kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pilotis

Pilotis är, i den funktionalistiska arkitekturen, ett pelarstöd, ofta utfört i armerad betong. Pelarna är bärande och lyfter ofta upp hela våningsplan för att på så sätt frigöra yta under en byggnad och uppnå en kontrastverkan mellan byggnaden och marken. Detta drag utvecklade och använde sig den fransk-schweiziske arkitekten Le Corbusier av i sina tidiga byggnader, exempelvis Villa Savoye. Förekomsten av pilotis var en av de fem grundstommarna för god arkitektur, enligt Le Corbusier.

Externa länkar 

Le Corbusier
Funktionalistisk arkitektur
Byggnadsdetaljer
Humanitär intervention

Humanitär intervention är ett militärt ingripande i en stat utan dess samtycke för att skydda mänskliga rättigheter och göra det möjligt för humanitära organisationer att nå fram med sin hjälp. Beslut om sådan intervention fattas normalt av FN, eftersom det anses strida mot staternas suveränitet.

Referenser 

Humanitärt bistånd
Säkerhetspolitik
Folkrätt
Mänskliga rättigheter
Irwandi Yusuf

Irwandi Yusuf, född 2 augusti 1960 i Bireun, Aceh, Indonesien, är en acehnesisk politiker och före detta gerillaledare som var guvernör i Aceh 2007-2012 sedan han år 2006 vunnit guvernörsvalet. Yusuf är medlem av Gerakan Aceh Merdeka. Han är ursprungligen veterinär. Från maj 2003 fram till tsunamin den 26 december 2004 satt han fängslad. Yusuf överlevde tillsammans med ungefär 15 andra fångar naturkatastrofen genom att ta sig ut via taket när fängelset rasade; vid tiden för tsunamin var ungefär 200 fångar inspärrade i fängelset.

Födda 1960
Indonesiska politiker
Veterinärer
Män
Levande personer
Projekt 941 Akula

Ej att förväxla med Projekt 971 Sjtjuka-B som även kallas för Akula-klass'.Projekt 941 Akula (, ”haj”) eller Typhoon-klass är en klass av atomdrivna ballistiska robotubåtar utvecklad för den sovjetiska flottan på 1980-talet. Klassen är bestyckad med 20 stycken ballistiska robotar av typen R-39 (NATO-rapporteringsnamn SS-N-20) som totalt bär på 200 kärnstridsspetsar. Akula var den största ubåtsklass som någonsin konstruerats men rekordet slogs av ubåten K-329 Belgorod, sjösatt i april 2019 och är cirka 10 meter längre. Trots att den är större är den tystare än sina föregångare i Kalmar-klassen, och kan stanna under vatten i 180 dagar i sträck, längre i nödfall, till exempel i ett kärnvapenkrig.

 Historia 
Utvecklingen av Projekt 941 startades 1972 och den 19 december 1973 gav den sovjetiska staten klartecken för att börja konstruera den första ubåten. Konstruktionsbolaget var Rubin som var placerat i Leningrad. Den första ubåten ur Akula-klassen sjösattes 1980 och efter mycket tester kom hon i tjänst hos den norra flottan i december 1981. Mellan åren 1981 och 1989 togs totalt sex stycken ubåtar i bruk av den sovjetiska flottan. Flera enheter var under planering men efter Sovjetunionens sammanbrott skrotades alla planer på detta. När Sovjetunionen officiellt upplöstes 1991 övergick samtliga sex ubåtar i Akula-klassen till den nya ryska flottan. Den ryska flottan led dock av svåra ekonomiska problem och redan 1997 togs två av ubåtarna ur tjänst och skrotades strax därefter.

År 2000 var endast tre ubåtar i bruk och idag (2011) används bara en av dessa. Denna fungerar som testplattform åt den nya ryska ballistiska roboten R-30 Bulava som ska tas i tjänst på den nya ryska strategiska ubåtarna av Borej-klass. Vad som kommer att hända med de övriga två i klassen är idag okänt, vissa källor säger att de kommer utrustas med Bulava-robotar även de och andra säger att de snart kommer skrotas. En av de mer annorlunda förslagen på ubåtarnas framtid kom in år 2000 när Norilsk-Nickel, världens största tillverkare av nickel, meddelade att de ville köpa de tre ubåtarna som tagits ur tjänst och bygga om dem för att börja transportera malm från gruvor i Sibirien till Murmansk. Fördelen skulle ha varit att ubåtarna kunnat hålla höga hastigheter under istäcket, och på så sätt snabba upp transporterna. Inget konkret blev dock av idén.

 Enheter 

 Annat 
Akula-ubåtarna är också kända fōr sin roll i den amerikanska filmen Jakten på Röd Oktober (1990) med bland andra Sean Connery och Stellan Skarsgård i rollerna.

 Foton Satellitbilder Två sida vid sida (TK-20 och TK-17) vid 
 TK-208 vid Interiörfoton'
 2009 offentliggjorde en bloggare ett antal foton av insidan av en Typhoon ubåt vid Nerpichya flottbas, möjligen TK-12 eller TK-13 baserat på det dåliga skicket, fotona påstås har tagits 2004.  Paren av åldrande ubåtar togs ur bruk flera år tidigare, 1996 och 1997.

Referenser

Noter

Källor 
 941 Typhoon fas.org
 Warfare.ru
 Globalsecurity SS-N-28
 Globalsecurity 941 Typhoon
 

Kärnkraftsdrivna ubåtar
Ubåtsklasser
Ryska ubåtar
Sovjetiska ubåtar
Fartyg sjösatta 1980
Eli Göndör

Eli Göndör, född 14 april 1958 i Hägersten, Stockholms kommun, är en svensk frilansskribent, författare och mellanösternvetare.

Eli Göndör är son till den ungersk-judiske förintelseöverlevaren Ferenc Göndör. Han flyttade 1977 till Israel där han gjorde militärtjänst som fallskärmsjägare och fick senare graden sergeant med befälsbefogenheter. Han är sedan 2000 åter bosatt i Sverige och har bland annat arbetat som informatör vid Svensk Israel-Information 2002-2006. 

2007 tog Eli Göndör en fil.kand. i Mellanösternkunskap vid Stockholms universitet. 2012 disputerade han i islamologi vid Lunds universitet på en avhandling om muslimska kvinnor i Israel. En populariserad och förkortad version av avhandlingen med titeln "Jag har mina känslor och mitt förstånd" gavs ut hösten 2012.

Tillsammans med Karin Sjögren kom Göndör 1998 ut med Babatha Kvinnan i öknen och med Patrik Öhberg kom han 2009 ut med en antologi om sionismen. 2013 utgavs Religionen i demokratin, ett politiskt dilemmas återkomst av Timbro förlag, samt En bok om Ingmar Karlssons "Bruden är vacker men har redan en man", på Hydra förlag.

Göndör var tidigare medarbetare på Timbro.

Bibliografi 

 Göndör, Eli (2018). I Guds namn : Om våld och politik i islam. Stockholm: Fri Tanke förlag
Göndör, Eli (red.) (2021) De arabiska såren: tio år av revolt, stormaktspolitik och spruckna drömmar. Stockholm: Timbro förlag
Göndör, Eli (2021) Islam. Stockholm: Fri tanke förlag.

Källor

Externa länkar 
 
 Eli Göndörs hemsida

Födda 1958
Svenska journalister under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Män
Alumner från Stockholms universitet
Personer verksamma vid Lunds universitet
Levande personer
Svenska journalister under 2000-talet
Journalister från Stockholm
Författare från Stockholm
Sydafrikas Grand Prix 1974

Sydafrikas Grand Prix 1974 var det tredje av 15 lopp ingående i formel 1-VM 1974.

Resultat
 Carlos Reutemann, Brabham-Ford, 9 poäng
 Jean-Pierre Beltoise, BRM, 6
 Mike Hailwood, McLaren-Ford, 4
 Patrick Depailler, Tyrrell-Ford, 3
 Hans-Joachim Stuck, March-Ford, 2 
 Arturo Merzario, Williams (Iso Marlboro-Ford), 1
 Emerson Fittipaldi, McLaren-Ford 
 Jody Scheckter, Tyrrell-Ford 
 Denny Hulme, McLaren-Ford
 Vittorio Brambilla, March-Ford
 Carlos Pace, Surtees-Ford
 Graham Hill, Hill (Lola-Ford)
 Ian Scheckter, Team Gunston (Lotus-Ford)
 Eddie Keizan, Blignaut (Tyrrell-Ford)
 François Migault, BRM
 Niki Lauda, Ferrari (varv 74, tändning) 
 Richard Robarts, Brabham-Ford
 Henri Pescarolo, BRM
 Dave Charlton, Scuderia Scribante (McLaren-Ford)

Förare som bröt loppet 
 Clay Regazzoni, Ferrari (varv 65, oljetryck) 
 John Watson, John Goldie Racing (Brabham-Ford) (54, bränslesystem)
 Jacky Ickx, Lotus-Ford (31, bromsar) 
 James Hunt, Hesketh-Ford (13, transmission)
 Jochen Mass, Surtees-Ford (11, upphängning) 
 Paddy Driver, Team Gunston (Lotus-Ford) (6, koppling) 
 Ronnie Peterson, Lotus-Ford (2, kollision)
 Tom Belsø, Williams (Iso Marlboro-Ford) (0, koppling)

Noteringar 
 Biltillverkaren Hesketh gjorde F1-debut.
 Vittorio Brambilla och Ian Scheckter gjorde F1-debut.
 Carlos Reutemanns första snabbaste varv och första F1-vinst. 
 Niki Laudas första pole position.

VM-ställning

 

1974 i Sydafrika
Sydafrikas Grand Prix
Kapitonym

En kapitonym är ett ord som ändrar betydelse och ibland även uttal när första bokstaven ändras från gemen till versal. Etymologiskt kan ordet kapitonym härledas från engelskans capitonym som i sin tur kommer av latinets capitalis, som avser huvudet; avlett ur caput, "huvud" och grekiskans ονυμα (onyma), som betyder "namn". De kapitonymer som även ändrar uttal kallas heterofona medan de som behåller sitt uttal är homofona.

Exempel på homofona kapitonymer i svenskan är:
 inga (ingen i plural) och Inga (kvinnonamn)
 maj (månaden) och Maj (kvinnonamn)

Exempel på heterofona kapitonymer i svenskan är:
 hans  (genitivform av pronomenet han) och Hans  (mansnamn)
 inge  (i betydelsen ingjuta) och Inge  (mansnamn)
 israel  (person från Israel) och Israel  (landet Israel)
 japan  (person från Japan) och Japan  (landet Japan)
 polen  (bestämd form av pol) och Polen  (landet Polen)
 tom  (utan innehåll) och Tom  (mansnamn)
 vinland  (land som producerar vin) och Vinland  (gammalt vikinganamn på nuvarande Nordamerika)
   (land som huvudsakligen består av öar, exempelvis Storbritannien) och Öland  (svenskt landskap)

Se även
Homograf

Semantik
Ordlekar
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Léon-Adolphe Amette

Léon-Adolphe Amette, född 6 september 1850 i Douville-sur-Andelle i Eure, död 29 augusti 1920 i Antony i närheten av Paris, var en fransk kardinal. Han var ärkebiskop av Paris mellan 1908 och 1920.

Amette prästvigdes 1873 och var under sexton år sekreterare åt biskopen av Évreux. År 1899 vigdes Amette till biskop av Bayeux, och 1908 utnämndes han till ärkebiskop av Paris. År 1911 upphöjde påve Pius X Amette till kardinalpräst med Santa Sabina som titelkyrka.

Källor

Externa länkar

Romersk-katolska ärkebiskopar
Franska ärkebiskopar
Franska kardinaler
Personer från Eure
Födda 1850
Avlidna 1920
Män
Kardinalpräster av Santa Sabina
Gravsatta i Notre-Dame de Paris
Cowboy Junkies

Cowboy Junkies är ett rockband från Toronto, Ontario, Kanada, bildat 1985. Det består av syskonen Margo (född 27 juni 1961, sång), Michael (född 21 april 1959, gitarr) och Peter Timmins (född 29 oktober 1965, trummor) samt Alan Anton (född 22 juni 1959, basgitarr).

Diskografi
Studioalbum

Livealbum
 
 
 
 

Samlingsalbum

2003 – Platinum & Gold Collection

Externa länkar 

 Officiell webbplats
 

Kanadensiska rockgrupper
Musikgrupper bildade 1985
Daniel Benedicti Ekerman

Daniel Benedicti Ekerman, född 9 september 1735 i Linköping, Östergötlands län, död 3 oktober 1807 i Furingstads församling, Östergötlands län, svensk prästman, var kyrkoherde i Ljung och Flistad, sedan kontraktsprost i Furingstad.

Biografi
Ekerman bedrev studier i Linköping och Uppsala, blev magister 1764, prästvigdes 1766, utnämnd till spinnhuspredikant i Norrköping 1770, spinnhuspredikant i Stockholm 1772, kyrkoherde i Ljungs församling 1777–1792, prost 1782, kontraktsprost i Gullbergs och Bobergs kontrakt 1788, kyrkoherde i Furingstads pastorat 1792 (tillträdde 1793), deputerad vid Jubelfesten i Uppsala 1793, död i Furingstad 1807. Gift 1775 med Beata Margareta Ståhle (1747-1807).

Genealogi

Föräldrar
Bengt Ekerman, rådman
Engel Österberg

Barn
Carl Ekerman (1775-1790).
Christina Sophia Ekerman (1776-1802).
Engel Maria Ekerman (1777-1813), gift 1807 med Johan Magnus Östergren (1773-1834), kyrkoherde i Sunds pastorat.
Bengt Daniel Ekerman (1779-1827), lantbrukare.
Anders Fredric Ekerman (1781-1785).
Anna Catharina Ekerman (1783-1828), gift 1808 med Carl Axel Juringius (1777-1832), kyrkoherde i Kimstads pastorat, kontraktsprost.
Hedvig Margareta Ekerman (1784-1838), gift 1809 med Adolf Fougberg (1768-1821), kyrkoherde i Asby pastorat.
Jonas Eric Ekerman (1786-1802).
Jacob Fredric Ekerman (*1788), komminister i Höreda pastorat, gift med Wesén från Norrköping.

Källor
Johan Alfred Westerlund & Johan Axel Setterdahl: Linköpings stifts herdaminne, tredje delen, första häftet, sid 270-272, Östgöta Correspondenten, Linköping 1919

Noter

Svenska teologer under 1700-talet
Svenska teologer under 1800-talet
Präster från Linköping
Födda 1735
Avlidna 1807
Män
Sveriges verkstadsförening

Sveriges verkstadsförening (VF), bildades i juli 1896, och utgjorde från 1917 ett till Svenska Arbetsgivareföreningen hörande yrkesförbund och har till ändamål att tillvarata och främja medlemmarnas gemensamma intressen rörande förhållandet mellan arbetsgivare och arbetare. Medlemskap i föreningen kunde vinnas av varje välkänd svensk arbetsgivare, såväl enskild person, handelsbolag eller aktiebolag, som i Sverige idkade mekanisk verkstads-, gjuteri- eller därmed likartad verksamhet.

Bakgrunden till Verkstadsföreningens tillkomst var framför allt den snabba ökningen av lönekostnaderna som följd av snabb industriell expansion. Medeltimförtjänsten ökade med nästan 34 % mellan 1896 och 1904.

År 1992 slogs Verkstadsföreningen samman med Sveriges Mekanförbund och bildade Föreningen Sveriges Verkstadsindustrier (VI). Tio år senare ändrades namnet till Teknikföretagen.

Ordförande

1896-1902 James Keiller, Göteborgs Mekaniska Verkstads AB
1902-1910 John Bernström, Separator
1910-1916 Kurt von Schmalensée
1916-1939 Sigfrid Edström, Allmänna Svenska Elektriska AB
1940-1943 
1946-1949 Arvid H Nilsson, C.O. Öberg & Co
1949-1953 Axel Nylander, Borås Mekaniska Verkstad
1953-1955 Joel Larsson, SKF
1955-1967 Tryggve Holm, SAAB
1967-1977 Alde Nilsson, Asea
1978-1986 Arne Mohlin, L M Ericsson
1986-1989 Hans Stahle , Alfa Laval
1990-1996 Bert-Olof Svanholm, ABB
1997-2005 Lennart Nilsson, Cardo
2005-2009 Hans-Olov Olsson, Volvo Car Corporation
2009-     Leif Östling, Scania

VD var 1951–1973 Matts Bergom Larsson, under vars ledning förbundet bland annat flyttade till Industrins hus i Stockholm (från Klarabergsgatan i samma stad).

Referenser

Branschorganisationer i Sverige
Organisationer bildade 1896
Erik Cardfelt

Erik Cardfelt, född 5 juni 1962, är en grafisk formgivare, kokboksförfattare och vänsterpartisk politiker.

Cardfelt var 1982–1983 ledamot av Värnpliktiga arbetsgruppen, Vpl-AG (nu Värnpliktsrådet) och arbetade efter värnplikten som anställd hos dåvarande VPK:s ungdomsförbund Kommunistisk Ungdom, KU. Mellan 1988 och 1991 var han förbundssekreterare. 

Mellan 1992 och 1994 arbetade Cardfelt som tryckerichef och har efter det arbetat som grafisk formgivare och skribent. Åren 1995–1998 var han knuten till tidningen Norrskensflamman-Information och under två perioder chefredaktör (1995–1996 och 1997). 

Cardfelt har också skrivit böcker på uppdrag för olika ideella organisationer, som till exempel Textil i Afrika för organisationen Afrikagrupperna.

I juni 2003 flyttade han tillsammans med sin sambo, Karin Olsson, till Öland och köpte hotellet Stora Frögården i Stora Frö, som de hösten 2003 gjorde om till vandrarhem knutet till Svenska Turistföreningen, STF. Redan 2004 tilldelades paret utmärkelsen Årets kudde, såsom Sveriges bästa vandrarhem genom en omröstning på STF:s webbplats.

Erik Cardfelt bodde från december 2009 i Halmstad men har senare återvänt till Öland.

Bibliografi i urval 
 Mat från Öland: klassiskt och modernt, tillsammans med Karin Olsson, Prolog, 2006.
 Renässansmat: recept och mathistoria från Vasaättens tid, tillsammans med Agnes Hulthén och Karin Olsson, Prolog mat & media, 2012.
 God grön jul: vegetariskt julbord, tillsammans med Karin Olsson, Prolog mat & media, Prolog, 2016.

Källor 

Födda 1962
Svenska vänsterpartister
Svenska chefredaktörer
Män
Levande personer
Gränsmärke

Gränsmärke, råmärke, gränsröse om det är ett röse, är ett på (och ibland under) jordytan anbragt tecken, som är till för att utvisa ett jordområdes gräns mot ett annat och som kan vara syftmärke för en rågång.

Beskrivning
 
Gränsmärken har använts först och främst för att skilja en fastighet från en annan, men också för att utvisa administrativa indelningar såsom socken-, härads- och länsgräns. Moderna gränsmärken mellan fastigheter är ofta rör nedslagna i marken, hål borrade i berg eller dubbar fästade i berg. 

Stora markägare satte gränsstenar för att markera sina gränser. När det var tre ägor som möttes i en punkt restes ett så kallat 5-stenaröse. En något högre hjärtsten i centrum och fyra riktningsstenar runtom. Lite längre bort fanns ofta den mindre så kallade "visaren" som angav gränsens eller rågångens riktning.

Gränsmärken har också använts för att ange riksgränsen (dvs gränsen mot ett annat land).

Den som rubbar gränsmärken gör sig skyldig till brottet "förfalskning av fast märke".

Se även
Saxsten

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

 

Fornminnen
Fastighetsrätt
Rättshistoria
Lantmäteri
Gränser
Ugglan
Parningstyp

Parningstyper kallar man svampars motsvarighet till kön, då dessa inte riktigt kan jämställas med egenskapen kön hos djur och växter. Vissa svamparter har upp till fyra parningstyper.

Parning hos en svamp kan gå till så att två hyfer (rottrådar) av olika parningstyp möts och förenar sig med varandra, varefter en fruktkropp kan bildas. Från den sprids då sporer, som bildar nya svampar.

Svampar
Fortplantning
Petrus Svenonis Kihlman

Petrus Svenonis Kihlman, född 1629 i Gammalkils församling, Östergötland, död 11 mars 1696 i Gammalkils församling, Östergötlands län, var en svensk präst i Gammalkils församling.

Biografi
Petrus Svenonis Kihlman föddes 1629 i Gammalkils  församling. Han var son till kyrkoherden Sveno Magni Tollstadius (1594-1669) och Kerstin Pedersdotter (död 1670). Kihlman blev 1649 student vid Kungliga Akademien, Åbo och 1652 student vid Uppsala universitet, Uppsala. Han prästvigdes 26 september 1658 och blev 1660 komminister i Skänninge församling. Kihlman blev 1670 kyrkoherde i Gammalkils församling, Gammalkils pastorat. Han avled 1696 i Gammalkils församling.

Familj
Kihlman gifte sig 27 oktober 1661 med Elin Persdotter (1631-1698) från Jönköping. De fick tillsammans barnen Karin Kihlman (döpt 1662) som var gift 1702 med bonden Lars Persson i Fettjestad, Gammalkils socken, komministern Petrus Kihlman (1663–1728) Skällviks församling, Maria Kihlman (1664–1746) som var gift med bonden Måns Andersson i Fettjestad, Gammalkils socken, Elin Kihlman (döpt 1666), Margareta Kihlman (1668–1741) som var gift med kvartermästaren och rusthållaren Daniel Kylander och Kerstin Kihlman (1670–1744).

Källor

Noter 

Födda 1629
Avlidna 1696
Svenska teologer under 1600-talet
Män
Personer från Gammalkils socken
Svenska präster under 1600-talet
Luis La Puerta

Luis La Puerta, född 1811 i Cusco, död 1896 i Lima, militär och peruansk politiker. La Puerta övertog presidentskapet i Peru under en kort period, 18 december 1879 till 23 december 1879, efter att den tidigare presidenten Mariano Ignacio Prado hade övergett landet efter den olyckliga krigsutvecklingen emot Chile.

Peruanska politiker under 1800-talet
Födda 1811
Avlidna 1896
Perus presidenter
Män
Marco Manieri

Marco Alexander Manieri, född 18 november 1973 i Limhamns församling, Malmö, är en svensk ljudtekniker och musikproducent samt delägare i Gula Studion i Malmö. Han har även utgivit en kokbok.

Manieri fick sin ljudtekniska utbildning i London vid School of Audio Engineering. När han återvände till Sverige började han arbeta som ljudtekniker och producent i olika studior över hela Sverige. Han har också lång erfarenhet som lajvtekniker för band som exempelvis Eggstone, The Mopeds och The Animal Five.

Manieri har producerat det platinasäljande debutalbumet av The Ark, We Are The Ark (2000), samt deras album Prayer For The Weekend. Han har också producerat album åt Paus, Melody Club, The Animal Five, The Mo, Marit Bergman samt sina egna band Chocolate Barry och Trig. 

Manieri har även gjort remixar åt bland andra The Cardigans, The Corrs och Roxette och spelat på skivor med sångaren Thomaz Ransmyr.

2008 började Marco Manieri studera till läkare. Han skulle dock ta en paus för bli en av de tävlande i tv-programmet Sveriges Mästerkock 2012, där han slutade på en fjärde plats. Manieri drev sedan en blogg om italiensk mat som sedan blev kokboken Italienska för nybörjare, som gavs ut av ICA Bokförlag i mars 2013.

Producerade skivor
 The Alpine: Mondays Look The Same EP (2005)
 The Animal Five: The Animal Five (2006)
 The Animal Five: Je Ne Sais Quack (2009)
 The Ark: We Are The Ark (2000)
 The Ark: Prayer For The Weekend (2007)
 Chocolate Barry: Cucumber Trees and Ice Cold Lemonade (2001)
 Dipper: They Know What To Expect And They Like It (2000)
 Kristian Anttila: Natta De Mina (2003)
 Marit Bergman: Baby Dry Your Eye (2004)
 The Mo: City Heart (2002)
 Venus Outback: Spiron Johd (1999)
 Paus: Paus (1998)

Bibliografi
 2013 - Italienska för nybörjare

Referenser

Externa länkar 
Marco Manieri – en doft av Italien i mitt kök Officiell webbplats.

Svenska ljudtekniker
Födda 1973
Män
Levande personer
Dom får aldrig mig

Dom får aldrig mig är en svensk dokumentärfilm från 2006. Filmen regisserades och producerades av Erik Kolthoff och Staffan Danielsson och hade biopremiär 19 maj 2006.

Om filmen
Filmades mellan 2003 och 2004 av frilansarna Erik Kolthoff och Staffan Danielsson och berättar historien om gruppen Asta Kask samt ger en bild av hur det var att vara punkare i Sverige i början av 80-talet. Biopremiär den 19 maj 2006 på Hagabion i Göteborg. Utgiven på DVD av Burning Heart Records den 15 november 2006 tillsammans med Asta Kasks skiva Playmates 7805.

Titeln på dokumentärfilmen är även en av Asta Kask låtar från singeln Än finns det hopp.

Externa länkar
Filmen på astakask.com

Filmer 2006
Svenska dokumentärfilmer
Heinz Holliger

Heinz Holliger, född 21 maj 1939, är en schweizisk oboist, tonsättare och dirigent.

Heinz har ofta samarbetet med den berömde fagottisten Klaus Thunemann.

Schweiziska kompositörer
Schweiziska dirigenter
Schweiziska oboister
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Personer från kantonen Bern
Födda 1939
Levande personer
Män
Vitória FC

Vitória Futebol Clube, vanligen kallat Vitória de Setúbal, är en idrottsklubb från Setúbal i södra Portugal. Klubben bildades 20 november 1910 och har blivit kända genom framför allt framgångar i fotboll för herrar. Hemmaarenan heter Estádio do Bonfim.

Förutom fotboll har Vitória även handboll och futsal på programmet, utöver aikido, friidrott, gymnastik, judo, karate, kickboxning, taekwondo och bordtennis.

Meriter

Portugisiska cupen 
 Cupmästare: 1964-65, 1966-67, 2004-05
 Tvåa: 1926–27, 1942–43, 1953–54, 1961–62, 1965–66, 1967–68, 1972–73, 2005–06

Primeira Liga 
 Tvåa: 1971-72

Liga de Honra 
 Tvåa: 1995–96, 2003–04

Taça de Ribeiro dos Reis 
 Vinnare: 1962–63, 1968–69, 1969–70
 Tvåa: 1966–67

Portugisiska Ligacupen 
 Vinnare: 2007–08

Portugisiska supercupen 
 Tvåa: 2005, 2006

Cupvinnarcupen 
 Andra omgången: 1967–69

Mässcupen/UEFA-cupen 
 Kvartsfinal: 1968–69, 1970–71, 1972–73, 1973–74

Pequeña Copa del Mundo de Clubes 
 Vinnare: 1970

Placering tidigare säsonger

Källor

Externa länkar 
 Vitória F.C.
Dearborn County

Dearborn County är ett county i delstaten Indiana, USA. År 2010 hade countyt 50 047 invånare (2010). Den administrativa huvudorten (county seat) är Lawrenceburg.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau så har countyt en total area på 795 km². 790 km² av den arean är land och 5 km² är vatten.

Angränsande countyn 
  Franklin County - nord 
  Butler County, Ohio - nordost 
  Hamilton County, Ohio - öst 
  Boone County, Kentucky - sydost 
  Ohio County - syd 
  Ripley County - väst

Källor 

 
Stater och territorier bildade 1803
Siktlinje

Siktlinje är en tänkt linje mellan två objekt som sammanfaller visuellt med den observation som kan göras från det ena objektet av det andra objektet.

Perception
Optik
Jenka

Jenka är en typ av sällskapsdans där de dansande grupperar sig i en rad med händerna på varandras axlar. Dansen har finskt ursprung och dansarna tar sig medelst hopp, fler framåt än bakåt, framåt i rummet.

På finska kallas dansen jenka för letkajenkka vilket betyder "kö-schottis", medan ordet jenkka betyder schottis. Ordet jenkka används dels för schottismusik, dels för schottisdans med hopp, medan med gångsteg eller släpande steg på finska ofta kallas Sottiisi. Jenkan blev mycket populär åren efter 1965, då Roberto Delgado lanserade Letkiss, en anglifiering av schottisen Letkajenkka från 1963.

Dansen blev vanlig i Norden från 1950-talet.

Ordet "jenka" finns belagt i svenska språket sedan 1964.

Referenser 

Danser