Nevada, död 27 juni 1956 i Reno i Nevada, var en amerikansk demokratisk politiker. Han var den 18:e guvernören i delstaten Nevada 1939-1945 och ledamot av USA:s senat 1945-1947.

Carville utexaminerades 1909 från University of Notre Dame i South Bend, Indiana. Han inledde sedan sin karriär som advokat i Elko, Nevada. Han arbetade senare både som åklagare och som domare.

Carville avgick 1945 som guvernör efter att ha blivit utnämnd till senaten. Senator James G. Scrugham avled i juni 1945 och Carville stannade i senaten till slutet av Scrughams mandatperiod. Han lyckades inte bli vald till en hel mandatperiod i senaten. Han arbetade sedan som advokat i Reno.

Carvilles grav finns på Nevada Memorial Park Mausoleum i Reno.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress - biografi på den amerikanska kongressens hemsida

Guvernörer i Nevada
Ledamöter av USA:s senat från Nevada
Alumner från University of Notre Dame
Personer från Elko County
Födda 1885
Avlidna 1956
Män
James Glaisher

James Glaisher, född 7 april 1809 i London, död 7 februari 1903, var en brittisk meteorolog, astronom och pionjär inom systematiska ballongfärder med en charlierballong.  

Glaisher utexaminerades från St Paul's School i London, och Trinity College Cambridge. Efter examen anställdes han som assistent vid observatoriet i Greenwich. 

Glaisher var en av de första att göra verkligt systematiska höghöjdsfärder i vetenskapligt syfte. Mellan 1862 och 1866 genomförde han en mängd uppstigningar för att mäta temperaturen och luftfuktigheten på olika höjder i atmosfären.  

Med charlierballongen Mammoth som var fylld med lysgas nådde han 5 september 1862 tillsammans med ballongföraren Henry Coxwell höjden 10 000 meter över staden Wolverhampton utan syrgas. På 8 850 meters höjd frös gsventilen fast och manöverlinan till ventilen trasslade in sig. Coxwell klättrade via tågvirket upp till ventilen och där lyckades han med tänderna dra i ventillinan och få ballongen att börja sjunka. Med nöd och näppe klättrade han ner till korgen där Glaisher låg medvetslös. De kom upp till en höjd på 11 278 m och lyckades stiga 8 km på 47 minuter.
Landningen blev på en åker och journalister som får nys om denna dramatiska färd skriver raskt om det. Rekordflygningen blir första stoff i tidningar världen över.

Födda 1809
Avlidna 1903
Brittiska ballongflygare
Brittiska meteorologer
Brittiska astronomer under 1800-talet
Män
Ledamöter av Royal Society
Forskare från London
Stenantilop

Stenantilop som också kallas för steenbok (Raphicerus campestris) är en antilopart som tillhör underfamiljen gasellantiloper. Den förekommer främst i södra och östra Afrika. Dess utbredningsområde sträcker sig från Angola till Zambia, Moçambique, Kenya och Tanzania.

Utseende 

Stenantilopen har en mankhöjd på mellan 45 och 60 centimeter och den kan väga mellan 10 och 15 kilogram. Deras päls är rödaktig till brungul, med vit mage och de har en vit ring runt ögonen. Ryggen är rak och den har stora öron och svart nos. Det är bara hanen som har horn. Hornen är upprättstående, släta och kan bli mellan 9 och 19 centimeter långa.

Levnadssätt

Socialt beteende 
.

Stenantilopen trivs bäst på gräs-, busk- och träd savanner, samt steniga slätter och torra halvöknar. Den är ett djur som är aktivt dagtid, samt under nätter när det är fullmåne. De hävdar revir som de markerar med spillning och doftmarkering. Antiloperna är ensamlevande och träffar bara andra stenantiloper när det parningssäsong. I stenantilopernas diet ingår gräs, skott, lökar, rötter, löv och örter. Eftersom den lever i ganska torra miljöer har den lärt sig att klara sig utan vatten långa perioder.

Fortplantning 

En stenantilopshona är dräktig i ungefär 6 månader och hon brukar få en kalv två gånger om året. Två veckor efter det att kalven fötts börjar den att äta fast föda. Kalven är helt avvand vid drygt 3 månaders ålder. En honkalv blir könsmogen vid mellan 6 och 7 månaders ålder medan en hankalv blir könsmogen när den är runt 9 månader gammal.

Predatorer 

Det är de stora och medelstora rovdjuren som i huvudsak jagar stenantiloper. Om den märker ett rovdjur ligger den helt stilla och trycker. Om rovdjuret märker antilopen ändå, rusar den upp i absolut sista sekunden och flyr zick-zackande över savannen. Den kan också ta sin tillflykt till någon jordhåla som jordsvin har grävt ut. Stenantilopen kan leva i uppemot 10 år.

Källor

Noter 

Gasellantiloper
Däggdjur i etiopiska regionen
James G. Scrugham

James Graves Scrugham, född 19 januari 1880 i Lexington, Kentucky, död 23 juni 1945 i San Diego, Kalifornien, var en amerikansk demokratisk politiker. Han var den 14:e guvernören i delstaten Nevada 1923-1927 och ledamot av båda kamrarna i USA:s kongress.

Han utexaminerades 1906 från University of Kentucky. Han var professor i maskinteknik vid University of Nevada 1903-1914 och dekanus vid universitetets tekniska fakultet Engineering College 1914-1917.

Efter tiden som guvernör var han redaktör och ansvarig utgivare för Nevada State Journal 1927-1932. Han var ledamot av USA:s representanthus 1933-1942 och ledamot av USA:s senat från 1942 fram till sin död.

Scrughams grav finns på Mountain View Cemetery i Reno.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress - biografi på den amerikanska kongressens hemsida

Guvernörer i Nevada
Ledamöter av USA:s representanthus från Nevada
Ledamöter av USA:s senat från Nevada
Amerikanska professorer
Födda 1880
Avlidna 1945
Män
Personer från Lexington, Kentucky
Alumner från University of Kentucky
Sober (låt av Clarkson)

För singeln av Loreen, se Sober (låt av Loreen).

"Sober" är den andra singeln från Kelly Clarksons tredje album, My December. Låten gavs ut som singel den 6 juni 2007.

Det finns två versioner av låten, radio-versionen och CD-versionen. På radio-versionen har fem rader tagits bort och låten är kortare.

 Historia 
Enligt Clarkson var låten inspirerad av Calamity McEntire som sa till henne att plocka ogräset och behålla blommorna. Detta blev en inspiration för låten, för i låten sjunger Clarkson "Picked all my weeds, but kept the flowers". Clarkson säger att låten handlar om överlevnad, att veta vad man ska göra när något går fel. "Det är inte lätt att komma över, vad ditt beroende nu kan vara", har hon sagt. "Hela poängen med låten är, frestelsen finns där, men jag tänker inte ge mig in i det". Kelly har också sagt att "Sober" är hennes favoritlåt på albumet. "Musikaliskt är den nästan hypnotisk. Du kommer bort i låten, den är bara så vacker. Den här låten handlar om att överleva något du tror du kan komma över. Jag är inte en alkoholist; det är inte vad den handlar om. Det är bara en metafor. Alla har något de är beroende av och inte kan vara utan i sina liv, den kan handla om vad ditt beroende nu kan vara".

Clarkson bekräftade att "Sober" skulle bli den andra singeln från My December på sin officiella Fan Club. Den gavs ut till olika amerikanska radiostationer den 6 juni, 2007. Experter inom branschen har sagt att det här är en avgörande singel från Clarkson, den första singeln från My December, "Never Again", gick det bra för som digital download, men inte lika bra på radionstationerna i USA, särskilt när man jämför med hur bra det har gått för alla hennes fem singlar från hennes förra album Breakaway''. "Never Again" har fallit snabbt från radion, efter att ha misslyckats med att verkligen slå igenom.

I en radiointervju sa Clarkson att "Sober" gavs ut så tidigt för att hon ville visa variationen på musiken på My December.

Arrangemang 
Inspelningen innehåller en mängd olika arrangemang, allt från bastrummor till akustiska gitarrer, till ett mittenstycke med mer frenetiska trummor som ställs mot strängar, och slutligen en U2-liknande vind som minskas stegvis efter låtens höjdpunkt tillsammans med en cello som stillsamt avslutar låten. Trans-känslan i arrangemanget och Clarksons röst hoppar mellan oktaver och tonarter flera gånger, det påminner lite om U2 och Sarah McLachlan. Textraden "Three months" upprepas 13 gånger i album versionen och 10 gånger i radioversionen.

Listplaceringar

Referenser

Fotnoter

Amerikanska musiksinglar
Kelly Clarkson-låtar
Låtar av Kelly Clarkson
Musiksinglar 2007
Popballader
Engelskspråkiga sånger
Gustaf Peyron den yngre

Gustaf Oscar Peyron, född 5 januari 1828 i Nyköping, död 2 mars 1915 i Helsingborg, var en svensk riksdagspolitiker, statsråd och militär (generallöjtnant).

Biografi
Han var son till krigsministern Gustaf Peyron den äldre och Anna Sophia Björkenstam, en syster till Knut Björkenstam.

Gustaf Peyron blev 1845 underlöjtnant vid Livregementets dragonkår men övergick 1846 till Livgardet till häst. Han blev ryttmästare 1856, adjutant hos konung Oscar I 1858, tjänstgörande kammarherre hos änkedrottning Josefina 1859, överstelöjtnant vid Husarregementet konung Karl XV 1864, transporterad till Skånska husarregementet 1867, överste och chef där 1869, generalmajor och generalbefälhavare i 3. militärdistriktet 1884, ävensom i 1. militärdistriktet 1885 och åren 1885–1896 chef för 1. arméfördelningen

Peyron var statsråd och chef för Lantförsvarsdepartementet 4 oktober 1887–6 februari 1888, blev generallöjtnant 1892, tog avsked 1896 samt utnämndes till överstekammarherre 1899.

Peyron blev friherre vid faderns död 1852. Vid 1853 och följande års ståndsriksdagar var Peyron ledamot av ridderskapet och adeln, 1867–1873 var han ledamot av första kammaren, samt var 1888–1893 och 1897–1899 ledamot av andra kammaren (invald av Helsingborgs stads valkrets).

Peyron var ledamot av ett stort antal kommittéer och styrelser, ofta som ordförande. Han invaldes 1881 som ledamot av Krigsvetenskapsakademien och blev 1896 hedersledamot av Örlogsmannasällskapet.

Utmärkelser

Svenska utmärkelser
  Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts orden (Serafimerorden), 1 december 1902.
  Konung Oscar II:s och Drottning Sofias guldbröllopsminnestecken, 1907.
  Riddare av Carl XIII:s orden, 28 januari 1891.

Utländska utmärkelser
  Storkorset av Badiska Zähringer Löwenorden, senast 1905.
  Storkorset av Danska Dannebrogorden, senast 1905.
  Riddare av andra klassen med kraschan av Ryska Sankt Stanislausorden, senast 1905.
  Riddare av tredje klassen av Ryska Sankt Vladimirs orden, senast 1905.
  Officer av Belgiska Leopoldsorden, senast 1905.
  Riddare av fjärde klassen av Preussiska Röda örns orden, senast 1905.

Källor

Noter

Svenska militärer under 1800-talet
Sveriges krigsministrar
Generallöjtnanter i svenska armén
Svenska friherrar
Ridderskapet och adelns riksdagsledamöter
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Ordförande för Helsingborgs stadsfullmäktige
Ordförande för Helsingborgs stads drätselkammare
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Hedersledamöter av Örlogsmannasällskapet
Militärer från Nyköping
Födda 1828
Avlidna 1915
Män
Gustaf 02
Ugglan
Sveriges försvarsministrar
Överstekammarherrar
Mottagare av Serafimerorden
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Kommendörer med stora korset av Svärdsorden
Mottagare av Konung Oscar II:s och Drottning Sofias guldbröllopsminnestecken
Riddare av Carl XIII:s orden
Storkorset av Zähringer Löwenorden
Storkorset av Dannebrogorden
Mottagare av Ryska Sankt Stanislausordens andra klass
Mottagare av Sankt Vladimirs orden
Officerare av Belgiska Leopoldsorden
Mottagare av Röda örns ordens fjärde klass
Karl XV:s hov
Fred B. Balzar

Frederick Bennett Balzar, född 15 juni 1880 i Virginia City, Nevada, död 21 mars 1934, var en amerikansk republikansk politiker. Han var den 15:e guvernören i delstaten Nevada 1927-1934. Hasardspel legaliserades 1931 i Nevada under Balzars tid som guvernör. Han avled i ämbetet.

Han var ledamot av Nevada House of Representatives, underhuset i delstatens lagstiftande församling, 1905-1909 och ledamot av delstatens senat 1909-1917. Han tjänstgjorde som sheriff för Mineral County 1917-1927.

Balzars grav finns på Masonic Cemetery i Reno.

Externa länkar 
 biografi på National Governors Associations hemsida

Guvernörer i Nevada
Personer från Storey County
Födda 1880
Avlidna 1934
Män
Yola Ramírez

Yola Ramírez Ochoa, född 1 mars 1935, Mexico City är en mexikansk tidigare tennisspelare.

Tenniskarriären
Yola Ramírez är den hittills mest framgångsrika kvinnliga tennisspelaren från Mexiko med stora internationella framgångar i slutet av 1950-talet och 1960-talets första år. Hon rankades som etta i sitt hemland 1959 och var samtidigt rankad som världstia i singel. Under karriären noterade hon vinster i Grand Slam-turneringar över spelare som Billie Jean King, Ann Haydon Jones och Christine Truman Janes. 

Yola Ramírez var två gånger uppe i singelfinalen i Franska mästerskapen. Första gången var 1960 då hon finalbesegrades av amerikanskan och det årets världstvåa Darlene Hard. Hard vann med 6-3, 6-4 och tog därmed sin första GS-titel i singel. Året därpå, 1961, nådde Ramírez åter finalen i mästerskapen och ställdes den gången mot Ann Haydon Jones. Ramírez förlorade även denna final (2-6, 1-6). Ramírez hade förutom dessa två finaler också andra framgångar som singelspelare i GS-sammanhang. Hon nådde kvartsfinal i Wimbledonmästerskapen 1959 och 1960, liksom i Amerikanska mästerskapen (1961 och 1963) och semifinal i Australiska mästerskapen (1962). 

Sina största segrar vann Ramírez i dubbel. År 1958 spelade hon tillsammans med Rosie Reyes i Franska mästerskapen och nådde finalen. Paret besegrade det australiska spelarparet Mary Bevis Hawton/Thelma Coyne Long med 6-4, 7-5. Året därpå vann hon mixed dubbeltiteln i Franska mästerskapen tillsammans med Billy Knight. I finalen besegrade de Rod Laver/Renée Schuurman. År 1960 vann hon dubbeltiteln i Italienska grusmästerskapen.        
 
Efter avslutad tävlingskarriär har Yola Ramírez bland annat arbetat som tennistränare.

Grand Slam-titlar
Franska mästerskapen
Dubbel - 1958
Mixed dubbel - 1959

Referenser

Källor
Martin Hedges, 1978. The Concise Dictionary of Tennis. Mayflower Books Inc.

Mexikanska tennisspelare
Födda 1935
Kvinnor
Levande personer
Katedralen i Zagreb

Zagrebs katedral (kroatiska: Zagrebačka katedrala), officiellt Jungfru Marie himmelsfärds och sankt Stefans och Ladislavs katedral och tidigare känd under namnet sankt Stefans katedral, är den största romersk-katolska kyrkan i Kroatien. Den är även kroatiskt ärkebiskopsäte. Den nygotiskakyrkobyggnaden ligger i stadsdelen Kaptol och är en av Zagrebs mest kända byggnader. Dess höga torn kan beskådas från många delar av staden.

Historia 
Det finns daterat att katedralen stod klar år 1217. Mot slutet av 1400-talet, då osmanerna invaderade Kroatien, behövde man konstruera en fortifikation runt katedralen. Få delar av denna fortifikation är idag intakta. Under 1600-talet restes ett vakttorn vid den södra sidan av katedralen.

1880 utsattes området för en kraftig jordbävning, vilket skadade katedralen svårt. Huvudnavet kollapsade och gick inte att reparera. Restaureringen av katedralen påbörjades kort därefter och fick då sitt nuvarande utseende i nygotisk stil. Som en del av restaureringen fick katedralen, som tidigare hade endast ett torn, två nya torn som båda når 105 meter. Restaureringen leddes av de två arkitekterna Hermann Bollé och Friedrich von Schmidt.

1907 flyttades Petar Zrinskis och Fran Krsto Frankopans kvarlevor från Wiener Neustadt till katedralen.

Den 20 september 1997 döptes ärkehertig Ferdinand Zvonimir av Österrike i katedralen.

Referenser 

Zagreb
Kyrkobyggnader i Zagreb
Gornji grad-Medveščak
Zagreb
Church of Christ

The Church of Christ är namnet på flera trossamfund med amerikanskt ursprung.

Många av dem har sina rötter i de reformationsrörelser som Alexander Campbell och andra etablerade i början av 1800-talet. De hävdade att den stora splittringen på olika kyrkor och samfund hade sin bakgrund i det stora avfall som skett från Kristi lära så som den förkunnats och praktiserats i Nya Testamentet och i den urkristna kyrkan. Campbell och hans anhängare bildade Reformationsrörelsen, som skulle motverka sekterism genom att återupprätta en enda urkristen kyrka, under namnet Kristi församling eller the Church of Christ.  

En av de kyrkor som hävdade dessa anspråk och använde detta namn var den kyrka som Joseph Smith bildade 1830, senare känd som Jesu Kristi Kyrka av Sista Dagars Heliga även känt i dagligt tal som "mormonerna". 

Protestantiska samfund i USA
Antitrinitarism
Ruthless Records

Ruthless Records är ett amerikanskt hiphop-skivbolag som startades 1987 i Compton, Kalifornien av rapparen Eazy-E tillsammans med Jerry Heller. Det är baserat i Los Angeles och ägs numera av Sony BMG.

Amerikanska skivbolag och skivmärken
Skivbolag och skivmärken bildade 1987
Eazy-E
Kadovar

Kadovar (även Keruar, tidigare Blosseville-ön) är en ö bland Le Maire-öarna som tillhör Papua Nya Guinea i västra Stilla havet.

Geografi
Kadovar utgör en del av East Sepik-provinsen och ligger endast cirka 25 km nordöst om Nya Guinea. 

Den glest obebodda ön är av vulkaniskt ursprung och har en area om ca 3 km². Den högsta höjden är på cirka 365 m ö.h.

Historia
Le Maire-öarna upptäcktes troligen redan 1545 av spanske kapten Ortiz de Retes men föll i glömska och upptäcktes igen 1616 av nederländske Willem Schouten och Jacob Le Maire under deras expedition i Stilla havet.

Under den tyska kolonialtiden tillhörde området Tyska Nya Guinea.

Kadovars invånare evakuerades 1976 till Blup Blup-ön cirka 5 km norrut inför hotet om ett möjligt vulkanutbrott.

Externa länkar
 Om Kadovar

Papua Nya Guineas öar
Melanesien