kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eyebrow flash

Eyebrow flash är ett hälsningsbeteende som signalerar en inbjudan till interaktion. Ansiktsuttrycket består av två gester som utförs samtidigt: en liten bakåtnickning och en ögonbrynshöjning. Signalen är utspridd i många kulturer, och är universell för kommunikation mellan individer ur undersläktet moderna människor. Ansiktsuttrycket kan relateras till motsvarande signaler hos andra primater.

Se även 
 Djurspråk
 Humanetologi

Källor 

Etologi
Kommunikation
Kroppsspråk
Ludvig Fahlström

Ludvig Fahlström, född 1655 i Falun, död 19 mars 1721, var en svensk friherre, generalmajor, ämbetsman och landshövding. Han var gift med Juliana Lagerstierna och hade sonen Ludvig Fahlström d.y. som bland annat införskaffade Ems herrgård.

Biografi
Ludvig Fahlströms började som kanslist vid skånska fältkansliet 1678 under skånska kriget. Han blev 1682 generalauditör och fortsatte vidare 1697 som krigsråd. 1685 adlades han och blev 1714 friherre. Han var landshövding i Västmanlands län mellan 1710 och 1714, då han tillträdde som ombudsråd, den högste ombudsmannen inom ämbetsverket, vid Karl XII:s kammarexpedition, vilken kan sägas motsvara nuvarande finansdepartementet och tjänsten han hade kan närmast liknas vid finansminister. 1721, strax innan sin död, utnämndes Ludvig Fahlström till president över Wismarska tribunalet. 

Ludvig Fahlström donerade 1714 en ansenlig mängd böcker till Västmanlands-Dala nation. Dessa böcker anses ha utgjort grunden till nationens bibliotek, som i dag innehåller cirka 90 000 volymer och berömmer sig för att vara ett av Sveriges större privata bibliotek och Uppsalas största nationsbibliotek.

Källor

Noter 

Landshövdingar i Västmanlands län
Krigsråd
Svenska friherrar
Personer under stormaktstiden
Militärer från Falun 
Födda 1655
Avlidna 1721
Män
Johann Jakob Breitinger

Johann Jakob Breitinger, född den 1 mars 1701 i Zürich, död där den 14 december 1776, var en schweizisk estetiker.
 
Breitinger, som var professor vid hemstadens gymnasium, var i förening med Bodmer verksam för utbredande av en "bättre" smak inom den tyska litteraturen och den så kallade schweiziska skolans ledare i den vittra striden mot Gottsched och hans anhängare. En avhandling av Breitinger, Kritische dichtkunst (1740), gav den närmaste anledningen till stridens utbrott.

Källor

Schweiziska litteraturvetare
Schweiziska fackboksförfattare
Tyskspråkiga fackboksförfattare
Födda 1701
Avlidna 1776
Män
Personer från Zürich
Irenäus Eibl-Eibesfeldt

Irenäus Eibl-Eibesfeldt, född 15 juni 1928 i Wien, död 2 juni 2018 i Starnberg i Bayern, var en österrikisk etolog och en av humanetologins grundare.

Eibl-Eibesfeldt började studera zoologi vid Wiens universitet 1945. 1949 blev han forskarassistent vid institutet Institute for Comparative Behavior Studies i Altenberg nära Wien tillsammans med Konrad Lorenz.

Hans studier i mänskligt beteende inkluderar det i samband med skapandet av mellanmänskliga relationer. Exempelvis har han funnit ut att kvinnor i både Afrika och Nordamerika ägnar sig åt samma typer av flörtande, med förlängda blickar, nonchalant slå bort blicken och le.

Se även
Eyebrow flash

Referenser

Externa länkar

Österrikiska biologer
Etologer
Män
Födda 1928
Avlidna 2018
Forskare från Wien
Kommendörer av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Alumner från Wiens universitet
La Tigresa del Oriente

Juana Judith Bustos Ahuite, född den 22 av 11 av 1945, i Constancia, Maynas, Peru, mer känd under artistnamnet La Tigresa del Oriente, är en peruansk sångare, frisör och sminkör.

Tigresa del Orientes musikvideor inspelade i peruanska delarna av Amazonas har blivit ett internetfenomen i Latinamerika, (videon till hennes singel "Nuevo Amanecer"  passerade 10 miljoner träffar på Youtube 2009). Efter "genombrottet" på nätet har Bustos kommit att medverka och omskrivas i etablerade medier i Latinamerika och i synnerhet Peru.

La Tigresa är känd för sin leoparddräkt, smink och utseende, och för koreografierna som genomförs av hennes danstrupp omfattande tre kvinnor och en man.

I april 2010 publicerade Tigresa del Oriente en hyllningssång till Israel "En tus Tierras bailare", (I ditt land kommer jag dansa), med de två kitch-stjärnorna Delfin Quishpe och Wendy Sulca. Låten fick snabbt uppmärksamhet i latinamerikansk media och hade på mindre än en månad mer än en miljon träffar och omdebatterats i en rad tv-program och tidningar.  Låten har senare kallats "Youtubes We Are The World" av Calle 13 sångaren Residente.

I augusti 2020 meddelades att hon hade smittats av Covid-19.

Referenser

Externa länkar 
Tigresa del Orientes sida på MySpace
Twitter
Judith Web
What is that Monkey Doing Behind the Rowboat? Artikel av Alma Guillermoprieto i New York Review of Books den 9 juni 2010.

Peruanska sångare
Födda 1945
Kvinnor
Levande personer
Internetfenomen
René Cagnat

René Louis Victor Cagnat, född 10 oktober 1852 och död 1937, var en fransk arkeolog.

Cagnat blev 1887 professor vid Collège de France, Paris. Han har utgett ett flertal värdefulla arbeten, bland vilka kan märkas: Timgad (1905, tillsammans med Emile Boeswillwald med flera), L'armée romaine d'Afrique(1913), Manuel d'archéologie romaine (2 band 1916-20), Inscriptions latines d'Afrique(1923), Carthage, Timgad, Tébessa (3:e upplagan 1927), med flera.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Franska arkeologer
Alumner från École normale supérieure
Födda 1852
Avlidna 1937
Män
Jesse Fuller McDonald

Jesse Fuller McDonald, född 30 juni 1858 i Ashtabula, Ohio, död 25 februari 1942 i Denver, Colorado, var en amerikansk republikansk politiker. Han var guvernör i delstaten Colorado 1905–1907.

McDonald växte upp i Ohio i en familj av skotsk härkomst och flyttade 1879 till Colorado för att arbeta för ett gruvbolag i Leadville. Med åren gjorde han en framgångsrik karriär, blev själv gruvägare och bankdirektör i Leadville. År 1899 tillträdde han som stadens borgmästare.

McDonald var viceguvernör i Colorado 1903–1905. Guvernörsvalet 1904 var mycket omtvistat. Först tillträdde demokraten Alva Adams som guvernör men han avsattes den 17 mars 1905. Republikanen James Hamilton Peabody tillträdde på nytt som guvernör men han gick med på en kompromisslösning och steg åt sidan för McDonald som blev den tredje guvernören i Colorado inom loppet av en dag. McDonald efterträddes 1907 som guvernör av Henry Augustus Buchtel.

Externa länkar 
 Biografi på National Governors Associations webbplats
 Colorado State Archives
 Political Graveyard

Födda 1858
Avlidna 1942
Borgmästare i USA
Viceguvernörer i Colorado
Guvernörer i Colorado
Män
Ashtabula

Ashtabula är en stad ("city") i Ashtabula County i den amerikanska delstaten Ohio med en yta av 20 km² och en folkmängd som uppgår till 20 962 invånare (2000).

Kända personer från Ashtabula
Robert Lighthizer, advokat, USA:s handelsrepresentant i Donald Trumps kabinett
Jesse Fuller McDonald, politiker, guvernör i Colorado 1905–1907

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Orter i Ohio
Ashtabula County
Charles Cagniard de la Tour

Charles Cagniard de la Tour, även kallad Caignard-Latour född 31 mars 1777 och död 5 juli 1859, var en fransk ingenjör och fysiker.

Cagniard de la Tour är mest känd genom den av honom konstruerade akustiska sirenen, med vars hjälp det är möjligt att på mekanisk väg bestämma svängningstalet för en ton. Cagniard de la Tour angav principen för en varmluftsmaskin och var den förste som sysslade med undersökningar vid den så kallade kritiska temperaturen i termodynamik.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

 

Franska fysiker under 1800-talet
Alumner från École polytechnique
Riddare av Hederslegionen
Födda 1777
Avlidna 1859
Män
Franska ingenjörer under 1800-talet
Johann Jakob Bodmer

Johann Jakob Bodmer, född 19 juli 1698 i Greifensee, död 2 januari 1783 på Gut Schönenberg i närheten av Zürich, var en schweizisk vitterhetsreformator.

Bodmer blev 1725 professor i schweizisk historia vid Zürichs universitet och 1737 medlem av stadens stora råd. År 1775 avgick han från sina befattningar. Han studerade bland annat de gamla grekerna och Milton.

I veckoskriften Discourse der Mahlern, som han 1721–1723 utgav tillsammans med sin landsman Johann Jakob Breitinger, efter mönstret av Joseph Addison The Spectator, bekämpade han den rådande franska smaken och sökte hävda innehållets betydelse samt förordade fantasins och känslans rätt inom poesin; dock vidhöll han teorin om dennas moraliska nytta.

Bodmer gick till ensidighet i sin sats att skaldekonsten borde vara ett "måleri i ord" och i sin iver att avskaffa rimmet. Han översatte 1732 Miltons Det förlorade paradiset (3:e upplagan 1754). År 1740 fick han en stridbar motståndare i den torra korrekthetens förespråkare Johann Christoph Gottsched. I den vittra strid, som då utbröt, var Bodmers förnämsta inlägg Von dem Wunderbaren in der Poesie (1740) och Critische Betrachtungen über die poetischen Gemählde der Dichter (1741).

Den häftiga fejden, vari "schweizarna" segrade, bidrog till den tyska nationallitteraturens höjande. Bodmer ägde kritisk skärpa och var en bitande polemiker. I sina egna skaldeförsök var han inte betydande. I episka dikter på hexameter (Noah, 1750, med flera) efterbildade han den av honom personligen omhuldade Friedrich Gottlieb Klopstocks "Messias"; dessutom skrev Bodmer en mängd dramer.

Bodmer utgav bland annat andra delen av Nibelungenlied (1757) och "Sammlung von Minnesingern" (2 band, 1758–1759). Vidare översatte han Iliaden och Odyssén (1778) samt Thomas Percys fornengelska ballader (2 band, 1780–1781). Hans Geschichte der Stadt Zürich är i huvudsak kulturhistorisk.

Källor

Externa länkar 

Födda 1698
Avlidna 1783
Män
Schweiziska litteraturvetare
Schweiziska kulturhistoriker
Personer i Schweiz under 1700-talet
Personer från kantonen Zürich
Ugglan
Runö S:ta Magdalena kyrka

Runö S:ta Magdalena kyrka (på estniska Ruhnu Püha Magdaleena kirik) är en träkyrka från 1644 på Runö i Estland. Runö har en lång historia av svenskbygd. Efter Sovjetunionens fall har en del människor vars föräldrar är härifrån återvänt till bland annat Runö. Detta både som fast boende och som sommarboende.

Kyrkan är Estlands äldsta bevarade träbyggnad. Den började byggas den 22 november 1643 och började användas året därpå. Den fungerade som ersättning för ett ännu äldre kapell som stått i området. Byggnation genomfördes på uppdrag av riksamiral Carl Carlsson Gyllenhielm. Kyrkan används av en evangelisk-luthersk församling på Runö som heter Sankta Magdalena församling.

Se även 
 Lista över kyrkor uppkallade efter Maria från Magdala

Externa länkar 
 Om kyrkor på register.muinas.ee

Kyrkobyggnader i Estland
Runö kommun
Byggnader och anläggningar i Saaremaa
Träkyrkobyggnader
Kyrkobyggnader invigda 1644
Luleå HF 2010/2011

Luleå HF spelade i Elitserien i ishockey 2010/2011.

Ordinarie säsong

Ställning

Spelarstatistik

Utespelare 

</div>

</div>

Målvakter 

</div>

</div>

Transaktioner 

</div>

Laguppställning (bekräftade spelare)

Vanligaste startfemman 

Sport i Sverige 2010
Sport i Sverige 2011
2010/2011
Ishockeysäsongen 2010/2011 efter lag
Friedrich Tietjen

Friedrich Tietjen, född 15 oktober 1832 i Garnholt vid Westerstede, död 21 juni 1895 i Berlin, var en tysk astronom. Han upptäckte 86 Semele.

Tietjen studerade i Göttingen och Berlin, anställdes 1862 som assistent vid observatoriet i Berlin och blev 1874 professor i astronomi vid Berlins universitet samt tillika direktör för Rechen-Institut och utgivare av "Berliner astronomisches Jahrbuch". Från 1878 övertog han även redaktionen av "Nautisches Jahrbuch". Förutom talrika observationer av asteroider och kometer publicerade i facktidskrifter offentliggjorde han i flera årgångar av "Berliner Jahrbuch" mindre avhandlingar rörande ban- och perturbationsberäkning, av vilka kan nämnas Specielle Störungen in Bezug auf Polarcoordinaten och Formelen nebst Rechnungsschema für die Berechnung einer Planetenbahn aus drei vollständigen Beobachtungen ("Berliner Jahrbuch", 1877, 1879 och 1887). År 1868 deltog han i den tyska solförmörkelsesexpeditionen till Indien och ägnade sig efter återkomsten ett par år med studiet av protuberanser.

Asteroiden 2158 Tietjen är uppkallad efter honom.

Se även 
 Astronomiska upptäckter av F Tietjen

Källor

Referenser 

Tyska professorer i astronomi
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Astronomer under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Födda 1832
Avlidna 1895
Män
Salmonsens
Antonio Cagnoli

Antonio Cagnoli, född  29 september 1743 på Zakynthos, Republiken Venedig, och död 6 augusti 1816 i Verona, Kejsardömet Österrike, var en italiensk astronom, matematiker och diplomat.

Antonio Cagnolis far, Ottavio (från Verona, liksom Antonios mor Elena Terzi) arbetade under guvernören för de Joniska öarna där sonen föddes, men två år efter Antonis födelse flyttade familjen till regionen kring Venedig, där de bodde på olika platser alltefter faderns olika uppdrag. Sonen följde i faderns fotspår, från 24 års ålder var han kanslist åt capitanon i Bergamo, och sedan verkade han som diplomat för Republiken Venedig: från 1772 som sekreterare åt ambassadören Marco Zeno i Madrid, som han sedan följde till Paris 1775. Under sin tid i Paris blev han, genom kontakt med Jérôme Lalande vid observatoriet, intresserad av astronomi och matematik (han hade studerat logik, matematik och geometri i sin ungdom). 1781/1782 hade han skaffat sig nödvändig astronomisk utrustning och 1785 flyttade han till Verona där han inrättade sin bostad som observatorium. 1796 intogs Verona av franska trupper, varvid hans instrument förstördes 1797, och efter delningen av Republiken Venedig samma år tillföll Verona Österrike. Cagnoli flyttade därför till Milano i den Cisalpinska republiken, där han en kort tid verkade som astronom vid observatoriet, varefter han tjänstgjorde som professor i matematik vid den nygrundade militärskolan i Modena. Han stannade i Modena till 1807 då han återvände till Verona, som blivit en del av det av Napoleon 1805 bildade Kungariket Italien (Verona tillföll åter Österrike 1814).

Cagnoli var medlem av 21 lärda sällskap, bland dem Società Italiana delle Scienze (som grundades i Verona 1782 och numera är Italiens vetenskapsakademi) vars andre ordförande han valdes till efter sällskapets grundares, Antonio Maria Lorgna, död den 28 juni 1796.

Verk
Utöver ett antal astronomiska artiklar och böcker skrev Cagnoli Trigonometria piana e sferica ("Plan och sfärisk trigonometri"), första upplaga 1786 (Paris), andra upplaga 1804 (Bologna) - översatta till franska Trigonometrie rectiligne et spherique av Nicolas Maurice Chompré 1786 respektive 1808 (Paris).

Övrigt
Asteroiden 11112 Cagnoli, som upptäcktes 18 november 1995 vid Osservatorio Madonna di Dossobuono i  provinsen Verona, är uppkallad efter honom.

Referenser

Noter

Källor
 Antonio Cagnoli i Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich, Band 2 (1857), sid. 533. (på tyska)
 Antonio Cagnioli på Circolo Astrofili Veronesi. (på italienska)
 Cagnoli (Antonio) i J.S. Ersch och J.G. Gruber, 1825, Allgemeine encyclopadie der Wissenschaften und Kunste in alphabetischer Folge von genannten Schriftstellern, volym 1, Bulacan-Calza, Leipzig, sid. 75–76. (på tyska, frakturstil)
 Ugo Baldini, 1973, Cagnoli, Antonio, Dizionario Biografico degli Italiani. (på italienska)

Externa länkar 

Italienska astronomer under 1700-talet
Italienska matematiker
Matematiker under 1700-talet
Matematiker under 1800-talet
Astronomer under 1700-talet
Astronomer under 1800-talet
Födda 1743
Avlidna 1816
Män
Basse-Terre (ö)

Île de Basse-Terre är en ö bland de södra Små Antillerna i Karibiska havet i Västindien. Ön tillhör det franska utomeuropeiska departementet Guadeloupe.

Geografi 
Île de Basse-Terre ligger direkt väster om ön Île de Grande-Terre och tillsammans utgör denna tvillingö huvudön i ögruppen Guadeloupe. Öarna skiljs endast åt av ett mangroveträsk och havsinloppet La Rivière Salée). Ön har en areal om cirka 848 km² med en längd på cirka 50 km och cirka 30 km bred.

Öns högsta punkt är vulkanen La Grande Soufrière på cirka 1 467 m ö.h., vulkanen är även det högsta berget bland hela Små Antillerna.

Huvudort är Basse-Terre med cirka 12 000 invånare på öns sydvästra del. Övriga större orter är Saint-Claude, Gourbeyre, Vieux-Fort, Trois-Rivieres, Capesterre-Belle-Eau, Goyave, Petit-Bourg, Baie-Mahault, Lamentin, Sainte-Rose, Deshales, Pointe-Noire och Bouillante.

Befolkningen uppgår till cirka 190 000 invånare.

Förvaltningsmässigt utgör ön arrondissement (krets) Basse Terre och är uppdelad i 16 communes (kommuner).

Öns mitt utgörs av den cirka 17 000 ha stora nationalparken Parc national de la Guadeloupe (Nationalpark Guadeloupe) täckt av tropisk skog, parken är den sjunde största i Frankrike.

Havsviken Le Grand-Cul-de-Sac marin vid öns norra del är också en nationalpark.

Utanför Île de Basse-Terres kust ligger småöarna Ilet à Kahouanne, Ilets Carénage och La Biche i norr, Ilet Pigeon i väst och i söder ligger ögruppen Îles des Saintes som administrativt tillhör arrondissement Basse-Terre.

Historia 
Den 14 november 1493 upptäckte Christopher Columbus som förste europé Île de Basse-Terre, ön döptes då till Isla de Santa María de Guadalupe de Extremadura.

1635 hamnade området sedan under franskt styre förutom korta perioder under 1700-talet och 1800-talet då området ockuperades av Storbritannien. Åren 1813 till 1814 tillhörde området formellt Sverige. Efter freden i Paris 1814 återfick Frankrike kontrollen över Guadeloupe.

År 1989 inrättades Parc national de la Guadeloupe.

Referenser

Externa länkar 
 Om Île de Basse-Terre
 Karta över hela Guadeloupe

Guadeloupes geografi
Små Antillerna
Grande-Terre (Guadeloupe)

Île de Grande-Terre är en ö bland de södra Små Antillerna i Karibiska havet i Västindien. Ön tillhör det franska utomeuropeiska departementet Guadeloupe.

Geografi
Île de Grande-Terre ligger direkt öster om ön Île de Basse-Terre och tillsammans utgör denna tvillingö huvudön i ögruppen Guadeloupe. Öarna skiljs endast åt av ett mangroveträsk och havsinloppet La Rivière Salée). Ön har en areal om cirka 586 km² med en längd på cirka 40 km och cirka 30 km bred.

Öns högsta punkt är Morne l'Escale på cirka 136 m ö.h.

Huvudort är Pointe-à-Pitre med cirka 21 000 invånare på öns sydvästra del. Övriga större orter är Le Gosier, Sainte-Anne, Saint-François, Le Moule, Anse-Bertrand, Port-Louis, Petit-Canal, Morne-à-l'Eau och Les Abymes.

Befolkningen uppgår till cirka 220 000 invånare.

Förvaltningsmässigt utgör ön arrondissement (krets) Pointe-à-Pitre och är uppdelad i 10 communes (kommuner), till kretsen hör även Île La Désirade, Îles de la Petite Terre och Île Marie-Galante, 

Havsviken Le Grand-Cul-de-Sac marin vid öns nordvästra del är en nationalpark.

Öns flygplats heter Aérodrome de Pointe-à-Pitre Le Raizet (flygplatskod "PTP") och har kapacitet för internationellt flyg, den ligger cirka 2 km norr om Pointe-à-Pitre på öns sydvästra del.

Utanför Île de Grande-Terres kust ligger småön Ilet à Fajou och Ilet Christophe i väst, Ilôt de Gosier i söder och cirka 10 österut ligger ön Île La Désirade.

Historia
Den 14 november 1493 upptäckte Christopher Columbus som förste europé Île de Grande-Terre, ön döptes då till Isla de Santa María de Guadalupe de Extremadura.

1635 hamnade området sedan under franskt styre förutom korta perioder under 1700-talet och 1800-talet då området ockuperades av Storbritannien. Åren 1813 till 1814 tillhörde området formellt Sverige. Efter Freden i Paris 1814 återfick Frankrike kontrollen över Guadeloupe.

Referenser

Externa länkar
 Om Île de Grande-Terre
 Flygavstånd Arlanda – Grande-Terre
 Karta över hela Guadeloupe

Guadeloupes geografi
Små Antillerna
Marie-Galante

Île Marie-Galante är en ö bland de södra Små Antillerna i Karibiska havet i Västindien. Ön tillhör det franska utomeuropeiska departementet Guadeloupe.

Geografi
Île Marie-Galante ligger cirka 25 km sydöst om Île de Basse-Terre och cirka 40 km norr om ön Dominica, som det är separeras från av Dominicapassagen. Den runda ön har en areal om cirka 158 km² med en diameter om cirka 15 km.

Öns högsta punkt är Morne Constant på cirka 204 m ö.h.

Huvudort är Grand-Bourg med cirka 5 500 invånare på öns sydvästra del. Övriga större orter är Capesterre (Capesterre-de-Marie-Galante) och Saint-Louis.

Befolkningen uppgår till cirka 13 000 invånare.

Förvaltningsmässigt ingår ön i arrondissement (krets) Pointe-à-Pitre och är uppdelad i 3 communes (kommuner).

Ön flygplats heter Les Basses (flygplatskod "GBJ") och har kapacitet för lokalt flyg, den ligger cirka 5 km sydväst om Grand-Bourg på öns södra del.

Utanför Île Marie-Galantes västra kust ligger småön Ilet de vieux Fort.

Historia
Den 3 november 1493 upptäckte Christopher Columbus som förste europé Île Marie-Galante, ön döptes då till Santa Maria la Galante efter ett av hans fartyg.

1635 hamnade området under franskt styre, och 1648 anlände de första franska nybyggarna till ön.

Den har sedan dess förblivit fransk, förutom korta perioder under 1700-talet och 1800-talet då området ockuperades av Storbritannien. Åren 1813 till 1814 tillhörde området formellt (men högst teoretiskt, och aldrig i praktiken) Sverige. Efter Freden i Paris år 1814 återfick Frankrike kontrollen över Guadeloupe.

Referenser

Externa länkar
 Om Île Marie-Galante
 Karta över hela Guadeloupe

Guadeloupes geografi
Små Antillerna
Västindien
Grand-Bourg

Grand-Bourg är huvudorten på ön Île Marie-Galante bland de södra Små Antillerna i Karibiska havet i Västindien. Ön tillhör det franska utomeuropeiska departementet Guadeloupe.

Staden
Grand-Bourg ligger på öns sydvästra del och är den största orten på Île Marie-Galante med cirka 5 500 invånare.

Centrum utgörs av området kring Rue du Fort och förutom förvaltningsbyggnader som Stadshuset finns det en kyrka och ett litet slott Le château Murat.

Förvaltningsmässigt utgör staden en egen commune (kommuner) i arrondissement (krets) Pointe-à-Pitre. Kommunen har en areal om cirka 55,5 km².

Cirka 5 km sydväst om staden ligger öns flygplats Les Bases Airport (flygplatskod "GBJ") med kapacitet för lokalt flyg.

Historia
Den 3 november 1493 upptäckte Christopher Columbus som förste europé Île Marie-Galante, ön döptes då till Santa Maria la Galante efter ett av hans fartyg.

1635 hamnade området sedan under franskt styre och 1648 anlände de första franska kolonisatörer till ön och bosatte sig kring Grand-Bourg.

Under 1600-talet härjades staden flera gånger av Holländare och 1690 brändes staden ned av Engelsmän.

Den 1 november 1792 utropade ön sitt oberoende från Frankrike och staden blev huvudorten till 1794 då Engelsmännen åter ockuperade ön.

Senare återgick ön under franskt styre och Grand-Bourg förblev huvudort.

1994 förenades Grand-Bourg med de 2 övriga kommunerna Capesterre-de-Marie-Galante och Saint-Louis till Communauté de communes Communauté de communes de Marie-Galante.

Referenser

Externa länkar
 Om Grand-Bourg
 Karta över hela Guadeloupe

Orter i Guadeloupe
Kommuner i Guadeloupe
Îles de la Petite Terre

Îles de la Petite Terre är en liten ögrupp bland de södra Små Antillerna i Karibiska havet i Västindien. Öarna tillhör det franska utomeuropeiska departementet Guadeloupe.

Geografi 
Îles de la Petite Terre ligger cirka 10 km sydöst om ön Île de Grande-Terre och cirka 15 km söder om ön Île La Désirade. De obebodda öarna har en sammanlagd areal om cirka 1,7 km²  och består av 2 mindre öar.

 Terre de Bas, 1,1 km²  cirka 2 km lång och cirka 0,4 km bred
 Terre de Haut, 0,6 km², cirka 1 km lång och cirka 0,3 km bred

Den högsta höjden uppgår till cirka 17 m ö.h.

Förvaltningsmässigt ingår ögruppen i kommunen La Désirade i arrondissement (krets) Pointe-à-Pitre.

Ögruppen är ett naturreservat och kan endast nås med fartyg. I reservatet ingår även den cirka 200 m breda lagunen mellan öarna.

På öns östra del står fyrtornet ”Le Phare” med en höjd på 35 meter.

Historia 
1972 lämnade den siste fyrvakten ön som därefter blev obebodd. Fyren är den äldsta i Guadeloupe.

1994 klassades ögruppen som naturreservat.

Referenser

Externa länkar 
 Om Îles de la Petite Terre
 Flygbild över Îles de la Petite Terre
 Karta över hela Guadeloupe

Guadeloupes geografi
Små Antillerna
Västindien