kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Deccanlärka

Deccanlärka (Galerida deva) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar. Den är endemisk för Indien där den påträffas på högplatån i centrala delarna. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Utseende 
Deccanlärkan är en rätt liten (14 cm) lärka med spetsig tofs, mestadels brungul fjäderdräkt, medellång, kraftig näbb och rätt kort stjärt. De yttre stjärtfjädrarna är rostfärgade. Jämfört med liknande malabarlärkan är den mindre samt har ljust rostbrun undersida (ej beigevit) och är i mindre utsträckning streckad på bröstet.

Läte 
Sången liknar indisk lärka. Lätet beskrivs i engelsk litteratur som ett nasalt "dwezee".

Utbredning och systematik 
Fågeln lever på den halvtorra platån i centrala Indien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Deccanlärkan hittas i torr jordbruksmark samt i steniga och snåriga områden upp till cirka 1000 meters höjd. Födan är dåligt känd men verkar bestå av frön och ryggradslösa djur som den söker efter på marken, i par eller små, lösa flockar. Även häckningsbiologin är bristfälligt studerad. Häckningsperioden sträcker sig från åtminstone mars till september, men huvudsakligen maj–augusti.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig.

Namn 
Deccanlärkan beskrevs taxonomiskt som art av William Henry Sykes 1832, därav det engelska namnet Sykes's Lark. Det vetenskapliga artnamnet deva syftar på Deva, en grupp gudar i den hinduiska mytologin. Deccan är namnet på en högplatå i södra Indien där arten förekommer.

Bilder

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Indien
Stornäbbad lärka

Stornäbbad lärka (Galerida magnirostris) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Stornäbbad lärka är en stor och knubbig lärka med kraftig näbb. Bröstet är tätt streckat och på huvudet syns en liten tofs som ibland är rest. Näbben är gul vid roten. Den melodiskt flöjtande sången är karakteristisk, "tsilo-teelo-teelo-trip" eller liknande.

Utbredning och systematik 
Stornäbbad lärka förekommer i södra Afrika. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Galerida magnirostris sedentaria – sydvästra Namibia och västra Sydafrika (österut till Griqualand West)
 Galerida magnirostris magnirostris – sydvästra Sydafrika
 Galerida magnirostris harei – gräsmarker i västra Sydafrika och Lesotho

Levnadssätt 
Stornäbbad lärka hittas i par eller smågrupper i öppna buskmarker, gräsmarker och fält. Där ses den promenera självsäkert, pickande eller grävande efter frön och insekter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Malabarlärka

Malabarlärka (Galerida malabarica) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar, endemisk för sydvästra Indien.

Utseende 
Malabarlärkan är en medelstor, 16 centimeter lång, kraftig och kortstjärtad lärka med tydlig tofs på huvudet. Ovansidan är rödbrun och kraftigt streckad och bröstet rostbeige med markant svart fläckning. Yttre stjärtpennorna är blekt roströda, liksom undre vingtäckarna. Jämfört med deccanlärkan (Galerida deva) som den delvis delar utbredningsområde med är näbben längre och har beigevitt på buk och flanker.

Läte 
Sången liknar tofslärkans. Lätet beskrivs i engelsk litteratur som ett "chew chew yu".

Utbredning och systematik 
Malabarlärkan förekommer enbart i torra västra delen av Indien, söderut från sydöstra Gujarat. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. DNA-studier visar att den möjligen är systerart till den nordafrikanska maghreblärkan (G. macrorhynchus) tidigare och i viss mån fortfarande behandlad som underärt till tofslärka (G. cristata).

Levnadssätt 
Fågeln påträffas i jordbruksbygd, grästäckta kullar samt i öppet busklandskap. Födan är dåligt känd, men tros bestå av frön och ryggradslösa djur. Den häckar under årets alla månader, möjligen undantaget de fuktigaste (juni-juli).

Status och hot 
Arten har ett relativt stort utbredningsområde och en stabil populationsutveckling, och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokat vanlig.

Namn 
Malabar är ett område i södra Indien mellan Västra Ghats och Arabiska havet, belägen på Malabarkusten i nuvarande delstaten Kerala.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Endemiska fågelarter i Indien
Fåglar i orientaliska regionen
Sollärka

Sollärka (Galerida modesta) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Sollärkan är en 14–15 cm lång knubbig lärka med kraftig näbb och en liten tofs som ofta hålls rest. Bröstet är kraftigt streckat och näbbroten är gulaktig. Sången är karakteristisk, ett rullande eller drillande "tseee-dee-ree-lee", ofta med inslag av härmningar och ibland levererad i sångflykt.

Utbredning och systematik 
Sollärka förekommer i västra och centrala Afrika. Den delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Galerida modesta nigrita – Senegal och Gambia till Sierra Leone och Mali
 Galerida modesta modesta – Burkina Faso till norra Nigeria, norra Kamerun, Tchad och västra Sudan
 Galerida modesta struempelli – Kamerun (Foumban, Tibati och Ngaoundéré)
 Galerida modesta bucolica – norra Demokratiska republiken Kongo till västra Uganda

Levnadssätt 
Sollärkan hittas i torr och öppen buskmark, torrt skogslandskap och i öppna fält. Där ses par eller smågrupper gå omkring på marken, pickande eller grävande efter frön och insekter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Libenlärka

Libenlärka (Heteromirafra archeri) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Libenlärka är en liten (14 cm), storhövdad och kortstjärtad lärka. Ovansidan ser fjällig ut. Karakteristiskt är ett blekbeige centralt hjässband. Liknande sångbusklärkan har längre stjärt och rostfärgade fläckar på vingen i flykten. Sången är kort, tre till fem melodiösa avklippta visslingar levererade i hög sångflykt.

Utbredning och systematik 
Arten förekommer endast i södra Etiopien (Libenplatån) samt höglänta områden i nordvästra Somalia, även om populationen i Somalia tros numera vara utdöd. Populationen i Etiopien urskildes som den egna arten sidamolärka (Heteromirafra sidamoensis), men har visat sig vara synonym med archerlärkan och förs numera hit, ibland dock som egen underart.

Levnadssätt 
I Etiopien har alla tillförlitliga fynd gjorts i eller i närheten av gräsmarker. Den verkar föredra medelhögt (5-15 cm) gräs och har aldrig hittats bland odlade grödor. Bon, grässkålar som placeras på marken, har noterats i juni med en kull på tre ägg. Fågeln undviker öppna ytor, flyger ogärna och kryper hellre genom gräset. Födan är okänd.

Status och hot 
Libenlärka har ett mycket begränsat utbredningsområde och världspopulationen uppskattas till högst 250 vuxna individer. Dess levnadsmiljö är dessutom hotat av jordbruk och överbetning, och den minskar i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som akut hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Sir Geoffrey Francis Archer (1882-1964), brittisk upptäcktsresande och guvernör över Brittiska Somaliland 1919-1922 samt generalguvernör över Sudan 1924-1926. Tidigare kallades den archerlärka även på svenska, men justerades 2023 till ett mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté. Liben är en zon i södra Etiopien.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Drakensberglärka

Drakensberglärka (Heteromirafra ruddi) är en hotad tätting i familjen lärkor som är endemisk för Sydafrika.

Utseende och levnadssätt 
 
Drakensberglärka är med en kroppslängd på 14 centimeter en relativt liten lärka. Den har stort huvud, stora svarta ögon och ett diagnostiskt gulbrunt streck på hjässan som syns när den reser tofsen. Benen är rosa och relativt långa. När den störs springer den snabbt iväg innan den plötsligt stannar, men är i övrigt relativt tam och undgår lätt upptäckt. I flykten syns den korta, smala stjärten och stora, runda vingar.

Utbredning 
Arten förekommer i höglänta gräsmarker i östra Sydafrika, ofta nära fuktiga svackor. Kärnan i utbredningsområdet är sydöstra Mpumalanga, nordvästra KwaZulu-Natal och nordöstra Fristatsprovinsen, även om aktuell information till stor del saknas.

Status 
Världspopulationen uppskattas till 1.500-5.000 individer, även om den siffran kan vara betydligt lägre på grund av att arten försvunnit från vissa områden och nya häckingspopulationer inte upptäckts. Både populationsstorleken och trenden är dock svår att bedöma eftersom den ofta förekommer på svårinventerad privat mark och att arten i allmänhet lätt undgår upptäckt. Fram till 2017 kategoriserade internationella naturvårdsunionen IUCN arten som sårbar på grund av populationens storlek och att den tros minska i antal på grund av habitatförlust. 2017 uppdraderades den till hotkategorin starkt hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Charles Dunnel Rudd (1844-1916), engelsk entreprenör i Sydafrika, styrelseordförande för De Beers Mining Company 1880 och sponsor av expeditioner i tropiska Afrika. Tidigare kallades den ruddlärka även på svenska, men justerades 2023 till ett enklare och mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Sydafrika
Tibetlärka

Tibetlärka (Melanocorypha maxima) är en asiatisk fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar. Arten är relativt stor, störst av alla lärkor i Europa och Asien. Den förekommer vid höglänta våtmarker på tibetanska högplatån från Indien till Kina. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Utseende 
Tibetlärkan är en stor och långnäbbad lärka, med kropplängd på 21 centimeter störst av alla lärkor i Europa och Asien. Den har ett rätt enhetligt färgat huvud, en svart fläck vid sidan av bröstet, samt vit bakkant på stjärten och armpennorna. Hjässa, örontäckare och övergump kan vara färgade i rödbrunt.

Läte 
Sången är långsam och tvekande. Bland lätena hörs ett "tchu lip".

Utbredning och systematik 
Tibetlärkan förekommer som namnet avslöjar på tibetanska platån från nordvästra Indien till centrala Kina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.
 

Genetiska studier visar att tibetlärkans närmaste släkting är mongollärka (Melanocorypha mongolica), trots den senare artens avvikande utseende.

Levnadssätt 
Rätt lite är känt om tibetlärkans levnadssätt, både vad gäller föda och häckningsbiologi. Fågeln förekommer vid våtmarker kring höglänta myrar, sjöar och floder mellan 3 200 och 4 600 meters höjd. Arten lägger två kullar per säsong som inleds i april och avslutas i juli eller början av augusti. Den födosöker på marken och har setts inta frön, färska löv, bär och ryggradslösa djur.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats, men den beskrivs som lokalt vanlig.

Namn 
Tibetlärkans vetenskapliga artnamn maxima är latin för "störst".

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i palearktiska regionen
Mongollärka

Mongollärka (Melanocorypha mongolica) är en asiatisk fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Mongollärkan är en stor (18-22 cm) och blek lärka med mycket kraftig näbb. Ansiktet är enfärgat sandbrunt och öppet, med bred ögoring och ett streck bakåt från ögat. Tvärs över strupen eller övre delen av bröstet från sidan av halsen syns ett brett svart band. Undersidan i övrigt är vit på hakan övergående till smutsvitt mot undergumpen med rostfärgad anstrykning på flankerna. Ovansidan är varmbrun på hjässa och nacke, manteln svartstreckat gråbrun samt brunsvart på övergump och stjärt, den senare med vita ytterpennor. Vingarna är brunsvarta med beigefärgade kanter på täckare och tertialer och breda vita kanter på vingpennorna, väl synliga i flykten. Lätena består av olika hårda och ljusa toner.

Utbredning 
Mongollärkan häckar på högt belägna stäpper i Mongoliet och angrände delar av norra Kina och Ryssland. Arten är stannfågel eller kortflyttare, där nordliga populationer lämnar häckningsområdet helt och flyttar något söderut.

Systematik 
Fram tills nyligen ansågs mongollärkan stå nära vitvingad lärka med anledning av likartat utseende, men DNA-studier visar förvånande nog att den senare snarare hör hemma i sånglärkesläktet Alauda. Istället är mongollärkan systerart till tibetlärkan (Melanocorypha maxima). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Mongollärkan föredrar rätt torra gräsmarker, helst med fläckar av tätare och mer högvuxet gräs. Födan består av frön och ryggradslösa djur, men är inte känd i detalj. Även kunskapen om dess häckningsbiologi är begränsad. Den häckar huvudsakligen mellan april och augusti, vanligen två kullar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ovanlig till lokalt vanlig.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i palearktiska regionen
Gräshoppslärka

Gräshoppslärka (Mirafra affinis) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar. Den förekommer i buskmarker och fält i östra och södra Indien samt Sri Lanka. Tidigare behandlades den som en underart till bengallärkan. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Utseende och läten 
Gräshoppslärkan är en 13,5–15  cm lång och rätt knubbig lärka med kraftig näbb, kort stjärt, korta vingar och rätt långa ben. Den har rostfärgat inslag i vingen, rostbeigefärgade yttre stjärtpennor, tydligt mörkfläckat bröst. Den har även mörka fläckar på örontäckarna och kring strupsidan och undersidan har en ljust rostbeige anstrykning. Jämfört med nära besläktade bengallärkan är den senare grå och undersidan mer rostfärgad. Sången består av en torrt, metalliskt skallrande som levereras från sittplats eller i en kort sångflykt, helt olikt bengallärkans utdragna sångflykt med en upprepade serie tunna, ljusa och tvåstaviga toner.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i östra och södra Indien samt Sri Lanka. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tidigare behandlades gräshoppslärkan tillsammans med indokinesisk lärka och burmalärkan som underarter till bengallärkan. Dessa skiljer sig dock kraftigt åt genetiskt, men även i levnadsmiljö och läten. Bengallärkan hybridiserar troligen med gräshoppslärkan i ett litet område i nordöstra Indien.

Levnadssätt 
Gräshoppslärka hittas i olika öppna miljöer som buskmarker och gräsfält kantade av buskar och träd. Födan är dåligt känd, men den har setts inta både frön och ryggradslösa djur. Fågeln häckar mellan december och maj i Indien, huvudsakligen från mars och framåt, i Sri Lanka mars–augusti/september.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den tros vara stor eftersom den beskrivs som lokalt vanlig.

Namn 
Arten kallades tidigare jerdonlärka, efter Thomas C. Jerdon (1811–1872), brittisk läkare, botaniker och zoolog som beskrev ett större antal arter i Indien. Namnet justerades 2023 till ett mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i orientaliska regionen
Rödnackad lärka

Rödnackad lärka (Mirafra africana) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Rödnackad lärka är en stor och kraftig rostbrun lärka med kort huvudtofs, kraftig näbb och en tydlig roströd vingpanel som syns väl i flykten. Liknande rödvingad lärka är än större, men mindre kompakt, med längre stjärt och svartaktiga fläckar på halssidan.

Utbredning och systematik 
Rödnackad lärka delas in i hela 22 underarter i fem grupper med följande utbredning
 M. a. kurrae – Sudan (provinserna Kurra och Darfur)
 stresemanni/bamendae-gruppen
 M. a. bamendae – västra Kamerun
 M. a. stresemanni – norra Kamerun (Ngaoundéré)
 africana-gruppen
 M. a. henrici – Guinea till Liberia
 M. a. batesi – Niger till Nigeria
 M. a. ruwenzoria – östra Demokratiska republiken Kongo till sydvästra Uganda
 M. a. athi – centrala Kenya (Nairobi och Nakuru) till nordöstra Tanzania
 M. a. harterti – östra Kenya i Ukamba
 M. a. occidentalis – västra Angola (från Huílabranten och norrut till Kisama)
 M. a. gomesi – östra Angola (Macondo) till nordvästra Zambia (Kabompo)
 M. a. kabalii – nordöstra Angola (Luiacana) och västra Zambia (Balovale)
 M. a. pallida – Namibia (från Windhoek norrut till Kaokoveld och Ovamboland)
 M. a. ghansiensis – Namibia och västra Botswana
 M. a. chapini – södra Demokratiska republiken Kongo och nordvästra Zambia
 M. a. transvaalensis – sydöstra Botswana till Zimbabwe, Tanzania, Malawi och Sydafrika
 M. a. isolata – Mangochidistriktet i Malawi
 M. a. grisescens – västra Zambia till nordvästra Zimbabwe och norra Botswana
 M. a. africana – södra KwaZulu-Natal till Östra Kapprovinsen
 M. a. tropicalis – södra Uganda till västra Kenya och norra Tanzania
 nigrescens/nyikae-gruppen
 M. a. nigrescens – nordöstra Zambia (Lundazi) och södra Tanzania (Ukinga och Njombe)
 M. a. nyikae – Nyikaplatån i östra Zambia och Malawi
 M. a. malbranti – centrala och södra Demokratiska republiken Kongo (Djambala, Petianga och Kasai) till sydöstra Gabon

Tidigare inkluderades silolärka (M. sharpii) i arten, men urskildes 2016 som egen art av BirdLife International, 2022 av tongivande eBird/Clements och 2023 av International Ornithological Congress.

Levnadssätt 
Rödnackad lärka hittas i öppna gräsmarker, gräsrik savann, öppet skogslandskap och jordbruksbygd. Den ses lättast under vår och sommar, när den sitter synligt och sjunger en behaglig och enkel sång med fyra till fem toner, samtidigt som den sänker vingarna och exponerar de roströda vingarna.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Vitstjärtad lärka

Vitstjärtad lärka (Mirafra albicauda) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Vitstjärtad lärka är en liten och kompakt lärka. Ovansidan är svartaktig, i fräsch dräkt med vita fjäderkanter som gör att den ser påtagligt fjällig ut. På huvudet syns ett tydligt vitt ögonbrynsstreck som börjar framför ögat och en rätt kraftig tvåfärgad näbb med ljus undre del, mörk spets och mörkt högst uppe på övre delen. Buken är ljus, tydligt kontrasterande mot fläckartade svartaktiga strimmor på bröstet. Stjärten är mestadels mörk med i flykten tydligt vita yttre stjärtpennor, vilket gett arten dess namn. Andra liknande lärkor är mindre kontrasterande i fjäderdräkten och mer gulbrun till grå i fjäderdräkten. Sången består av en irrande serie visslande, spinnande och tjippande ljud, utan drillar och med en enklare struktur än hos sångbusklärkan.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i västra Tchad, östra Sudan och norra Sydsudan samt i nordöstra Demokratiska republiken Kongo, Uganda, södra centrala Etiopien, Kenya och Tanzania. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Vitstjärtad lärka är stannfågel i odlade gräsfält, framför allt lerjordar och helst vid sjökanter. Den är rätt tillbakadragen och håller sig hellre inne i vegetationen än spatserar ute i det öppna.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Angolalärka

Angolalärka (Mirafra angolensis) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Angolalärkan är en medelstor, satt lärka med lång och kraftig näbb och fjällig undersida. Den är gulbrun i ansiktet, på ögonbrynsstrecket och undersidan, med tunna streck på övre delen av bröstet. En kort rostfärgad huvudtofs kan resas. I flykten syns vita yttre stjärtpennor. Jämfört med rödnackad lärka är den mindre och mörkare, medan den är större än kanellärkan, med kraftigare näbb och ljusare undersida.

Utbredning och systematik 
Angolalärka delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Mirafra angolensis angolensis – förekommer i norra och västra delen av centrala Angola
 Mirafra angolensis antonii – förekommer i östra Angola till södra Demokratiska republiken Kongo och nordvästra Zambia
 Mirafra angolensis marungensis – förekommer i sydöstra Demokratiska republiken Kongo (Marungu Plateau)

Levnadssätt 
Angolalärkan är lokalt vanlig i bergsbelägna gräsmarker, dambos och fuktängar. I spelflykten stiger hanen 25 meter upp i luften och sjunger samtidigt en melodisk sång som rullar upp och ner i tonhöjd, för att sedan falla med stela vingar ner till marken. Den kan också höras från tuvor och jordhögar, varifrån den flyger kort, lågt och hoppande och samtidigt klappar med vingarna. Arten kan också härma andra fåglar. Även ett högljudd läte återgivet i engelsk litteratur som "tew-chi-chi-tew" kan höras.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av habitatförlust, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen