kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eustella av Saintes

Eustella av Saintes (franska Eustelle de Saintes) är ett helgon i den romersk-katolska och i den ortodoxa katolska kyrkan, som man egentligen vet väldigt lite om. Hon sägs vara samtida med Eutropius av Saintes, och sägs har levt – enligt legenden – under det första århundradet efter Kristus. Emellertid uppträder hon inte i den kristna litteraturen förrän under medeltiden, då hon särskilt omnämns i Guide du pélerin de saint Jacques de Compostelle (Guide till pilgrimsfärd längs Jakobsleden), i passagen om Eutropius liv. I Vie du Glorieux Martyre Saint Eutrope de Saintes (ungefär "Eutropius av Saintes ärofyllda martyrskap") skriven 1612 av en anonym jesuitmunk i Saintes, beskrivs hon som martyr.

År 1655 förklaras hon som martyr i kartulariet till prioratet Saint Eutrope (dubbla högtidsdagar). Denna förklaring bestyrktes ensamt av biskop Thomas i Saintes på 1800-talet. 

Eustellas festdagar är 11 maj (Romersk-katolska kyrkan) och 30 april (tillsammans med Eutropius av Saintes, i ortodoxa kyrkan).

Enligt legenden var hennes far en romare av hög börd och legat i staden Saintes. Hennes mor kom från en gammal drusisk familj. Efter att ha hört St Eutropius undervisning, förste biskop i regionen, konverterade hon och döptes och gick för att leva med honom som lärjunge. När hon sedan vägrade avsvära sig kristendomen, dömde hennes far henne till att dö på arènes i Saintes. Hennes kropp begravdes i samma grav som Eutropius, som hennes far hade fått ihjälslagen med en yxa. 

Hennes namn var ursprungligen Eustelle (från grekiskan eu (”vacker” eller ”god”) och stello, ”smycka” eller ”pryda”) och hon var under lång tid skyddshelgon för kristna ungdomar.

Idag är det många experter som ifrågasätter detta helgons existens.

Referenser

Eustella
Helgon
Jens Tandberg

Jens Frølich Tandberg, född den 13 maj 1852 i Haus, död den 21 mars 1922, var en norsk biskop, son till Jørgen Johan Tandberg.

Tandberg blev teologie kandidat 1875 och innehade sedan 1876 flera olika kyrkliga poster (bland annat som kyrkoherde i Petri församling i Kristiania 1903–11) och blev biskop i Kristiania stift 1913.

Tandberg var bland annat ordförande i den kommitté, som utarbetade musiken till norska kyrkans liturgi.

Tandberg var en framstående representant för den kultiverat milt konservativa kyrkliga åskådningen och betraktades som en förträfflig andlig talare. Bland hans skrifter kan nämnas Biskop Heuchs liv og virke (1905).

Källor

Noter

Norska biskopar
Evangelisk-lutherska biskopar
Personer i Norge under 1900-talet
Personer från Hordaland fylke
Födda 1852
Avlidna 1922
Män
Yngve Ahlbom

Ernst Yngve Ahlbom, född 16 september 1903 i Gävle, död 8 augusti 1958 i Lidingö församling, var en svensk arkitekt.

Biografi
Ahlbom blev student vid Norrköpings högre allmänna läroverk 1922, tog examen vid Kungliga Tekniska Högskolan 1927 och från Kungliga Konsthögskolan 1931. Han var stadsarkitekt i Sundbybergs stad 1945–1947.

Efter praktik hos Erik Lallerstedt, Lars Israel Wahlman och Ivar Tengbom hade han egen arkitektfirma i Stockholm. Tillsammans med Nils Sterner utförde han 1938 Halmstads rådhus, en byggnad som markerar det sena 1930-talets återknutna intresse för tradition i form och materialbehandling. Det röda teglet i rådhusets fasader blev ett sätt att anknyta till Halmstads byggnadstradition. En mer expressiv modernism gav Ahlbom uttryck för i Ställverksbyggnaden i Norrköping 1941, med dess släta och ljust putsade volymer. Ahlbom är begravd på Matteus begravningsplats i Norrköping.

Byggnadsverk i urval 

 Halmstads rådhus 1936–1938
 Kontorshus för Kommunala Affärsverken Norrköping 1937
 Filterbyggnad för kylvatten Norrköping 1938
 Post- och telegrafhus Boden 1938
 Telehus Södertälje 1939
 Telegrafhus Skellefteå 1939
 Vänthall för spårvägen Kungstorget, Norrköping 1939
 Telehus Piteå 1940
 Ställverksbyggnad i Norrköping 1941
 Telegrafhus Karlskoga 1941
 Telehus Borlänge 1941
 Post- och telegrafhus Trollhättan 1945
 Telehus Lidköping 1945
 Telehus Sollefteå 1945
 Villa på Lidingö 1952
 Telehus Nässjö 1953
 Villa Getå 1953
 Post- och telehus Nynäshamn 1954
 Posthus Leksand 1957

Källor
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932.
 Ny svensk arkitektur.New Swedish architecture, Stockholm 1939.
 Trettiotalets Byggnadskonst i Sverige, Stockholm 1943. 
 Lexikon för konst, Stockholm 1958.
 
 Dödsannons i Svenska Dagbladet, 12 augusti 1958, sid. 2
 Ahlbom, Ernst Yngve på SvenskaGravar.se

Externa länkar

Svenska arkitekter under 1900-talet
Sundbybergs stadsarkitekter
Arkitekter från Gävle
Födda 1903
Avlidna 1958
Män
Jørgen Tandberg

Jørgen Johan Tandberg, född den 3 juni 1816 i Tønsberg, död den 28 november 1884 i Kristiansand, var en norsk biskop, far till Jens Frølich Tandberg.

Tandberg blev teologie kandidat 1838, lärare och skolföreståndare 1840–48, kaplan i Nordhordland 1848, stiftsprost 1870, biskop i Kristiansands stift 1882. Han representerade Søndre Bergenhus amt i stortinget 1857–58, var medlem av den stora kirkekommissionen 1859–70 och ordförande dels i 1879 års dissenterlovkommission, dels i "Schreudermissionen" i Afrika 1874–82 samt deltog även i övrigt mycket i den kyrkopolitiska och teologiska diskussionen. Bland hans skrifter kan utom predikningar nämnas Hvorvidt er det en christens pligt at bidrage til hedningemissionens formaal? (1865).

Källor

Noter

Norska biskopar
Evangelisk-lutherska biskopar
Personer i Norge under 1800-talet
Personer från Tønsberg
Födda 1816
Avlidna 1884
Män
Hans Schreuder

Hans Paludan Smith Schreuder, född den 18 juni 1817 i Sogndal, död den 27 juni 1882 i Natal, var en norsk missionär. 

Schreuder, som blev teologie kandidat 1841, framlade sitt livsprogram i Nogle ord til Norges kirke om christelig pligt med hensyn til omsorg for ikke-christne medborgeres salighed (1842), som eggade intresset för missionen, och lät 1843 viga sig till missionspräst samt reste samma år till Zululandet. 

Trots många svårigheter anlade han där 1852 stationen Entumeni som centrum för en efter hand mycket utbredd missionsverksamhet. Under ett besök i hemlandet vigdes han 1866 till biskop. På återresan till Zululandet grundlade han 1867 norska missionen på Madagaskar, för vilken han lyckades erhålla vidsträckt handlingsfrihet. 

Av självständighetsbehov lämnade han 1873 norska missionssällskapets tjänst och upprättade med privat understöd hemifrån en egen mission, sedan 1875 förknippad i synnerhet med stationen Untunjambili i Natal, nära gränsen till Zululandet, där 1915 ett monument restes över honom. 

Schreuders omfattande praktiska verksamhet fortsattes efter hans död av bröderna Nils och Hans Astrup. Schreuder författade Grammatik for Zulusproget och översatte utdrag ur kyrkohandboken (tryckt 1871 i Natal) för zulufolket.

Källor 

 

Norska biskopar
Norska missionärer
Missionärer i Afrika
Personer i Norge under 1800-talet
Personer från Sogndals kommun
Födda 1817
Avlidna 1882
Män
Ahlgren

Ahlgren, även skrivet Algren, är ett svenskt efternamn, som har burits av bland andra:

 Adolf Ahlgren (1872–1954), pionjär inom företaget Ahlgrens
 Alexis Ahlgren (1887–1969), långdistanslöpare 
 Anders Ahlgren (1888–1976), brottare
 Anders Ahlgren (politiker) (född 1952), riksdagspolitiker
 Anne Ahlgren (född 1960), gift Sundell, modern femkampare
 Bengt Ahlgren (1900–1985), företagsledare
 Bertha Maria Ahlgren (1872–1969), konstnär
 Catharina Ahlgren (1734–1800), författare och journalist
 Chatrine Pålsson Ahlgren (född 1947), politiker (kristdemokrat)
 Christian Ahlgren, flera personer
 Christian Ahlgren (justitieråd) (1831–1908), jurist och ämbetsman
 Christian Ahlgren (häradshövding) (1869–1954), jurist och ämbetsman
 Daniel Ahlgren (född 1971), serietecknare
 Erik Ahlgren, flera personer
 Erik Ahlgren i Ala (1847–1939), politiker
 Erik Ahlgren (jurist) (1900–1985), hovrättslagman
 Ernst Ahlgren (1869–1962), jurist
 Ernst Ahlgren, pseudonym för författaren Victoria Benedictsson (1850–1888)
 Finn Ahlgren (född 1977), formgivare och konsthantverkare
 Fredrik Ahlgren (1858–1907), företagsledare och grundare av konfektyrföretaget Ahlgrens
 Georg Ahlgren (1863–1949), överste
 George Ahlgren (1928–1951), amerikansk roddare
 Gertrud Ahlgren (1782–1874), naturläkare, "klok gumma"
 Gunnar Ahlgren (1898–1962), fysiolog och farmakolog
 Ivar Ahlgren (1913–1983), ingenjör och företagsledare
 John Ahlgren (född 1934), grafiker
 Jonas Coldewy Ahlgren (1803–1860), militär och litograf
 Kerstin Ahlgren (född 1953), skulptör
 Lauri Ahlgrén (född 1929), finländsk målare och grafiker
 Lennart Ahlgren (född 1941), ingenjör och företagsledare
 Magnus Ahlgren (arkitekt) (1918–2005)
 Malin Roca Ahlgren (född 1973), författare
 Marianne Ahlgren, politiker, folkpartist
 Mats Ahlgren (född 1967), fäktare
 Mats Ahlgren (konstnär)(1952–2016), målare
 Nelson Algren (1909–1981), amerikansk författare
 Patrik Ahlgren (född 1962), militär
 Paul Ahlgren (född 1962), curlingspelare
 Pehr Erik Ahlgren (1807–1908), sjöofficer
 Per Ahlgren (1897–1965), överste
 Raymond Ahlgren (född 1967), författare
 Samuel Ahlgren (1764–1816), skådespelare
 Stig Ahlgren (1910–1996), författare
 Stig Ahlgren (meteorolog) (född 1931), meteorolog och väderpresentatör
 Sven Ahlgren (1728–1809), orgelbyggare
 Sven Ahlgren (konstnär) (1922–1997), konstnär
 Tage Algreen-Ussing (1797–1872), dansk politiker och jurist
 Torgny Ahlgren (1921–1994), häradshövding
 Torsten Ahlgren (1907–1990), häradshövding

Se även
 Ahlgrens – teknisk fabrik i Gävle, senare varumärke för konfektyrer
 Ahlgrens bilar – skumgodis
 Micke Ahlgrens – svenskt dansband

Svenska efternamn
Spanish Guitar - Best

Spanish Guitar - Best är ett samlingsalbum av den brittiske (nordirländske) blues- och rockartisten Gary Moore, släppt år 1992.

Låtlista 
 Back on the Streets - 4.22 (Gary Moore)
 Fanatical Fascists - 3.02 (Phil Lynott)
 Don't Believe a Word - 3.50 (Phil Lynott) - Duett-vocals By Phil Lynott And Gary Moore
 Spanish Guitar - 3.56 (Gary Moore / Phil Lynott) - Leadvocals By Phil Lynott
 Parisienne Walkways - 3.27 (Gary Moore / Phil Lynott) - Leadvocals By Phil Lynott
 Put It This Way - 4.57 (Gary Moore / Jon Hiseman) - Instrumental
 Desperado - 6.02 (Gary Moore / Jon Hiseman) - Instrumental
 Castles - 5.49 (Gary Moore / Jon Hiseman) - Leadvocals By Gary Moore
 Fighting Talk - 5.56 (Gary Moore / Jon Hiseman) - Instrumental
 The Scorch - 6.05 (Gary Moore / Don Airey) - Instrumental
 Spanish Guitar - 3.56 (Gary Moore / Phil Lynott) - Leadvocals By Gary Moore
 Spanish Guitar - 3.50 (Gary Moore / Phil Lynott) - Instrumental Version

Album av Gary Moore
Musikalbum 1992
Tekla Åberg

Tekla Åberg, född 26 oktober 1853 på Kasenberg i Åmåls stadsförsamling, död 17 november 1922 i Gustav Vasa församling, Stockholm, (skriven i Sankt Petri församling, Malmö), var en svensk lärare och skolledare. Hon var föreståndare för Tekla Åbergs högre läroverk för flickor.

Biografi
Hon var dotter till brukspatronen Johan Åberg och Britta Johanna Oldenskjöld. Efter studentexamen 1886 var Åberg lärare i privata familjer och privatskola 1872–1888. 

År 1888 övertog hon flickskolan Fru Elise Mayers högre läroverk för flickor i Malmö vid Rönneholmsvägen och döpte om det till Tekla Åbergs högre läroverk för flickor där hon var föreståndare. 1898 fick läroverket dimissionsrätt, det vill säga rätt att utexaminera studenter. Det blev det första läroverket i landet utanför Stockholm där flickor kunde ta studenten. Vid den tiden hade skolan 234 elever och 28 lärare. Denna förenades 1940 med Maria Stenkulas Malmö högre läroverk för flickor från 1874 och Anna och Eva Bundts skola för flickor från 1887, till Malmö kommunala flickskola.

Tekla Åberg tilldelades Illis Quorum.

Hon är begravd på Norra begravningsplatsen i Stockholm.

Källor
Walborg Hedberg - Louise Arosenius: Svenska kvinnor från skilda verksamhetsområden, Stockholm 1914, sid. 113.

Noter 

 

Svenska skolledare under 1800-talet
Mottagare av Illis Quorum
Personer från Åmål
Personer i Malmös historia
Födda 1853
Avlidna 1922
Kvinnor
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Gabriel Rein (1869–1947)

Gabriel Rein, född den 23 november 1869 i Helsingfors, död den 23 december 1947, var en finländsk historiker, son till statsrådet, professor Thiodolf Rein. 

Rein tog sin studentexamen 1887 och utexaminerades med en filosofie kandidatexamen 1894, blev licentiat 1905 och disputerade 1907. Han var lärare i skolor i Helsingfors 1896-97 och 1900-36. Han var docent vid Helsingfors universitet 1910-30 och professor från 1930 till 1939. 

Rein var också ledamot av styrelsen för Genealogiska Samfundet i Finland från 1929 till 1938. Han skrev de flesta av sina verk på finska, exempelvis arbeten om Fredrik Cygnaeus, Karl Henrik Klick, Gustaf Adolf Reuterholm och Henrik Gabriel Porthan.

Bibliografi (i urval) 
Paolo Sarpi und die Protestanten: ein Beitrag zur Geschichte der Reformationsbewegung i Venedig im Anfang des siebzehnten Jahrhunderts, doktorsavhandling. Helsingfors 1904
Historiska Anteckningar om Laxpojo gård jemte dertill hörande lägenheter i Lojo . Bidrag till Lojo sockenbeskrivning XV. Robert Boldt, Helsingfors 1907
Historiska anteckningar om Stortötar gård i Lojo socken. Bidrag till Lojo sockenbeskrivning 32. Hembygdsforskningens vänner i Lojo, Lojo 1918
Karl Johan Adlercreutz: Försök till en levnadsteckning I-II Svenska litteratursällskapet i Finland, Helsingfors 1925, 1927
Mystikern Björnram. Commentationes humanarum litterarum 9:1. Finska vetenskapssocieteten, Helsingfors 1938

Källor 

 

Finländska professorer i historia
Reformationshistoriker
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Personer från Helsingfors
Födda 1869
Avlidna 1947
Män
Lärare från Helsingfors
Orm Steintorsson

Orm Steintorsson (Ormr Steinþórsson) var en isländsk skald som numera endast är ihågkommen därför att Snorre Sturlasson citerat sex halvstrofer och en kvartsstrof ur hans poesi i sin Skáldskaparmál: en slags lärobok för blivande skalder. En av dessa halvstrofer finns också i Olav Tordsson vitaskalds Tredje grammatiska avhandling, och ytterligare en strof, som saknas hos Snorre men tros vara skriven av Orm, finns i Laufás-Edda.

Fem av stroferna har det gemensamt att de på hálfhnept vers besjunger en vacker kvinna. Finnur Jónsson beskrev innehållet som ”erotiskt-ironiskt” och trodde att stroferna hade tillkommit på 900-talet eller under tidigt 1000-tal. Senare forskning har emellertid velat knyta dem till en liknande strof på samma versmått, vilken finns i Flatöboken där den tillskrivs Harald Hårfager och uppges vara ur en drapa om Snöfrid (Snjófríðardrápa). Det antas nu att Orm Steintorsson levde på 1100-talet och skrev Snöfridsdrapan inspirerad av den tragiska kärlekssagan mellan kung Harald och samekvinnan Snöfrid, varom berättas i Heimskringla och Ágrip.  

Ytterligare ett par diktfragment på drottkvätt, som i Skáldskaparmál tillskrivs Orm, härrör från andra, men nu okända kväden.

Vem Orm Steintorsson var vet man inte. Möjligen var han släkt med den Steintor skald (Steinþórr skáld) från 1000-talet, som också är citerad i Skáldskaparmál (2). Denna gissning bygger dock enbart på det faktum att namn ofta gick i arv i samma släkt. För övrigt är också Steintor en okänd skald.

Noter

Källor och litteratur 
 Snorres Edda i översättning av Karl G. Johansson & Mats Malm, Stockholm, 1999. 
 Anthony Faulkes, Snorri Sturluson: Edda: Skáldskaparmál, 1, Viking Society for Northern Research, London, 1998. 
 Finnur Jónsson, Den oldnorske og oldislandske litteraturs historie, I, 2 utg., København, 1920.
 Guðmundur Þorláksson, Udsigt over de norsk-islandske skjalde, København, 1882.

Externa länkar 
 Ormr Steinþórsson: Snjófríðardrápa 1-6; Brot 1-2.

 
Norröna skalder
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Män
Kelly Buchberger

Kelly Michael Buchberger, född 2 december 1966, är en kanadensisk före detta professionell ishockeyspelare som spelade 18 säsonger i den nordamerikanska ishockeyligan National Hockey League (NHL), där han spelade för ishockeyorganisationerna Edmonton Oilers, Atlanta Thrashers, Los Angeles Kings, Phoenix Coyotes och Pittsburgh Penguins. Han producerade 309 poäng (105 mål och 204 assists) samt drog på sig 2 297 utvisningsminuter på 1 182 grundspelsmatcher.

Han draftades i nionde rundan i 1985 års draft av Edmonton Oilers som 188:e spelare totalt.

Buchberger är tvåfaldig Stanley Cup–mästare, där båda två bärgades med NHL–dynastin Oilers (1986–1987 & 1989–1990).

Efter den aktiva spelarkarriären var han assisterande tränare för AHL–laget Edmonton Road Runners mellan 2004 och 2005. Under 2006 hörde Oilers av sig och erbjöd honom att bli spelarutvecklingscoach för deras NHL-lag, vilket han accepterade. Ett år senare fick han jobb som tränare för Springfield Falcons i AHL. Med honom vid rodret spelade de sin bästa ishockey på fem säsonger och det ledde till 35 vinster och en förbättring med 21 poäng från föregående säsong. Oilers hörde av sig igen och erbjöd honom att jobba som assisterande tränare för laget, vilket han sa ja till.

Referenser

Externa länkar
Eliteprospects.com – Kelly Buchberger
Kelly Buchberger NHL Statistics | Hockey–Reference.com
Kelly Buchberger hockey statistics and profile at hockeydb.com

Födda 1966
Idrottare från Saskatchewan
Kanadensiska ishockeyspelare
Levande personer
Män
Spelare i Atlanta Thrashers
Spelare i Edmonton Oilers
Spelare i Los Angeles Kings
Spelare i Phoenix Coyotes
Spelare i Pittsburgh Penguins
Spelare som har spelat minst 1000 matcher i National Hockey League
Spelare som har fått minst 2000 utvisningsminuter i National Hockey League
Spelare i Moose Jaw Warriors
Stanley Cup-mästare 1990
Stanley Cup-mästare 1987
Lagkaptener i Atlanta Thrashers
Lagkaptener i Edmonton Oilers
Spelare valda i NHL:s expansionsdraft 1999
Spelare valda i NHL Entry Draft 1985
Spelare valda av Edmonton Oilers i NHL Entry Draft
Paolo Sarpi

Paolo Sarpi, född den 14 augusti 1552 i Venedig, död där den 15 januari 1623, var en italiensk historieskrivare. 

Sarpi inträdde tidigt som medlem i Servitorden samt blev snart ordensprovinsial och senare ordens generalprokurator. Inför inkvisitionen anklagades han emellertid för att stå i förbindelse med kättare. Under republiken Venedigs strid med påve Paul V försvarade han som statens officielle rådgivare i kyrkliga ärenden (teologo-consultore) med fasthet och djärvhet de världsliga regeringarnas oberoende av påvemakten. Vid samma tid (1607) blev han, på romerska kurians anstiftan, såsom med nästan fullständig visshet antagits, sårad av lejda banditer. 

Under den följande tiden stod Sarpi i nära beröring med åtskilliga protestantiska teologer och statsmän, vilka (exempelvis fransmannen Philippe de Mornay och engelske gesanten i Venedig, Henry Wotton) på fullt allvar åsyftade republikens lösryckande från påvekyrkan. Sarpi ställde sig sympatiskt till dessa strävanden, dock inte i avsikt att bekämpa katolicismen, då de dogmatiska frågorna för honom inte spelade någon avgörande roll, utan för att hjälpa religionsfriheten till seger i Italien, varigenom påvens envåldsmakt skulle störtas. Förföljd av kurian, drog han sig tillbaka till ett kloster i sin födelsestad. 

Sarpi var, skriver Gabriel Rein i Nordisk Familjebok, "en af sin tids mest upplysta katoliker och överensstämde i väsentliga punkter med protestanterna". Hans främsta historiska verk är Istoria del concilio Tridentino (utgiven pseudonymt 1619; nya upplagor 1858 och 1935). Även hans brev skattas mycket högt. Bland arbeten om honom kan nämnas Reins avhandling, Paolo Sarpi und die Protestanten (Helsingfors, 1904). Därtill kommer en biografi av Bianchi-Giovini (1836) med flera äldre verk. Karl Benrath utgav Paolo Sarpi. Neue Briefe 1608–1616 (1909).

Källor

Externa länkar

Italienska historiker
Alumner från Paduas universitet
Ordensfolk från Italien
Historiker under 1500-talet
Historiker under 1600-talet
Italienska forskare under 1500-talet
Italienska forskare under 1600-talet
Personer från Venedig
Födda 1552
Avlidna 1623
Män
Ugglan
Aurelio Bianchi-Giovini

Aurelio Bianchi-Giovini, född den 25 november 1799 i Como, död den 16 maj 1862 i Neapel, var en italiensk hävdatecknare och journalist. 

Bianchi-Giovini lämnade 1830 Italien för att undgå den österrikiska polisens förföljelser och bosatte sig i den schweiziska kantonen Ticino. Där uppsatte han 1835 tidningen II repubblicano della Svizzera italiana och började 1837 sin stort anlagda Storia dei papi, vilket arbete likväl aldrig fullbordades (12 band utkom). Den historiska monografien Vita di fra Paolo Sarpi (1836), som upplevde flera upplagor, utgör en förstudie därtill. År 1842 begagnade sig Bianchi-Giovini av den amnesti som den österrikiska regeringen utfärdat 1838 och slog sig ned i Milano, där han utövade en omfattande litterär verksamhet. 1848 begav han sig till Turin och övertog redaktionen av tidningen Opinione, i vilken han på det skarpaste bekämpade österrikarna och påvens världsliga makt. 1853 uppsatte han tidningen L'unione, som han redigerade till sin död.

Källor 
 

Italienska historiker
Italienska journalister
Personer från Como
Födda 1799
Avlidna 1862
Män
Ugglan
Carlo Innocenzo Frugoni

Carlo Innocenzo Frugoni, född 21 november 1692 i Genua, död 20 december 1768 i Parma, var en italiensk poet.

Frugoni tvingades av familjehänsyn inträda i en religiös orden. Han verkade 1716–1724 som professor i retorik vid universiteten i Brescia, Genua, Bologna och Modena. Frugoni kallades därefter till Parma av Antonio Farnese, som utnämnde honom till hovskald. Frugoni var sin generations mest beundrade tillfällighetspoet; med osviklig elegans, fantasi och fyndighet briljerade han i en genre som av samtiden var lika överskattad som den senare, på grund av sitt främst formella värde, blev djupt föraktad. Frugonis skrifter utgavs i 15 band 1779–1780.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Italienska poeter
Italienskspråkiga poeter
Italienska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Bologna
Personer i Italien under 1700-talet
Personer från Genua
Födda 1692
Avlidna 1768
Män
Svensk uppslagsbok
Mauritz Frumerie

Mauritz Frumerie, född 18 maj 1775 i Karlskrona, död 7 mars 1853 i Arboga, var en svensk medaljgravör och litograf.

Han var son till inspektören vid amiralitetskollegium Klas Elias Frumerie och Margareta Sofia Stierngranat och från 1804 gift med Katarina Magni. Frumerie var elev och medhjälpare hos Carl Enhörning och tog från 1791 del av undervisningen vid Konstakademien i Stockholm. Han arbetade självständigt med egna verk från 1806 och anlitas från och med 1808 av Vetenskapsakademin samma år utnämns han till agré vid Konstakademien. För Vetenskapsakademin tillverkade han medaljer över dess ledamöter fram till 1846 då han slutade med denna verksmhet. Han utförde senare en mängd medaljer i mjuk och så småningom förvekligad formgivning. Bland Frumeries arbeten märks medaljer över Karl XIII:s kröning (1809), jubelfesten 1818, Konstakademins och Vetenskapsakademins jubelfester 1839 samt över af Chapman. Frumerie verkade även som porträttlitograf. Frumerie finns representerad vid bland annat Uppsala universitetsbibliotek

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932.
Svenskt konstnärslexikon del II sid 253, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Externa länkar 
 
 

Svenska gravörer
Svenska litografer under 1800-talet
Konstnärer från Karlskrona
Födda 1775
Avlidna 1853
Män
Svensk uppslagsbok
Representerade vid Uppsala universitetsbibliotek
Svenska konsthantverkare under 1800-talet