kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
George H. Denton

George H. Denton, född 14 december 1939 i Orono, Maine, USA, är en amerikansk geolog, som är professor i kvartärgeologi vid University of Maine. Han är sedan 1996 utländsk ledamot av svenska Vetenskapsakademien.

Biografi
Denton disputerade vid Yale University 1965 och var den första forskaren från University of Maine invald i National Academy of Sciences. Hans främsta intresse är den geologiska historien om stora istäcken och mindre bergsglaciärer, och i synnerhet dessa istäckens roll i kvartär- och sen tertiär-istid. Han inriktar sig också på de plötsliga omorganiseringarna av havsatmosfären i glaciärcykler. Ett aktuellt projekt (2015) handlar om antarktiska istäckets kvartär- och sena tertiära historia. Studier av sena kvartära glaciärfyndigheter belyser antarktiska istäckets roll under de senaste i tiderna. Studier av sena tertiära fyndigheter bär på information om grundläggande klimatförändringar som föregick kvartäristiden. De senaste projekten omfattade återuppbyggnaden av istäcken på norra halvklotet under den senaste istiden. Ett annat projekt handlar om de chilenska Andernas alpina glaciärhistoria. Han ledde en grupp forskare som gjorde fältstudier i Chile 1991–1999 och i Nya Zeeland 2000–2008 tillsammans med sin nära kollega under hela sin karriär, den framlidne norske kvartärgeologen professor Bjørn G. Andersen vid Universitetet i Oslo.

Denton har blivit allmänt hyllad för sin forskning inom glacialgeologi och Dentonglaciären och Denton Hills i Antarktis namngavs till hans ära. Hans forskning har inspirerat flera generationer studenter, varav många har gått in för forskning inom vetenskap om planeten Jorden.

Utmärkelser och hedersbetygelser

1990: Mottagare av Vegamedaljen (Guld) från Svenska Föreningen för antropologi och geografi
1996: Invald i Kungliga Vetenskapsakademien
2002: Invald i National Academy of Sciences

Referenser

Kungl. vetenskapsakademien, Matrikel 1998/1999, ISSN 0302-6558, sid. 52.

Noter

Externa länkar 

SelectedWorks of George H. Denton
 Glacier History of the New Zealand Southern Alps by George H. Denton at Climate Change Institute at the University of Maine

Amerikanska geologer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1939
Levande personer
Ledamöter av National Academy of Sciences
Hermann von Bruiningk

Hermann von Bruiningk, född 1849 och död 1927, var en livländsk arkivman och historiker.

von Bruiningk blev 1884 sekreterare vid Livlands riddarhus i Riga, och sedan 1899 chef för dess arkiv. Bruiningk var bland annat en framstående kännare av Livlands svenska tid. Hans mest bekanta arbete är Livländische Güterurkunden (tillsammans med N. Busch, 2 band 1908–1923).

Bibliografi

Källor
 Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Estländska historiker
Födda 1849
Avlidna 1927
Män
Svensk uppslagsbok
Royal C. Taft

Royal Chapin Taft, född 14 februari 1823, död 4 juni 1912, var en amerikansk politiker och affärsman, vars främsta ämbete var som guvernör i Rhode Island, vilket han var från 1888 till 1889.

Familj och yrkeskarriär
Taft föddes i Northbridge, Massachusetts. Han var medlem av den framstående politikerfamiljen Taft och delade farfars farfars farfar med USA:s president William Howard Taft. Hans föräldrar var Orsmus Taft och Margaret (född Smith) Taft. Den 31 oktober 1850 gifte han sig med Mary Frances Aimington. 

Taft läste på äldre år vid Worcester Academy, där han tog examen 1872.

Han var direktör för Merchants' National Bank från 1868. 

Taft var även direktör för Boston & Providence Railroad och New York, New Haven, and Hartford Railroad (som tog över Boston & Providence 1893).

Politisk karriär
Taft var medlem av Republikanerna. Han var ledamot av Rhode Islands representanthus från 1880 till 1884 innan han blev guvernör. Han efterträdde demokraten John W. Davis som guvernör den 29 maj 1888 och satt som guvernör i ett år. Den 28 maj 1889 efterträddes han av sin partikamrat Herbert W. Ladd.

Senare år
Taft avled den 4 juni 1912 och begravdes på Swan Point Cemetery i Providence.

Eftermäle
Taft var konstmecenat med en stor privat samling. Delar av hans samling tillhör numera olika institutioner såsom Rhode Island School of Design.

Taft Hall vid University of Rhode Island har fått namn efter honom, liksom Royal C. Taft Outpatient Building (byggd 1891) vid Rhode Island Hospital i Providence.

Se även
Lista över guvernörer i Rhode Island

Referenser
 Find-A-Grave biography (2006-08-17)
 The Political Graveyard: Index to Politicians: Taft (2006-08-17)
 University of Rhode Island virtual tour (2006-08-17)

Noter

Guvernörer i Rhode Island
Gravsatta på Swan Point Cemetery
Födda 1823
Avlidna 1912
Män
Lisa Lampanelli

Lisa Lampanelli, född Lisa Lampugnale den 19 juli 1961, är en amerikansk ståuppkomiker och skådespelare.

Lampanelli är i sin ståuppkomik känd för sitt grova språk och sina grova skämt om tabubelagda ämnen, främst kring rasskillnader och homosexualitet. Hon skojar om fördomar på ett på ytan rasistiskt och homofobt sätt, men också om sin egen sexualitet och sin dragning till svarta män. Hon går ofta på individer och grupper i publiken, och involverar dem i sin komik. Hennes grova humor och drift med fördomar har gjort henne populär, inte minst hos dem hon skojar om.

Uppväxt och karriär 
Lampanelli föddes i Trumbull i Connecticut. Hon gick som ung i katolska skolor och läste sedan journalistik på Syracuse University i New York. Hon fick jobb som korrekturläsare på tidningen Popular Mechanics, som assistent på Rolling Stone och som faktagranskare på Spy Magazine.

I början av 1990-talet började Lampanelli uppträda som ståuppkomiker. Hennes genombrott kom 2002 då hon medverkade vid New York Friars' Clubs roast av Chevy Chase. Hon fortsatte sedan med roast av Denis Leary, Pamela Anderson, Jeff Foxworthy, Flavor Flav, William Shatner och Larry the Cable Guy. Hon har också medverkat vid The Howard Stern Shows roaster, och för A&E Networks roast av Gene Simmons i april 2008.

Flera av Lampanellis ståuppshower har spelats in och sänts på tv eller sålts på cd eller dvd, bland annat Take it Like A Man (DVD, 2005), Dirty Girl (CD, 2007) och Long Live the Queen (TV, 2009). Hon har medverkat i ett flertal spelfilmer och i tv-serien Reno 911!

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Födda 1961
Kvinnor
Amerikanska komiker
Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Skådespelare från Connecticut
Levande personer
Alumner från Boston College
Alumner från Syracuse University
Folkomröstning om Prins Carl av Danmark som norsk kung

Folkomröstning om Prins Carl av Danmark som norsk kung hölls i Norge den 12 och 13 november 1905. De röstberättigade (bara män) skulle svara ja eller nej på frågan om man var «enig i Stortingets bemyndigelse til regjeringen om at opfordre prins Carl af Danmark til at lade sig vælge til Norges konge?».

I praktiken stod valet mellan republik och monarki men folkomröstningen formulerades som ett ja eller nej till Prins Carl av Danmark.

259 563 (78,9 %) röstade ja och 69 264 röstade nej. Valdeltagandet var 75,3 %.

Se även 
Unionsupplösningen

Referenser 

1905 i Norge
Folkomröstningar 1905
Folkomröstningar i Norge
Hans Jacob Sparre

Hans Jacob Sparre, född den 18 november 1861, död 1937, var en norsk arkitekt, son till Ole Jacob Sparre.

Hans Jacob Sparre blev utexaminerades 1881 från Bergens tekniske skole och utbildde sig i arkitektur ved Hannovers tekniska högskola. Efter att ha varit bosatt i Berlin och andra tyska städer i nio år, blev han rektor för Arendals tekniska aftonskola och blev 1893 byggnadsinspektör i Bergen. Han etablerede sig 1897 som arkitekt i Kristiania. Han ritade bland annat Høyesteretts Hus, Högsta domstolens lokaler i Oslo.

Källor

Noter

Externa länkar 

 

Norska arkitekter under 1800-talet
Födda 1861
Avlidna 1937
Män
Norska arkitekter under 1900-talet
Lae, Papua Nya Guinea

Lae är den näst största staden i Papua Nya Guinea och huvudstad i provinsen Morobe på ön Nya Guinea. Staden hade år 2000 en befolkning på 78 038 invånare. Staden grundades under den guldrusch som under  1920- och 30-talen pågick kring den närbelägna orten Wau. I Lae fanns då ett flygfält som numera är övergivet till förmån för flygplatsen Lae Nadzab Airport. Staden är en viktig hamnstad.

Utanför staden finns Papua New Guinea University of Technology, även känt som "Unitech".

1937 flög Amelia Earhart från Lae och sågs aldrig igen. 1942 ockuperades staden av Japan och blev en av Japans strategiska baser på Nya Guinea. Området återerövrades av de allierade efter utdragna strider 1943.

Referenser

Orter i Papua Nya Guinea
Mona, Puerto Rico

Mona () är den tredje största ön i Puerto Ricos skärgård, efter den viktigaste ön Puerto Rico och Vieques. Det är den största av tre öar som ligger i Monapassagen, ett sund mellan Dominikanska republiken och Puerto Rico, de andra är Monito Island och Desecheo Island. Ön mäter ca 11 km gånger 7 km, och ligger 66 km väster om Puerto Rico, som det är en administrativ del av. Det ursprungliga namnet Amona fick ön av Tainoindianerna, vilket betyder "det som ligger i mitten", med hänvisning till sträckan mellan öarna Puerto Rico och Hispaniola.

Ön är naturreservat och även om det inte finns några infödda invånare, bor rangers från öns Department of Natural and Environmental Resources på ön för att ta hand om och visa till rätta besökare och också ta del i forskningsprojekt.

Referenser 

Puerto Ricos öar
Eva Ramstedt

Eva Julia Augusta Ramstedt, född 15 september 1879 i Stockholm, död 11 september 1974, var en svensk fysiker.

Hon var dotter till överståthållaren Johan Ramstedt och Henrika Torén.

Eva Ramstedt studerade vid Uppsala universitet, där hon blev filosofie kandidat 1904, filosofie licentiat 1908 och filosofie doktor 1910. Därefter fortsatte hon 1910–1911 till Sorbonne i Paris, där hon bl.a. studerade för Marie Curie, som 1911 tilldelades Nobelpriset i kemi.

Ramstedt var 1913–1914 vikarierande amanuens vid Nobelinstitutet för fysikalisk kemi, 1915–1932 docent i radiologi vid Stockholms högskola, 1919–1945 lektor i matematik och fysik vid Folkskoleseminariet i Stockholm och 1927–1928 laborator i fysik vid Stockholms högskola.

Hon blev 1920 vice ordförande i styrelsen för Stockholms hushållstekniska mellanskola och var dess ordförande 1930–1939. Hon var 1921–1937 sekreterare i Sällskapet Nya Idun, 1922–1930 vice ordförande i Akademiskt bildade kvinnors förening och blev 1920 ordförande i dess internationella kommitté. Hon var ledamot av statens studielånenämnd 1944.

Hon tilldelades 1942 medaljen Illis quorum meruere labores i 8:e storleken.

Bibliografi
 Radium och radioaktiva processer (1917), tillsammans med Ellen Gleditsch
 Litteraturanmälan av Naima Sahlbom i Svensk Kemisk Tidskrift (1917)
 Marie Curie och radium (1932)

Källor

Noter

Vidare läsning 
 
 

Svenska kemister under 1900-talet
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1879
Avlidna 1974
Kvinnor
Forskare från Stockholm
Mottagare av Illis Quorum
Alumner från Uppsala universitet
Kvinnliga akademikers förening

Kvinnliga akademikers förening (KAF) är en svensk ideell förening som grundades 1904 under namnet Akademiskt bildade kvinnors förening (ABKF). Medlemmarna är kvinnor som har avlagt akademisk grundexamen. Föreningen ingår sedan 1922 i International Federation of University Women (IFUW).

Föreningen grundades i mars 1904 för att ge kvinnor med akademisk bildning samma rättigheter som män med samma kompetens, bland annat pension och tillträde till vissa statliga tjänster, vilket resulterade i grundlagsändringar 1909 och 1921. En viktig milstolpe var när Behörighetslagen trädde i kraft 1925. Initiativtagare till föreningen var Anna Ahlström. Föreningens första ordförande var Elsa Eschelsson, som 1910 efterträddes av Karolina Widerström. Föreningen hade 270 medlemmar 1921. Det nuvarande namnet antogs 1947.

År 1920 anslöt sig föreningen till The International Federation of University Women (Graduate Women International (GWI) från 2015), och 1921 bildades inom föreningen en kommitté för det internationella samarbetet. Senaste internationella kongressen hölls i Stockholm augusti 1939.

Källor
 
 Historik, på föreningens webbplats
 Carina Burman, "Kvinnans långa väg till universitetet, understreckare i Svenska Dagbladet, 20 mars 2004, med anledning av föreningens 100-årsjubileum.
  Britt Marie Fridh-Haneson och Ingegerd Haglund (red. 2004) Förbjuden frukt på kunskapens träd. Kvinnliga akademiker under 100 år. Stockholm: Atlantis

Noter

Externa länkar
 Officiell webbplats
 Äldre digitaliserat material från KAF, KvinnSams arkiv, Göteborgs universitetsbibliotek

Föreningar i Sverige
Feminism i Sverige

Svensk kvinnohistoria
Organisationer bildade 1904
1904 i Sverige
Flensburger Schiffbau-Gesellschaft

Flensburger Schiffbau-Gesellschaft (da: Flensborg Skibsværft) är ett av Tysklands största varv och etablerades som aktiebolag 1872, nära den dansk-tyska gränsen i norra Flensburg. Det första skeppet som sjösattes, var stålskeppet Doris Brodersen 1875. Varvet har byggt mer än 700 skepp sedan dess. Skeppsvarvet är den dominerande industriverksamheten i staden. Omkring år 1900 hade varvet redan mer än 2000 anställda, vilket medförde en stor inflyttning söderifrån.

Flensburger Schiffbau-Gesellschaft är idag specialiserat på att bygga moderna Ro-ro-fartyg i en av världens största överbyggda skeppsbyggningshallar. Hallen stod färdig 1982 och är 275 meter lång. Varvet har idag drygt 750 anställda. Med flera order är orderboken fylld fram till 2013.

Externa länkar 

Skeppsvarvets hemsida

Tyska skeppsvarv
Flensburg
Företag bildade 1872
Anvisningar för planläggningsmätning

Anvisningar för planläggningsmätning är den publikation som i Finland reglerar planläggningsmätning, ungefär det som i Sverige kallas geodetisk mätning men reglerar utöver det även fotogrammetrisk mätning, kartering m.m.  Planläggningsmätning är mätning för framställning av baskarta, karta för detaljplan, karta för tomtindelning och utsättning av planen i terrängen.

Laggrund 
Anvisningarna har sin grund i 206 § markanvändnings- och bygglagen av den 5 februari 1999 (132/1999), som också är grund för förordningen om planläggningsmätning av den 23 december 1999 (1999/1284).

Se även 
 Geodetisk mätning
 Handbok till mätningskungörelsen

Externa länkar 
  

Geodesi
Lantmäteri
Songkhla (provins)

Songkhla, (thai: สงขลา) är en provins (changwat) i södra Thailand. Provinsen hade 1 324 915 invånare år 2007 på en areal av 7 393,9 km². Provinshuvudstaden är Songkhla.

Administrativ indelning 
Provinsen är indelad i 16 distrikt (amphoe). Distrikten är i sin tur indelade i 127 subdistrikt (tambon) och 987 byar (muban).

Referenser

Externa länkar

Thailands provinser
Jättesnokört

Jättesnokört (Echium wildpretii) är en växt i snokörtssläktet bland strävbladiga växter. Artnamnets epitet, wildpretii, syftar på den schweiziska trädgårdsmästaren och botanikern Hermann Wildpret.

Beskrivning 

Växten når en höjd upp till 3 meter. Bladen på stjälken är långa och spetsiga, längden går upp till 30 cm och bredden till 2 cm. På varje sida av bladen finns mjuka hårliknande utskott. Blomställningen har formen av en kägla och bildas av ett stort antal blommor. Beroende på underart är blommorna röd eller rosa, färgen skiftar efter en tid till blå. Själva blomman har formen av en tratt och når en längd mellan 10 och 14 mm. Jättesnokört blommar mellan juni och augusti. Frukterna är små nötter.

Utbredning 

Arten är endemisk på de spanska öarna Teneriffa och La Palma. På Teneriffa vid vulkanen Teides sluttningar och på La Palma i nationalparken Caldera de Taburiente.

På grund av blomställningen odlas den i flera trädgårdar.

Systematik 

Två underarter är kända:
 E. wildpretii subsp. wildpretii på Teneriffa med röda blommor i koniska blomställningar.
 E. wildpretii subsp. trichosiphon på La Palma är mer tätt hårig och har bredare blomställning, med rosa, mer bredflikade blommor. Pistillernas märken är dubbel så långa som hos subsp. wildpretii.

Referenser 

 Schönfelder: Kosmos Atlas Mittelmeer- und Kanarenflora, Stuttgart 2002, 
 Cabrera Pérez: Die einheimische Flora der Kanarischen Inseln, 1999,

Externa länkar 

Strävbladiga växter
An-Nil al-Azraq

an-Nil al-Azraq (arabiska النيل الأزرق, Blå Nilen) är en av Sudans 15 delstater (wilayat). Den bildades genom presidentdekret nr 3 1992 och är uppkallad efter Blå Nilen. Den har en yta på 45 844 km² och hade en befolkning på strax över 800 000 invånare vid folkräkningen 2008. Den administrativa huvudorten är ad-Damāzīn. Andra städer i delstaten är ar-Ruşayriş och al-Kurumuk.

Källor 

Sudans delstater
Franz Cumont

Franz-Valéry-Marie Cumont, född 3 januari 1868 i Aalst, död 20 augusti 1947 i Woluwe-Saint-Pierre, var en belgisk historiker, filolog, arkeolog och iranist.

Cumont blev 1892 professor vid universitetet i Gent och var från 1899 tillika konservator vid de kungliga museerna i Bryssel. Han inlade stor förtjänst om utforskningen av den så kallade synkretistiska religionsperioden under romerska kejsarrikets tid. Grundläggande är hans huvudverk, Textes et monuments figurés relatifs aux mystères de Mithra (1894-99), i kortare framställning i Les mystères de Mithra (1900; även på tyska). Ett viktigt specialarbete är Recherches sur le manichéisme (1908) som behandlar den iranska religionen manikeism. I lättare tillgänglig form samlade han sina vetenskapliga rön och skildrade hela perioden i Les religions orientales dans le paganisme romain (1907; även på tyska). Något mera speciell, men dock av allmänt intresse är den översikt över astralreligionen, vilken han gav som Olaus Petri-stiftelsens föreläsare i Uppsala 1911: Den astrala religionen i forntiden (översatt från författarens manuskript av Axel Nelson, Stockholm, 1912). Han invaldes 1932 som utländsk ledamot av svenska Vetenskapsakademien.

Bibliotheca Cumontiana
 F. Cumont, Lux perpetua, B. Rochette, A. Motte (eds.), Turnhout, Brepols Publishers, 2010, 
 F. Cumont, Les religions orientales dans le paganisme romain, C. Bonnet, F. Van Haeperen (eds.), Turnhout, Brepols Publishers, 2010,

Källor

Belgiska arkeologer
Belgiska filologer
Belgiska professorer
Iranister
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Personer från Aalst
Födda 1868
Avlidna 1947
Män
Ugglan
Ernst-Robert Grawitz

Ernst-Robert Grawitz, född 8 juni 1899 i Charlottenburg, död 24 april 1945 i Babelsberg, var en tysk läkare och SS-general i Nazityskland under andra världskriget. Grawitz var medansvarig för mord på funktionshindrade samt medicinska experiment på lägerfångar.

Biografi 
Grawitz var under andra världskriget ledare för den medicinska avdelningen i SS och operativ chef för Tyska Röda korset underställd dess ordförande SA-Obergruppenführer Karl Edvard av Sachsen-Coburg-Gotha. Hans direkt underordnade inom SS var Karl Genzken och därefter Karl Gebhardt.

Enligt vittnesmål från Gebhardts assistent Fritz Fischer hade Grawitz vid en inspektion av experiment med sulfonamider på kvinnor i Ravensbrück inte funnit resultaten givande då ingen av kvinnorna hade dött. Grawitz gav då order om att man skulle skjuta kvinnorna utan att döda dem och på så sätt bättre simulera riktiga krigsskador. Gebhardt och Fischer utförde aldrig denna order, men gjorde såren på kvinnorna grövre och på så sätt dog flera av kvinnorna.

Graeitz var gift med Ilse, som var dotter till SS-Obergruppenführern Siegfried Taubert.

Grawitz begick självmord tillsammans med sin familj, genom att spränga två handgranater under middagsbordet då hela familjen var samlad, den 24 april 1945. Gebhardt utnämndes som tillfällig ersättare dagen därpå.

Populärkultur 
I filmen Undergången från 2004 porträtteras Ernst-Robert Grawitz av Christian Hoening.

Referenser

Källor

Externa länkar 

Födda 1899
Avlidna 1945
Män
Personer från Berlin
Aktion T4
SS-officerare som begått självmord
SS-läkare
SS-Obergruppenführer
Deltagare i slaget om Berlin
Sexfläckig bastardsvärmare

Sexfläckig bastardsvärmare, Zygaena filipendulae, är en fjärilsart i familjen bastardsvärmare, Zygaenidae.

Kännetecken
Ett kännetecken för sexfläckig bastardsvärmare är att den har sex röda fläckar på framvingarna. De röda fläckarna kontrasterar tydligt mot den metalliskt blåsvarta färg som framvingarna uppvisar i övrigt. Bakvingarna är motsatt färgade, de är helt röda med blåsvart inslag endast som en smal rand längs ytterkanten. Dess vingspann är 28 till 39 millimeter. Fjärilen har en mörk och lite blåskimrande kropp, liksom även ben och antenner. Puppan är spetsig i ändarna och till utseendet tvåfärgad i gult och ljusgult. Larven är gröngulaktig med svarta prickar.

Utbredning
Sexfläckig bastardsvärmare har vid utbredning i Europa. Den förekommer även i Syrien, Kaukasus och norra Iran samt i Nordamerika. I Sverige förekommer den fortfarande tämligen allmänt från Skåne till Hälsingland men är ändå rödlistad som missgynnad, NT.

Levnadssätt
Den främsta värdväxten för larven är käringtand. Det kan förekomma att någon annan ärtväxt är värdväxt, men det är inte så vanligt. De fullbildade insekterna besöker olika blommor och artens habitat är öppna områden där blommande örter förekommer, till exempel ängar, villaträdgårdar och hagmarker. Även skogskanter och vägrenar är platser där denna bastardsvärmare kan återfinnas. Flygperioden för arten infaller i juli. Övervintringen sker som liten larv. De larver som nästföljande år är redo att förpuppa sig gör så omkring mitten av juni.

Källor 
Artdatabankens faktablad om sexfläckig bastardsvärmare Läst 26 juni 2016.

Noter

Externa länkar

Fjärilar
Bastardsvärmare
filipendulae
Kiselnitrid

Kiselnitrid är en kemisk förening av kisel och kväve med formeln Si3N4.

Historia
Kiselnitrid framställdes första gången 1857 av Henri Deville och Friedrich Wöhler, men kommersiell tillverkning startade först under 1950-talet av Union Carbide.

Egenskaper
Kiselnitrid är ett hårt keramiskt material med låg värmeutvidgningskoefficient, hög termisk ledningsförmåga och mycket hög värmechockbeständighet. Hållfastheten är hög (i förhållande till densiteten jämförbar med stål), även vid temperaturer upp till 1900 °C. 

Till skillnad från många andra keramer är kiselnitrid duktilt. Keramen kan dock inte gjutas eftersom den sönderfaller om den upphettas över 1900 °C, vilket är långt under dess teoretiska smältpunkt. Detaljer av kiselnitrid brukar därför tillverkas genom sintring.

Framställning
Kiselnitrid kan framställas direkt genom att reagera kisel och kväve vid temperaturer mellan 1300 och 1400 °C.

Det kan också framställas genom reduktion av kiseloxid med kol i kväveatmosfär mellan 1400 och 1500 °C.

För användning i halvledarkomponenter tillverkas kiselnitrid genom chemical vapor deposition av kiselhydrid eller kiselklorid och ammoniak.

Kiselnitrid som även innehåller aluminium och syre kallas sialon (efter grundämnenas kemiska beteckningar Si-Al-O-N). Sialoner har egenskaper som liknar sintrad kiselnitrid.

Användning
Kiselnitrid används i detaljer som kräver hög hållfasthet även vid höga temperaturer och under långvarig användning, till exempel i kullager eller turbinskovlarna i en gasturbin eller ett turboaggregat. Det används också i verktyg för metallbearbetning och som isolator i halvledarkomponenter. Övriga användningsområden är deglar, rör, dynor, tätningsringar, valsar, pumpdetaljer, värmeväxlare, motorkomponenter och skärverktyg.

Se även
Kiselkarbid
Bornitrid

Referenser

Noter

Kiselföreningar
Nitrider
Keramer