kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Everytime We Touch (sång)

Everytime We Touch är en sång inspelad med Maggie Reilly på hennes album "Echoes" 1992. Låten var en hit i Europa på 1990-talet och nådde plats #1 på listorna i många länder. Låten skrevs tillsammans med Peter Risavy.
Maggie är annars mest känd för att under 1980-talet sjungit den kvinnliga rösten i "Moonlight Shadow" med Mike Oldfield och andra Oldfield-album.

Coverversioner

"Everytime We Touch" är utgiven endast i ett fåtal versioner; av Trixiana, Lacara och Trinity samt med dancegruppen Cascada som fick en topplistehit med låten 2006 bland annat i Sverige. En svensk coverversion med titeln "Varje gång du ler" med svensk text av Keith Almgren spelades in av Septembers (på albumet "En dag i september") 1994 och senare av Cosmos (1997 på albumet "Jag har en dröm"). 

Engelskspråkiga sånger
Musiksinglar 1992
Singelettor i Sverige
Slaget vid Vädla

Slaget vid Vädla ägde rum 1517 i Vädla, vid dagens Norra Djurgården i Stockholm, i unionskrigens slutskede, mellan unionstrupper och svenska upprorstrupper. Svenskarna vann.

Bakgrund
1516 belägrades den unionsvänlige ärkebiskopen Gustaf Trolles borg Almarestäket väster om Stockholm av Sten Sture d.y. På sommaren 1517 skickade Kristian II en styrka för att undsätta Trolle, som landsteg någonstans på Djurgårdslandet.

Slaget
Den danska styrkan besegrades av Sten Sture d.y. i ett slag som enligt Mårten Helsings krönika stod på Vädla gärde.

Efter slaget
Efter slaget drog sig danskarna tillbaka och Gustaf Trolles borg föll, vilken efter beslut av Sten Sture d.y. i riksrådet revs. En händelse som kallats Stäkets rivning och som var en starkt bidragande orsak till dödsdomarna i Stockholms blodbad 1520.

Referenser

Fotnoter

Vädla
Vädla
Vädla

1517 i Sverige

Vädla
Maria Aurora von Spiegel

Maria Aurora von Spiegel, född Fatima, född 1681, död efter 1733, mätress till kung August den starke.

Då de kejserliga trupperna erövrade turkiska Ofen 1686 delades den turkiska egendomen mellan segrarna, och den svenske friherren Alexander Erskine, då i kejserlig tjänst, tilldelades slavarna Roosia, Eisia, Eminé och Fatima; Fatima sade sig ha varit gift med en imam. Erskine återvände sedan till Sverige med Philip Christoph Königsmarck, och gav Fatima som present till Philips syster Aurora Königsmarck. Den 7 november 1686 blev de fyra kvinnorna döpta i tyska församlingen i Stockholm. Fatima hade Aurora, den blivande Karl XII, riksmarskalken greve Stenbock, fältmarskalken greve Otto Wilhelm Königsmarck, grevarna Erik Stenbock och Philip Königsmarck, baron Alexander Erskine, grevinnorna Beata Elisabeth De la Gardie, född Königsmarck, Lisa De la Gardie, född Oxenstierna, Maria Lillie, född Stenbock, Hedvig Oxenstierna, född De la Gardie, Görel Lewenhaupt, född Sparre, och Ebba Banér, född Lewenhaupt som faddrar. Även prisessorna Hedvig Sofia och Ulrika Eleonora närvarade.

Fatima döptes till Maria Aurora efter Aurora Köngismarck. Aurora Köngismarck undervisade henne i etikett, något som tack vare hennes intelligens sades ha varit lätt, och hon blev snart omtyckt som sällskap; vänskapen mellan de två kvinnorna sades trotsa fördomarna. Hon kallades allmänt »die Marie Aurora». Hon följde Aurora Köngismarck till Tyskland och Polen, där Aurora Königsmarck blev mätress till kung August, och var ofta närvarande under Augusts II:s besök hos Köngismarck. År 1701 blev hon Augusts mätress. Han gifte bort henne med sin kammartjänare Spiegel, som blev adlad och utnämnd till öfverstelöjtnant. August erkände sina barn med henne, något han inte alltid gjorde, tycktes ha varit förälskad i henne och återvände ofta till henne till och från; själv tycks hon ha varit likgiltig för att han hade andra älskarinnor, något som har gissats bero på att hon var uppfostrad i en kultur där harem var vanligt. Även sedan förhållandet med honom upphört, var hon en av centralfigurerna vid det saxiska hovet, och var vän med den inflytelserika kronstorskattmästarinnan Przebendowska, gunstlingen greve Flemings nära släkting. När kungen dog, testamenterade han 8,000 talers årsränta till henne.

Hon hade två barn; Greve Fredrik August Rutowsky, född 1702, militär i fransk, savoyisk och preussisk tjänst och sachsisk generalfältmarskalk, samt dottern Catharina, född 1706, först gift med polacken greve Michael Bielinsky, bror till Augusts mätress grevinnan Dönhoff, och sedan med franske greve Claude de Bellegarde.

Källor 
 Vehse: Geschichte der Deutschen Höfe del 32, Georg Ludvig von Haxthausen.
 Personhistorisk tidskrift / Första årgången 1898-99 / 
 http://www.beautifulnetwork.de/august/seiten/maetressen/fatima.html (med bild)

Noter

Mätresser
Kvinnor
Födda 1681
Dödsår saknas
Slavar
Personer under stormaktstiden
Chris Killen

Chris Killen, född den 8 oktober 1981 i Wellington, Nya Zeeland, är en nyzeeländsk före detta fotbollsspelare.

Klubbkarriär
Killen flyttade från Nya Zeeland till Manchester City 1999 för spel i Citys ungdomslag. Han lånades 2000 ut till den walesiska klubben Wrexham FC där han gjorde sin A-lagsdebut. Han lånades säsongen därpå ut till Port Vale FC, men kallades tillbaka till Manchester City när ett flertal anfallare var skadade. Han fick göra totalt tre inhopp i Premier League innan han såldes efter den säsongen.

Inför säsongen 2002/2003 kom Killen till Oldham Athletic FC och där blev han kvar i tre och en halv säsong. Han hann med att göra 28 mål på de 78 matcherna han spelade. Killen var dock skadeförföljd och fick i januari 2006 flytta till den skotska klubben Hibernian FC utan övergångssumma. Han fick en mycket bra start i den skotska klubben, men när han blev erbjuden en förlängning med klubben under våren 2007 tackade han nej och kunde under sommaren gå vidare utan övergångssumma då hans kontrakt löpte ut.

Killen skrev då ett treårskontrakt med den skotska storklubben Celtic FC. I början fick han en del speltid, men senare under säsongen blev han fjärdevalet i anfallet och fick inte mycket speltid. Under våren 2009 lånades Killen ut till Norwich City FC i England. Under säsongen 2009/2010 fick han allt mer speltid. I januari 2010 flyttade Killen till engelska Middlesbrough FC i Premier League på ett kontrakt som löper ett halvår till och med juni 2010.

Landslagskarriär
Killen har spelat i både Nya Zeelands U20- och U23-landslag. Han deltog med U23-landslaget i Sommar-OS 2008 i Peking som en av tre tillåtna spelare över 23 år, tillsammans med Ryan Nelsen och Simon Elliott.

Killen debuterade för Nya Zeelands landslag den 19 juni 2000 i Oceanska mästerskapen mot Tahiti. Han deltog i Confederations Cup 2009 och han spelade i de båda avgörande kvalmatcherna till VM 2010 mot Bahrain. Han är även uttagen till Nya Zeelands preliminära trupp till VM 2010 i Sydafrika.

Referenser

Externa länkar
 FIFA.com FIFA:s officiella statistik över Killens landskamper för Nya Zeeland
 Nya Zeelands Fotbollsförbund Fotbollsförbundets officiella statistik över Killens karriär

Nyzeeländska fotbollsspelare
Nyzeeländska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Manchester City FC
Spelare i Wrexham AFC
Spelare i Port Vale FC
Spelare i Oldham Athletic AFC
Spelare i Hibernian FC
Spelare i Celtic FC
Spelare i Norwich City FC
Spelare i Middlesbrough FC
Spelare i Shenzhen FC
Spelare i English Football League
Spelare i Scottish Premier League
Spelare i Chinese Super League
Spelare i Fifa Confederations Cup 2003
Spelare i Fifa Confederations Cup 2009
Spelare i VM i fotboll 2010
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Nya Zeeland
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 2008
Födda 1981
Levande personer
Män
Göteborgs centrum för hållbar utveckling

Göteborgs centrum för hållbar utveckling (GMV) (tidigare Göteborgs miljövetenskapliga centrum) är Chalmers tekniska högskola och Göteborgs universitets gemensamma organisation för samverkan och forskning om och för hållbar utveckling. Vårt uppdrag är att skapa samverkan mellan och inom lärosätena och med viktiga samhällsaktörer för att generera och nyttiggöra kunskap om hållbar utveckling. Den vetenskapliga basen för GMV:s arbete ligger hos de 560 forskare och doktorander vid Chalmers och Göteborgs universitet, som anslutit sig till Chalmers och Göteborgs universites forskarnätverk för hållbar utveckling. Forskarna kommer från flera olika fält och bidrar med sin specialkompetens i GMV:s olika projekt och inititativ.

Föreståndare
1990-1997 Eva Selin Lindgren
1998-2009 Oliver Lindqvist
2010-2018 Katarina Gårdfeldt
2018-2022 Jan Pettersson
2022- Pam Fredman

Externa länkar
Göteborgs centrum för hållbar utveckling (GMV)

Forskningsinstitut vid Göteborgs universitet
Chalmers
Hållbar utveckling
Universitets- och högskoleanknutna forskningscentrum i Sverige
Pontinska träsken

Pontinska träsken (italienska Paludi pontine) var en berömd våtmark i Lazio, Italien. Träsken sträckte sig sydost om staden Rom från Cisterna till Terracina, med en längd av 45 km och en bredd av 10-18 km, och upptog en yta av 750 km². Pontinska träsken dikades ut på 1920- och 30-talen.

Geografi och historia 
Mot havet var Pontinska träsken begränsade av dyner och i öster av Volskerbergens kalkkedjor. Via Appia gick genom träsken. Omedelbart på ömse sidor om vägen hade kanaler dragits, genom vilka träsken hölls torra. Hela området tillhörde i slutet av 1800-talet några få adelsmän. Genom en lag från 1899 var markägarna förpliktade att inom 24 år torrlägga träsken enligt en plan utarbetad av den preussiske majoren Fedor von Donat. Syftet med markavvattningen var att utrota malarian som plågade området, samt att erhålla mer jordbruksmark. Donats plan misslyckades, men träsken utdikades under Benito Mussolinis styre på 1920- och 1930-talen. Ansvaret för att dika ut träsken fick Opera Nazionale Combattenti, den statliga myndigheten med ansvar för att ta om hand om krigsveteranerna från första världskriget. Fem nya städer anlades i de tidigare våtmarkerna, Littoria (omdöpt till Latina 1946), Sabaudia, Pontinia, Aprilia och Pomezia. 

Enligt Plinius den äldre, som anför en äldre källa, var träsken (Pomptinae paludes) i forntiden en bördig och välodlad slätt, som skall ha haft inte mindre än 33 byar. Men redan mot slutet av Romerska republikens tid var trakten illa beryktad som den farligaste feberhärd och nästan folktom. Enligt uppgifter skall befolkningen förts bort i samband med romarnas erövring av området 358 f. Kr. varefter befattningssystemen skall ha förfallit. Enstaka försök av några kejsare att dränera den medförde endast tillfällig förbättring. Liknande försök gjordes av flera påvar, såsom Bonifatius VIII, Martin V, Sixtus V och Pius VI, men utan varaktigt resultat. Den sistnämnde lät (1775-1788) återställa Via Appia, anlägga en stor avloppskanal (Linea Pia) och upphugga den ogenomträngliga småskogen, varigenom ett stort område vanns för odling. Även under Napoleon I:s franska välde fortsattes torrläggningsföretagen, och under 1800-talet hade detta arbete fortsatt, bland andra av den franske ingenjören Gaspard de Prony.

År 1929 startade den fascistiska regeringen ett storskaligt diknings- och uppodlingsprojekt, med två huvudkanaler och ett flertal pumpstationer. År 1932 kunde 5 000 bönder flytta in i området och senare ytterligare 25 000.

Området, som nu nästan är utdikat, kallas numera Agro Pontino.

Se även
 Monte Circeo

Referenser

Noter

Övriga källor 
Nordisk familjebok, band 21 (1915), Pontinska träsken

Lazio
Våtmarker i Italien
Villa Solbacken

För Villa Solbacken i Kalmar, se Villa Solbacken, Kalmar.

Villa Solbacken är en villa på Djurgårdsbrunnsvägen 67, belägen strax norr om Djurgårdsbrunnskanalen vid Djurgårdsbrunnsbron på Södra Djurgården i Stockholm. Villan byggdes 1930 och ägdes från 1949 av prins Bertil som testamenterade den 1997 till prins Carl Philip.

Historik

På platsen fanns ursprungligen en så kallad kuskvilla, där kusken för Djurgårdsbrunns värdshus hade sin bostad. Från denna plats kunde kusken hålla uppsikt över Djurgårdsbrunnsbron. År 1930 lät direktör Gunnar Rooth uppföra nuvarande villa. Till arkitekt anlitade han Ragnar Hjorth, som ritade en tvåvåningsbyggnad i stram funktionalistisk stil med flackt tak och putsade fasader. Mot syd och Djurgårdsbrunnskanalen märks en stor halvrund alkov som kröns av en balkong. Huset har stora sällskapsrum och en representativ huvudentré och kallades till en början ”Villa Backen”, men namnet ändrades senare till ”Villa Solbacken”. Till anläggningen hör även en lägre vinkelbyggnad i öster.

År 1939 övertogs huset av friherrinnan Hermine von Essen med make. Från och med år 1949 var villan privatbostad åt prins Bertil och prinsessan Lilian. Prins Bertil, som avled 1997, testamenterade villan till sin brorsonson (och gudson) prins Carl Philip, dock med förbehållet att prinsessan Lilian skulle få fortsätta nyttja villan livet ut. Till prins Bertils minne döptes vägen på norra sidan om kanalen till Prins Bertils väg. Prinsessan Lilian bodde kvar i villan tills hon avled år 2013.

Villan genomgick under 2015 en total invändig och utvändig renovering. Bland annat ändrades planlösningen och nya balkonger sattes upp. Prins Carl Philip och prinsessan Sofia bosatte sig i villan sommaren 2017.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Arkitekturåret 1930
Byggnader och anläggningar på Gärdet
Solbacken
1930 i Sverige
Tullmuseum

Tullmuseum var till och med oktober 2015 Tullverkets museum. Från 1927 visade museet Tullverkets sedan slutet av 1800-talet samlade tullföremål. På museet fanns permanenta utställningar om bland annat tullhistoria och om tullverksamheten i Stockholm, samt tillfälliga utställningar. Museet hade omkring 5 000 besökare året 2014.

Museet var senast beläget på Kungsholmen i Stockholm. Föremålen finns numera i Tullverkets huvudkontor men är inte tillgängliga för allmänheten. Museet är istället från 2016 ett digitalt museum på http://museum.tullverket.se/.

Se även
Stockholms tullar

Noter

Externa länkar
Officiell webbplats

Ej längre existerande museer i Stockholm
Nätverkskabel

En nätverkskabel (även kallad patchkabel, och felaktigt internetkabel) är en partvinnad kabel som används för att ansluta datorer, skrivare, nätverksväxlar, bredbandsmodem och andra enheter till varandra i ett datornätverk.

Den vanligaste typen av nätverkskabel är ethernet-kabel, närmare bestämt partvinnad kabel med RJ-45-kontakt. Denna kabel är helt digital, och den enda typ som stöds av vanliga nätverksenheter för konsumenter. Till utseendet kan den liknas med en telefonkabel, men kontakten är bredare och högre, och med 8 stift i stället för 4.

Se även  
 Datornätverk

Datorkommunikation
Kablar
Djurgårdsbrunn

Djurgårdsbrunn är ett informellt område norr om Djurgårdsbrunnskanalen invid Djurgårdsbrunnsbron i Stockholm. Området uppfattas som en del av Djurgården, och är formellt en del av stadsdelen Ladugårdsgärdet.

Tidigare var området en brunnsort och sedan den tiden återfinns här Djurgårdsbrunns värdshus.

Historia
Den äldsta hälsokällan vid Djurgårdsbrunn påstås ha varit bekant redan på 1500-talet, men började inte användas allmänt förrän i slutet av 1600-talet genom Urban Hjärne. I riksmarskalkämbetets resolution av den 5 juni 1742 beviljades assessorn i Collegium medicum, medicine doktor Herman, tillstånd att:”vid hälsobrunnen å Kongl. Maj:ts Djurgård få till brunnsgästernas bekvämlighet samt dess egen och de övriga brunnsbetjäntes förnödenhet uppsätta några nödiga hus och byggnader, nämligen ett badhus, ett fattighus, ett hus för samtliga brunnsgästerna och ett för sin egen och brunnsbetjäningen samt även ett värdshus”.

Djurgårdsbrunn hade sin storhetstid under 1800-talets första decennier då brunnslokalerna var en bland de förnämsta förlustelseställena i Stockholm.

Tillhörande bebyggelse
 Apotekshuset och Apotekskiosken
 Brunnsgården med flygelbyggnader och grindstugan
 Djurgårdsbrunns värdshus, vars huvudbyggnad från 1742 brann ner 1988
 Stora kägelbanan, hemvist för Judiska teatern mellan 1995 och 2013
 Strandvillan från 1830, ursprungligen en badinrättning

Andra kända hälsokällor i Stockholm
 Ugglevikskällan
 Vårby källa

Se även
 Stockholms offentliga brunnar och pumpar

Referenser

Externa länkar

Gärdet
Vattenkällor i Sverige
Brunnsorter i Sverige
Andrew Gilbert-Scott

Andrew Gilbert-Scott, född den 11 juli 1958 in Cookham Dean, England, är en brittisk före detta racerförare.

Racingkarriär
Gilbert-Scott vann formel Ford-festivalen på Brands Hatch 1983, men hade därefter bergänsade framgångar på den brittiska scene, utan lyckades istället i Japanska Formel 3000, där han slutade på en andraplats totalt 1994, vilket var hans finaste merit som förare. Han blev sedan manager till den japanske racerföraren Takuma Sato.

Källor

Födda 1958
Brittiska racerförare
Formel 3000-förare
Formel Nippon-förare
Brittiska F3-mästerskapsförare
Män
Levande personer
Pion (databas)

Databasen Pion var ett samarbete mellan svenska sjukhusbibliotek som pågick mellan 1993 tom 2014. I databasen fanns information om hälsa och sjukdom som riktade sig till patienter, anhöriga och allmänhet.  I takt med att 1177 byggdes ut minskade behovet av tjänsten och databasen stängdes ner permanent i slutet av 2014.

Externa länkar 
 1177 (tidigare Sjukvårdsrådgivningen)

Hälsovårdsinformation
Medicinska databaser
På spelmansstämma

På spelmansstämma är ett album från 1980 med Lill-Nickes. På inspelningen medverkar, Dan Larsson:dragspel, keyboards, bas och körsång, Stig-Olof Petersson:fiol, orgel och körsång, Anders Jönsson:gitarr, keyboards och sång, Erling Johansson:bas, gitarr och sång, Bengt Svensson, trummor.

Låtlista

Sida A
Fyrvaktarvalsen (Einar Westling)
Blinde Johans vals (trad. efter Theorin Johansson)
Trombone (Leo Kottke)
Polka från Orust (trad.)
Rallarpolka från Västmanland (trad.)
Käre John (Lewis Talley-Tommy och Ninita)
På Spelmansstämma (Blånn-Olle)
Hambo på Logen (Karl Salomonsson)

Sida B
Toppen för kroppen är gammeldans (Rune Gnesta-Kalle Gnestadius och Stig Andersson)
Schottis från Släp (trad. efter Henning Jansson)
Jag är inte den jag var förut (Putman-Alf Robertsson)
Säbb Johns gånglåt (John Säbb)
Flishuggen (Torsten Sandberg)
Spelmansdrömmar (Sid Tepper-R.Bennet-Lasse Westman)
Adios Amore (Giuliano Nannini)

Musikalbum 1980
Svenskspråkiga musikalbum
Album av Lill-Nickes
Lillsjösvängen

Lillsjösvängen är ett album med Lill-Nickes från 1979. På inspelningen medverkar Dan Larsson på dragspel, keyboards, bas och körsång, Stig-Olof Petersson på fiol och orgel, Anders Jönsson på gitarr, keyboards och sång, Sven-Olof Carlsson på bas, gitarr och sång och Bengt Svensson på trummor.

Låtlista

Sida A
Lillsjösvängen (Åke Lindqvist)
Polka av Olle på Halla (Olle Johansson)
Spelmansvals från Halland (trad. efter Karl Salomonsson)
Min första komposition (Carl Jularbo)
Thores Schottis (Thore Härdelin)
Schottis från Bingjö (trad.)
Bara så att jag skall stanna kvar (You keep me hangin on) (Mize-Allen-Tue Stiby)
På en solig ö nånstans (Happy to be on an island in the sun) (David Lewis-Bengt Sundström)

Sida B
Liten Karin (trad.)
Skvaltkvarnspolska (trad. efter Kungs Levi Nilsson)
Ålänningen (Walter Eriksson)
Polka från Junkerträsk (trad.)
Hallandsmazurka (trad. efter Söderberg)
Skepplandamazurka (trad. efter Emil Andersson)
Du tog min kärlek (Beneath still waters) (Dallas Frazier-Anders Jönsson)
Theme for young lovers (Bruce Weich)

Musikalbum 1980
Svenskspråkiga musikalbum
Album av Lill-Nickes
Ivan Palazzese

Ivan Palazzese, född den 2 januari 1962 i Alba Adriatica, Italien, död den 28 maj 1989 i Hockenheim, Tyskland, var en venezuelansk roadracingförare.

Roadracingkarriär 
Palazzese gjorde sin VM-debut i 125GP 1977, innan han blev sjua i klassen såväl 1980 som 1981. År 1982 gjorde Palazzese sin bästa säsong, då han vann tävlingarna i Sverige och Finland, samt slutade trea totalt. Efter det nådde Palazzese aldrig samma framgångar i 250GP. han avled på Hockenheim under ett VM-lopp 1989, då han vurpade och blev överkörd av en annan förare.

Segrar 125GP 

Födda 1962
Avlidna 1989
Venezuelanska roadracingförare
250GP-förare
125GP-förare
Förolyckade roadracingförare
Män
Marionettmuseet

Marionettmuseet var ett år 1973 grundat museum för dockteaterkonst i Stockholm, som sedan 2011 ingår i Musik- och teatermuseet i Stockholm, och från 2017 i dess efterföljare Scenkonstmuseet.

Marionettmuseet drevs i anslutning till Michael Meschkes Marionetteatern vid Sankt Eriksplan i Stockholm. Det hade en samling dockteaterfigurer från svenska teaterproduktioner och införskaffade internationellt i Asien och på annat håll.

Museet drevs av Stiftelsen Marionettmuseet fram till 2011, då samlingarna donerades och överfördes till Statens musikverk.

Chef för Marionettmuseet mellan 1973 och 2009 var Michael Meschke.

Externa länkar
Musik- och teatermuseets webbplats

Marionetteatern med Marionettmuseets arkiv, Musik- och teaterbiblioteket (Musikverket) 

Museer invigda 1973
Ej längre existerande museer i Stockholm
Museer nedlagda 2011
Marionetteater i Sverige
Länssparbankens hus

Länssparbankens hus är en kontorsfastighet i kvarteret Hägern större beläget vid Sergels torg i korsningen av Drottninggatan och Klarabergsgatan på Norrmalm i Stockholms city. Fastigheten är grönmärkt av Stadsmuseet i Stockholm vilket innebär att bebyggelsen bedöms vara särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt.

Historik

Byggnaden uppfördes som kontor och banklokal åt Länssparbanken Stockholm åren 1957-1960. Banken hade tidigare haft lokaler i kvarteret på Drottninggatan 39, vilka i och med citysaneringen tillsammans med hörnbyggnaden Hôtel de Suède revs för att ge plats åt det nya bankbygget.

Arkitekten Curt Björklund hade inför projekteringen företagit studieresor till bland annat dåvarande Västtyskland. Byggnaden har en exklusiv vit marmorfasad och sockel av polerad grå granit. Husets hörn pryds av en stor skulptur av Sven Sahlberg i koppar med titeln Ränta på ränta. Banklokalen på gården belyses med överljus från sidorna, och pryds av en gobeläng på fondväggen av Einar Forseth.

I byggnaden huserar idag bland annat LRF, Kanadas ambassad i Stockholm samt Gärde Wesslau Advokatbyrå. I bottenvåningen ligger butiker.

Noter

Referenser

https://web.archive.org/web/20070608055031/http://afafastigheter.se/blankpage.aspx?id=221

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Norrmalm
Historiska sparbanksbyggnader i Sverige
Grönmärkta byggnader i Stockholm
Christiane Eberhardine av Brandenburg-Bayreuth

Christiane Eberhardine av Brandenburg-Bayreuth, född 19 december 1671, död 4 september 1727, var en tysk adelsdam, kurfurstinna av Sachsen och polsk drottning, gift med kung August den starke.

Biografi
Hon var dotter till markgreve Kristian Ernst av Brandenburg-Bayreuth och Sophia Louisa av Württemberg och blev bortgift med August 20 januari 1693. Äktenskapet var arrangerat och olyckligt. 

August konverterade till katolicismen för att kunna väljas till kung i Polen (1697), men hon behöll sin protestantiska tro och var inte närvarande vid den polska kröningen. 

Protestanterna i kurfurstendömet Sachsen kallade henne: Sachsens stötta. Fast hon till namnet var Polens drottning, deltog hon bara vid sällsynta tillfällen vid hovet och bodde i stället på sina egna slott vid Torgau och Elbe, där hon ägnade sig åt kultur, tog hand om föräldralösa barn och drev ett glasbruk.

Referenser 

 

Födda 1671
Avlidna 1727
Kvinnor
Polens drottningar
Timothy Beck

Timothy Beck, född den 2 januari 1977 i Assen, är en nederländsk friidrottare som tävlar i kortdistanslöpning.

Beck var, tillsammans med Troy Douglas, Patrick van Balkom och Caimin Douglas med i det nederländska stafettlag på 4 x 100 meter som blev bronsmedaljörer vid VM 2003. Samma lag var även med vid Olympiska sommarspelen 2004 men växlade bort sig i försöken och tog sig inte vidare till finalen.

Beck har även deltagit vid Olympiska vinterspelen 2002 där han tävlade i fyrmans bob. Laget slutade på en 17:e plats.

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Noter

Födda 1977
Nederländska bobåkare
Nederländska kortdistanslöpare
Personer från Assen
Män
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Nederländerna
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2002 från Nederländerna
Tävlande i bob vid olympiska vinterspelen 2002
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Nederländerna
Tävlande i bob vid olympiska vinterspelen 2010