kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Fader Amaros synder

Fader Amaros synder (El Crimen del padre Amaro) är en mexikansk-argentinsk-spansk film från 2002. Filmen nominerades till en Oscar som bästa utländska film 2002.

Handling
Fader Amaro är en ung präst som går in för sitt kall. En dag träffar han den undersköna Amelia, som har sällskap med en man, som hon säger sig hata. Fader Amaro får till uppgift att medla mellan Amelia, men misslyckas, delvis medvetet. Amelias mor har ett förhållande med en äldre kollega till Amaro, som är inbegripen i en knarkhistoria där det gäller att tvätta pengar för att åstadkomma ett bättre sjukhus. Fader Amaro kan inte hålla tillbaka sina köttsliga känslor för Amelia, som blir gravid. Amaros delade känslor får ödesdigra konsekvenser.

Rollista

Externa länkar 
 

Filmer 2002
Argentinska dramafilmer
Argentinska romantikfilmer
Mexikanska dramafilmer
Mexikanska romantikfilmer
Spanska dramafilmer
Spanska romantikfilmer
Hässelby Strands kyrka

Hässelby Strands kyrka hör till Hässelby församling i Stockholms stift och ligger vid Maltesholmstorget i Hässelby Strands centrum.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan med tillhörande församlingslokaler uppfördes 1968–1970 efter ritningar av arkitekt Oskar Fuchs. Lördagen den 19 december 1970 invigdes kyrkan av biskop Helge Ljungberg.

Kyrkobyggnaden har två våningar och en kvadratisk planform. Ytterväggarna är klädda med mörkrött tegel. Yttertaket är belagt med papp och kopparplåt.

Kyrkorummet är orienterat i sydostlig-nordvästlig riktning. På korväggen finns en altartavla som består av 35 silverglänsande reliefer av aluminium och som täcker upp 40 kvadratmeter. Kompositionen heter ”Varde ljus” och är utförd 1986 av skulptör Bertil Berggren Askenström.

Inventarier
 Den ursprungliga orgeln med sex stämmor levererades 1970 av Grönlunds Orgelbyggeri i Gammelstad. 2006 ersattes den av en ny orgel från samma firma, om femton stämmor på två manualer och pedal, med franskromantiska förebilder.

 
Predikstolen är murad av tegel i en mångkantig form.
Dopfunten, altaret och den fasta bänkinredningen är tillverkade av ek. Dopfatet av silver är tillverkat av Bertil Berggren Askenström och skänkt till kyrkan 1975.
Kyrkklockorna är gjutna av Bergholtz klockgjuteri.

Referenser

Tryckta källor

Webbkällor
 Hässelby församling

Vidare läsning

Externa länkar 

Kyrkobyggnader i Västerort
Hässelby strand
Kyrkobyggnader i Stockholms stift
Kyrkobyggnader invigda 1970
1970 i Sverige
Karel Dujardin

Karel Dujardin, född omkring 1622, död 20 november 1678, var en nederländsk konstnär.

Dujardin var verksam i Amsterdam samt i Italien, och utbildades under ledning av Nicolaes Pieterszoon Berchem och målade italieniserade landskap med varm, solig ton, med betande kreatur och trädgrupper, vanligen i sommarstämning med vita silverkantade moln och lugna vatten. Dujardin har även utfört porträtt, bland annat ett av Paulus Potter samt en grupptavla, "Regentenstukke" med mjuka linjer och smältande färger. Han är best representerad i Amsterdams Rijksmuseum. Också i Skandinavien finns tavlor av Dujardin, så i Nationalmuseum som har etsningar, fyra tavlor, och en målning Vägen över floden på Vanås slott.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Nederländska konstnärer under 1600-talet
Konstnärer från Amsterdam
Födda 1620-talet
Avlidna 1678
Män
Svensk uppslagsbok
Félix Dujardin

Félix Dujardin, född 5 april 1801 i Tours, död 8 april 1860 i Rennes, var en fransk naturforskare.  Dujardin var professor i zoologi och botanik i Rennes, och har genom sina arbeten för foraminiferer och andra urdjur särskilt bidragit till cellärans utveckling, i det han visade, att infusorierna inte, som man tidigare föreställt sig, var högt organiserade utan hade en jämförelsevis enkel byggnad. Ett av hans viktigaste arbeten är Histoire naturelle des zoophytes (2 band, 1841). Dujardins författarskap rör sig för övrigt om polyper och inälvsmaskar.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Referenser

Noter

Franska zoologer
Födda 1801
Avlidna 1860
Män
Svensk uppslagsbok
Franska professorer i botanik
Franska professorer i zoologi
Personer från Rennes
Ted V. Mikels

Ted V. Mikels, född Theodore Vincent Mikacevich den 29 april 1929 i Saint Paul, Minnesota, död 16 oktober 2016 i Las Vegas, Nevada, var en amerikansk filmregissör, känd för sina lågbudgetfilmer. 

Mikels hade en bakgrund som amatörfotograf och scenskådespelare. Han var även regiassistent, tillsammans med Ed Wood på Orgy of the Dead (1965), skriven av Wood. Mikels regisserade sin första långfilm, Strike Me Deadly 1963. 1968 kom science fiction-filmen Astro-Zombies och dramat Girl in Gold Boots (som varit föremål för ett avsnitt av Mystery Science Theater 3000) och 1971 skräckfilmen Corpse Grinders. Mikels drev bolaget TVM Studios i Las Vegas och sedan 2000-talets början gjorde han ett antal uppföljare till sina äldre filmer, såsom Astro-Zombies och Corpse Grinders, mestadels med okända skådespelare men även med för independentfilmfans bekanta skådespelare som Liz Renay, Dolores Fuller och Tura Satana.

Han har också gjort sig känd för sitt excentriska privatliv; han ska ha bott med ett harem i ett slott med lönngångar.  2010 kom en dokumentärfilm om Mikels, The Wild World of Ted V. Mikels, med John Waters som berättarröst.

Filmografi (urval)
 Astro Zombies: M3 - Cloned (2010)
 Demon Haunt (2008)
 Heart of a Boy (2005)
 Mark of the Astro-Zombies (2002)
 Corpse Grinders 2 (2000)
 Dimension in Fear (1998)
 Apartheid Slave-Women's Justice (1997)
 Mission: Killfast (1991)
 10 Violent Women (1982)
 The Doll Squad (1974)
 The Corpse Grinders (1972)
 Blood Orgy of the She Devils (1972)
 The Astro-Zombies (1968)
 Girl in Gold Boots (1968)
 The Black Klansman (1966)
 Dr. Sex (1964)
 Strike Me Deadly '' (1963)

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Amerikanska filmregissörer
Födda 1929
Män
Avlidna 2016
Bo Wahlström

Bo Birger Wahlström, född 24 februari 1916 i S:t Johannes församling i Stockholm, död 20 april 2011 i Danderyds församling i Stockholms län, var en svensk förläggare.

Han ledde B. Wahlströms bokförlag, känt för sina otaliga ungdomsböcker, mellan 1961 och 1981. Han var son till förlagets grundare Birger Wahlström, som han efterträdde 1961. Han hade också stor del i bokförlagets utgivning av populärpocketserier som såldes i pressbyråkiosker över hela Sverige. Han utvecklade och patenterade också tryckpressen Book O Matic. Han efterträddes 1981 av sonen Bertil.

Bo Wahlström är begravd på Djursholms begravningsplats.

Källor 
Wahlström, Bo B, bokförläggare, Djursholm i Vem är det / Svensk biografisk handbok / 1993 / s 1137 
Nekrolog - Svenska Dagbladet (Klicka på pdf-filen för 25 maj 2011)

Noter 

Svenska förläggare
Födda 1916
Avlidna 2011
Gravsatta på Djursholms begravningsplats
Män
Personer från Stockholm
Ernst Jaeger

Ernst Jaeger, född 22 december 1869 i Landau in der Pfalz, död 12 december 1944 i Leipzig, var en tysk jurist.

Jaeger blev 1893 juris doktor i Erlangen och tjänstgjorde därefter dels där, dels i Würzburg och blev 1905 professor vid Leipzigs universitet. Som rättsvetenskaplig författare är han mest känd för sina arbeten på konkursrättens område, framför allt Kommentar zur Konkursordnung (femte upplagan 1914–1916).

Källor

Tyska professorer i juridik
Personer verksamma vid Erlangens universitet
Personer verksamma vid Würzburgs universitet
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Jurister under 1800-talet
Jurister under 1900-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Tyska forskare under 1900-talet
Personer från Landau in der Pfalz
Födda 1869
Avlidna 1944
Män
Ugglan
Insinger-papyrusen

Insinger-papyrusen (Papyrus Insinger) är ett papyrusfynd från Antikens Egypten och innehåller en av de äldsta bevarade skrifter kring egyptiska visdomsläror (Sebayt). Manuskriptet dateras till cirka 100-talet e.Kr. och huvuddelen förvaras idag på Rijksmuseum van Oudheden i Leiden.

Manuskriptet
Insinger-papyrusen är en fragmenterad papyrusrulle där början och slutet av rullen saknas, rullens storlek är cirka 612 × 27,5 cm. Texten är skriven på rectosidan.

Texten är ett exempel på den fornegyptiska litteraturgenren visdomslära (Sebayt) och visar att de egyptiska traditionerna levde kvar även under det romerska styret och hur de anpassades till tidens krav.

Manuskriptet är en samlingsskrift och omfattar 25 bevarade kapitel.

Skriften är uppdelad efter olika tema med numrerade kapitel och innehåller över 800 maximer. Lärdomarna är skrivna i 1 raders texter liknande ordspråk, till exempel

 "En orms väsnande är effektivare än en åsnas bräkande"
 "En liten orm bär på gift"
 "Ormen du trampar på sprutar ett starkt gift"
 "En krokodil dör inte av bekymmer, den dör av svält"
 "Det är gud som skänker välstånd, det är den vise som bevarar det"

Texten är skriven i demotisk skrift och manuskriptet dateras till mellan år 0 och 100 e.Kr. kring den grekiska perioden och den romerska perioden under Antikens Egypten. Troligen rör det sig om en avskrift av ett äldre manuskript.

Historia
Det är inte känt när papyrusrullen upptäcktes. 1895 såldes större delen av rullen i Akhmim  av den franske affärsmannen Frenay till den nederländske fotografen och antikhandlaren Jan Herman Insinger. Insinger bodde i Luxor där han bl.a. samarbetade med Gaston Maspero.

Manuskriptet är det mest omfattande och betydelsefulla av de bevarade texterna i genren Visdomslära, en av de äldsta genrer bland Den egyptiska antikens litteratur. I motsats till andra bevarade visdomsläror som poängterar korrekt socialt beteende lägger Insinger-papyrusen betoningen på ett etiskt korrekt beteende.

1925 publicerade nederländske Pieter Adriaan Aart Boeser den första transkription i artikeln "Transkription und Übersetzung des Papyrus Insinger" med översättning i tidskriften "Internationales Archiv für Ethnographie" (vol 26).

1926 publicerade fransmannen François Lexa en transkription med kommentarer och tolkningar i boken "Papyrus Insinger".

I slutet på 1970-talet upptäckte Karl-Theodor Zauzich (föreståndaren för University of Pennsylvania Museum of Archaeology and Anthropology - Penn Museum) ytterligare 3 fragment i museets samlingar som tillhörde Insinger-papyrusen. Dessa hade inköpts för museet 1910 i Egypten.

Manuskriptets arkivnummer på Rijksmuseum van Oudheden är F 95 / 5.1 och på Pennmuseet E 16333 A-C.

Referenser

Litteratur

Noter

Externa länkar
  Om Insinger-papyrusen
 Bild på Insinger-papyrusen
 Avsnitt ur Insinger-papyrusen

Verk om etik
Antikens Egypten
Handskrifter
Papyrus
Söder skans

Söder skans (även Grinds skans eller Södermalms skans) var en befästningsanläggning mellan Årstaviken och Hammarby sjö, vid nuvarande Skanstull på Södermalm i Stockholm. Skansen anlades 1645, och byggdes ut ytterligare under åren 1657-1660 efter planer av arkitekten Nicodemus Tessin d.ä. De sista resterna revs under mitten av 1920-talet. Skanstull, Skanstullsbron och Skansbron har sina namn efter denna anläggning.

Historia
I samband med kriget mot Danmark 1643-1645, det så kallade Torstensons krig, beslöts att säkra de östra och södra landpassagerna till och från Södermalm, vedh Gruindhen och Danvijken medh skantz och soldate besettning.

Vid Danvikstull fanns en smal landtunga mellan Hammarby sjö och Saltsjön, här uppfördes 1644 Danviks skans och vid "Grinden" mellan Hammarby sjö och Mälaren (nuvarande Årstaviken) uppfördes 1645 Söder skans. Den sistnämnda bestod av ett hornverk med en framförliggande vallgrav och eskarpmur som skar av själva landtungan mellan Hammarby sjö och Mälaren, samt två bakomliggande flygelredutter. Arbetet leddes av konduktören Lars Vilhelmsson Björkman.

Under Karl X Gustavs krig utbyggdes skansen vid Grinden ytterligare under åren 1657-1660, efter planer av dåvarande stadsarkitekt i Stockholm, Nicodemus Tessin d.ä., men Tessins planer för skansen blev aldrig fullständigt genomförda. De praktiska arbetena leddes från och med 1657 av fortifikationsingenjören Johan Peter Kirstenius (son till Petrus Kirstenius). 1656 började han anlägga Dalarö skans och han hade även varit ingenjör vid förstärkningsarbetena för Vaxholms fästning samt fick dessutom ledningen för befästningsarbetena i Södermanlands skärgård (se Hörningsholms skansar).

Området kring Söder skans var av strategisk betydelse. På 1600-talets mitt fanns bara en enda sydlig vägförbindelse från Stockholm, och det var Göta landsväg, förlängningen av nuvarande Götgatan mot söder. På Petrus Tillaeus karta från 1733 syns skansen (Söder Scantz) som en regel tvärs över landtungan, med en öppning för landsvägen som delar sig strax söder om skansen i Dalarövägen och Södermanlandsvägen.

Söder skans och Danviks skans iståndsattes 1677, 1710, 1719 och 1732, därefter saknades medel för vidare upprustningar. 1774 fylldes en del av graven igen "för landsvägens framdragande". Vallgraven kallades på 1800-talets början för “Skansgraven“ eller “Ryssgraven”. Det sistnämnda namnet ska enligt en obekräftad sägen ha uppstått av att en rysk truppavdelning trängt ända fram dit i samband med slaget vid Stäket 1719, och vid vallgraven nedgjorts till siste man och där fått sin grav. De sista resterna av Söder skans försvann när Hammarby sluss anlades i mitten på 1920-talet.

Källor

Noter

Tryckta källor
 sida 228

Stockholms fasta försvar
Stockholm under 1600-talet
Skulpturenpark Waldfrieden

Skulpturenpark Waldfrieden är en tysk privat skulpturpark i Wuppertal, som ägs av Tony Cragg Foundation.
 
År 2006 förvärvade Tony Cragg en 15 hektar stor vildvuxen privatpark som hörde ihop med den  k-märkta Villa Waldfrieden i kvarteret Hesselnberg i utkanten av strövområdet Christbusch i centrala Wuppertal. Tanken var att där ställa ut såväl egna som andra konstnärers verk i en skulpturpark. 

Öppnandet av parken ägde rum 5 september 2008 Till beskådan finns (2013) 23 verk av Tony Cragg i olika material samt skulpturer av Eva Hild, Hubert Kiesel, Richard Deacon, Thomas Schütte, Wilhelm Mundt, Bogomir Ecker och Jaume Plensa.

I en nybyggd utställningshall ritad av arkitekten Rudolf Hoppe har hittills visats verk av Eduardo Chillida, Mario Merz och Jean Dubuffet. Även John Chamberlain har ställt ut.

Källor
 Artikeln är hämtad från tyska wikipedia.

Noter

Externa länkar 

 Skulpturenpark Waldfriedens webbplats
 Foton från Skulpturenpark Waldfrieden
 Foton av områdets ursprungliga skick, Wuppertal 2006

Skulpturparker i Tyskland
Skulpturer i Nordrhein-Westfalen
Wuppertal
Äldrestöd

Äldrestöd, officiellt: tillfälligt sysselsättningsbidrag för äldre arbetskraft inom textil- och konfektionsindustrin, var ett sysselsättningsbidrag som under åren 1977–1989 i Sverige utgick till arbetsgivare inom textil- och konfektionsindustrin i syfte att upprätthålla sysselsättningen för arbetskraft i åldern 50–65 år som var sysselsatta inom produktionen. Bidraget, som prövades och tillsågs av länsarbetsnämnden, uppgick till 28 kr per timme för varje arbetstagare som omfattades av bidraget.

Källor
Åsa Olli Segendorf: Arbetsmarknadspolitiskt kalendarium II, Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering, Rapport 2003:9, sid. 167f.

Arbetsmarknad
Oliveblad

Oliveblad (även Oliweblad) var en svensk adelsätt.

Som stamfader för ätten uppger Gabriel Anrep Clement Hansson Skrivare till Wårby, som skulle ha varit Gustav Vasas sekreterare. Anrep uppger att Gustav Vasa skulle ha bestämt en sköld åt honom men avlidit innan adelskapet förlänats. Hustrun skulle enligt samma källa ha varit en syster till en Carl Andersson som adlats med ett salviablad som sköldemärke. De hade två söner, Ivar korgen och Måns Clementsson vilka adlades för faderns förtjänster 1576 med namnet Oliveblad. Ätten introducerades på nummer 178 år 1632. Ivar korgen Clementsson fick inga barn som är kända av Anrep.

Måns Clementsson Oliveblad skrev sig till Wårby (Vårby). Enligt Anrep var han gift med Elisabeth Thuresdotter Stålarm, vars mor hette Margareta Bertilsdotter Mjödhund. Johannes Bureus uppger å sin sida att hustrun hette Malin Bertilsdotter, och var dotter till borgmästaren Bertil Larsson i Gävle stad och Malin Jakobsdotter ([Grubb). Anrep uppräknar tre barn till Måns Clementsson. Äldsta dottern Anna Oliveblad var gift med apotekaren Stefan Wilhelmsson Lemnius. Om yngsta barnet Johan Oliveblad har han inga uppgifter.

Äldste sonen Hans Oliveblad till Wårby var statsöverste i Stockholm, häradshövding i Sjuhundra och överstelöjtnant i ett regemente för fotfolk. Hans hustru var Elin Skytte af Sätra, dotter till Lars Bengtsson Skytte och Anna Posse född i adelsättn Posse. Två döttrar gifte sig med var sin bror, landshövdingen Håkan och översten Bertil Nilsson Skytte af Sätra, vilka var kusiner till deras mor. Deras ende bror Magnus Oliveblad till Wårby var major och gift med Catharina Appelgren. De senares döttrar gifte sig Löfling och Geete, yngste sonen kaptenlöjtnant Carl Oliveblad stupade vid slaget vid Kliszów, och äldste sonen kornetten vid Livregementet Johan Magnus Oliveblad avled ogift i Riga 1701. Fadern Magnus Oliveblad var därmed den siste på svärdssidan av ätten, som han slöt 1706. Han är begraven i Botkyrka kyrka.

Källor
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor
 https://web.archive.org/web/20110526025123/http://familjenbostrom.se/genealogi/bure/11-301_215.htm

Svenska adelsätter
Bureätten
Artiklar som behöver faktamallar (Adelsätt)
Jaeger

Jaeger kan syfta på:

 Atelier Jaeger – en ateljé för fotografi och hovfotograf i Stockholm
 Jaeger (företag) – ett brittiskt klädesmärke
 Gray Fox (alias Frank Jaeger) – japansk datorspelsfigur

Personer
 Andrea Jaeger (född 1965), amerikansk tennisspelare
 Johannes Jaeger (1832–1908), tysk fotograf verksam i Stockholm
 Frank Jaeger (1926–1977), dansk författare

Se även
 Jäger
Gustav Jäger

Gustav Jäger kan syfta på bland andra:

 Gustav Jäger (1808–1871), tysk målare
 Gustav Jäger (1832–1918), tysk zoolog och medicinare
 Gustav Jäger (1865–1938), österrikisk fysiker
Vahl (olika betydelser)

Vahl är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Erik de Vahl
 Jens Vahl, flera personer
 Jens Vahl (botaniker)
 Jens Vahl (präst)
 Johannes Vahl
 Martin Vahl
 Martin Vahl (geograf)
 Mats de Vahl

Se även 

 Wahl
Jens Vahl

Jens Vahl kan syfta på bland andra:

* Jens Vahl (1796–1854), dansk botaniker och biblioteksman
 Jens Vahl (1828–1898), dansk präst
Martin Vahl (olika betydelser)

Martin Vahl kan syfta på:

* Martin Vahl (1749–1804), dansk botaniker
 Martin Vahl (1869–1946), dansk geograf och botaniker
Gustav Jäger (konstnär)

Gustav Jäger, född den 12 juli 1808 i Leipzig, död där den 19 april 1871, var en tysk målare.

Jäger studerade i sin födelsestad, i Dresden, München och Rom. Från 1837 målade han i slottet i München fresker efter utkast av Schnorr. År 1847 kallades han till direktor för konstakademien i Leipzig. Hans främsta monumentalverk är väggmålningarna i Herderrummet i Weimars slott (1848). 

Han målade dessutom religiösa oljetavlor, som Moses bön under slaget (1835), Jesu gravläggning (1838), Mose begravs av änglar (liksom den föregående i Leipzigs museum), Synderskan vid Jesu fötter (1850) och Den heliga Katarinas testamente (1855, Dresdengalleriet). 

Hans teckningar till Cottas bibel räknas till det bästa, som 1800-talets tyska konst i denna riktning åstadkommit. Jäger var en stillsam karaktär, som levde i sina ideala drömmar, svärmiskt och innerligt tillgiven romantiken och. dess ledare.

Källor 

 

Tyska historiemålare
Tyska målare under 1800-talet
Konstnärer under romantiken
Konstnärer från Leipzig
Födda 1808
Avlidna 1871
Män
Ugglan
Gustav Jäger (zoolog)

Gustav Jäger (eller Jaeger), född den 23 juni 1832 i Bürg, död den 13 maj 1917 i Stuttgart, var en tysk zoolog.

Jäger blev 1858 zoologie docent i Wien, där han inrättade och till 1866 förestod den zoologiska trädgården, 1867 professor vid Hohenheims lantbruksakadeini nära Stuttgart och 1874 lärare i fysiologi vid veterinärinstitutet i nämnda stad. 1884 lämnade han dessa platser och verkade som praktiserande läkare i Stuttgart. 

I darwinistisk riktning skrev Jäger Zoologische briefe (1864-76), Die darwinsche theorie und ihre stellung zu moral und religion (1868), In sachen Darwins insbesondere contra Wigand (1874) och Lehrbuch der allgemeinen zoologie
(1871-77). 

I arbetet Entdeckung der seele (1879; 3:e upplagan 1885) anser han sig ovedersägligen ha ådagalagt, att hos människan finnas kropp, själ och ande. Själen är enligt honom ett luktbart ämne och uppträder i sina verkningar i två alldeles motsatta former, nämligen som "lustämne" och som "olustämne". 

Av dessa ämnen, vilka uppkommer vid sönderdelning av kroppens äggvita, äger det förra en behaglig, det senare en elak lukt. Olustämnena utdrivs ur kroppen genom en så ymnig utdunstning som möjligt, och denna framkallas bäst därigenom, att man uteslutande använder kläder av ylle. 

Dessa saknar nämligen förmågan att i så hög grad som kläder av siden, bomull och lärft kvarhålla och åter till kroppen avge "olustämnen", som utdunstat från densamma. Jägers åsikt var, att genom denna fullständiga yllebeklädnad ("normaldräkten") är det inte bara kroppen som stärks.

Dess mottaglighet för sjukdomar nedsätts till ett minimum och även själslivet blir friskare, lynnet gladare, o. s. v. För sina läror (Gesundheilspflege, 1899) vann Jäger ett mycket stort antal anhängare ("jägerianer"). Hela den jägerska teorin och en god del av dess praktiska slutsatser saknar varje skymt av vetenskaplig bevisning.

Källor 

 

Födda 1832
Avlidna 1917
Tyska zoologer
Tyska fysiologer
Tyska professorer
Män
Kokkaffe

Kokkaffe är kaffe tillagat med en klassisk metod där vatten tillsammans med grovmalet kaffe kokas upp i exempelvis kastrull eller kaffepanna. Tidigare var detta det vanligaste sättet att tillaga kaffe på i Sverige, men senare har bryggning tagit överhand. På senare år har dock kokkaffet blivit vanligare igen. I en kaffebutik i Göteborg hade försäljningen av kokkaffe tredubblats under åren 2011-2014.

Under 1700-talet dracks kaffe främst bland överklassen, men under 1800-talet började även bönder i Sverige att dricka kokkaffe.

Kokkaffe säljs ofta i en ljusare rostning än bryggkaffe.

Se även
 Klarskinn

Referenser

Kaffe
Johannes Vahl

Johannes Vahl, född den 1 januari 1831, död den 22 mars 1901, var en dansk bibliograf, brorson till botanikern Jens Vahl, bror till prästen Jens Vahl.

Vahl blev student 1849 och tog 1857 medicinsk examen, men gick 1858 in vid kungliga  biblioteket, där han 1863 blev underbibliotekarie och från 1861 förestod den danska avdelningen.

Tillsammans med Christian W. Bruun utarbetade han planen till den systematiska katalogen över den danska avdelningen, som 1864-75 fullbordades i 67 folioband och omfattade omkring 80 000 boktitlar.

Källor 
 

Födda 1831
Avlidna 1901
Danska bibliotekarier
Män
Von Kleist

von Kleist är en pommersk adlig ätt.

Ätten är dokumentariskt känd sedan 1175 och omfattade i början av 1900-talet tre grevliga, en friherrlig och många adliga linjer.

Medlemmar i urval
 Ewald Georg von Kleist (1700–1748), tysk jurist och fysiker
 Ewald Christian von Kleist (1715–1759), tysk skald och officer
 Heinrich von Kleist (1777–1811), tysk författare
 Friedrich von Kleist (1766–1823), tysk officer
 Ewald von Kleist (1881–1954), tysk officer
 Ewald von Kleist-Schmenzin (1890–1945), tysk politiker (DNVP)
 Ewald-Heinrich von Kleist (1922–2013), tysk förläggare

Källor 

 

Tyska adelsätter