kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Partisansjukhuset Franja

Partisansjukhuset Franja (slovenska: Partizanska bolnica Franja) var ett hemligt sjukhus under andra världskriget som låg i nära i en djup dalgång norr om Cerkno i Slovenien. Sjukhuset drevs av de Jugoslaviska partisanerna från december 1943 tills krigsslutet och utgjorde en viktig del av motståndet mot ockupationsmakten. Trots flera försök, hittades sjukhuset aldrig av ockupationsmakten. Idag finns sjukhuset bevarat som ett museum. I september 2007 skadades det svårt i en översvämning, men återuppbyggdes och är sedan maj 2010 åter öppet för besökare.

Historia
Uppförd djupt inne i den otillgängliga Pasica-ravinen i västra Slovenien öppnade Partisansjukhuset Franja i december 1943 och fortsatte sedan att fungera och förbättras fram tills krigsslutet. Sjukhuset låg långt in i ockuperat land och under hela dess existens förekom en stark tysk militär närvaro i området. Ingången till sjukhuset var gömd i en skog och det enda vägen dit gick längs ett litet vattendrag som korsades av ett antal broar som kunde dras tillbaka och gömmas undan när fiendestyrkor närmade sig. För att kunna fortsätta att fungera fördes patienter alltid dit med förbundna ögon, ofta under natten, och sjukhuset skyddades också av minfält och kulsprutevärn. Att sjukhuset låg i en djup skogbeklädd ravin och att alla byggnaderna var kamouflagemålade skyddade det från upptäckt från luften. Franja har fått sitt namn från doktor Franja Bojc Bidovec, som ledde verksamheten där från februari 1944, men grundaren och den som först började bygga sjukhuset var dr. Viktor Volčjak.

Verksamheten
Franja var extremt välutrustat för att vara ett underjordiskt sjukhus, man hade bland annat en röntgenmaskin och ett mindre elaggregat. De 13 byggnaderna var avsedda att vårda så många som 120 patienter samtidigt, trots detta hade man tidvis så mycket som tio gånger så mycket. De flesta patienterna var skadade antinazister och de allra flesta var slovener eller andra jugoslaver, men också italienare, fransmän, ryssar, polacker, amerikaner och en österrikare fick vård där. En patient var en skadad tysk soldat som efter att han tillfrisknat stannade kvar som en del av sjukhuspersonalen. Under hela sjukhusets verksamhet förlorade man 61 patienter.

Efter kriget
Partisansjukhuset Franja drevs till 5 maj 1945 och 1963 blev det en del av Cerkno-museet. 1997 fick sjukhuset ta emot en belöning för att ha räddat och vårdat den nerskjutna amerikanska piloten Harold Adams. Vid 60-årsjubileet 2003 gav den slovenska posten ut ett särskilt minnesfrimärke, som blev utsett till det årets frimärke i Slovenien. Franja är kandidat till att bli ett Unesco-skyddat världsarv. Maraton Franja är en årlig cykelmaraton med start och slut i Ljubljana, som hålls till minne av Partisansjukhuset Franja.

Referenser 

 http://www.culturalprofiles.net/slovenia/units/4207.html Hämtad 4 april 2011.

Externa länkar
Videoklipp från rekonstruktionen efter översvämningen
3D-visualisering

Slovenien under andra världskriget
Jugoslavien under andra världskriget
Christian Ramus (biskop)

Christian Ramus, född i februari 1687 (eller 1688) i Trondhjem, död den 14 december 1762, var en dansk biskop, son till Melchior Ramus.

Ramus blev student från Trondhjem 1707 och studerade först medicin, men av ekonomiska skäl valde han senare teologiska studier och tog sin ämbetsexamen 1710. Redan 1711 under pesten fick han prästerlig anställning i Köpenhamn, innan han hade uppnått den ålder, som lagen kräver, först som hjälppräst vid Garnisons Kirke, där sognepræsten var bortrest av fruktan för sjukdomen, och därefter som kaplan vid Holmens Kirke, där hans företrädare hade dött av samma sjukdom. 

År 1720 blev han meddirektör vid fattigväsendet, 1728 präst i Vordingborg, prost över Baarse Herred och konsistorialassessor. År 1730 kallades han åter tillbaka till huvudstaden som präst för Helliggejstes menighet, som efter branden 1728 höll sin gudstjänst i Holmens Kirke, och efter att han på nytt hade inträtt i bestyrelsen för fattigväsendet, gjorde han sig förtjänt vid att arbejta på att avhjälpa den stora nöd, som hade framkallats vid branden, liksom han också försökte främja allmogens undervisning genom en utvidgad katekisation. Den 18 januari 1732 utnämndes han till biskop över Fyns stift.

Ramus var inte pietist, men de filantropiska strävanden, som utgick från pietismen, stöttade han fullt ut. I Odense hade han särskild omsorg för skol- och hospitalsväsendet. Han ökade deras medel och utvidgade deras verksamhet, och genom en utsträckt välgörenhet lade han grunden till ett gott eftermäle. I sina sista år led han av starr och var en period helt blind, tills han genom en lyckosam operation återfick synen på ena ögat. Han dog kort efter att han hade fått sin son Jacob utnämnd till vicebiskop. Denne blev också hans efterträdare.

Källor 

 

Födda 1687
Avlidna 1762
Biskopar i Fyns stift
Evangelisk-lutherska biskopar
Danska präster under 1700-talet
Män
Världsmästerskapen i skidskytte 2012 - Damernas stafett

Damernas stafett vid Skidskytte-VM 2012 avgjordes på lördagen den 10 mars 2012 vid Chiemgau-Arena i Ruhpolding, Tyskland. 

Detta var damernas näst sista tävling på världsmästerskapen. Distansen på stafetten var 4 x 6 km. Totalt åtta skjutningar, fyra liggande och fyra stående. Varje åkare hade fem ordinarie skott + tre extraskott på sig att skjuta ner de fem målen. Om det fortfarande fanns oträffade prickar kvar efter totalt åtta skott blev det straffrunda (-or).

Stafetten vanns av Tyskland, 28,5 sekunder före Frankrike samt 39,5 sekunder före Norge som blev trea.

Tidigare världsmästare i stafett

Resultat

Referenser

Se även 
Världscupen i skidskytte 2011/2012

Världsmästerskapen i skidskytte 2012
Konsthallen vid Bohusläns museum

Konsthallen vid Bohusläns museum är en verksamhet som drivs av Bohusläns museum i Uddevalla och som visar samtidskonst. En särskild tonvikt läggs på att presentera västsvensk konst och en yngre konstnärsgeneration. Varje år visas runt sex utställningar. Konsthallsverksamheten vid Bohusläns museum startade 1992 och år 2002 invigdes den separata konsthallsbyggnaden, ritad av arkitekten Alexis Pontvik, och som är placerad i direkt anslutning till museet.

Externa länkar 
 Konsthallen vid Bohusläns museum
 Tidigare utställningar i Konsthallen vid Bohusläns museum

Konstmuseer och konsthallar i Västra Götalands län
Museer i Uddevalla kommun
Kultur i Uddevalla
Byggnader och anläggningar i Uddevalla
Museer invigda 2002
Musica Vitae

Musica Vitae är en kammarorkester från Växjö. Orkestern, som idag är en del av Musik i Syd, växte fram ur Regionmusiken i Kronoberg: en stråkkvintett fanns från och med 1977, byggdes senare ut med två tjänster till den större "Regionmusikens stråkensemble" (1979) för att i januari 1980 debutera som niomannaensemblen Musica Vitae. Orkestern är idag i en 15-mannaensemble. Orkesterchef är Emily Tatlow och konstnärlig ledare Benjamin Schmid. De har sin hemmascen på Nygatan 6 i Växjö. 

Musica Vitae har under hela sin verksamhetstid uruppfört en stor mängd nya verk (fler än 150), skrivna direkt för orkestern. Dessa verk är skrivna dels av svenska kompositörer, dels av kompositionsstuderande vid landets tre största musikhögskolor. Under årens lopp har många internationellt erkända, svenska såväl som utländska, solister och dirigenter gästat ensemblen. Orkestern möter även den publiken i konserter för barn och ungdomar från förskoleåldern och uppåt.

Musica Vitae genomför regelbundet projekt som införlivar även andra konstformer som exempelvis dans. Orkestern framträder i hela södra Sverige samt i Sveriges stora konserthus. Gästspel i utlandet omfattar England, Portugal, Tyskland, Frankrike, Polen, Italien, Spanien, Kina, USA med flera länder. Under USA-turnén gavs fem konserter på lika många orter. Bland annat i Carnegie Hall, New York. 

Musica Vitaes diskografi innehåller drygt 25 titlar. Repertoaren innehåller såväl barock, wienerklassicistisk och romantisk som nutida experimentell musik. Tre av inspelningarna har varit Grammisnominerade, år 1998, år 2007 och år 2020. Orkestern förekommer flitigt i radio och TV.

Repertoar i urval 
"Priaprism" (Mårten Josjö)
"Missa Brevis" (Sven-David Sandström)
"Cimmerian darkness" (Kent Olofsson)

Priser och utmärkelser
1995 - Expressens kulturpris Spelmannen

Referenser

Noter

Se även
 Nygatan 6

Externa länkar
 Officiell webbplats

Svenska orkestrar
Länsmusiken
Maximilien de Béthune, hertig av Sully

Maximilian de Béthune, baron de Rosny, hertig av Sully, född den 13 december 1560 på slottet Rosny, nära Mantes Ile-de-France, död den 22 december 1641 på slottet Villebon (departementet Loir-et-Cher), var en fransk statsman.

Sully härstammade från en flamländsk släkt Béthune, känd sedan 1000-talet. Fadern hade på Condés sida deltagit i hugenottkrigen, två yngre bröder till Sully övergick till katolicismen, men Sully själv förblev protestant. Redan vid 10 års ålder blev Sully föreställd för Henrik av Navarra, som tog honom med sig till Paris, där han med knapp nöd tack vare sin rådighet undgick Bartolomeinattens blodbad (1572). 

Han kämpade sedermera tappert i hugenotternas härar, till en början under hertigen av Anjou och från 1585 i Henriks av Navarra tjänst. Genom sitt giftermål med Anne de Courtenay fick han en stor förmögenhet, som han under inbördeskriget väsentligt förkovrade, bl. a. genom inköp av tyska hästar. Sully utmärkte sig särskildt för tapperhet och skicklighet som ingenjörofficer i flera av tidens drabbningar, bl. a. vid Coutras (1587) och Ivry (1590), där han blev svårt sårad.

Efter Henriks tronbestigning (1589) blev han snart dennes förtrogne rådgivare, uppmanade honom att av statsskäl övergå till katolicismen, men vägrade själv att följa exemplet trots anbud om stora materiella fördelar från konungen. År 1594 blev Sully statssekreterare och fick ledningen av finansförvaltningen, från 1595 som överintendent (surintendant des finances). År 1602 blev han markis, guvernör för Bastiljen och överintendent för fästningsväsendet (surintendant des fortifications) samt 1606 hertig och pär. 

Sully var en synnerligen trogen och nitisk tjänare åt Henrik IV. Han kämpade vid dennes sida i kriget mot Savojen, med vilket han förmedlade fred 1602, och ledde med stor skicklighet Henriks underhandlingar med Jakob I av England. I den inre förvaltningen främjade han med kraft och framgång sparsamhet och opponerade sig med gott resultat mot den slösaktighet Henrik utövade till förmån för sina älskarinnor samt lyckades avstyra hans giftermål med Gabrielle d'Estrées. En sann vänskap förenade honom med konungen, som just var på väg till Sullys bostad, när han mördades (1610). 

I synnerhet på det finansiella området verkade Sully ofantligt till Frankrikes fromma. Han höll sträng räfst med skatteförpaktarna, upphävde en mängd skatteprivilegier och lär ha varit betänkt på att upphäva den tryckande saltskatten 
(la gabelle). Han lät företa flera nyttiga åtgärder till jordbrukets höjande och uppmuntrade gruvdriften, men hade föga sinne för industrins understödjande. Han arbetade mycket för vägars och kanalers upprättande liksom för gränsförsvarets stärkande. 

På grund av sina många reformer var han mycket impopulär och drog sig tillbaka från det offentliga livet kort efter Henrik IV:s död. Sully utgav Mémoires des sages et royalles æconomies d’estat ... de Henry le grand ... et des servitudes utiles etc. (1638).

Källor 
 

Födda 1560
Avlidna 1641
Män
Personer från Yvelines
Franska politiker under 1600-talet
Swedish Brain Power

Swedish Brain Power är ett svenskt forskningsnätverk om neurodegenerativa sjukdomar. Nätverket bildades 1 juli 2005 och finansieras av Knut och Alice Wallenbergs stiftelse.

Syfte
Syftet med Swedish Brain Powers forskning är att effektivisera behandling och diagnostik av neurodegenerativa sjukdomar. Målet är att ge patienter med dessa sjukdomar tidigare diagnos samt tidigare och effektivare behandling. Mer specifika mål är att:
 utveckla metoder för att identifiera neurodegenerativa sjukdomar så tidigt som möjligt.
 utveckla, testa och utvärdera nya läkemedel och andra nya behandlingar i tidiga sjukdomsstadier.
 underlätta forskningssamarbete mellan de främsta specialisterna på det neurodegenerativa området i Sverige stimulera och underlätta translationell forskning.
 bibehålla en internationellt ledande ställning för svensk neurovetenskap för att kunna attrahera svenskt och internationellt industrisamarbete.

Forskning
Forskningen inom Swedish Brain Power inriktar sig framförallt på neurodegenerativa sjukdomar såsom demens, till exempel Alzheimers sjukdom, samt Parkinsons och Amyotrofisk lateralskleros (ALS). Forskningen är tvärvetenskaplig och interdisciplinär. Några av områdena som täcks in är epidemiologi, neuropsykologi, genetik, etik, interaktiv teknologi i demensvården, omvårdnad och rehabilitering, biomarkörer, klinisk och preklinisk forskning samt primärvårdsforskning och hälsoekonomiska studier.

Finansiering
Swedish Brain Power startade 2005 med anslag från Invest Sweden, KK-stiftelsen, Knut och Alice Wallenbergs stiftelse, Stiftelsen för strategisk forskning, VINNOVA och Vårdalstiftelsen. Från och med 2010 har Swedish Brain Power endast stöd från Knut och Alice Wallenbergs stiftelse. Anslaget från stiftelsen är 100 miljoner kronor, fördelat över fem år.

Organisation
Swedish Brain Power består av 27 stycken forskargrupper. Forskargrupperna finns vid Karolinska institutet, Karolinska Universitetssjukhuset, Linköpings universitet, Lunds universitet, Primärvården i Nordanstig, Sahlgrenska Universitetssjukhuset, Sahlgrenska akademin vid Göteborgs universitet, Skånes universitetssjukhus, Uppsala universitet och Umeå universitet. 

Koordinationscentret finns vid Karolinska Institutet. Professor Bengt Winblad är chef för nätverket och docent Angel Cedazo-Minguez är biträdande chef.

Swedish Brain Power ledning består av en ledningsgrupp bestående av koordinatorerna från de olika forskningsområdena samt koordinationscentrets personal samt en styrelse som fattar de övergripande besluten om forskningsprogrammet.

Externa länkar
Swedish Brain Powers webbplats

Utvärdering av Swedish Brain Power, VINNOVAs webbplats. 

Forskningsorganisationer
Svenska vetenskapsorganisationer
Myanmars president

Myanmars president är statsöverhuvud och regeringschef för Myanmar. Ämbetet inrättades den 4 januari 1948.

Lista över Burmas-Myanmars statsöverhuvuden (1948-nutid)

(Datum i kursiv stil innebär att ämbetet de facto fortsatt)

Referenser

Noter

President
 
Statschefsämbeten efter land
Regeringschefsämbeten efter land
Listor över statschefer
Listor över regeringschefer
Larz-Thure Ljungdahl

Larz-Thure Ljungdahl, född 9 mars 1935 i Arboga, är en svensk programledare, känd från Visst nappar det som han gjorde tillsammans med Bengt Öste. Han har även varit programledare för Landet runt och Östnytt. Han skapade barnprogrammet Jalle, Julle och Hjulius. Ljungdahl var också från 1968 fram till sin pension 1998 röstavlämnare i Melodifestivalen för Norrköpingsjuryn.

Ljungdahl var ursprungligen blomsterhandlare.

Källor 

Män
Levande personer
Födda 1935
Personer från Arboga
Svenska TV-programledare
Paula Stone

Paula Stone, född 20 januari 1912, död 23 december 1997 i Sherman Oaks i Kalifornien, var en skådespelare som bland annat arbetade på teatern, från New York.

Uppväxt och scendebut 
Hon var dotter till skådespelaren och dansaren Fred Stone. Hennes mor, Allene Crater Stone, var sångerska. Familjen hade en ranch i Lyme i Connecticut. Teaterdebuten gjordes i maj 1925 vid Illinois Theater i Chicago i Illinois, i Stepping Stones. Hon var då 13 år. Hennes syster Dorothy gjorde scendebut som 16-åring.

Filmografi i urval

Referenser

Externa länkar 

 
 Corbis magasin med porträtt av Paula Stone

Avlidna 1997
Födda 1912
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska dansare
Kvinnor
Amerikanska sångare
Adrian von Bubenberg

Adrian von Bubenberg, född 1434 i Bern, död i början av augusti 1479 i Bern, härstammade från den bernska adels- och ämbetsmannasläkten von Bubenberg och var staden Berns borgmästare och hjälte i slaget vid Murten.

1465 blev han herre till Spiez och dubbades 1466 till riddare vid den Heliga graven under en pilgrimsresa till Jerusalem. I april 1476 utsågs han till kommendant över Murten och stod emot en tolv dagars belägring, som varade fram till slaget den 22 juni. Hans första hustru var Jacobea von Neuenburg.

Adrian von Bubenberg är i första hand omnämnd i historieskrivningen som hjälte vid slaget i Murten, ett av slagen under Burgunderkrigen 1474–1477. Som släkting till den habsburgtrogne Markwart von Baldegg, som dessutom verkar ha varit personlig gunstling till kejsar Fredrik III, stod Bubenberg på fel sida, men försvarade staden Murten för Bern mot hertigen av Burgund.

Minnesmärken 
En bild över Bubenberg finns på fasaden till Berns kantonalbanks huvudkontor, och till hans ära restes 1897 en staty på Bubenbergplatz i Bern. På grund av att torget byggdes om 1930 flyttades statyn till Hirschengraben.

En minnestavla över honom finns i Walhalla-monumentet utanför Regensburg.

Litteratur 
 Rudolf von Tavel, Ring i der Chetti (historisk roman på berntysk dialekt), 
 Sergius Golowin, Adrian von Bubenberg und die Krone von Burgund: Jugend und Morgenlandfahrt eines Ritters in Wende-Zeit, 
 Werner Bergengrün, Herzog Karl der Kühne

Källor

Externa länkar 

 
 http://www.ahneninfo.com/de/genealogien/bubenbergadrian.htm
 Bruder Klaus und Ritter Adrian von Bubenberg – med källdokumentation

Borgmästare i Schweiz
Schweiziska militärer
Schweizisk adel
Personer från Bern
Födda 1434
Avlidna 1479
Män
Georg Biurman

Georg Biurman, född 1700, död 1755, var en svensk lantmätare och gravör vid gamla lantmäterikontoret i Stockholm. Han blev känd för en lång rad detaljerade kartverk över Stockholm och Sverige samt en reseguide som utkom 1742. På 1730-talet blev Biurman chef för det tryckeri som inrättades på lantmäteriet vid Västra Trädgårdsgatan 2 i Stockholm.

Biurmans resehandbok
 
Genom en kunglig förordning av den 12 december 1734 reglerades gästgiveriväsendet i detalj för Sveriges rike som skulle gälla en lång tid framöver. Med denna förordning som grund utgav Biurman 1742 en reseguide. En tidigare reseguide hade utgetts av Peter Warnmarck 1709. Biurmans bok heter ”Vägvisare uti Svea- och Göta Riken samt Stor-Förstendömet Finland” och utkom i fyra kompletterade upplagor, den sista 1776. Vägvisaren innehåller bland annat två kartblad i kopparstick samt noggranna uppgifter om vägar, gästgivargårdar, städer och andra orter och avstånd från Stockholm samt mellan orterna inbördes längs huvudvägarna över hela riket. Ett företal har skrivits både av "Auctorn" Biurman och i de senare upplagorna av boktryckaren Lars Salvius. Biurmans företal börjar med orden:

I volymen ingår även hela lydelsen för ”K:gl Maj:ts Förnyade Gästgifvare-Ordning” från 1734. Där heter det bland annat: 

Boken innehåller även trafikregler eller uppmaningar hur man skulle förhålla sig vid möten på landsvägen, det var vänstertrafik som gällde i Sverige och Finland vid den tiden och gående fick vänta längst vid trånga passager:

Illustrationer och kartor
Bland Biurmans arbeten märks även en utvikbar etsning i Dissertatio academica de Monte Brunconis av Jonas Bång, visande Kristian II:s intåg i Stockholm. Som förebild tjänade honom Blodbadstavlan från 1524. Som kartograf framställde Georg Biurman bland annat en Sverigekarta inklusive Finland, flera landskapskartor, flera kartor över Stockholm, därav en med stadens omgivningar, en Kungsholmskarta och en Mälarkarta. 

Det dåliga intresset från allmänhetens sida liksom från regeringen gjorde dock att verksamheten fick ekonomiska problem och lades ned. Under Biurmans ledning fortsatte en halvofficiell utgivning av kartverk som dock avstannade vid hans död 1755. Trots detta blev under de följande åren flera provinskartor utförda, graverade och tryckta för publicering i lantmäterikontoret och publicerade i dess namn. De kartor som trycktes och gavs ut i lantmäterikontorets egen regi finns samlade i en bunden volym med titeln "Af Kongl. Generallandtmätericontoret utgifna kartor". Biurman finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm.

Illustrationer och kartor i urval

Se även
 Historiska kartor över Stockholm

Källor

Noter

Externa länkar

 Läs hela ”Vägvisare uti Svea- och Göta Riken samt Stor-Förstendömet Finland” på Kungliga bibliotekets webbsida

Svenska kartografer
Män
Födda 1700
Avlidna 1755
Representerade vid Nationalmuseum
Reseguider
Faggala

Faggala () är ett distrikt i centrala Kairo, Egypten nära Ramses-torget. Det har sedan lång tid varit en viktig plats för publicering av böcker, troligtvis den största i landet.

Referenser 

Kairos distrikt
Karl Schwanzer

Karl Schwanzer, född den 21 maj 1918 i Wien, död där den 20 augusti 1975, var en österrikisk arkitekt. Schwanzer ritade flera uppmärksammade byggnader, bland annat den österrikiska paviljongen på Världsutställningen 1958 och BMW:s huvudkontor i München.

Biografi

Karl Schwanzer växte upp under enkla förhållanden och intresserade sig tidigt för husbyggande genom föräldrarnas byggande av en kolonistuga. Han tog studentexamen 1936 och utbildade sig vid Tekniska högskolan i Wien och utexaminerades 1940. Han öppnade 1947 en arkitektbyrå i Wien och 1967 en andra byrå i München. Han undervisade 1947–1951 på Akademie für angewandte Kunst Wien och från 1959 som professor på Tekniska högskolan i Wien. Han var även gästprofessor vid de tekniska universiteten i Darmstadt, Budapest och Riyad. Han fick postumt 1975 Grosser Österreichischer Staatspreis für Architektur, Österrikes förnämsta arkitekturpris.

Öppnadet av den egna arkitektbyrån följdes efterhand av framgångar genom framgångsrikt deltagande i arkitekttävlingar i Österrike och internationellt. Schwanzer ställde stora krav på kvalitén i samtliga projekt som byrån och dess medarbetar åtog sig. Schwanzer var även möbeldesigner och grundades Österrikes Institut für Formgebung.

Bland hans mest kända hus hör 20er Haus som skapades som Österrikes paviljong på världsutställningen i Bryssel 1958. Det blev hans stora genombrott och huset prisbelönades. Byggnaden flyttades sedan från Belgien till Österrike. Den befinner sig i Schweizergarten i Wien. Byggnader som Philips-Haus och BMW-höghuset gav honom ett högt internationellt anseende. Han stod även för Österrikes paviljong vid världsutställningen i Montreal 1967.

Byggnader i urval 
 Bostadshus Tivoli i Wien, 1960
Christkönigkirche Pötzleinsdorf, Schafberggasse i Wien, 1960-63
Philipshuset, Triester Strasse i Wien, 1962-65
Museum für die Kunst des 20. Jahrhunderts, Arsenalstrasse 1, Landstrassedistriktet, Schweizergarten i Wien, 1964 (tidigare österrikisk paviljong på Världsutställningen i Bryssel 1958)
Tillbyggnad för Hochschule für Angewandte Kunst, Oskar-Kokoschka-Platz i Wien, 1964-65
WIFI St. Pölten Internatsturm, Mariazellerstrasse i Sankt Pölten, 1972
BMW:s huvudkontor i München, 1970-73
BMW Museum i München, 1970-73
Franz-Josephs-Bahnhof i Wien
Österrikes ambassad i Brasilia, 1975
Pfarrkirche Auferstehung Christi, Saikogasse/Thonetgasse i Wien Donaustadt

Fotogalleri

Litteratur
Leonie Manhardt:  Architektur - Fotografie. Karl Schwanzer. Drei Bauten / Three Buildings, Springer Verlag, Wien 2005,

Källor
Alexander Krauss: Karl Schwanzer i Neue deutsche Biographie, band 23, Schinzel - Schwarz, Berlin 2007, läst 2011-04-03

Externa länkar 

Österrikiska arkitekter under 1900-talet
Födda 1918
Avlidna 1975
Män
Personer från Wien
Världsmästerskapen i skidskytte 2012 - Herrarnas masstart

Herrarnas masstart vid Skidskytte-VM 2012 avgjordes söndagen den 11 mars 2012 på Chiemgau-Arena i Ruhpolding, Tyskland.

Detta var herrarnas sista tävling på världsmästerskapen. Distansen var 15 km och det var totalt fyra skjutningar; liggande + liggande + stående + stående. Vid varje missat skott bestraffades man med en straffrunda.

Masstarten vanns av fransmannen Martin Fourcade, 3 sekunder före tvåan Björn Ferry och 3,4 sekunder före trean Fredrik Lindström.

Tidigare världsmästare

Resultat

Referenser

Se även 
 Masstart

Världsmästerskapen i skidskytte 2012