kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Felice Riccio

Felice Riccio eller Felice Brusasorci, född omkring 1542 och död 1605, var en italiensk konstnär, son till konstnären Domenico Riccio.

Riccio var verksam i Florens och Verona, och arbetade stilmässigt ganska nära sin far.

Källor
Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Italienska konstnärer under 1500-talet
Födda okänt år
Avlidna 1605
Män
Svensk uppslagsbok
Linroth

Linroth är en svensk adelsätt, som utslocknade på svärdssidan 2011.

Släktens stamfader är kyrkoherden Laurentius Theodori (död mellan 1646 och 1653) i Tjällmo, vars hustru enligt Anrep hette Brita. Deras son Elias upptog namnet Linroth. Elias Linroth var brukspatron och bergsfogde och köpte upp Alkvetterns bruk och Lanfors, där han tillverkade ammunition och bröt silver och järn, varmed han skapade en förmögenhet. Hans hustru Catharina kallade sig Danckwardt efter sin mor, som var syster till Niclas Danckwardt-Lillieström och halvsyster till Johan Lillieström. Hustruns far var kronofogden Daniel Mattson från Frösunda i Götlunda socken, och anlade både Frösundas och Oppboga hammare i Fellingsbro. Barnen till Elias Linroth och Catharina Danckwardt adlades för faderns förtjänster 1691, och sönerna introducerades på nummer 1222.

Två, möjligen tre, söner blev "av våda ihjälstuckna" i unga år, med några års mellanrum. Dottern Maria blev stammoder till Gyllenflychtska ätten, dottern Catharina gifte sig Ehrencreutz, och Anna med brukspatron Magnus Lewin och sedan Adlerklo. Sonen generaladjutant Gustaf dödades i Ukraina, och regementskvartermästare Lars avled i rysk fångenskap. Ätten fortlevde på svärdssidan med tre söner: Johan, Claes och Elias.

Johan Linroth var brukspatron på Bjurbäcks bruk och assessor i Bergskollegium. Hans gren fortlevde på svärdssidan med två söner i andra äktenskapet, med Juliana Elisabeth Ertman, syster till Jacob von Ertman. Denna gren ägde Bjurbäck och fideikommisset Lång, men slocknade på svärdssidan 1816.

Claes Linroth var brukspatron på Alkvettern, Storfors med mera, samt var gift med Sara Ehrenpreus. Dottern Brita blev stammoder till ätten Günther, Maria till von Törne, Sara Catharina för Stedt, och Anna Elisabeth de Frietzcky.

Elias Linroth var brukspatron på Forsbacka. Hans ättegren slocknade 1782.

Ättlingar till Claes Linroth överflyttade till England 1821. Till ätten hörde Klas Linroth. Med hans sonson medicine jubeldoktorn Klas Otto Linroth utslocknade ätten på svärdssidan den 5 oktober 2011.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Anrep, Gabriel, Svenska adelns Ättar-taflor, volym 2
 Riddarhusets ätt- och vapendatabas
 Bofors och Björkborn – ägare och ledningar på 1600-talet 
Adlade 1691
Svenska adelsätter
Biovetenskapliga fakulteten vid Köpenhamns universitet

Biovetenskapliga fakulteten för livsmedel, veterinärmedicin och naturresurser (danska: Biovidenskabelige Fakultet for Fødevarer, Veterinærmedicin og Naturressourcer - i dagligt tal blott Det Biovidenskabelige Fakultet eller LIFE) är en fakultet vid Köpenhamns universitet. Före den 1 januari 2007 var det ett självständigt universitet under namnet Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskole (i förkortad form: KVL).

Landbohøjskolen blev upprättad genom lagen av den 8 mars 1856 som en vidareutveckling av Veterinærskolen, vilken som en av Europas första blev etablerad 1773 av P.C. Abildgaard. Idag är fakulteten en internationellt, näringslivsorienterad fakultet som forskar, utbildar och uppfinner inom områden som bioteknologi, livsmedel, hälsa, plantor och naturresurser, energi och miljö, djur, etik och välfärd, politik, ekonomi och tredje världen samt skogs-, lands- och stadsutveckling.

Källor 

 

Köpenhamns universitet
Veterinärmedicin
Lantbruksuniversitet och -högskolor
Magnus Bruzelius (präst)

Magnus Bruzelius, född 10 augusti 1786 och död 29 januari 1855, var en svensk präst och historisk författare.

Magnus Bruzelius föddes i Västra Tommarps socken i Skåne som son till kyrkoherden Nils Nilsson Bruzelius och hans hustru Johanna Charlotta Sommar. Han var bror till professor Arvid Sture Bruzelius och blev sedermera far till professor Magnus Ragnar Bruzelius.
Bruzelius blev student i Lund 1799 och filosofie magister vid samma universitet 1805. Sedan han i Stockholm 1807 besökt Jöns Jacob Berzelius föreläsningar, kallades han 1808 till kemie docent i Lund och utnämndes till extraordinarie adjunkt i historia 1817. Prästvigd 1819, erhöll han 1824 fullmakt som kyrkoherde i Löderups och Hörups församlingar av Lunds stift och utnämndes till prost 1826. Under sin skollärartid ivrade han mycekt för Johann Heinrich Pestalozzis undervisningsmetoder, och utgav 1812 en översättning av dennes elementarböcker och tillämpade pedagogiken vid en av honom själv inrättad förebredande skola. Mest bekant är han dock som författare till den bekanta skolboken Sveriges historia för ungdom, för vars första avdelning, Hedniska tidehvarfvet, han 1822 av Svenska akademin erhöll det Lundbladska priset. Han författade även artiklar i en rad olika tidskrifter i olika ämnen, av vilka de antikvariska är införda i Götiska förbundets tidskrift Iduna. Bruzelius hade 29 januari 1816 invalts i Götiska förbundet med namnet Svipdager.
Utöver Götiska förbundet var Bruzelius medlem av en rad andra lärda samfund. Han avled på sin egendom Gyllerup i Skåne.

Källor 

 Götiska förbundet och dess hufvudmän, Rudolf Hjärne, Stockholm 1878

Noter

Vidare läsning 
 
 

Magnus
Svenska präster under 1800-talet
Svenska lärare under 1800-talet
Svenska läroboksförfattare
Personer från Västra Tommarps socken
Födda 1786
Avlidna 1855
Män
The Ghost Collector

The Ghost Collector är det första musikalbumet av det svenska metalbandet Netherbird. Albumet gavs ut 18 juli 2008 på Pulverised Records. Utöver sångaren Nephente (Johan Fridell) och Bizmark (Pontus Andersson) på gitarr, keyboards och bakgrundssång, bestod bandet vid denna tid av trummisen Adrian Erlandsson och gitarristen Grim.

Låtlista
 Dead Grid Incantation
 The Blackest Breed
 Carcass Symphony
 Adrift on the Sea of Misery
 Lighthouse Eternal (Laterna Magika)
 Hidden Beneath Flesh Pest Ridden
 The Beauty of Bones
 Forever Mournful
 Adrift Towards Eternity 
 Blood Orchid
 Ashen Nectar
 Bouleard Black
 Boulevard Black (reprise)

Banduppsättning 
Nephente (Johan Fridell) - sång
Bizmark (PNA) (Pontus Andersson) - gitarr, keyboard
Grim - gitarr, sång
Adrian Erlandsson - trummor

Referenser

Noter 

Musikalbum 2008
Svenska debutalbum
Svenska metalalbum
Robot-sumo

Robot-sumo är en tävlingsform där två robotar försöker att knuffa ut varandra från en cirkelrund arena på samma sätt som utövare av den japanska sporten Sumo. Robotarna ifråga kallas sumobots eller sumorobotar.

Den tekniska utmaningen består i att få roboten att hitta sin motståndare och attackera denna utan att själv hamna utanför arenan. För detta används olika typer av sensorer för att känna av kant och avstånd/riktning till motståndaren, kopplade till en mikroprocessor.

I Robot-sumo är det inte tillåtet med aktivt destruktiva vapen men mer eller mindre passiva vapen är tillåtna. Oftast är robotarna försedda med en plog för att lyfta på eller välta motståndaren som på så sätt blir lättare att förflytta från arenan.

Robot-sumo är uppdelade i olika tävlingsklasser:
 Standard-sumo Max 3 kg och med maxmåtten 20 cm x 20 cm med obegränsad höjd.
 Mini-sumo. Max 500 g och med maxmåtten 10 cm x 10 cm med obegränsad höjd.
 Micro-sumo. Max 100 g och med maxmåtten 5 cm x 5 cm x 5 cm.
 Nano-sumo. Med maxmåtten 25 mm x 25 mm x 25 mm
 Femto-sumo. Med maxmåtten 10 mm x 10 mm x 10 mm

Klasserna delas dessutom upp i fjärrstyrda robotar och autonoma robotar. De senare skall på egen hand klara av uppgiften sedan operatören startat matchen, enbart baserat på dess sensorer och det program som finns laddat i mikroprocessorn. I Sverige hålls årligen ett mästerskap, Robot-SM, där Robot-sumo finns med i Standard-sumo och Mini-sumo klasserna för autonoma robotar.

Sumorobotar kan konstrueras från grunden eller baseras på mer eller mindre färdiga sumo-kit.

Externa länkar
Robot-SM
CRF - Chalmers Robotförening
Stockholms Robotförening
FSI-All Japansk Robot-Sumo Tävling
En wiki sida om Mini-sumo klassen
Forum för Mini-sumo byggare  
RobotRoom
Bygginstruktioner för nybörjare

Robotik
Andrew Stockdale

Andrew James Stockdale, född 20 juli 1976, är en musiker från Australien, mest känd som sångare och gitarrist i bandet Wolfmother.

Stockdale studerade i Brisbane, på Ashgrove State School, Wimbeldon Middle School, The Gap State High School och Kelvin Grove State High School, och har bott i Ashgrove och Wimbledon Village, London, som barn.

Stockdale sjunger på en av Slash låtar på dennes soloalbum. Låten heter "By the sword".

Australiska sångare under 2000-talet
Australiska gitarrister
Födda 1976
Män
Levande personer
Ringkrage

Ringkragen var ett officerskännetecken i många länders arméer. Idag är den framförallt ett tjänstetecken för vissa befälsfunktioner.

Historia
Ringkragen var ursprungligen en del av riddarens rustning för skydd av halsen. Ringkragen var en krage av stålplåt, som gick runt omkring halsen och över axlarna. Sådana kragar användes fortfarande när riddarrustningarna försvunnit och bars då utanpå kyrassen. 
Ringkragen övergick under 1600- och 1700-talen vanligen till att fungera som kännetecken för officerare i tjänsten och var då en halvmånformig, flat eller kupig, metallskiva som var prydd med vapen och som bars på bröstet med ett band runt nacken. Senare övergick ringkragen till att användas som vaktbricka eller dagbricka, det vill säga som tjänstetecken för vakthavande befäl och dagbefäl, och bars då ofta i en kedja.

Sverige
Ringkragen fick under Karl XI i huvudsak samma form som den dagbricka som finns i dag. Den var fram till 1792 ett befäls- eller gradbeteckning och utformades på olika sätt allt efter de olika graderna. 

I början av stora nordiska kriget skulle alla officerare ha kragar av vilka översten av silver och helt förgylld med K.M:ts namn och Kungl. Krona och andra sirater emaljerade, varigenom hans ringkrage skiljer sig från Överstelöjtnantens och Majorens, vilkas ringkragar också är av silver helt förgyllda m. K.M:ts av en krona betäckta namn mellan palmkvistar emaljerade bägge av samma fason. Kaptenernas också av silver helt förgyllda men blott K.M:ts namn och Kungl. Krona och andra sirater emaljerade, varigenom deras ringkragar skiljer sig från Överstelöjtnantens och Majorens, vilkas ringkragar också är av silver helt förgyllda med K.M:ts av en krona betäckta namn mellan palmkvistar emaljerade bägge av samma fason. Kaptenens också av silver helt förgylld, men blott K.M:ts namn med krona av blå emalj. Löjtnanterna och Fänrikarna är av vitt polerat silver med förgyllt K.M:ts namn och krona av samma storlek och fason som kaptenernas. 

År 1792 ersattes ringkragen som gradbeteckning av epåletterna. Den återinfördes dock redan 1799 (dagbricka m/1799) som tjänstetecken för de officerare som var kommenderade på vakt och detta gäller än i dag. Ringkragen kom då att benämnas dag- eller vaktbricka. För officerarna var den utformad till en försilvrad halvmånformig, flat eller kupig, metallskiva som var försedd med lilla riksvapnet i blå emalj under en förgylld kunglig krona. Underofficerarna bar en liknande bricka , men riksvapnet var endast förgyllt. Bandet som brickan bars i runt nacken var blått. Det fanns ytterligare ett slags bricka för bataljons- och kompanidagbefäl som i regel var försedd med kompani-, skvadron- eller batterinummer som ibland omgavs av tre kronor.

Ryssland

1699-1716 användes ringkragen som gradbeteckning i den ryska armén.

Referenser 

Uniformsbestämmelser 2009 Kapitel 7.5.3

Militär utrustning
Militärhistoria
Rustning
Ludvig Pontoppidan

Ludvig Pontoppidan, född den 7 maj 1648 i Vejle, död den 27 september 1706, var en dansk präst, brorson till biskop Erik Eriksen Pontoppidan och son till prosten i Vejle, magister Henrik Pontoppidan (död 1659) och Anne Krabbe (död samma år). Bland Pontoppidans barn bör Christian och Erik Pontoppidan nämnas.

Pontoppidan deponerade från Roskilde 1667, blev 1673 rektor i Kalundborg och fick 1675 magistergraden. År 1676 utnämndes han till sognepræst i Herlufmagle, som under hans ämbetstid (1681) fick Tybjerg till annex; samtidigt med denna annektering blev han häradsprost. År 1691 förflyttades han till Aarhus som stiftsprost och sognepræst vid domkyrkan. 

Som rektor i Kalundborg ville han en julafton visa sin oratoriska talang och predika på vers – "for at efterabe dr. Fielke", säger Sorterup –, men minnet sviktade. Predikan blev dock senare tryckt (Juleglæde over den velsignede Kvindens Sæd, 1680). Ett par andra tryckta versifierade tillfällighetstal misslyckades också helt genom de inträdande förhållandena i tiden.

Källor
 

Präster i Danska folkkyrkan
Domprostar
Danska präster under 1600-talet
Personer från Vejle
Födda 1648
Avlidna 1706
Män
DBL
Jørgen Sorterup

Jørgen Sorterup, född 1662 i Ottestrup vid Slagelse, död den 4 oktober 1723, var en dansk skald. 

Sorterup blev 1692 präst i Lyderslev vid Storeheddinge och 1713 därjämte prost i Stevns härad. Utom en del mindre tillfällighetsdikter, samlade i Poetiske smaasagers l:e part (1714), skrev Sorterup dels satirer mot tidens dåliga skalder (Poetisk skansekurv, 1709), dels fem Heltesange om kong Frederik IV:s lykkelige sejerrindinger tillands og tilvands (1716; ny upplaga 1889), där han på ett lyckligt sätt efterbildade kämpavisorna. 

Dessutom var Sorterup lärd filolog och ägnade sig även åt fornforskning; han skrev bland annat om Ældgamle gyldne horn (1718), vilkas inskrifter han sökte tolka. Som person tycks han ha varit synnerligen stridbar och mån om sina rättigheter, men i det avseendet skiljer han sig inte från många av sina samtida.

Källor

Noter

Danska präster
Danska poeter
Danskspråkiga författare
Födda 1662
Avlidna 1723
Män
Personer från Själland
Christian Pontoppidan

Christian Pontoppidan, född den 16 juni 1696 i Aarhus, död 1765, var en dansk präst. Han var son till Ludvig Pontoppidan och bror till Erik Ludvigsen Pontoppidan.

Då Pontoppidan tio år gammal hade mist sin far och hans mor dog året efter fick han stiftsprosten i Viborg, Mads Trane, till förmyndare. I det sammanhaget blev han tagen från Århus Skole och sänd till sin halvbror, Henrik Pontoppidan i Fredericia. Av honom blev han undervisad och dimitterades till universitetet 1714.
 
Efter att ha tagit attestats 1716 blev Pontoppidan 1719 personlig kaplan i Horne (vid Fåborg). År 1722 blev han residerande kaplan i Nykøbing på Falster och 1726 sognepræst i Torkildstrup. Hans hälsa tålde inte klimatet på Falster, och han mottog därför 1736 transport till tjänsten i Æbeltoft. 

Därifrån kom Pontoppidan redan 1738 till Aarhus Frue Kirke, och slutligen 1748 blev han stiftsprost och präst vid domkyrkan, samma ämbete som hans far hade beklätt. År 1752 fick han den teologiska doktorsgraden för en avhandling om "elendighedens ovn" i Jesaja 48,10. 

I övrigt hade han en del handskrivna arbeten liggande hos sig, men en tilltagande sjuklighet och skygghet hade mot slutet av hans liv helt nedbrutit hans arbetsförmåga. I fyra år hade han J.E. Heilmann till hjälppräst. En son uppnådde 1761 hans tillåtelse till att låta trycka en traktat av honom om "Sjælens Udødelighed"; den var utarbetad 1723 och hade legat färdig för utgivning i 30 år.

Källor 

 

Domprostar
Präster i Danska folkkyrkan
Danska präster under 1700-talet
Födda 1696
Avlidna 1765
Män
DBL
Erik Pontoppidan den äldre

Erik Eriksen Pontoppidan, född den 21 januari 1616, död den 12 juni 1678, var en dansk-norsk biskop, farbror till Ludvig Pontoppidan.

Pontoppidan blev präst i Kjöge 1665 och utnämndes till biskop i Trondhjem 1673. Han gjorde sig bemärkt som teologisk författare, men mest genom sin Grammatica danica (1668), den första tryckta danska grammatiken, som vittnar om grundlig bekantskap med språket och skarpsinne i behandlingen av det dittills föga odlade ämnet. Han framkom redan då med förslag till rättskrivning, vilka först två hundra år senare vann tillämpning. Genom att översätta Luthers lilla katekes till samiska gjorde Pontoppidan det första försöket att använda samiskan som skriftspråk.

Källor

Referenser 

Norska biskopar
Danska präster under 1600-talet
Norska präster under 1600-talet
Män
Födda 1616
Avlidna 1678
Gamlebygymnasiet

Gamlebygymnasiet är ett naturbruksgymnasium beläget i Gamleby. Det är en friskola som drivs av hushållningssällskapet.

Skolan är en internatskola med cirka 215 elever. Skolan erbjuder olika linjer inom naturbruksprogrammet:
Hund
Djurvård
Djursjukvård
Florist
Häst- och ridsport
Lantbruk - Lantbruk
Lantbruk - Entreprenad
Höstterminen 2017 startar även Bygg- och anläggningsprogrammet på skolan med inriktning anläggningsfordon.

Skolan har tillgång till stall och ridhus för hästar, ladugård med mjölkkor och grisar och djurvårdshus med gnagare och reptiler. I det nybyggda djurvårdshuset finns det plats för fåglar och lättare veterinärvård av djur. På skolan finns även alpackor, gäss, höns, getter och tamkaniner. Det finns många traktorer, både nya och gamla modeller, och även redskap till traktorerna. Det finns tillgång till både växthus och markodling. 

Vartannat år så anordnas Grönt Veckoslut då skolans elever får visa upp hela skolan.

Externa länkar
skolans webbplats

Utbildning i Västerviks kommun
Gymnasieskolor i Kalmar län
Johan Ernst Heilmann

Johan Ernst Heilmann kan syfta på flera personer, bland andra:

* Johan Ernst Heilmann (1735–1800), dansk präst och psalmförfattare
 Johan Ernst Heilmann (1810–1879), dansk präst och psalmförfattare

Se även

Johann Heilmann
Aquarium de Barcelona

Aquàrium de Barcelona är en akvariumanläggning vid Port Vell i Barcelona. Aquàrium de Barcelona, som invigdes i september 1995, har 35 enskilda akvarier med 11 000 vattendjur fördelade på 450 arter. Vattentunneln på 80 meter är unik i sitt slag.

Akvarier
Byggnader och anläggningar i Barcelona
Turism i Spanien
Emanuel Bruzelius

Emanuel Bruzelius, född 12 december 1786 i Stockholm, död 9 december 1832, var en svensk boktryckare.

Bruzelius blev student i Uppsala 1808, och började snart arbeta, först 1809 som bokhandlare, och från 1811 som boktryckare i Uppsala. Han skaffade sig snart även filialer i Stockholm, Örebro, Västerås och Karlstad.

Han var själv en flitig författare, särskilt inom det juridiska området. Åren 1811–1822 företog han även utgivandet av det stora bandet Bibliothek der Deutschen Classiker. En annan av de viktigare arbeten som utgick från hans tryckeri var Kalender för Damer, som bland sina medarbetare räknade Vitalis och Karl August Nicander. Han utgav även Tidning i blandade ämnen och grundade 1831 tidningen Uppsala Correspondenten.

Emanuel Bruzelius var son till magister Johannes Bruzelius och Maria Charlotta Schalén.

Källor

Externa länkar 
 

Svenska förläggare
Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Svenska författare under 1800-talet
Näringslivspersoner från Stockholm
Författare från Stockholm
Emanuel
Födda 1786
Avlidna 1832
Män
SBH
Maurice Baring

Maurice Baring, född 27 april 1874, död 14 december 1945, var en engelsk diplomat, journalist och författare. Han var son till Edward Baring, 1:e baron Revelstoke.

Efter några år i diplomatisk tjänst ägande sig Baring åt journalistik och var bland annat korrespondent i Ryssland 1905-08. Han deltog med utmärkelse i första världskriget som pilot. Baring var en intim kännare av Ostasien, Balkanländerna och främst Ryssland. Bland hans arbeten märks Dead letters (1910, svensk översättning Obrutna brev 1915), Russian essays and studies (1908) och Cat's cradle (1925).

Källor

Tryckta källor
 Hemmets konversationslexikon, Stockholm 1934
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1939

Noter

Brittiska journalister under 1900-talet
Brittiska diplomater
Engelska författare
Engelskspråkiga författare
Brittiska författare under 1900-talet
Alumner från Trinity College, Cambridge
Födda 1874
Avlidna 1945
Män
Svensk uppslagsbok
Johan Ernst Heilmann (1735–1800)

Johan Ernst Heilmann, född den 29 januari 1735 i Haderslev, död den 24 november 1800, var en dansk präst. 

Heilmann blev student 1752, teologisk kandidat 1758 och reste därefter till hemmet i Aarhus, där han i fyra år predikade för stiftsprost Christian Pontoppidan under dennes sjukdom. 1762 kallades han till sognepræst i Lunde mellan Odense och Bogense. Han fick transport därifrån 1778 till Kærteminde, där han blev kvar till sin död.

Bibliografi
Heilmann översatte från tyska Christian Fürchtegott Gellerts Oder og Sange till danska (1775 och 1777). En så kallad "förbättrad" upplaga kom 1785, men är ett eftertryck, utgivet utan hans medgivande. Heilmann diktade också original till psalmer utgivna i Aandelige Sange, 1778. 

Heilmann var vän med boktryckaren Chr. Iversen i Odense, och i dennes olika nyårsutgåvor och samlingar finns flera arbeten av Heilmann. Flera av dessa blev återutgivna, såsom sorgespelet Knud Lavard och det musikaliska dramat Goliath og David. Han använde ibland H. A. (Hans Alvor, vilket betyder: Johan Ernst). 

På Iversens uppmaning åtog Heilmann sig översättningen av Gebhardis och Christianis historiska verk om Danmark, Norge och hertigdömena, av vilka dock endast de första banden (1776 ff.) är utarbetade av Heilmann på egen hand.

Källor

Danska präster
Danska psalmförfattare
Danska översättare
Födda 1735
Avlidna 1800
Män
Personer från Haderslev
Personer i Danmark under 1700-talet
Thomas John Barnardo

Thomas John Barnardo, född 4 juli 1845, död 19 september 1905, var en irländsk-engelsk filantrop och grundare av en mängd hem och uppfostringsanstalter för värnlösa barn.

Barnardo grundade i Londons fattigkvarter hem för föräldralösa barn, D:r Barnado's homes. Det första hemmet öppnades 1867 i Stepney Causeway och har förblivit verksamhetens huvudkvarter. Denna, som senare fick det officiella namnet The national association for reclamation of destitute waif children, omfattade 160 anstalter, dessutom upptagningshem, fackskolor, sjukhus, skyddshem med mera. Över 100 000 barn omhändertogs genom organisationen. Många barn blev även vidareskickade till engelska kolonier, främst Kanada, för att där utbildas i jordbruksarbete.

Källor 
 Hemmets konversationslexikon, Stockholm 1934
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar 
 

Irländska filantroper
Personer från Dublin
Födda 1845
Avlidna 1905
Män
Svensk uppslagsbok
Filantroper under 1800-talet
Filantroper under 1900-talet
George Nicoll Barnes

George Nicoll Barnes, född 2 januari 1859 i Dundee i Skottland, död 21 april 1940 i London, var en brittisk (skotsk) politiker och fackföreningsledare.

Barnes tillhörde från 1892 styrelsen för maskinistförbundet, vars generalsekreterare han var 1896-1906. Han inträdde 1916 som pensionsminister i David Lloyd Georges ministär, blev 1917 minister utan portfölj i det så kallade krigskabinettet och avgick 1920. År 1919 var han brittisk delegat vid fredskongressen i Paris, och deltog senare i arbetskonferensen i Washington, D.C. 1920 och satt i Nationernas förbunds första plenarförsamling. Åren 1906-1922 var tillhörde han parlamentet. Han författade även  ett antal politiska skrifter, bland vilka märks Industrial conflict (1924) och The history of the international labour organization (1926).

Källor 
 Hemmets konversationslexikon, Stockholm 1934
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1939

Externa länkar 
 

Skotska politiker
Storbritanniens ministrar
Tidigare brittiska underhusledamöter
Brittiska politiker under 1900-talet
Födda 1859
Avlidna 1940
Män
Svensk uppslagsbok
Ludwig Albrecht Gebhardi

Ludwig Albrecht Gebhardi, född den 13 april 1735, död den 26 oktober 1802, var en tysk historiker. 

Gebhardis viktigaste verk är hans bidrag til den i Halle utkommande stora Allgemeine Weltgeschiehte, till vilken han skrev de band, som handlar om Danmark, Norge, Ungern och de slaviska staterna. De 32:a och 33:e delarna av världshistorien, som innehåller Danmarks och Norges historia, utkom 1770 (översatt till danska av J.E. Heilmann 1780–84).

Källor

 

Tyska historiker
Historiker under 1700-talet
Tyska forskare under 1700-talet
Födda 1735
Avlidna 1802
Män
Salmonsens