kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Igor Setjin

Igor Setjin (ryska: Игорь Иванович Сечин), född 7 september 1960 i Leningrad, Sovjetunionen, är en rysk politiker och affärsman, som anses vara en nära allierad till Vladimir Putin.

Setjin tog examen från dåvarande Leningrads universitet 1984 som lingvist, talande franska och portugisiska flytande. På 1980-talet arbetade han i Moçambique och Angola, officiellt som tolk med Sovjetiska diplomatiska och affärsmässiga uppdrag. Enligt flera anklagelser var han då en utstationerad KGB-spion.

1991-1996 arbetade Setjin på borgmästarkontoret i Sankt Petersburg, från 1994 som vice stabschef för vice borgmästare Vladimir Putin. 1996-1997 var han biträde till Putin, som arbetade i departementet för presentiell fastighetsförvaltning.

1997-1998 var Setjin chef över generalavdelningen på Kontrolldirektoratet knutet till presidenten, som leddes av Putin. I augusti 1999 utsågs han till chef för ryska Premiärministerns sekretariat, då Putin blivit premiärminister. Från 24 november samma år till 11 januari 2000 var han förste biträdande chef för ryske presidentens administration. Mellan den 31 december 1999 och maj 2008 var han biträdande chef för Putins administration.

I maj 2008 utsågs han av president Dmitrij Medvedev till förste vice premiärminister, vilket av analytiker ses som en nedgradering.

Sedan 27 juli 2004 har han varit ordförande i styrelsen för JSC Rosneft, som har slukat den tillfångatagne Michail Chodorkovskijs tillgångar i Yukos. Chodorovskij har anklagat Setjin för att ha planerat hans arrestering och plundringen av oljebolaget: "Det andra liksom det första ingripandet organiserades av Igor Setjin. Han iscensatte det första ingripandet av girighet, och det andra av feghet.

Igor Setjin är gift och har barn. Sedan 2003 har hans dotter Inga varit gift med Vladimir Ustinovs son Dmitrij Ustinov. Tillsammans med Dmitrij Ustinov har dottern en son född 2005.

I mars 2022 rapporterade nyhetsmedia om att Setjin skulle äga megayachten Crescent och superyachten Amore Vero.

Referenser

Externa länkar
Biografi 
Biografi, Lenta.ru .

Ryska politiker under 1900-talet
Födda 1960
Levande personer
Män
Personer från Sankt Petersburg
Personer inom Rysslands näringsliv under 2000-talet
Ryska företagsledare
Ryska politiker under 2000-talet
Oredlighet mot borgenär

Oredlighet mot borgenär, brott mot borgenär som föreligger bl.a. när en gäldenär på eller är nära obestånd avhänder sig egendom av betydande värde.

Brottet sker när en gäldenär på eller är nära obestånd avhänder sig egendom av betydande värde när konkurs är nära förestående, ur Sverige för bort egendom av betydande värde eller, i konkurs, undandrar eller undanhåller konkursförvaltaren någon tillgång. Detsamma gäller om tillgången finns i utlandet. 

Straffet är fängelse i högst två år. Vid grovt brott döms till fängelse i lägst sex månader och högst sex år. Brottet bedöms som grovt om gärningsmannen beedigat oriktig uppgift eller använt falsk handling eller vilseledande bokföring eller om brottet varit av betydande omfattning eller annars av särskilt farlig art.

Ekonomisk brottslighet
Värmdö HC

Värmdö Hockey Club (Värmdö HC) är en ishockeyförening från Värmdö i Uppland. Föreningen bildades år 1975 genom sammanslagning av ishockeysektionerna i Gustavsbergs IF och Värmdö IF med dåvarande namnet Gustavsberg/Värmdö (förkortat GV 75). Värmdö HC är en av Stockholms största ishockeyföreningar med lag i alla åldrar för både män och kvinnor.

Säsonger
Under 2000-talet spelade föreningen tidvis i Division 1. Nedan en sammanställning över resultaten.

Källor

Externa länkar
 Värmdö HC:s webbplats

Värmdö HC
Vägraset vid Småröd

Vägraset vid Småröd var ett av efterkrigstidens många jordskred i Västsverige.

Raset inträffade vid sjutiden på kvällen den 20 december 2006 och omfattade ett flera hundra meter långt och brett område längs med Taske å, precis söder om husen i Småröd. Det drabbade nya E6, gamla E6, järnvägen Bohusbanan och järnvägsmuseet Chateau Småröd Museum. Vägarna och järnvägen har återuppbyggts men järnvägsmuseet har rivits. Trots omfattningen av raset blev ingen allvarligt skadad. De flesta hade lämnat sjukhuset följande dag.

Jordskredet skedde i sydligaste delen av Foss församling och Munkedals kommun, några kilometer söder om centralorten Munkedal, strax norr om gränsen mot Skredsviks församling och Uddevalla kommun, där motorvägsdelen av E6 söderifrån då tog slut och övergick i den gamla vägen. Motorvägsbygge med stora jordarbeten pågick i området. Enligt de första utredningsrapporterna, berodde raset troligtvis på att man vid rasplatsen lagrat för stora mängder av fyllnadsmassor, som "tryckte i gång" det underliggande lerlagret. Statens Haverikommission har publicerat en definitiv rapport kring orsaker samt hur räddningsarbetet har gått till.

Vägraset fick till följd att trafiken fick ta andra vägar. Godstrafiken med lastbil fick ta en flera mil lång omväg om Dalsland. Ersättningsbussar för lokaltågen på Bohusbanan, samt övrig biltrafik fick ta en smal och krokig omväg via Skredsvik, alternativt färjeleden mellan Finnsbo och Skår och via Stångenäset.

Då raset innebar stora ekonomiska merkostnader för de flesta som på något sätt drabbades, tillstyrkte staten en extremt snabb återuppbyggnad av både E6 och Bohusbanan. Redan efter ett par månader hade man gjort geologiska undersökningar av området, schaktat bort farliga lermassor, fyllt igen med bättre material samt återuppbyggt vägen. Med tanke på att platsen redan innan raset var en vägarbetsplats, var det kort efter återöppnandet svårt för vägtrafikanter att se att det hade inträffat ett ras.

Parallellt arbetade Banverket med att återuppbygga Bohusbanan. Man byggde även upp den bit av Taske å som hade dämts upp av rasmassor och orsakat en mindre sjö.

Den 15 februari 2007 kunde E6 öppnas igen i en provisorisk sträckning. Den 24 februari 2007 öppnades åter Bohusbanan; 150 meter ny banvall hade då byggts strax öster om den gamla. Både den 15 och 24 februari var det ceremonier vid återinvigningarna med infrastrukturminister Åsa Torstensson och andra högt uppsatta.

Den 14 juni 2008 öppnades en ny del av motorvägen på E6 och inga spår syns längre efter raset längs med vägen.

Källor

Noter 

2006 i Sverige
Naturkatastrofer 2006 
Småröd
Munkedals kommun
Norske tog typ 92

Type 92 är ett tvådelat, dieseldrivet motorvagnståg som är konstruerat i Tyskland av Düwag AG. Tågets längd är drygt 49 meter, har en tomvikt kring 97 ton och har 136 sittplatser förutom när manövervagnen har en resegodsavdelning då antalet sittplatser är 114. Dess topphastighet är 140 km/h och det tillverkades under 1984-85 i 15 exemplar. Fjorton tågsätt är i drift eftersom ett skrotades efter en kollision i Åsta, Norge den 4 januari 2000. Upp till fyra enheter, det vill säga 8 vagnar, kan sammankopplas. Varje tvåvagnarssätt kostar cirka 28 miljoner kronor (prisnivå 2006).

För framdrivningen svarar två turboladdade 22-liters V-12:or från tyska Daimler Benz. Den totala dieselmotoreffekten är 714 kW. Dieselmotorerna driver två synkrongeneratorer från BBC och av tågets totalt 8 axlar är 2 drivna av varsin asynkronmotor. Boggierna som är tillverkade av Wegmann är luftfjädrade och har ett axelavstånd på 250 cm (löpboggi) och 255 cm (motorboggi). Boggin är av mjuk typ då hjulaxlarna ställer in sig radiellt i kurvorna. För bromsningen svarar tre system: reostatisk, block- och skivbroms. Tåget är utrustat med en 1 600 liter stor bränsletank.

Tåget har ett likspänningssystem med spänningen 110 V samt två stycken generatorer à 12 kW. Tågsättet kan även anslutas vid uppställning till 3-fas 220 V 50 Hz nät samt även 1 000 V 16 2/3 Hz samt 1 000 V 50 Hz. Generatorerna används även som startmotorer för dieselmotorerna.

Till skillnad mot många andra motorvagnar har BM92 konventionella skruvkoppel och buffertar. Vagnkorgen är (320 cm) bred och är tillverkad av lättmetall.

Invändigt är tågsättet indelat i fyra salonger. Det finns även en version (BFS) med resgodsrum samt en annan med kombinerat resgods- och postrum (BDFS). Antalet stolar i bredd är 2 + 2 men stolavståndet är endast 89 cm. Golvhöjden är ovanligt hög; hela 132 cm ovan rälsöverkant.

Tågen tillhör det statliga norska järnvägsfordonsföretaget Norske tog och används mest av SJ Norge runt Trondheim, men har förut gått i trafik även i Sverige. Tågen gick mellan 2007 och 2012 i Mittnabotågen mellan Östersund och Trondheim men går idag endast några få kilometer i Sverige in till Storlien.

Referenser

Externa länkar 
BM92 på Jarnvag.net
BM92 på Jernbane.net 

Norska motorvagnar
Biskopsböle, Vanda stad

Biskopsböle (fi. Piispankylä) är en stadsdel i Vanda stad i landskapet Nyland. 

I öster gränsar Biskopsböle till Vanda å, i söder till Ring III och i väster till Tavastehusleden. Grannstadsdelar är Kvarnbacka, Käinby, Kivistö och  Lappböle, samt Vinikby på östra sidan Vanda å. 

De östra delarna av stadsdelen består av odlingsmark, varav en stor del hör till Vanda ådals skyddsområde som klassats som ett nationellt viktigt landskap. I väster är Biskopsböle mera skogbeklädd, ovanför ådalen. 

I södra Biskopsböle finns ett höghusområde som heter Vandaparken. Området byggdes främst på 1960- och 1970-talen. Runt omkring finns radhus. Vandaparken skulle bli mycket större än vad höghusområdet är i dag och man planerade centrumet Norra Vanda längs med en förlängning av Mårtensdalsbanan, planer som aldrig förverkligats. På 1980-talet byggdes egnahemshus kring Gamla Nurmijärvivägen. 

Det bor cirka 800 invånare i Biskopsböle och antalet äldre ökar. Som mest bodde det närmare 1 600 människor i stadsdelen på 1970-talet då Vandaparken var ny. Vandaparkens köpcentrum fungerar som områdets hjärta och erbjuder service också för invånarna i närbelägna stadsdelar. 

Det finns två industriområden i Biskopsböle: Åby industriområde vid Gamla Nurmijärvivägen och det nyare Biskopsböle industriområde från 1980-talet öster om Gamla Tavastehusvägen. 

Kring Ringbanan (tidigare Marja-banan) planerar man nya bostadsområden. Den nya stadsdelen som än så länge kallas Marja-Vanda planeras för upp till 20 000 invånare. I Biskopsböle berör planerna de norra delarna av stadsdelen.

Se även

Biskopsböle

Källor

Stadsdelar i Vanda
Sköttorpsraset

Sköttorpsraset var det första av efterkrigstidens stora jordskred i Västsverige.

Vårfloden slet, i februari 1946, med sig sju tunnland åkermark och åtta tunnland skog när en miljon kubikmeter jord försköts vid Lidan. Vattnet steg tolv meter över det normala, Lidköping hotades, industrier evakuerades och affärer utrymdes.

En torpare vid Sköttorp, cirka 15 kilometer söder om Lidköping, kunde på lördagsmorgonen den 2 februari se att en stor jordmassa kanat ner i Lidan och bildat en fördämning. Vattnet började stiga och det bildades en fyra kilometer lång och flera hundra meter bred damm. Den rymde ett 50-tal miljoner kubikmeter vatten som tryckte på och risken att vattenmassorna skulle bryta genom vallen och i en jättevåg spola med sig allt på sin väg till Lidköping bedömdes som stor. Staden skulle då dränkas och skadorna bli enorma.
  
Svensk och internationell press bevakade i flera dagar händelseförloppet och nyfikna samlades vid Sköttorp, och i hamnen i Lidköping bogserades samtliga fartyg ut på Kinneviken. Vid rastplatsen grävde utkommenderad militär och folk från Vägverket med sina spadar och skyfflar för att åstadkomma en ny fåra att leda vattnet i. Till slut började vattnet sippra i deras nygrävda dike, det vidgades till en bäck och vattenmassorna grävde så småningom en ny älv genom lermassorna. Avtappningen från den nya sjön fortsatte sedan utan problem, men först fredagen den 8 februari kunde Nya Lidköpings-Tidningen meddela att faran var över. Nu är där en lugn och förhoppningsvis stadig åker.

På uppdrag av Länsstyrelsen i Skaraborgs län dokumenterade fotografen Lennart Nilsson rasmassorna och fördämningen. Dessa fotografier finns bevarade i Landsarkivet i Göteborg.

Referenser

1946 i Sverige
Naturkatastrofer 1946
Jordskred i Västsverige
Johan Larsson i Göteborg

Karl Johan Larsson (i riksdagen kallad Larsson i Göteborg), född 4 februari 1857 i Malmö S:t Petri församling, död 21 juni 1909 i Göteborg, var en svensk yrkesinspektör och politiker (liberal). 

Johan Larsson, som var son till en sjökapten, examinerades vid Tekniska elementarskolan i Malmö 1873 och arbetade i ungdomen som ritare vid verkstäder i Eskilstuna, Malmö och Landskrona. Efter examen från Kungliga Tekniska högskolan 1883 var han ingenjör i Lessebo samma år och sedan vid Holmens bruk i Norrköping 1884–1892. Han arbetade därefter som yrkesinspektör till sin död.

Han var riksdagsledamot i andra kammaren från 1906 till sin död för Göteborgs stads valkrets och tillhörde i riksdagen Liberala samlingspartiet. I riksdagen var han särskilt engagerad i arbetarskyddsfrågor.

Källor
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1990), band 4, s. 111

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Liberala samlingspartiet
Politiker från Malmö
Födda 1857
Avlidna 1909
Män
Surteraset

Surteraset var ett av efterkrigstidens många jordskred i Västsverige och inträffade 1950 i Surte cirka 15 kilometer norr om Göteborg. 

Skredet ägde rum den 29 september klockan 08.11 vid Surte södra station och bara minuter tidigare hade ett tåg med 800 passagerare passerat. Skredet varade mindre än tre minuter. Det var 400 meter brett och 600 meter långt (24 hektar) med en uppskattad jordvolym på 3 miljoner m³, vägandes 10 miljoner ton, som kanade ut mot och delvis ner i Göta älv. Rasmassan kom sedan att blockera älven flera veckor för större båttrafik. Husen som drogs med i skredet flyttades upp till 150 meter. Fler än 30 bostadshus förstördes, men bara en person omkom. Över 450 familjer blev hemlösa.

Muddringen av Göta älv inleddes nästan direkt för att kunna återställa den då livliga båttrafiken och leddes av dåvarande Vattenfallsstyrelsen. I den första etappen vilken färdigställdes inom ett par veckor hade de tre mudderverken muddrat 80 000 kubikmeter lera, vilket gav båtar med 3 meters djupgående möjlighet att passera. Katastrofberedskapen var tämligen god och inom en månad hade väg-, järnväg- och sjöfartstrafik återigen kommit igång.

Se även 
Byggnadsras i Sverige
Urban sök och räddning

Referenser

Noter

Källor
 
 ST Tidningen  sep 2002
 SVT play journalfilm
 Surteraset, YouTube.

Externa länkar
Jordskredet i Surte 1950 - YouTube

1950 i Sverige
Naturkatastrofer 1950
Jordskred i Västsverige
Ale kommun
Var är Jane Eyre?

Var är Jane Eyre? () är en brittisk roman från 2001, skriven av Jasper Fforde. Handlingen utspelar sig i ett alternativt 1985, där Krimkriget fortfarande pågår och kloning har gjort det möjligt att ha en dront som husdjur. Huvudpersonen, Thursday Next, är en specialpolis som jagar efter de som kidnappat romanfiguren Jane Eyre från Charlotte Brontës bok.

Externa länkar

Brittiska romaner
Engelskspråkig skönlitteratur
Skönlitteratur 2001
1985 i skönlitteratur
Guntorpsraset

Guntorpsraset var ett av de mindre av efterkrigstidens många jordskred i Västsverige. Det förde dock till ett nästan två månaders stopp i tågtrafiken på järnvägen mellan Göteborg och Trollhättan.

Detta skred inträffade den 13 april 1953 vid Guntorp i Lödöse landskommun, idag Lilla Edets kommun. Järnvägen, som då hette Bergslagsbanan men nu benämns Norge/Vänerbanan,
följer här ett vattendrag som omtalas som Guntorpsbäcken cirka 4 kilometer från dennas utföde i Göta älv. Moderna kartor kallar platsen Gunntorp och vattendraget Gårdaån, som mynnar ut i älven vid tätorten Lödöse.. Vid skredet sjönk 60 meter av banvallen 6–7 meter närmast lodrätt ned, och jordmassorna intill försköts mot vattendraget. Detta förde till stopp på järnvägstrafiken som först kom igång igen den 10 juni. Inga personskador är kända.

Referenser

Noter

Källor
 Bo Björklund: Götaälvdalen. Berättelser och Bilder.  Älvängen: Acta Risvedensis, 2016, sida 53.

1953 i Sverige
Naturkatastrofer 1953
Jordskred i Västsverige
Lilla Edets kommun
Götaraset

Götaraset var ett av många jordskred i Västsverige på 1900-talet. 

Fredagen 7 juni 1957 klockan 11.25 (dagen före pingstafton) försvann två kilometer av älvstranden, vid Göta i Lilla Edets kommun.
Jordskredet skedde huvudsakligen inne på AB Göta Bruks fabriksområde och halva sulfitfabriken raserades. Rassträckan var nära 2 km lång och omfattade ca 32 hektar. Tre personer omkom i jordskredet, flera skadades och de materiella skadorna var omfattande. Idag syns inget från raset. Det var den andra stora naturkatastrofen längs Göta älv på några få år, sju år efter Surteraset. Götaraset var fyra gånger större än Surteraset 1950.

Se även 
Byggnadsras i Sverige
Urban sök och räddning

Referenser

Externa länkar
Invervju med fd anställda på SR 50 år efter raset

Länk till journalfilm om Götaraset

1957 i Sverige
Naturkatastrofer 1957
Jordskred i Västsverige
Lilla Edets kommun
Agnesbergsskredet

Agnesbergsskredet var ett av efterkrigstidens många jordskred i Västsverige.

Raset inträffade i strandkanten av Agnesbergs industriområde, norr om Göteborg, vid östra kanten av Göta älv, den 14 april 1993. 

Skredet, som omfattade ett ca 80 x 30 m stort område längs Göta älv, sträckte sig fram till en industribyggnad.

Skredet upptäcktes av en lots på ett fartyg kl 9, och då hade ett ca 20 x 50 m stort område glidit ut i älven. Några timmar senare inträffade ett 8 m brett bakåtgripande skred och senare under samma dag ett antal små skred i anslutning till huvudskredet. Vid Göteborgs kommuns vattenintag någon kilometer nedströms registrerades samma dag kl 06.00 och 09.45 kraftigt ökad slamhalt i vattnet. Av allt att döma började skredförloppet med ett undervattensskred, sannolikt i den branta slänten mot djuprännan i älven.

Omfattande skyddsåtgärder och förstärkningsarbeten har skett med statliga och kommunala medel.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 
 

1993 i Sverige
Naturkatastrofer 1993
Jordskred i Västsverige
Göteborgs kommun
Purdyöarna

Purdyöarna eller Mwilitau Islands (tidigare även Nageri Island) är en ögrupp bland Amiralitetsöarna i Bismarckarkipelagen som tillhör Papua Nya Guinea i västra Stilla havet.

Geografi
Purdy-öarna utgör en del av  Manusprovinsen och ligger cirka 800 km norr om Port Moresby och ca 80 km sydväst om huvudön  Manus.

De obebodda öarna är låga korallöar och ögruppen består av de av rev omgivna småöarna
 Bat island
 Mole Island
 Mouse Island
 Rat Island

Historia
Området siktades 1616 av nederländske Jacob Le Maire och återupptäcktes 1817 av brittiske kapten Abraham Bristow som även upptäckte Aucklandöarna.

Området hamnade 1885 under tysk överhöghet och införlivades 1899 i området Tyska Nya Guinea och förvaltades av handelsbolaget Neuguinea-Compagnie.

Under första världskriget erövrades området 1914 av Australien som senare även officiellt förvaltningsmandat för hela Bismarckarkipelagen av Förenta Nationerna.

1942 till 1944 ockuperades området av Japan men återgick 1949 till australiensiskt förvaltningsmandat tills Papua Nya Guinea blev självständigt 1975.

Externa länkar
 om Purdyöarna
 om Purdyöarnas historia (tyska)

Papua Nya Guineas ögrupper
Melanesien
Ballaboskredet

Ballaboskredet var ett av de mindre dramatiska av efterkrigstidens många jordskred i Västsverige.

Den 16 april 1996 ägde ett jordskred rum vid Ballabo i Västerlanda socken, på Göta älvs västra sida, cirka 1,5 km söder om samhället Göta i  Lilla Edets kommun. Skredet kom att omfatta en 110 m lång sträcka utmed älven och sträckte sig 50 – 70 m bakåt från stranden. Vattendjupet i älven minskade och skredmassorna kom således att minska farledsbredden. 

Skredet upptäcktes från ett förbipasserande fartyg. Då hade i princip hela skredet inträffat. Ett annat fartyg hade passerat skredområdet en timme tidigare utan att några förändringar noterades utmed stranden eller i älven.
Rasområdet utgjordes av åkermark. Ingen person kom till skada och inga byggnader eller anläggningar förstördes.

Källor 

1996 i Sverige
Naturkatastrofer 1996
Jordskred i Västsverige
Lilla Edets kommun
Kila, Vanda stad

Kila [tji:la] (fi. Kiila) är en stadsdel i Vanda stad i landskapet Nyland. 

Kila ligger i västra Vanda vid gränsen till Tusby. Grannstadsdelar är Vinikby, Flygfältet, Lappböle, Sjöskog och Ripuby. Kila är ett glest bebyggt småhusområde. Det finns knappt någon service alls i stadsdelen. 

I Kila finns en före detta avstjälpningsplats som kommer att användas för deponering av överskottsjord, ett skrotupplag, en övningsbana för halkkörning, en kartingbana och en keramikstudio.

Se även

Kila

Källor

Stadsdelar i Vanda
Apache (musikgrupp)

Apache bildades som Stefan Sundströms kompband. Blev senare (med sångaren Magnus Carlson) Weeping Willows.

Bandmedlemmar
Ola Nyström - gitarr
Stefan Axelsen - bas
Anders Hernestam - trummor
Mats Hedén - klaviatur

Svenska popgrupper
Magnetflöde

Inom elektromagnetism är magnetflöde, även benämnt magnetiskt flöde, , ett begrepp som mäter hur mycket av ett magnetiskt fält passerar genom någon viss yta, och i vilken riktning. Det är värt att notera att det inte finns något fysikaliskt flöde associerat med ett magnetiskt fält, men eftersom det magnetiska fältet beskrivs av ett vektorfält , och eftersom vektorfält också används för att modellera fysikaliska flöden, kan vi välja att tala om magnetiska fält i termer av "flöden".

Vi definierar det magnetiska flödet  som produkten av det magnetiska B-fältet (flödestätheten) och arean av någon yta. Låt  vara en yta med en riktning (utsida) given av en normal vektor  till varje punkt på ytan. Då blir det magnetiska flödet, , en integral över ytan , där det magnetiska fältet genom små area element  summeras.

I den intuitiva bilden med fältlinjer, kan denna integral förstås i termer av att "räkna antalet fältlinjer som passerar genom en viss yta".

Om det magnetiska fältet är konstant över ytan  så blir integralen ekvivalent med vanlig skalärprodukt.

En av maxwells ekvationer (Gauss lag för det magnetiska fältet) innebär att det magnetiska flödet genom en sluten yta  är noll.

Magnetflöde mäts i enheten Wb (weber) eller Vs (volt-sekund).

Motivering 

När en ledare rör sig över ett magnetfält påverkas elektronerna i ledaren med en Lorentzkraft; ledaren får ett överskott av elektroner på ena sidan. Då induceras en spänning i ledaren som är produkten av B-fältet och hastigheten som ledaren rör sig med samt ledarens längd:

Elektronerna förskjuts till en viss del av ledaren – riktningen kan bestämmas med Lenz lag. Ledaren rör sig vinkelrätt mot magnetfältet med hastigheten  eller 

 gånger längden  är lika med arean .

Se även 
 Elektriskt flöde
 Maxwells ekvationer

Källor

Externa länkar

SI enheter 

Elektromagnetism
Fysikaliska storheter
Västra öarna

Västra öarna (Western Islands) är ett öområde i Bismarckarkipelagen som tillhör Papua Nya Guinea i västra Stilla havet.

Geografi
Västra öarna utgör en del av Manusprovinsen och ligger cirka 900 km nordväst om Port Moresby och ca 400 km väster om huvudön Manus.

Området är korallöar och består av drygt 70 öar och atoller med de största från väst till öst
 Wuvulu, huvudön, längst västerut i området och i hela Bismarckarkipelagen
 Aua
 Manu Island
 Ninigo Islands
 Awin-reven
 Sumasuma-reven
 Sama-reven
 Pelleluhu-atollen
 Heina-atollen
 Pupol-reven
 Liot-atollen
 Hermit Islands
 Sae Islands
 Kaniet islands

Wuvulu har en liten flygplats (flygplatskod "WUV") för lokalt flyg.

Historia
Öarna har troligen bebotts av melanesier sedan cirka 1500 f.Kr. Wuvulu upptäcktes tillsammans med Aua 1545 av spanske kaptenen Yñigo Ortiz de Retez. Den brittiske kaptenen Philip Carteret återupptäckte öarna 1767.

Området hamnade 1885 under tysk överhöghet och införlivades 1899 i området Tyska Nya Guinea och förvaltades av handelsbolaget Neuguinea-Compagnie.

Under första världskriget erövrades området 1914 av Australien som senare även fick officiellt förvaltningsmandat för hela Bismarckarkipelagen av Förenta nationerna.

1942 till 1944 ockuperades området av Japan men återgick 1949 till australiskt förvaltningsmandat tills Papua Nya Guinea blev självständigt 1975.

Externa länkar
 om Wuvulu
 om alla Västra Öarna
 karta över de Västra Öarna

Papua Nya Guineas öar
Melanesien