kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nacka landskommun

Nacka landskommun var en tidigare kommun i Svartlösa härad i Stockholms län.

Administrativ historik
Kommunen bildades 1888  efter kungligt brev från 12 september 1884 genom sammanslagning av Sicklaö landskommun och det område som motsvarade Nacka-Erstaviks kapellförsamling. Detta senare område verkar aldrig fullt ut bildat landskommuner vid kommunreformen 1862 och motsvarande jordebokssockstillhörigheter  utbröts ur Brännkyrka socken först vid bildandet.  Nacka och Erstaviksområdet hade vid förberedelserna inför kommunreformen 1862 anmodats bilda två kommuner och förslag till två kommunalstämmor uppgjordes i möte 29 december 1862. Några protokoll från konstituerande eller andra möten har dock inte återfunnits varför det formella existensen av kommunalstämmor kan ifrågasättas och därmed kommunernas existens. Invånarna kom också att 20 mars 1868 hos Kungl Maj:t begära den sammanläggning av församlingarna med Sicklaö som sedan beslutades 24 januari 1873, där genomförandet villkorades av att kyrkoherde Hammarstedts avgång (i Danviks hospital och Sicklaö församling), vilket skedde med hans död 10 januari 1887.   I protokoll från Brännkyrka kommun 
1883 omnämns deltagande från personer från Nacka och Erstavik. I befolkningsstatistik redovisas området som Nacka och Erstaviks kapell det enda området som inte anges som kommun. I andra dokument omtalas de dock som två kommuner. 
    
Namnet på den nybildade kommunen blev Nacka efter Nacka kapellförsamling, trots att den största delen av befolkningen fanns i Sicklaö, där också den nya gemensamma kyrkan byggdes.

1909 utbröts Saltsjöbadens köping.

1930 överfördes Hammarby och delar av Sickla och Henriksdal från Nacka till Stockholms stad.

Landskommunen ombildades 1949 till Nacka stad som 1971 utvidgades och blev Nacka kommun.

Politik

Mandatfördelning i valen 1938-1946

Se även
Nacka socken
Sicklaö socken

Källor

Sveriges kommuner 1863-1951

Indelningar i Nacka kommun
Tidigare kommuner i Stockholms län
Codex Ephraemi Rescriptus

Codex Ephraemi Rescriptus (Nestle–Aland nr. C eller 04) (Paris, BnF, Gr. 9) är en handskriven pergamentmajuskel som utgörs av en grekisk Bibel från 400-talet. Codex Ephraemi innehåller det Gamla Testamentet (Septuaginta) och det Nya testamentet. Det är en palimpsest . 

Under en vistelse i Paris lyckades Konstantin von Tischendorf i oktober 1840 till januari 1843 på nationalbiblioteket dechiffrera en svårläslig palimpsest Codex, och utgav från trycket detta betydande fynd (N.T. 1843, G.T. 1845).

Se även 
 Codex Sinaiticus
 Codex Vaticanus
 Codex Alexandrinus

Fotnoter och referenser

Externa länkar 

  Hatch, William Henry, The Principal Uncial Manuscripts of the New Testament, The University of Chicago Press, Chicago, 1939. 
  Frederic G. Kenyon, Our Bible and the Ancient Manuscripts (4th ed.), London 1939.
  Bruce M. Metzger, Manuscripts of the Greek Bible: An Introduction to Palaeography, Oxford University Press, Oxford 1981.
  Philip Comfort, Encountering the Manuscripts: An Introduction to New Testament Paleography and Textual Criticism, Broadman & Holman Publishers, 2005.
 Tischendorf, Codex Ephraemi Syri rescriptus, sive Fragmenta Novi Testamenti, Lipsiae 1843
 Tischendorf, Codex Ephraemi Syri rescriptus, sive Fragmenta Veteris Testamenti, Lipsiae 1845

Bibeln
Handskrifter
Neophyte

Neophyte är en nederländsk hardcore techno- och gabbergrupp som bildades 1992 i Rotterdam av Jeroen Streunding (alias DJ Neophyte), Danny Greten och Jarno Butter. Gruppens namn är engelska för ’nybörjare’ eller ’neofyt’. De har också givit ut musik under namnet Bodylotion.

Streunding spelade som DJ i Rotterdam runt 1990 under namnet DJ Neophyte. Han träffade där Greten och senare Robin van Roon. De tre bildade gruppen Neophyte och producerade tillsammans gabbermusik. 1996 lämnade van Roon gruppen för att studera. Han ersattes av gitarristen Jarno Butter.

Neophyte bildade 1999 skivbolaget Neophyte Records där, förutom de själva, artister som Evil Activities ligger.

Nederländska musikgrupper
Hardcore techno-musiker
Bob Denver

Robert Osbourne "Bob" Denver, född 9 januari 1935 i New Rochelle, New York, död 2 september 2005 i Winston-Salem, North Carolina, var en amerikansk skådespelare. Han är mest känd för sin roll som Gilligan i TV-serien Gilligan's Island.

Biografi

Utbildning och tidig karriär 
Bob växte upp i staden Brownwood i Texas och tog sin examen vid Loyola University i Los Angeles. Efter avslutade studier arbetade han först som brevbärare. Han blev senare lärare i gymnastik och matematik vid en katolsk skola i Pacific Palisades.

Hans första framträdande på vita duken skedde i en film från år 1959, Luft i luckan. År 1963 medverkade han i filmen Hans vilda dotter, där han spelar mot bland andra James Stewart. Där spelade han en beatnik som arbetar på ett café.

Gilligan's Island 
År 1964 fick han en av huvudrollerna i TV-serien Gilligan's Island, där han spelar en klantig kapten som är strandsatt på en öde ö tillsammans med sex andra personer. Serien blev väldigt populär och lades ned efter tre säsonger år 1967. Rollen som Gilligan spelar han även i filmen Rescue from Gilligan's Island från år 1979. Under slutet av 1970-talet gick det en tecknad version av Gilligan's Island med titeln The New Adventures of Gilligan, där Denver och de andra skådespelarna från originalserien gör rösterna. Han medverkade även i Gilligan's Planet, som är en science fiction-version av Gilligan's Island.

Efter att Gilligan's Island lagts ner, så gick det allt sämre för Bob Denver. Han hade svårt att få nya roller i filmer och TV-serier. Han fick mest gästspela som Gilligan i andra TV-serier, exempelvis i Fantasy Island, Alf och Baywatch. Han gästspelade som sig själv i ett avsnitt av The Simpsons. Han medverkade även i TV-serien The Good Guys tillsammans med Alan Hale, Jr (som också medverkade i Gilligan's Island).

Senare liv 
År 1998 arresterades Denver då en kartong med marijuana levererats till hans hem. Under polisförhöret berättade han att det var hans vän och kollega Dawn Wells (som också medverkade i Gilligan's Island) som skickat kartongen men under rättegången ändrade han sin historia och påstod att det måste ha varit "någon galen beundrare" som skickat drogerna. Senare hittade polisen mer marijuana i Denvers hem, och Denver dömdes till sex månaders skyddstillsyn. 

Senare i sitt liv började Denver arbeta på en radiostation, där han hade sitt eget radioprogram.

Död 
I maj år 2005 drabbades han av cancer, vilket han dog av den 2 september samma år. Han hade fru och fyra barn. Han var den fjärde skådespelaren från Gilligan's Island som dog.

Filmografi i urval 

 (gästroll)
 (gästroll)

Externa länkar 

Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Personer från New Rochelle
Födda 1935
Avlidna 2005
Män
Alumner från Loyola Marymount University
LGM-118 Peacekeeper

LGM-118 Peacekeeper, även känd som MX-roboten var en interkontinental ballistisk robot som utvecklades av USA:s flygvapen för att möta hotet från sovjetiska robotar som R-36M Vojevoda (SS-18). Den äldre och mindre roboten LGM-30 Minuteman hade inte den räckvidd som krävdes för att nå robotfälten i Kazakstan och ubåtsbaserade robotar hade ännu inte den precision som krävdes för att slå ut robotsilor.

Design
För att neutralisera hotet från sovjetiska robotar utvecklades Peacekeeper med fokus på andraslagsförmåga, dvs förmågan att överleva ett kärnvapenanfall (förstaslag) för att sedan avvärja hotet om ytterligare anfall genom att slå ut de kvarvarande kärnvapenrobotarna. Robotarna kunde bära upp till tio MIRV-stridsspetar för att även om bara ett fåtal robotar överlevde förstaslaget skulle ha de tillräckligt med slagkraft för ett andraslag.

Utplacering
För att öka chanserna att klara ett förstaslag studerades ett flertal olika utplaceringar. En robot med tio stridsspetsar och med precision att slå mot robotsilor gjorde Peacekeeper-robotarna till mycket attraktiva mål för ett förstaslag. Det första alternativet utgjordes av en underjordisk järnväg som band samman ett tjugotal silor. Fördelen var att en fiende inte kunde veta vilken silo som innehöll en robot vid ett visst tillfälle. Nackdelen var de enorma kostnader som krävdes att bygga upp till tjugo silor per robot och dessutom en underjordisk järnväg.

Andra alternativet var en så kallad ”dense pack” där robotarna placerades i mycket motståndskraftiga silor bara 500 meter från varandra. Meningen var att den första detonationen skulle förstöra efterkommande stridsspetsar, men inte mer än en silo.

I väntan på lämpligare utplaceringar började Peacekeeper-robotar placeras i silor avsedda för Minuteman-robotar. Meningen var att robotarna senare skulle flyttas till järnvägsvagnar med avfyringsramper. Att placera robotarna på järnväg skulle ha gett dem den rörlighet som behövdes för att undvika ett förstaslag, men projektet lades ner i samband med Sovjetunionens sammanbrott 1992.

Avveckling
SALT II-avtalet införde begränsningar av nyttolasten i ICBM-robotar. Begränsningarna var amerikanska krav riktade mot Voyevoda-robotarna, men de kom också att drabba Peacekeeper. Den 3 januari 1993 undertecknades START II-avtalet enligt vilket Peacekeeper skulle avvecklas till 2004. Avtalet ratificerades aldrig av Statsduman, men trots det valde USA att avveckla Peacekeeper-systemet. Stridsspetsarna överfördes till Minuteman-robotar i samband med uppgraderingsprogrammet SERV (Safety Enhanced Reentry Vehicle) och robotarna byggdes om till Minotaur IV.

Bilder

Källor
The Peacekeeper (MX) ICBM The Nuclear Weapon Archive
LGM-118A Peacekeeper Federation of American Scientists

Amerikanska ballistiska robotar
Kärnvapenbärande robotar
Amerikansk krigsmateriel under kalla kriget
Martin Marietta Corporation
Trey Day

Trey Day är den amerikanske singer-songwritern Trey Songz andra studioalbum, släppt av Atlantic den 2 oktober 2007 i USA.

Albumet debuterade som nummer 11 på US Billboard 200 med 73 000 exemplar sålda den första veckan. Det var bättre än hans debutalbum, på det debuterade han som nummer 20. Albumets andra singel, "Can't Help But Wait", gav Songz sin högsta placering på Billboard Hot 100, som nummer 14, framtills Say Aah nådde plats 9 på Billboard Hot 100 2010. Det gav han också en nominering till Grammy Awards 2009 för Bästa manliga R&B-sångare

Låtlista 

(co) co-producent.

Topplistor

Referenser

Källor

Noter 

Musikalbum 2007
Album utgivna på Atlantic Records
Album av Trey Songz
Heinrich Leo

Heinrich Leo, född 19 mars 1799 i Rudolstadt, död 24 april 1878 i Halle an der Saale, var en tysk historiker.

Leo var 1825-27 e.o. professor i historia vid Berlins universitet samt blev 1828 e.o. och 1830 ordinarie professor i samma ämne vid universitetet i Halle. År 1863 blev han livstidsledamot av preussiska lantdagens första kammare (Herrenhaus). 

Som ung student var Leo ivrig deltagare i burschenschaftrörelsen, men bröt snart all förbindelse med denna. Sina konservativa politiska och kyrkliga åsikter framlade han först i Lehrbuch der Geschichte des Mittelalters (1830). Mindre framträdde de i Geschichte der italienischen Staaten (fem band, 1829-32), som ingår i Arnold Hermann Ludwig Heerens och Friedrich August Ukerts samling, och Zwölf Bücher niederländischer Geschichten (två band, 1832-35). 

Men ur skarpt utpräglad kyrkligt ortodox och politiskt konservativ synpunkt skrev Leo Lehrbuch der Universalgeschichte (sex band, 1835-44; tredje upplagan 1849-55) och Leitfaden für den Unterricht in der Universalgeschichte (fyra band, 1838-40). Även på ett mer direkt sätt, i ströskrifter, i pressen och från lantdagsbänken, förde han sin strid mot liberalismen och de tyska enhetssträvandena. 

Åren 1854-67 utgavs Leos Vorlesungen über die Geschichte des deutschen Volks und Reichs (fem band). Förtjänstfull var hans forskning inom det forngermanska och keltiska språkområdet, bland annat Altsachsische und angelsächsische Sprachproben (1838), Beowulf (1839) och Angelsächsisches Glossar (1872-77). Efter hans död utgavs Aus meiner Jugendzeit (1880).

Källor

Tyska professorer i historia
Preussiska politiker
Alumner från Erlangens universitet
Alumner från Göttingens universitet
Alumner från Jena universitet
Alumner från universitetet i Wrocław
Personer verksamma vid universitetet i Halle
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Födda 1799
Avlidna 1878
Män
Ugglan
Personer från Rudolstadt
Amen (olika betydelser)

Amen kan avse:

 Amen – ett ord från arabiska och hebreiska, som används inom de abrahamitiska religionerna
 Amen (musikgrupp) –  ett amerikanskt cross over-band
 Amen (musikalbum) –  ett samlingsalbum av det polska metalbandet Behemoth
 Amen (TV-serie) – en amerikansk TV-serie 1986–1991
 Amen. – en tysk, rumänsk och fransk film från 2002
 Amen sjunge varje tunga! – en psalm
 Amen break – ett klassiskt trumbreak
 Amen Corner – ett brittiskt mods- och rockband från mitten av 1960-talet
 Forever and Ever, Amen – amerikansk countrylåt från 1987. gjord populär av Randy Travis
 Whatever and Ever Amen – den amerikanska pianorockgruppen Ben Folds Fives andra studioalbum
Alloster reglering

Alloster reglering är då ett protein, ofta ett enzym, regleras genom inbindningen av en molekyl till proteinets allostera säte (ej att förväxla med proteinets aktiva säte). Regulatoriska molekyler som ökar proteinernas aktivitet kallas allostera aktivatorer, och de som minskar dess aktivitet kallas allostera inhibitorer. Termen alloster kommer från grekiskans allos (ἄλλος), "annat", och "stereos" (στερεὀς), "fast (form)" med hänvisning till det faktum att det regulatoriska sätet för allostera protein och dess aktiva säte är åtskilda. Alloster reglering är ett naturligt exempel på återkoppling, såsom i feedback-kontroll från reaktionsprodukter eller feedforward-kontroll från substrat i reaktionsvägen.

Modeller för alloster reglering 

De flesta allostera effekter kan förklaras av den så kallade MWC-modellen (även eng. concerted model) framtagen av Jacques Monod, Wyman och Changeux, eller av den sekventiella modellen (eng. sequential model) introducerad av Koshland, Nemethy och Filmer. Båda modellerna postulerar att allostert reglerade enzymers subenheter kan befinna sig i en av två olika konformationer, spänd (eng. tense; T) eller avslappnad (eng. relaxed; R), och att avslappnade subenheter har högre affinitet för substrat än de har i det spända stadiet. De två modellerna skiljer sig främst i deras antaganden kring subenheternas interaktion och vad som föregår respektive stadium.

Alloster modulering

Positiv modulering 
Positiv alloster modulering (även kallat alloster aktivering) är då inbindning av en ligand ökar affiniteten mellan substratmolekylerna och andra bindningsställen. Ett exempel är inbindningen av syremolekyler till blodets syrebärare hemoglobin, där syre både är substrat och effektor. Inbindningen av syre till en subenhet inducerar en konformationsändring i den subenheten som interagerar med övriga subenheters aktiva säten och därmed ökar dess affinitet för syre.

Negativ modulering 
Negativ alloster modulering (även kallat alloster inhibering) är då inbindningen av en ligand minskar affiniteten för substratet vid andra aktiva säten. Till exempel agerar molekylen 2,3-BPG genom att binda till hemoglobins allostera kontrollsäte och på så vis minska affiniteten för syre vid övriga subenheter.

Referenser

Proteinkemi
Martin Borgeke

Martin Borgeke, född 10 juni 1949, är en svensk jurist. Han var justitieråd i Högsta domstolen 2011–2016.

Borgeke avlade juris kandidatexamen i Lund 1975. Han utsågs till hovrättsassessor i Hovrätten över Skåne och Blekinge 1987 och arbetade som handläggare på Justitiedepartementets straffrättsenhet mellan 1990 och 1992. Han var rådman i Malmö tingsrätt 1990–1992, hovrättsråd i Hovrätten över Skåne och Blekinge 1995–1998 och hovrättslagman i samma hovrätt 1998–2011.

2009 utnämndes han till hedersdoktor vid juridiska fakulteten vid Uppsala universitet.

Martin Borgeke är känd från rättegången i Rödebyfallet där han var ordförande i Hovrätten över Skåne och Blekinges huvudförhandling i målet.

Referenser

Noter

Källor 
 Sveriges domstolar

Svenska jurister under 2000-talet
Justitieråd i Högsta domstolen (Sverige)
Män
Levande personer
Födda 1949
Hedersdoktorer vid Uppsala universitet
Svenska hovrättslagmän
Heinrich Beitzke

Heinrich Ludwig Beitzke, född 15 februari 1798 i Muttrin, död 10 maj 1867 i Köslin, var en tysk historiker.

Beitzke deltog såsom frivillig i kriget mot Frankrike 1815, blev 1818 sekundlöjtnant och var från 1828 till 1836 lärare i geografi vid divisionsskolan i Stargard i Pommern. På grund av sjukdom tvingades han 1845 ta avsked (med majors grad). Från 1862 var han ledamot av deputeradekammaren i den preussiska representationen och hade såsom sådan sin plats i framstegspartiet samt tog verksam del i förhandlingarna, särskilt rörande militärfrågan. Hans förnämsta arbete är Geschichte der deutschen Freiheitskriege 1813 und 1814 (1855, tredje upplagan 1863–64).

Källor

Tyska historiker
Preussiska politiker
Personer från Pommern
Födda 1798
Avlidna 1867
Män
Codex Basilensis

Codex Basilensis (Nestle–Aland nr. E eller 07; Universitetet i Basel, AN III 12) är en handskrift från 700-talet som innehåller fyra evangelier. Codex Basilensis innehåller 318 pergamentblad , med några luckor (Lukas 1,69-2,4, 3,4-15, 12,58-13,12, 15,8-20, 24,47-fin).

Se även 
 Codex Ephraemi Rescriptus

Fotnoter och referenser

Externa länkar 

 R. Waltz, Codex Basilensis E (07): at the Encyclopedia of Textual Criticism.

Handskrifter
Bibeln
Soha Ali Khan

Soha Ali Khan, född 4 oktober 1978 i New Delhi, är en indisk skådespelerska. Hon är syster till skådespelaren Saif Ali Khan. Hennes far är Mansoor Ali Khan, före detta kapten för Indiens cricketlandslag och fram till 1971 nawab av Pataudi. Släkten på faderns sida har pashtunska anor. Hennes mor är skådespelerskan Sharmila Tagore.

Källor

Kvinnor
Födda 1978
Levande personer
Indiska skådespelare under 2000-talet
Personer från New Delhi
Alumner från Balliol College, Oxford
Ghislaine Dommanget

Ghislaine-Marie-Françoise Dommanget, född 13 oktober 1900 i Reims, död 30 april 1991 i Neuilly-sur-Seine, var en fransk skådespelare och furstinna av Monaco. Hon gifte sig andra gången 24 juli 1946 med furst Ludvig II av Monaco. 

Dommanget debuterade som skådespelare understödd av Sarah Bernhardt och uppträdde på Théâtre de l'Odéon
och Comédie-Française i Paris och var aktiv både på scenen och inom film. Hon var gift i Frankrike och blev änka samt fick en son utom äktenskapet. År 1942 mötte hon Ludvig II, med vilken hon gifte sig fyra år senare. Paret fick inga barn. Vid makens död 1949 lämnade hon Monaco och fick titeln änkefurstinna av Monaco. Från slutet av 1950-talet var hon åter aktiv som skådespelare.

Källor

Fotnoter

Födda 1900
Monacos furstinnor
Kvinnor
Avlidna 1991
Franska skådespelare under 1900-talet
Personer i Monaco under 1900-talet
Riddare av Hederslegionen
Personer från Reims
Broederbond

Broederbond, Brödraskapet (till 1920 Jong Zuid Afrika, "Ungt Sydafrika") var ett hemligt sydafrikanskt boernationalistiskt samfund av brödraskapskaraktär grundat 1918 i Kapstaden av en grupp nationalistiska afrikaaner där en ung präst vid namn Jozua François Naudé (senare president) var delaktig. Organisationen var strikt segregationistisk och anses ha spelat en avgörande betydelse för etablerandet och konsoliderandet av Sydafrikas apartheidpolitik trettio år senare. Samtliga premiärministrar, presidenter och alla högre uppsatta inom Sydafrikas regering, polisväsende mm fram till regimens slutgiltiga fall 1994 (då organisationen upplöstes) var medlemmar i Broederbond, varav flera tjänade som ordförande i sina unga år (bland annat Andries Treurnicht och Nicolaas Johannes Diederichs). 

Endast manliga afrikaaner godtogs som medlemmar; inledningsvis fanns även ett krav att avsäga sig medlemskap vid en viss ålder. Detta avspeglar afrikaanernationalisternas dominerande ställning över sydafrikansk politik under hela apartheidepoken, och indirekt in i våra dagar.

I Henning Mankells roman Den Vita Lejoninnan (utgiven 1993) spelar organisationen en avgörande roll i handlingen, som inleds med en översikt av orsakerna till Broederbonds grundande 1918 och dess grepp om Sydafrikas politik fram till 1990-talet.
Sydafrika under 1900-talet
Women's National Basketball Association 2001

Women's National Basketball Association 2001 var den femte säsongen av den amerikanska proffsligan i basket för damer. Säsongen inleddes måndagen den 28 maj och avslutades tisdagen den 14 augusti 2001 efter 256 seriematcher. Lagen i samma Conference mötte varandra tre gånger, två hemma och en borta eller vice versa, vilket gav totalt 21 omgångar, samt lagen från den andra Conferencen en eller två gånger, vilket gav ytterligare 11 omgångar, totalt 32 matcher. De fyra första lagen i varje Conference gick därefter till slutspel som spelades mellan den 16 augusti och 1 september. Los Angeles Sparks blev mästare för första gången efter att ha besegrat Charlotte Sting med 2-0 i finalserien.

Grundserien
Not: V = Vinster, F = Förluster, PCT = Vinstprocent

Lag i GRÖN färg till slutspel.
Lag i RÖD färg har spelat klart för säsongen.

Eastern Conference

Western Conference

Slutspelet
 De fyra bästa lagen från varje Conference gick till slutspelet.
 Alla slutspelsomgångar avgjordes i bäst av tre matcher.

WNBA-final
Los Angeles Sparks vs Charlotte Sting

Los Angeles Sparks vann finalserien med 2-0 i matcher

Källor

Externa länkar
 WNBA 2001 på wnba.com
 WNBA-slutspelet 2001 på wnba.com
 WNBA 2001 på basketball-reference.com

2001 i USA
2001
2012 (olika betydelser)

2012 kan syfta på:

2012 – ett år i den gregorianska kalendern
2012-fenomen – eskatologiska utflykter i form av en rad föreställningar och förslag
2012 (film) – en amerikansk katastroffilm från 2009 i regi av Roland Emmerich
Otto Hoetzsch

Otto Hoetzsch, född 14 februari 1876 i Leipzig, död 27 augusti 1946 i Berlin, var en tysk historiker och politiker.

Hoetzsch studerade historia och statsvetenskap i Leipzig och München, blev 1899 filosofie doktor, 1906 docent i Berlin, sedermera professor i historia i Posen och var 1913-35  e.o professor i historia och östeuropeisk "landskunskap" vid Berlins universitet. 

Hoetzsch blev under första världskriget efter Theodor Schiemann utrikespolitisk medarbetare i "Kreuzzeitung", invaldes 1919 i preussiska författningsgivande nationalförsamlingen och var 1920-32 ledamot av tyska riksdagen, där han tillhörde Tysknationella folkpartiet. Trots att han hade denna politiska åskådning stämplades han av nazisterna som "salongs- och kulturbolsjevik" och tvångspensionerades 1935 från universitetet.

Hoetzsch specialiserade sig på nyare rysk historia och politik. Bland hans skrifter märks Russland. Eine Einführung auf Grund seiner Geschichte vom japanischen bis zum Weltkrieg (1918; äldre upplaga med något annan titel och mera ryssvänlig uppfattning 1913), och Russische Probleme (1918) och del III av "Der Krieg und die große Politik" (1915-18). Han  var 1910-13 en av utgivarna av "Zeitschrift für osteuropäische Geschichte".

Källor

Tyska statsvetare
Tyska professorer i historia
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Preussiska politiker
Personer från Leipzig
Födda 1876
Avlidna 1946
Män
Ugglan