kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Odontom

En odontom är en godartad (benign) tumör där extra tandanlag bildats i käken. Dessa är oftast rudimentära och orsakar sällan problem.

Genomsnittsåldern för de som drabbas av odontom är 14 år och åkomman kopplas ofta till tänder som inte kommit upp.

Man känner inte till varför dessa tumörer bildas, men de teorier som förekommer involverar såväl genetiska faktorer som trauma och infektioner. Odontom förekommer inte oftare hos något av könen, men uppstår ofta i den bakre delen av käken. För att behandla tillståndet behöver en biopsi göras för att en definitiv diagnos ska kunna ställas, om inte detta har kunnat göras genom en klinisk undersökning eller med hjälp av röntgen. Beroende på symptomen kan beslutet antingen bli att tumören ska avlägsnas kirurgiskt eller övervakas. Ibland kan själva ingreppet orsaka fler komplikationer än tumören i sig orsakar.

I en studie där forskaren undersökte det eventuella sambandet mellan odontom och ett övertal av tänder (hyperdonti), fann forskaren vissa likheter mellan odontom och ett övertal av tänder vad gäller deras patologiska manifestationer och topologiska spridning. Enligt den aktuella forskningsrapporten finns det dessutom vissa immunhistokemiska faktorer och genetiska faktorer som delas av de bägge tillstånden. Trots att odontom och ett övertal av tänder klassas som två skilda tillstånd, menar forskaren att de är ett uttryck av samma patologiska process.

Källor

Tandsjukdomar
Benigna tumörer
Salomon Koninck

Salomon Koninck, född 1609 i Amsterdam och begraven där 1656, var en nederländsk figurmålare och etsare.

Han var elev av David Colyns, François Venant och Claes Moeyeart. Koninck var aldrig elev hos Rembrandt, men använde sig ofta av dennes stil och teknik i sina målningar. Han utförde omväxlande porträtt, genrebilder och historiska kompositioner i varma guldiga toner och mustiga färger. Bland hans tavlor, som bland annat finns på Europas museer, är de mest kända  "filosofer" och "Judiska kvinnor", vilka senare till typen erinra om Rembrandts hustru Saskia.

Källor

Externa länkar 

Nederländska konstnärer under 1600-talet
Födda 1609
Avlidna 1656
Män
Konstnärer från Amsterdam
Offerdals kyrka

Offerdals kyrka är en kyrkobyggnad i byn Ede vid Hällsjöns östra ände. Den är församlingskyrka i Offerdals församling i Härnösands stift.

Historia 
Kyrkan började byggas i mitten på 1100-talet. Den var ursprungligen en liten fästningskyrka, och en av Jämtlands fyra äldsta stenkyrkor. Jämtland var då indelat i fyra fjärdingar och kyrkorna i Offerdals socken, Hackås socken, Sunne socken och Brunflo socken har således varit så kallade fjärdingskyrkor. Till utformning var Offerdals första kyrka en absidkyrka. Absidkyrkor har tidigare funnits i Västerhus på Frösön och i grannsocknen Alsens socken. I Hackås finns absidkyrkan ännu kvar. 

Redan på 1500-talet började offerdalsborna fundera på om det behövdes en större kyrka. År 1536 genomfördes reformationen i Danmark-Norge och därför även i det dåvarande dansk-norska Offerdal. Under 1600-talet byggdes kyrkan om, men år 1766 revs delar av kyrkan och en fyra gånger så stor kyrka började uppföras. 

Den nuvarande kyrkan har renoverats vid ett flertal tillfällen, varvid exteriören har förändrats. En arkeologisk undersökning genomfördes år 1990.

Inventarier 
Offerdals kyrka innehåller ett antal olika detaljer från medeltiden, bland annat de två ljusstavarna längst fram i bänkraderna, vilka användes för processioner under den katolska tiden. I kyrkan finns vidare ett rökelsekar från 1200- eller 1300-talet samt en ljuskrona och en skeppsljusstake i järn från 1400-talet. Dörren till den gamla kyrkan finns även bevarad. Dopfunten från 1716 är en dopängel med vingar som håller ett underlag för en dopskål. En nattvardskalk från 1610-talet, Offerdalskalken, och en gästabudsbulla, Stor-Gertrud, från 1690 är två andra föremål som finns i kyrkan.

Orgel
1753 byggde Carl Holm, Uppsala en orgel med 8 stämmor. Orgeln renoverades och byggdes till med bihängd pedal 1767/1678 av Petter Qvarnström, Sundsvall.

1882 byggde E A Setterquist & Son, Örebro en orgel med 14 stämmor, två manualer och pedal.
Den nuvarande orgeln byggdes 1953 av Olof Hammarberg, Göteborg. Orgeln är elektrisk med rundbälgslådor. Den har 2 fria kombinationer, registersvällare och tutti. Tonomfånget är på 56/30. Fasaden och 14 stämmor är från 1882 års orgel.

Minnesstenen över Lapp-Nils 
På kyrkogården finns bland annat en minnessten efter den store fiolspelmannen Lapp-Nils (1804-1870), som var bosatt på Lapp-Nilstorpet i Önet, Offerdal. Minnesstenen är formgiven av den kände jämtlandsskulptören Olof Ahlberg och på initiativ av dåvarande landsantikvarien Eric Festin. När den avtäcktes år 1943 spelade Olle Falk, en spelman från Offerdal som fört arvet från Lapp-Nils vidare.

Referenser

Tryckta källor
En bok om Offerdal, del II, Offerdals hembygdsförening.
Offerdal - Sevärt i Krokoms kommun, Offerdals sockenstämma 2003.

Webbkällor
 Alsens och Offerdals församlingar
 Offerdal.se
 Information om Offerdals kyrka, Länsstyrelsen i Jämtlands län

Noter

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Härnösands stift
Kyrkobyggnader i Krokoms kommun
Kyrkobyggnader invigda under 1100-talet
Medeltida kyrkobyggnader i Sverige
Hällberget

Hällberget är ett 642 meter högt berg i Offerdals socken, Krokoms kommun i Jämtland, på gränsen till Alsens socken. Ett naturreservat har inrättas för begets topp oh sydostsluttning.

En vandringsled från Storvallen i Kaxås söder om Hällsjön leder till bergets toppstuga. Från Hällbergets topp kan man se stora delar av Storsjöbygden och västra Jämtlands fjällvärld.

Inom området finns bl.a. Jämtlands största gran, 38 meter hög och med en omkrets på nära tre meter. Hällberget är även känt för bergsklättring.

Från 800-talet och fram till 1600-talet fångades vandringsälgar som vandrade från Hällsjön mot Alsensjön i ett stort fångstgropsystem söder om Hällberget. Detta fångstgropsystem, Glösasystemet, är över 3 km långt och består av ett stort antal fångstgropar.

Enligt en sägen bodde hövdingen Grot Jordaker och hans stigsmän på sydsluttningen av Hällberget. De överföll köpmän på vandring mellan Storsjöbygden och Norge. Denna sägen ingår bl.a. i romanen Den leende guden av Aksel Lindström.

På Hällberget finns ett s.k. ödesböle (ödegård), Prostböle. Prostböle är troligen identiskt med det tidigare Botböle, första gången omnämnt år 1531.

Källor

En bok om Offerdal, del 1-3, utgiven av Offerdals hembygdsförening
Curt Lofterud; Offerdal - Sevärt i Krokoms kommun, del 7
Alsen - en sockenbok. Alsen, 1982.
Naturreservatet Länssyrlsen

Externa länkar 
Information om Hällberget, webbplatsen Offerdal.se
Bildarkivet, Jamtli

Berg i Jämtland
Naturreservat i Krokoms kommun
Naturskyddsområden bildade 2013
Pilbladssläktet

Pilbladssläktet (Sagittaria) är ett släkte i växtfamiljen svaltingväxter cirka 20 arter. De flesta arterna är amerikanska. Två arter förekommer vilt i Sverige och Finland, pilblad och trubbpilblad. Inom delar av norra Sverige dominerar hybriden mellan dessa båda arter.

Arterna i pilbladssläktet är fleråriga vattenlevande, kala örter. Jordstammen har ofta utlöpare och knölar. Stjälken är upprätt. Bladen sitter samlade i en basal rosett. Flyt- och övervattensbladen är skaftade och deras bladskiva är oval till pillik. Undervattensbladen är mer långsmala och bandlika. Blommorna är enkönade och sitter i 2–5-grenade kransar i en klaselik blomställning. Arterna är sambyggare, dvs med hon- och hanblommor på samma planta. Honblommorna sitter i kransar nedanför hanblommorna. Foderbladen är tre. Kronbladen är tre, vita, ofta med purpurröd bas. Ståndarna är talrika, ståndarknappar gula eller purpurröda. Fruktämnen är talrika. Frukterna är nötter och de sitter i en huvudlik samling.

Släktnamnet Sagittaria är härlett från latinets sagitta (pil), och syftar på bladens form.

Källor 
 Den Virtuella Floran - Pilblad
 Walters, S.M. (1986). The European Garden Flora, Vol. 1. Pteridophyta; Gymnospermae; Angiospermae — Alismataceae to Iridaceae.

Noter

Externa länkar 

Enhjärtbladiga växter
Nadish

Nadish, även kallad Nadesh, är en hierarkisk lek bland barn där några utses till "kungar". Dessa barn tar sedan makten över andra barn som de kallar "slavar". Leken har beskrivits som en form av mobbning.

Historia
Nadish är en ny och förhållandevis utstuderad form av pennalism. Historiskt sett har pennalism varit vanligt förekommande i de flesta sociala miljöer, exempelvis i skolor och militärförläggningar.

Nadish uppmärksammades i svenska medier hösten 2007 efter att flera lärare vid en skola i Tensta hade observerat en förändring i stämningen bland barnen i samband med terminens början. I oktober 2007 träffades rektorskollegiet i Spånga-Tensta Stadsdel för att diskutera nadishproblemet.

Enligt skolpersonal i Stockholmsområdet är det främst pojkar som leker nadish men det förekommer även bland flickor.

Regler
En person utses till högste kung. Han eller hon har sedan makten över andra kungar och deras slavar. Slavarna är tvungna att utföra det som kungarna befaller. Annars blir de slagna som straff.

Leken går ut på att lura den personen som man vill ska bli ens slav. För att personen ska bli ens slav krävs det först att båda parter går med på leken och sen att en part tar emot ett föremål från en annan och den som ger föremålet säger nadish. Hinner man säga nadish innan personen som ger föremålet händer inget man är "skyddad", hinner man inte så är man en slav. Slavägaren får ge order till slaven och om slaven inte vill gå med på det så straffas man, slavägaren säger då "Freeze!" (annars får man inte straffa), slaven måste då stanna där den står och i en minut ta emot slag. Slagen behöver inte alltid vara hårda utan det är mest ett sätt att visa vem som bestämmer.

Max gräns för att vara slav är 1 vecka efter det börjar det bli allvarligt mobbning och som kan leda till relegering och stämning.

En person som är slav är fri att skaffa sina egna slavar, på så sätt kan det uppstå som Metro beskriver det "Kungar". En person har makt över annan, den här personen har i sin tur sin slav och så vidare. "Kungen" kan till exempel ge order till sin slav att han ska säga till sin slav att till exempel hämta vatten.

Man kan också sluta vara med i leken om den andra som är slav säger att han går för långt. Sedan räknas det som slaveri inom många religioner förbjudet och det räknas som en synd inom Islam.

Referenser 

Lekar
Mobbning
Wormux

Wormux är en klon av 1994 års datorspel Worms. Spelet finns tillgängligt för Windows och Unixliknande operativsystem (det inkluderar GNU/Linux, FreeBSD och Mac OS). 
Det består av fri programvara och är GNU GPL-licenserat. För närvarande tillhandahåller Wormux endast flerspelarläge.  

Spelets senaste stabila version är 0.8.3 vilken utgavs i början av mars 2009 och går att hämta hem via dess officiella webbplats.

Wormux är utvecklat av Wormux Team.

Spelupplevelse
Wormux är precis som sin förebild Worms turordningsbaserat, använder sig av 2D-grafik (det ses från sidan), och går ut på att spelarna delas upp i två lag och ska sedan med hjälp av en skiftande vapenarsenal förgöra varandra. När det ena motståndarlaget är fullkomligt tillintetgjort har det andra laget vunnit. 

Det har ännu inget stöd för enspelarläge, inte heller datorstyrda motståndare, men möjligheten finns att spela mot sig själv eller utmana en vän.

I skrivande stund (25 april 2009) finns spelet översatt till mer än 30 olika språk.

Vapen

Vapnen utgörs av allt ifrån raketgevär, granater, dynamiter, basebollträ, minor, hagelgevär, blåslampa, pistoler och kpist. Några av de lite mer udda vapnen inberäknar en giftig, studsande iller med sprängkapacitet, gummiboll, en framåtrusande gnu, självmordsbomb och en flygande superpingvin. Det finns också tillbehör att tillgå så som en teleportör, fallskärm i form av ballonger och en lufthammare.

Banor
Det finns 41 stycken banor och de utspelar sig på varierande platser med olika miljöer. Ostbana, underjorden, skog, fiskakvarium, helvetet, tropisk ö, vulkan, vilda västern samt rymden är bara några exempel.

Karaktärer
Lagens karaktärers utseenden är formade efter maskoter från olika fri programvaruprojekt som exempelvis GNU, Linux, FreeBSD, KDE, GIMP, OpenOffice.org, Firefox, Thunderbird, Workrave, NuFW och SPIP.

Källor

Se även
Worms
Liero
NiL
Supertux

Externa länkar
 Wormux' officiella webbplats
Instruktioner för spelet på svenska

Fria datorspel
Linuxspel
Windows-spel
Macintosh-spel
BSD-spel
Referatmarkör

En referatmarkör är en teknik för att i skrift - eller tal - ange en källa och påminna läsaren om att det skrivna - eller sagda - har en extern källa och inte är skribentens - eller talarens - tankar, eller åsikter. Referatmarkören består vanligtvis av ett sägeverb, d.v.s. ett verb av typen säger, skriver, påstår, hävdar, menar, tycker, yttrar, bedyrar, insinuerar, etc. - följt (eller föregånget) av källans namn, vilket vid första hänvisningen anges in extensio, eller åtminstone förnamn och efternamn, eventuellt också relevant titel. Följande hänvisningar till samma källa varieras lämpligen, så att efternamn alterneras med titel, eller ett pronomen.

Efter (eller före) referatmarkören infogas ett referat eller citat från den källa referatmarkören anger.

I texter med vetenskapliga anspråk, torde referatmarkören kompletteras med en källhänvisning, enligt godtaget referenssystem.

Exempel 
Hasse Hårre säger vidare…
Hasse Hårre menar…
Hasse Hårre påstår…
Hasse Hårre pekar på…
Artikelförfattaren tycker…

Referenser

Noter

Exempellistan 

Referens
Laur Franzon

Fritz Laur Franzon, född 31 januari 1890 i Borås, död 19 januari 1968 i Norrtälje, var en svensk köpman och socialdemokratisk riksdagspolitiker.

Franzon var anställd som snickarlärling i Borås till 1909, i Stockholm 1909—1910, snickare i Norrtälje 1910—1916, biträde och kassör i Koop. Han anställdes vid Handelsförbundet 1916—1919 och var kontorschef vid Roslagens El AB 1919-1921.

Franzon var ledamot av Norrtälje stadsfullmäktige från 1918, därunder av fattigvårdsstyrelsen, nykterhetsnämnden, samt var stadsfullmäktiges ordförande från 1939. Han var ledamot av styrelsen för Stockholms läns socialdemokratiska partidistrikt, ordförande i pensionsnämnden från 1922, ordförande i beredningsutskottet, ledamot i Statens prisregleringsnämnd för elektrisk ström, ordförande i Sveriges radiohandlares riksförbund, samt ordförande i Norrtälje arbetarkommun. 

Franzon var landstingsledamot från 1931 och ledamot av riksdagens första kammare 1939-1956 för Stockholms och Uppsala läns valkrets.

Franzon gifte sig 1913 med Anna Eklund, född 1886.

Referenser 
Tidens kalender 1953: almanack och uppslagsbok. Stockholm: Tidens förlag, 1952, sid. 224.
1890 års män i ord och bild: en bokfilm 1890-1940 och biografiskt lexikon, fil mag John Karlzén, amanuens Nils Olsson, Gustaf Gottschalk, K G Lindeström, Svenska Kulturförlaget 1940 s. 324
Noter
 

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Socialdemokraterna
Svenska socialdemokrater
Män
Födda 1890
Avlidna 1968
Edvin Thun

Karl Edvin Thun, född 1 februari 1898 i Stockholms-Näs församling, död 4 februari 1962 i Enköping, tjänsteman och socialdemokratisk riksdagspolitiker.

Thun var landstingsledamot från 1943 och ledamot av riksdagens första kammare från 1951 till sin död, invald i Stockholms läns och Uppsala läns valkrets.

Referenser

Noter

Källor
Tidens kalender 1953, Stockholm: Tidens förlag, 1952, sid. 224.

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Socialdemokraterna
Svenska socialdemokrater
Män
Födda 1898
Avlidna 1962
Personer från Stockholms-Näs socken
Toleredskyrkan

Toleredskyrkan är en kyrkobyggnad som tillhör Lundby församling i Göteborgs stift. Den ligger i stadsdelen Tolered i Göteborgs kommun.

Tillkomst
En provisorisk barackkyrka uppfördes och invigdes hösten 1950, bestående av två sammanbyggda utrangerade militärbaracker, som inköptes från krigsmakten i samarbete med militärpastor Gunnar Rudborg och Göteborgs Småkyrkostiftelse. Den ena var inredd till kyrkosal och den andra var samlingssal med tillhörande pentry.
 
Nuvarande kyrka stod färdig 1961 efter ritningar av arkitekt Torsten Hansson. Kyrkan invigdes på Tacksägelsedagen samma år av biskop Bo Giertz. Den huvudsakliga finansieringen kom från Göteborgs småkyrkostiftelse och medel insamlade bland församlingsborna.

Byggnader
Kyrkobyggnaden är orienterad i sydvästlig-nordvästlig riktning. Den har traditionell form, med ett nästan fristående torn i söder och ett rakt avslutat kor i nordost. Den är uppförd av moderna byggmaterial. Väggarna är spritputsade och vitmålade med fönsterpartier av glasbetong. Kyrkorummet har ett brant skifferbelagt sadeltak. Gavlarna är konvexa medan betongtornets fasader är konkava. Tornhuven är fyrsidig och spetsig samt kröns av en tupp utförd i koppar. Vapenhuset ligger mellan tornet och kyrksalen och har ett stort fönsterparti av glasbetong från golv till takfot åt sydväst. Norr om koret finns en tillbyggd sakristia. Interiören domineras av det blåmålade innertaket och korväggens blå glasmosaik.

Nuvarande enplans församlingshem, ihopbyggt med kyrksalen genom en stor öppning med vikväggar, färdigställdes 1979. Dessförinnan tjänstgjorde tidigare nämnda barack som församlingshem.

Inventarier
Altare och dopfunt är tillverkade av vit betong och marmor. 
Den ursprungliga predikstolen i betong, har bytts ut mot en enklare i vitmålat trä.
En blå glasmosaik utförd av Elsa Hansson-Winnberg finns på korväggen.
En textilväv, som skildrar kyrkoåret, är tillverkad av Christina Westman

Orgel
En ny mekanisk orgel, tillverkad av Walter Thür Orgelbyggen, invigdes 1987. Den har tio stämmor fördelade på två manualer och pedal. Föregående orgel var tillverkad 1962 av Lindegren Orgelbyggeri AB.

Referenser

 Bebyggelseregistret
 

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Göteborg
Hisingen
Kyrkobyggnader invigda 1961
Tolered
1961 i Sverige
Fritjof Thun

Fritjof Wilhelm Thun, född 15 mars 1887 i Österåkers församling, Stockholms län, död 26 juni 1970 i Sollentuna församling, Stockholms län, var en svensk postkontorsföreståndare och socialdemokratisk riksdagspolitiker.

Fritjof Thun var son till före detta dragonen och möbelsnickaren Robert Thun och Emma Charlotta Andersdotter. Efter avslutad skolgång arbetade han vid jordbruk men flyttade snart till Stockholm, där han var gasverksarbetare 1905–1906. 1907–1922 hade han anställning som stationskarl vid Roslagsbanan med placering i Åkersberga. Under denna tid deltog han aktivt i det politiska och fackliga organisationsarbetet och var bland annat behjälplig med iscensättningen av deras första strejk. Efter en järnvägsmannastrejk 1922, där Thun deltagit, lämnade han sin anställning och blev 1923 poststationsföreståndare i Åkersberga.

Thun var kommunalfullmäktigeledamot samt landstingsledamot från 1919. Han blev 1947 ledamot av riksdagens första kammare i valkretsen Stockholms och Uppsala län. Ledamot av 1944 års kommitté för kommunal samverkan.

Referenser 
 Tidens kalender 1953: almanack och uppslagsbok. Stockholm: Tidens förlag, 1952, sid. 224.

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Socialdemokraterna
Svenska socialdemokrater
Födda 1887
Avlidna 1970
Män
Personer från Österåkers socken, Uppland
Åflo

Åflo är en by i Offerdals socken, Krokoms kommun, i västra Jämtland. Byn är belägen på Åflobackens syd- och västsluttningar vid Nästån och dess mynning i Hällsjön. Åflo är en gammal jordbruksbygd med ett flertal fortfarande levande bondgårdar. Till Åflo brukar även byarna Åflohammar, Vågen, Holmsved och Petersburg räknas.

Historia
Vid Trolltjärnen, på gränsen mellan Åflo och Kaxås, hittades år 1881 en spjutspets av ben. Offerdalsspetsen, som är 8000 år gammal, är det nordligaste fyndet från den äldre stenåldern och det äldsta föremålet som tillverkats i Jämtland. År 1886 hittades i Åflo en myrjärnstacka och en oval spännbuckla från bronsåldern.

Från runt år 1000 finns en bofast befolkning i Åflo. Byn har enligt folksägen fått sitt namn av att den förste som bosatte sig i byn efter digerdöden, Tor, kom dit när "ån var i flo", det vill säga när Nästån hade högt vattenstånd. Åflo har gett namn åt socknen Offerdal, som från början hette Afflodal. Åflo omtalas första gången år 1410, då en thörkil i aflo var åbo i byn. Den del av byn som i dag kallas Säter omtalas år 1420 då en niclis j saetrom nämns.  

År 1582 var omkring 500 personer bosatta i Offerdals socken. I början av 1600-talet hade Offerdal näst flest byar i Jämtland. Det fanns 33 byar och 87 gårdar. Socknens största byar var Kaxås och Åflo. Åflo var under lång tid en av de viktigaste byarna i Offerdal, inte minst på grund av de gynnsamma jordbruksförhållandena på sluttningarna ner mot Nästån och Hällsjön. 

I byn fanns bland annat Åflohammars järnbruk. Bruket startade sin verksamhet år 1840. År 1844 blev bergsingenjören Karl Ferdinand de Ron chef. År 1847 uppfördes en herrgård samt bostäder åt smeder, drängar och körkarlar. Efter det att bruksverksamheten upphörde var Åflohammar först länsmannabostad och sedan ålderdomshem och senare hotell. Byns första affär öppnades år 1869. Den gamla vattenkvarnen, Åflo kvarn, är ännu i drift. Ett tegelbruk fanns vid Trolltjärnen. Vid Mattisbäcken låg i början på 1900-talet Åflo mejeri, där det numera finns en smedja.  

En småskola fanns under 1800-talet och 1900-talets början i gården Säter. Åflo folkskola fick senare namnet Kaxås skola. Gården Säter var tidigare kaptensboställe. 

En bagarstuga (bryggstu) från Rengården i Åflo finns numera på Skansen i Stockholm. De flesta bondgårdar i Offerdal har en bryggstu. Dessa bagarstugor användes till att baka tunnbröd, men användes långt in på andra hälften av 1900-talet även som sommarbostad. Man flyttade ut till bagarstugan i början av juni och flyttade in till bondgårdens huvudbyggnad efter skördeperiodens slut i början av oktober.

Källor
 En bok om Offerdal, del 1-3, utgiven av Offerdals hembygdsförening
 Curt Lofterud; Offerdal - Sevärt i Krokoms kommun, del 7

Externa länkar 
Åflo mejeri, Bildarkivet Jamtli
Åflobacken, Bildarkivet Jamtli

Orter i Krokoms kommun
Himsa

Himsa är ett metalcoreband som bildades 1998 i Seattle, USA. Namnet Himsa kommer ifrån sanskritens (och flera andra indiska språks) ord för våld.

Medlemmar 
Nuvarande medlemmar
Derek Harn – basgitarr (1998–2008, 2017–)
Kirby Charles Johnson – gitarr (2000–2008, 2017–)
John Pettibone – sång (2000–2008, 2017–)
Sammi Curr – gitarr (2002–2003, 2005–2008, 2017–)
Chad Davis – trummor (2003–2007, 2017–)

Tidigare medlemmar
Mike Green – trummor (1998–2000)
Brian Johnson – gitarr (1998–2002), sång (1999–2000)
Henry – gitarr (1998–1999)
Aaron Edge – gitarr (1998–1999)
Christian Schmitt – sång (1998–1999)
EJ Bastien – gitarr (1999–2000)
Tim Mullen – trummor (2000–2003)
Clay Layton – sampling, elektronik (2000–2001)
Matt Wicklund – gitarr, (2003, 2003–2005)
Joe Frothingham – trummor (2007–2008)

Turnerande medlemmar
Chris LaPointe – sång (2000)

Diskografi 
Studioalbum
Ground Breaking Ceremony (1999)
Courting Tragedy and Disaster (2003)
Hail Horror (2006)
Summon in Thunder (2007)

EPs
Himsa (1999)
Death Is Infinite (2001)

DVD
You've Seen Too Much (2005)

Externa länkar
Himsa på Metal Archives

Amerikanska metalcore-grupper
Musikgrupper bildade 1998
Musikgrupper från Seattle
Nicky Shorey

Nicholas "Nicky" Shorey, född 19 februari 1981 i Romford i Greater London, är en engelsk före detta professionell fotbollsspelare (vänsterback). Under karriären spelade han två landskamper för engelska landslaget och spelade fler än 250 ligamatcher för Reading mellan 2001 och 2008. Shorey avslutade proffskarriären 2016.

Shorey spelade mellan 2010 och 2012 i Premier League-klubben West Bromwich Albion. Efter sina insatser i klubblaget fick han under ledning av Steve McClaren prova på att spela i det engelska landslaget. Han debuterade i träningsmatchen mot Tyskland  i slutet av augusti 2007.

Engelska fotbollsspelare
Män
Födda 1981
Levande personer
Spelare i Leyton Orient FC
Spelare i Reading FC
Spelare i Aston Villa FC
Spelare i Nottingham Forest FC
Spelare i Fulham FC
Spelare i West Bromwich Albion FC
Spelare i Bristol City FC
Spelare i Portsmouth FC
Spelare i FC Pune City
Spelare i Colchester United FC
Spelare i Hungerford Town FC