kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Karin Nyman

Karin Nyman, ogift Lindgren, född 21 maj 1934 i Gustav Vasa församling i Stockholm, är en svensk översättare och författare. Hon är dotter till direktör Sture Lindgren och författaren Astrid Lindgren samt halvsyster till Lars Lindgren. Karin Nyman kom på namnet till Pippi Långstrump.

Karin Nyman har gjort ett stort antal översättningar, men också skrivit egna böcker. Med Ylva Källström som illustratör gav hon ut böckerna Jag kan köra alla bilar (1965) och Jag kan laga alla bilar (1971). Båda böckerna har getts ut i flera upplagor, på 1990-talet med Tord Nygren som ny illustratör. Karin Nyman har också anlitats som faktagranskare inför bokutgivningar som handlat om modern och hennes litterära figurer.

Hon var från 1958 gift med Carl Olof Nyman (1931–2020). Tillsammans fick de fyra barn, däribland Nils (född 1964) och Olle (född 1968); dessa två innehar direktörsposter inom Astrid Lindgren AB.

Bibliografi i urval

Översättningar (urval)
 A. Philippa Pearce: Skattsökare i kanot (Minnow on the Say) (Rabén & Sjögren, 1956)
 Jules Verne: Till jordens medelpunkt (Voyage au centre de la terre) (illustr. av Hans Arnold, Rabén & Sjögren, 1965)
 Paul-Jacques Bonzon: Vi sex och vår hund (Les compagnons de la Croix-Rousse) (Rabén & Sjögren, 1968)
 Christine Nöstlinger: Ilse, på rymmen (Ilse Janda, 14) (Raben & Sjögren, 1975)
 Juliette Gréco: Jag är som jag är : "den svarta rosen från Paris" berättar sin levnadssaga (Jujube) (Bergh, 1983)
 Alfred Nobel: Mitt hjärtebarn: de länge hemlighållna breven mellan Alfred Nobel och hans älskarinna Sofie Hess (Natur och kultur, 1995)
 Ragnar Hovland: Små tygdjur vet så lite (Bjørnen Alfred og hunden Samuel forlet pappkartongen ) (Eriksson & Lindgren, 1996)
 Peter Handke: En mörk natt lämnade jag mitt tysta hus (In einer dunklen Nacht ging ich aus meinem stillen Haus) (Bonnier, 2000)
 Lene Kaaberbøl: Fiendeblod (Fjendeblod) (Rabén & Sjögren, 2014)

Referenser

Externa länkar 
 Karin Nyman på Libris

Svenska översättare
Översättare från tyska
Översättare från danska
Översättare från norska
Översättare från engelska
Översättare från franska
Svenska författare
Översättare från Stockholm
Författare från Stockholm
Astrid Lindgren
Födda 1934
Levande personer
Kvinnor
Kamraterna

Kamraterna, eller Marodörer, är en pjäs av August Strindberg från 1886–1887.

År 2004 spelades pjäsen på Dramatens Lilla scen i regi av Hilda Hellwig, scenografi Jan Lundberg, kostym Ann-Margret Fyregård. Pjäsen innehåller bland annat en diskussion om "gift kvinnas äganderätt" som var ett viktigt tvisteämne inom det moderna genombrottets litteratur.

Externa länkar
 Läs om kritikens mottagande av Kamraterna och förstautgåvan på Dramawebben
 Kamraterna i fulltext på Litteraturbanken

Pjäser av August Strindberg
Kolingen

Kolingen är en skämtfigur skapad av den svenske tecknaren och författaren Albert Engström. Han är en alkoholiserad trashank från Södermalm som kännetecknas av sin parodiska elegans och sina respektlösa humoristiska repliker. Figuren förekom ofta i Engströms tidskrift Strix, men även i revyer och i några stumfilmer. Engströms figur Kolingen bodde i en av de fattiga träkåkarna i hörnet Åsögatan / Skeppargränd på Södermalm.

Tillkomst
Litteraturvetaren Helmer Lång kartlade i sin doktorsavhandling Kolingen och hans fäder (1966) Kolingens förebilder i amerikansk skämtpress och plats i en vagabondkomisk tradition som går att följa tillbaka till det antika Grekland. Namnet Kolingen började enligt Engström som ett öknamn han gav åt en försupen men hygglig hamnarbetare under sin skoltid i Norrköping. Det förekom i tryck första gången i Strix den 20 maj 1897. Figurens exponering ledde till att ordet koling togs upp i svenska språket och började användas allmänt om sjåare och luffare.

Filmografi
 Kolingen – vördsamt tillägnad mänskligheten (1908), okänd skådespelare, förlorad film
 Kolingens galoscher – den stora världsomseglingen eller Hvad skall Engström säga? (1912), spelad av Victor Arfvidson
 Gamla gatans karneval (1923), spelad av Sven Quick

Se även
 Kolingsborg
 Stockholmska

Källor

Vidare läsning
 Engström, Albert (1902). Mitt första sammanträffande med Kolingen och Bobban på Projekt Runeberg

Externa länkar

 Kolingen i Libris

Albert Engström
Fiktiva figurer introducerade 1897
Svenska litterära figurer
Svenska seriefigurer
Den starkare

Den starkare är ett drama av August Strindberg, med premiär 1889 på Dagmarteatret i Köpenhamn.

Tillkomst 
Pjäsen, en enaktare, tillkom sannolikt i december 1888.

Uruppförande 
Sannolikt skulle det ha dröjt innan pjäsen fick premiär om inte Fröken Julie hade drabbats av censurförbud och behövt ersättas. Idag hör emellertid Den starkare till författarens oftast spelade dramer.

Mottagande 
Samtiden visade sig i stort sett oförstående till dess idé, en dialog mellan två kvinnor där den ena av dem inte yttrar ett ord, utan endast uttrycker sig med gester.

Senare tolkningar och framföranden 
År 2001 komponerade tonsättaren Gunnar Bucht ett monodrama över pjäsen för mezzosopran och orkester.

TV4s sändning 2004 av Thorsten Flinck 
Efter att TV4 i augusti 2004 hade sänt Den starkare i regi av Thorsten Flinck och hade gjort ett avbrott i sändningen för reklam, vände sig Sveriges Dramatikerförbund till Svenska Akademien och hänvisade till Klassikerskyddet då förbundet ansåg att utsändningen innebar "en tydlig kränkning av såväl dramatikerns (Strindbergs) konstnärliga integritet som av publikens rätt till sin konstnärliga upplevelse." Dramatikerförbundet bad Akademien agera, men Akademiens juridiska rådgivare menade att paragrafen skulle vara mycket svår att tillämpa och Akademien valde istället att anmäla sändningen till Granskningsnämnden. Sändningen fälldes av nämnden och TV4 ålades att böta 50 000 kronor. Det gladde Akademien som vid sin högtidssammankomst 2005 kommenterade att de hoppades att fällandet skulle bli prejudicerande och "Man stegrar sig inför den anpassning av världsdramatiken till de ekonomiska intressena som skulle bli följden om avbrottsvandalismen fick härja fritt."

Sändningen av pjäsen var 30 minuter lång, vilket kan jämföras med längden på en utsändning av ett avsnitt av en sitcom-serie.

Källor

Tryckta källor

Referenser

Externa länkar
 Läs mer om mottagandet och Den starkare i fulltext på Dramawebben

Pjäser av August Strindberg
Himmelrikets nycklar (pjäs)

Himmelrikets nycklar är ett sagospel om Sankte Per, skrivet av August Strindberg 1892. Detta vandringsdrama har en betydigt mer pessimistisk ton än Lycko-Pers resa och kan, liksom romanen I havsbandet från samma tid anses gestalta en konflikt mellan författarens nietzscheanska ateism och religiösa tendenser. Urpremiären blev först 1927 i Tyskland, och svensk premiär fick stycket så sent som 1962.

Se även
August Strindbergs dramatik

Externa länkar
Läs mer om Himmelrikets nycklar på Dramawebben

Pjäser av August Strindberg
Debet och kredit (pjäs)

Debet och kredit är ett drama av August Strindberg, skrivet 1892 och utgivet följande år. Pjäsens urpremiär var egentligen planerad att vara på Dramaten samma år som det tillkom, men inträffade först år 1900 i Berlin, vilket berodde på Strindbergs rykte som skandalförfattare. Debet och kredit hör till en serie enaktare som Strindberg i rask takt producerade vid denna tid, och som kännetecknas av en naturalistisk stil och den tematik som brukar gå under namnet ”hjärnornas kamp”, det vill säga att karaktärerna försöker besegra varandra med psykologiska medel. Pjäsen handlar om en berömd doktor som när han återvänder hem möter fordringsägare. Titelns referens till de ekonomiska termerna debet och kredit behöver dock inte tolkas som enbart rörande pengar, utan lika gärna sociala och känslomässiga förhållanden.

Tryckta källor

Externa länkar 
 Läs dramat i fulltext eller mer om mottagandet på Dramawebben

Pjäser av August Strindberg
Första varningen

Första varningen är ett drama från 1892 av August Strindberg. Skådespelet var antaget till Dramaten redan samma år, men kom inte att sättas upp, vilket enligt författaren berodde på att det ”boycottades af de spelande såsom förment omoraliskt”. Urpremiären blev i stället på Residenztheater i Berlin, den 22 januari  1893 under titeln Herbstzeichen. Samma år trycktes pjäsen såväl i Tyskland som Sverige. 

Första varningen är en enaktare, rubricerad som komedi, som utspelar sig i Tyskland. Som många andra dramer av Strindberg handlar det om ett olyckligt äktenskap, präglat av svartsjuka och misstänksamhet. Huvudpersonerna är ett gift par och en flicka på femton år.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar
Läs Första varningen i förstatryck på Dramawebben

Tyskland i fiktion
Pjäser av August Strindberg
Colchester, Ontario

Colchester är Kanadas sydligaste tätort, och är belägen vid Eriesjöns västra kust i södra Ontario. Den är en del av kommunen Essex och har 2 212 invånare (2006) på en yta av 3,53 km².

Källor

Orter i Ontario
Leka med elden

Leka med elden är ett drama av August Strindberg, skriven 1892. Pjäsen, en enaktare av författaren rubricerad som komedi, fick sin urpremiär på Lessingteatern i Berlin den 3 december 1893. Reaktionerna på pjäsen var synnerligen negativa, då den uppfattades som alltför frispråkig. Till kritikerna hörde Karl Warburg som skrev: ”Personerna tala rent ut om sina intima förhållanden och gärningar, under det man i lifvet vanligen omskrifver dylikt i mera dämpade toner.”  Pjäsen skildrar diverse erotiska förvecklingar på en badort.

Pjäsen gavs ut första gången i tryckt form 1897, i textsamlingen Tryckt och otryckt. Den svenska premiärföreställningen dröjde till 1907, då den sattes upp på Grand Restaurang National i Stockholm.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 
 Läs pjäsen i fulltext på Dramawebben

Pjäser av August Strindberg
Pastoratshandeln

Pastoratshandeln är namnet på en speciell svensk form av simoni. Det handlar om den 1700-talsföreteelse som innebar att präster måste betala en muta för att bli rekommenderade för ett pastorat och därmed upphöjas till kyrkoherde.

Historik 
Pastoratshandeln var vanlig under frihetstiden, då mutor av olika slag var vanligt. Emellertid sköttes då verksamheten i någorlunda diskret form och skilde sig inte från de sedvanliga bestickningarna.

När Elis Schröderheim 1782 blev statssekreterare och ansvarig för kyrkliga ärenden såg han sin chans att förbättra sin privata ekonomi. Avgifterna höjdes successivt, och utnämningarna tenderade alltmer att gynna samhällets överklass. 

För kungen, Gustav III, var det en ordning som passade utmärkt. Monarken var väl inbegripen i processen och var den som slutligen godkände utnämningarna. För att hjälpa en fattig page eller någon annan gunstling ur penningknipa gav kungen honom ofta rätten att ge bort ett visst pastorat till högstbjudande. Det belopp som denne gav för fullmakten delades nu mellan Schröderheim och den som av kungen fått pastoratet på hand. För ett första klassens pastorat kunde det bli ända upp till 4 500 riksdaler.

Kungagunstlingen Armfelt vidgår villigt i sina självbiografiska anteckningar att han delade inkomsterna av pastoratshandeln med Schröderheim. Han gjorde inte heller inför allmänheten någon hemlighet av denna inkomstkälla. Hedvig Charlotta beskrev hur Armfelt en gång, när han var iklädd sin teaterskrud, helt oförbehållsamt yttrade: "Det jag bär på mig har jag plundrat den och den prästen på."

I Riksarkivet förvaras en skuldsedel från denna tid som lyder:

Både kungamaktens och kyrkans anseende led stor skada av pastoratshandeln. Ett uttryck för vad vanligt folk tyckte och tänkte var en donation av 700 riksdaler, som en anonym person gjorde till Patriotiska sällskapet för att ge en fattig men redlig prästman möjlighet att skaffa sig ett pastorat. För en sådan mans räkning skulle pengarna inbetalas till "statssekreteraren, som säljer prästsysslorna". Den okände givaren skrev att det skar honom i hjärtat att se präster genom intriger eller pengar "tillvingla sig" pastorat för att sedan hos sina åhörare "predika Gud och verka satan", det vill säga "klippa sina får" för att kunna betala ackordsummor och andras hovskulder.

Vid 1786 års riksdag var protesterna så livliga att Gustav III:s såg sig tvingad att skilja Schröderheim från ämbetet, ge sig själv mindre inflytande i hanteringen och avskaffa pastoratshandeln. Istället tillsattes en ecklesiastikberedning som i fortsättningen ansvarade för pastoratens utdelande. Den som övertygade kungen om det ohållbara i systemet och låg bakom nyorganisationen var främst Carl Gustaf Nordin.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1937.

Referenser 

Svenska kyrkan
Svensk uppslagsbok
Brott och brott

Brott och brott, eller Rus, är en pjäs av August Strindberg från 1899. Stycket uruppfördes på Dramaten den 26 januari 1900.

Handling

Maurice är en dramatiker, vars senaste pjäs blivit en succé. Han har en femårig dotter, Marion, med Jeanne kvinna, men är förälskad i en annan kvinna, Henriette. Morgonen efter pjäsens premiär äter han frukost i Boulogne-skogen med Henriette. Han tänker att livet vore enklare om han inte hade någon dotter och några timmar senare hittas hon död.

Externa länkar 
 Läs pjäsen i fulltext och om mottagandet vid premiären på Dramawebben 
 Radioteatern om Brott och brott
 Brott och brott på Projekt Runeberg

Pjäser av August Strindberg
Teateråret 1900
Kultur i Stockholm
1900 i Sverige
Olle Bexell

Karl Olof (Olle) Alfred Bexell född 14 juni 1909 i Luleå, död 6 januari 2003 i Uppsala, var en svensk friidrottare och barnläkare.

Biografi
Olle Bexell deltog i sammanlagt tolv tiokamper (längd, kula, höjd, häck, diskus, stav, spjut samt löpning 100 m, 400 m och 1500 m) , av vilka han vann nio. Han var svensk mästare fem gånger 1935–1938. År 1938 vann han samma titel i femkamp. Ingående i idrottstruppen från  Sverige i Olympiska sommarspelen 1936 erhöll han 7 024 poäng, motsvarande 6 558 i dagens poängberäkningssystem. Han nådde därigenom sjunde plats. Under trettio år, 1936–1966, var han innehavare av det svenska rekordet i tiokamp. Han var 1,90 m lång och hade under sina aktiva år en matchvikt på 84 kg.

1937 blev han med sitt personliga rekord 7 337 (6 558) poäng årets världsbästa.
I sin sista tiokamp 1938 blev han europamästare i Paris. Med 7 214 (6 870) poäng vann han titeln före polacken Witold Gierruto och schweizaren Josef Neumann.

Som medlem i Upsala Studenters IF:s handbollslag var han med och vann SM-guldet 1939. Han var hela livet, ända upp i 90-årsåldern, aktiv tennisspelare. Som innehavare av Svenska friidrottsförbundets hederstecken Stora Grabbars Märke tillhörde han föreningen De Stora Grabbarna.

Efter avslutad idrottskarriär var Bexell verksam som praktiserande barnläkare i Uppsala. Han är begravd på Uppsala gamla kyrkogård.

Källor

 Bexell, Carl Olof Alfred på SvenskaGravar.se

Vidare läsning
Peter Matthews (ed): Athletics 2003. Cheltenham 2003 
Ekkehard zur Megede: The Modern Olympic Century 1896–1996 Track and Field Athletics. Berlin 1999, utg genom Deutsche Gesellschaft für Leichtathletik-Dokumentation e.V.

Svenska barnläkare
Svenska mångkampare
Svenska mästare i tiokamp
Svenska mästare i femkamp
Europamästare i tiokamp
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1936 från Sverige
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1936
Svenska idrottare under 1900-talet
Svenska läkare under 1900-talet
Idrottare från Luleå
Läkare från Luleå
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1909
Avlidna 2003
Män
Personer från Luleå
Personer från Luleå kommun
Gustav Vasa (pjäs)

Gustav Vasa är en pjäs av August Strindberg från 1899. Pjäsen hör till Strindbergs historiska dramer och handlar om den svenske kungen Gustav Vasa.

Uppsättningar 
Pjäsen hade premiär på Svenska teatern i Stockholm den 17 oktober 1899. Detta var en av Strindbergs största succéer på teaterscenen. De följande årtiondena sattes pjäsen upp i en rad olika uppsättningar: Malmö 1901, Stockholm 1906/1909, Göteborg 1919, Stockholm 1922 och 1930, Helsingborg 1927. En radioversion spelades in 1932 och en annan 1939. Gustav Vasa spelades också utomlands: Schwerin 1900, Chicago 1912, Köpenhamn 1913 och 1939 och i Helsingfors 1900, 1919 och 1935. 

Med tanke på att pjäsen brukar kallas Sveriges nationaldrama är det måhända förvånande att det dröjde till 1939 innan den sattes upp på nationalscenen Dramaten. Detta kan möjligen förklaras av det faktum att Dramaten hade förlorat dragkampen mot Svenska Teatern om att sätta upp den första versionen av pjäsen 1899. Versionen som spelades på Dramaten 1939 gavs också som gästspel i Berlin 1941, något som var kontroversiellt och som har diskuterats livligt sedan dess. 

Gustav Vasa fortsatte därefter att spelas i olika uppsättningar: Malmö 1949, Göteborg 1955, Norrköping 1957, Stockholm 1961, Malmö 1970 samt som radiopjäs 1956 och 1959. Sveriges television producerade också en TV-version 1965. Pjäsen spelades även utomlands: Helsingfors 1946, Norge 1957 och München 1963. En version influerad av Brecht sattes upp av Lennart Hjulström på Göteborgs stadsteater 1975. Istället för att som brukligt fokusera på kungen var det här det underkuvade och rebelliska folket som stod i fokus. Åren därefter sattes pjäsen upp på Turteatern i Stockholm 1984 och återigen som radioteater 1988. 1994 invigdes den första Strindbergfestivalen på Stockholms stadsteater med en postmodernt influerad uppsättning av pjäsen. Pjäsen spelades på Dramaten i Stockholm våren 2008 i samband med teaterbyggnadens etthundraårsjubileum. För regin svarade då Åsa Kalmér. Titelrollen spelades av Torkel Petersson. Uppsättningen ingick tillsammans med Strindbergspjäserna Kristina och Gustaf III i helaftonsföreställningen Tre kronor.

Referenser 
 Mattsson, Erik & Törnqvist, Egil, ”Strindberg’s Gustav Vasa and the Performance of Swedish Identity – from Celebration to Introspective Critique”, Reconsidering National Plays in Europe. Springer International Publishing AG, 2018,

Noter

Externa länkar 
 Läs pjäsen i fulltext och om mottagandet vid den svenska urpremiären på Dramawebben

Kulturella återgivningar av Gustav Vasa
Pjäser av August Strindberg
Skönlitteratur 1899
John Cleland

För racerföraren, se John Cleland (racerförare).
John Cleland, född 1709 (döpt 24 september 1709) i Kingston upon Thames i dåvarande Surrey (idag en del av London), död 23 januari 1789 i London, var en engelsk författare. 

Perioden 1728–1740 var han frivillig i den brittiska armén. År 1741 bosatte han sig i London, hamnade på gäldstuga 1748 där han skrev romanen Memoirs of a Woman of Pleasure, mer känd som Fanny Hill (1748–1749).

Bibliografi i urval 
(Först utgivning på svenska anges inom parentes)
 Glädjeflickan, eller m:lle Fanny Hills lefvernesbeskrifning (1870) 
 Kärleksflickan (1937) 
 Fanny Hill (1965)

Vidare läsning
 

Engelska författare
Engelskspråkiga författare
Personer i Storbritannien under 1700-talet
Författare av erotisk litteratur
Födda 1709
Avlidna 1789
Män
Midsommar (pjäs)

Midsommar, med underrubriken "Ett Allvarsamt Lustspel i Sex Tablåer", är ett drama från 1900 av August Strindberg. Pjäsen hade urpremiär på Svenska teatern 1901 och utgavs samma år på C. & E. Gernandts förlag. Handlingen består, som termen tablå antyder, av ett antal löst sammanhållna scener, med många roller, men ett huvudspår är hur studenten Ivar försöker komma undan sin militärtjänst. Såsom var brukligt i den tidens folklustspel, såsom de av August Blanche, är pjäsen full av referenser till dagsaktuella händelser, exempelvis den då pågående diskussionen kring den svenska nationalsången. Till skillnad från sina förebilder lägger Strindberg dock in en religiös problematik.

Referenser

Tryckta källor

Externa länkar 
 Läs pjäsen i fulltext på Dramawebben

Pjäser av August Strindberg
SSD

SSD kan avse:

 SSD – en uniform inom Svenska marinen "Sjöstridsdräkt m/1993", se Sjöstridsuniform m/1993
 SSD Biancoscudati Padova – en fotbollsklubb i Italien
 SSD-minne – en enhet för lagring av digital information Solid state drive
 SSD Palermo – en fotbollsklubb från Palermo i Italien
Kåkinds kontrakt

Kåkinds kontrakt var ett kontrakt i Skara stift inom Svenska kyrkan. Kontraktet upplöstes 1 januari 2017 och församlingarna överfördes då till Vadsbo kontrakt (Karlsborgs, Mölltorps, Breviks och Undenäs församlingar) och Billings kontrakt (övriga församlingar).

Kontraktskoden var 0308.

Administrativ historik
Kontraktet omfattade från 1884
Fågelås församling som 1902 delades upp i 
Norra Fågelås församling som 2006 uppgick i en återbildad Fågelås församling
Södra Fågelås församling som 2006 uppgick i en återbildad Fågelås församling
Hjo stadsförsamling som 1989 uppgick i Hjo församling
Hjo landsförsamling som 1989 uppgick i Hjo församling
Fröjereds församling som 1995 överfördes till Hökensås kontrakt
Korsberga församling som 2010 uppgick i Korsberga-Fridene församling
Fridene församling som 2010 uppgick i Korsberga-Fridene församling
Kyrkefalla församling från 1947 benämnd Tibro församling
Daretorps församling som 1995 överfördes till Hökensås kontrakt
Velinga församling som 1995 överfördes till Hökensås kontrakt
Brandstorps församling som 1995 överfördes till Hökensås kontrakt
Acklinga församling som 1995 överfördes till Hökensås kontrakt
Agnetorps församling 1992 uppgick i Tidaholms församling
Baltaks församling som 1995 överfördes till Hökensås kontrakt
Tidaholms församling som 1995 överfördes till Hökensås kontrakt
Grevbäcks församling som 2002 uppgick i Hjo församling
Breviks församling
Värsås församling som 1962 överfördes till Billings kontrakt
Varola församling som 1962 överfördes till Billings kontrakt
Ljunghems församling som 1962 överfördes till Billings kontrakt
Edåsa församling som 1962 överfördes till Billings kontrakt
Mofalla församling som 1962 överfördes till Billings för att 1974 återföras hit
Härja församling som 1962 tillfördes från Redvägs kontrakt och 1995 överfördes till Hökensås kontrakt
Karlsborgs församling som 1962 tillfördes från Södra Vadsbo kontrakt
Ransbergs församling som 1962 tillfördes från Södra Vadsbo kontrakt
Mölltorps församling som 1962 tillfördes från Södra Vadsbo kontrakt
1995 tillfördes från Vadsbo kontrakt
Undenäs församling

Referenser
Regional koder 1998 (pdf) Scb
post om kontraktet i Riksarkivet
För kontraktstillhörighet: Per församling enligt sökning - 
För allmänna uppgifter från före 2000 enligt respektive församlingsartikel
Svensk Uppslagsbok

Noter

Historiska kontrakt i Skara stift
Boerboel

Boerboel är en hundras av molossertyp från Sydafrika.

Historia
Boerboelns tidiga historia är inte helt klarlagd. Den vanligast förekommande teorin är att nederländska (boer), franska och brittiska bosättares hundar av molossertyp, främst den nu utdöda bullenbijter, med tiden korsades med inhemska afrikanska pariahundar. Namnet tros vara bildat efter boer och afrikaans för bulldogg. En annan teori är att det är en förvanskning av boar hound, då jaktmastiffer i Europa använts till vildsvinsjakt.

Den sydafrikanska rasklubben bildades 1983. De byggde upp rasen genom att inventera rastypiska exemplar på landsbygden. Boerboel är inte erkänd som hundras av den internationella hundorganisationen FCI, däremot av den nationella kennelklubben i hemlandet, Kennel Union of Southern Africa (KUSA), som är medlem i FCI. I Sverige finns två rasklubbar för boerboel, Svenska Boerboelklubben och Svenska Boerboelsällskapet.

Egenskaper
Under rasens moderna historia har aveln varit inriktad på att få fram en effektiv vakthund.

Utseende
Det är en hundras vars svans ofta kuperas där sådant är tillåtet. Den är mycket kraftigt byggd och möjligen den hundras med mest muskelmassa per kg kroppsvikt. Den är relativt bredbent med låg gravitationspunkt med ett stort kraftigt huvud. Färgen kan antingen vara fawn (rådjursröd) i olika nyanser från gul till brun, och då med svart mask och svarta tassar, eller brindle (tigrerad).

Källor
 Renée Willes: All världens hundraser, Bromma 2003, 
 Desmond Morris: Dogs, North Pomfret, Vermont 2008, 
 Boerboel, Meet the Breeds, American Kennel Club (AKC) (läst 2011-07-12)

Externa länkar 

 Svenska Boerboelklubben
 Svenska Boerboelsällskapet
 Norsk Boerboel Klubb
 Kennel Union of Southern Africa (KUSA) 
 SA Boerboel Breeders Association (SABT/SABBA) 
 SABT Europe, europeiska avdelningen av South Africa Boerboel Association 
 EBBASA, en alternativ uppfödarorganisation för Boerboel i Sydafrika 

Schnauzer och pinscher, molosser och bergshundar samt sennenhundar
Hundraser från Sydafrika