kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pierre Deligne

Pierre Deligne (Pierre René, Vicomte Deligne), född 3 oktober 1944 i Bryssel, är en belgisk matematiker. Han är känd för sitt arbete rörande Weilförmodandena, som ledde till ett fullständigt bevis 1973.

Biografi
Deligne föddes i Etterbeek, gick i skola i Athénée Adolphe Max och studerade vid Université Libre de Bruxelles (ULB). Efter att ha doktorerat under Alexander Grothendieck arbetade han med honom vid Institut des hautes études scientifiques (IHÉS) nära Paris, inledningsvis med att generalisera Zariskis huvudsats till schemateori. 1968 arbetade han även med Jean-Pierre Serre; deras arbete ledde till viktiga resultat om l-adiska representationer associerade till modulära former, och de förmodade funktionalekvationerna av vissa L-funktioner. 

Deligne har även arbetat med Hodgeteori. Han introducerade vikter och testade dem på objekt i komplex geometri. Han samarbetade med David Mumford om en ny beskrivning av modulrum för kurvor. Deras arbete kom att ses som en introduktion till en form av teorin för algebraiska stackar, och har använts i frågor som uppstår i strängteori.

Delignes mest berömda forskningsinsats är troligtvis hans bevis av den tredje och sista av Weilförmodandena. Detta fullbordade programmet inlett av och i stort sett utvecklat av Alexander Grothendieck. Som ett korollarium bevisade han Ramanujan–Peterssons förmodan för modulära former av vikt större än ett; fallet med vikt ett hade bevisats i hans arbete med Serre. 

1984 flyttade Deligne till Institute for Advanced Study vid Princeton University. 

1978 tilldelades Deligne Fieldsmedaljen, 1988 Crafoordpriset, 2004 Balzanpriset, 2008 Wolfpriset och 2013 Abelpriset.

År 2006 adlades han av belgiska kungen och blev vicomte.

Deligne invaldes 2009 som utländsk ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien.

Se även
 Delignekohomologi
 Fourier–Delignetransform

Källor

Noter

Belgiska matematiker
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Fieldsmedaljörer
Wolfpristagare i matematik
Abelpristagare
Födda 1944
Levande personer
Män
Talteoretiker
Matematiker under 1900-talet
Mottagare av Crafoordpriset
Personer från Bryssel
Personer verksamma vid Institute for Advanced Study
Dorte Jensdatter

Dorte Jensdatter, född 1672, död 1722, var ett danskt mordoffer. Hon lynchades genom att brännas levande av sina grannar som hade dömt henne privat för häxeri. Detta anses vara det sista fallet av häxbränning i Norden. 

Dorte Jensdatter var ogift och levde på att spinna i byn Øster Grønning i Salling. Hon misstänktes för att ha trollat sjukdom och död på boskap och två barn. Då en häst avled 1722 kom det till öppen konflikt. Hästens ägare och modern till ett av de döda barnen grep Jensdatter med hjälp av grannarna och höll en privat häxprocess. De dömde Jensdatter till döden, band fast henne vid en stol i hennes hem och avrättade henne genom att bränna henne inne: det var kvinnan som anklagat henne som tände på. De två ledarna för lynchningen greps och avrättades för mordet.

Källor 
 http://www.historie-online.dk/special/sankthans/fortsatte.htm 
 Marijke Gijswijt-Hofstra, Brian P. Levack, Roy Porter, Bengt Ankarloo: Witchcraft and magic in Europe

Födda 1672
Häxprocesser i Danmark
Avlidna 1722
Personer som blivit mördade i Danmark
Kvinnor
Personer i Danmark under 1700-talet
Personer som blivit lynchade
Jean Bourgain

Jean Bourgain, född 28 februari 1954 i Oostende, död 22 december 2018 i Bonheiden, var en belgisk matematiker och en framstående forskare inom matematisk analys.

Bourgrain doktorerade vid Vrije Universiteit Brussel (VUB) 1977. Han var senare verksam vid University of Illinois at Urbana-Champaign och fram till sin död verksam vid Institute for Advanced Study vid Princeton University.

Bourgain forskade inom olika delar av matematiken såsom harmonisk analys, ergodteori, geometrin för Banachrum, konvexitet, talteori och icke-linjära partiella differentialekvationer.

Han tilldelades Fieldsmedaljen 1994.

Bourgain invaldes 2009 som utländsk ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien.

Källor

Noter

Belgiska matematiker
Fieldsmedaljörer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1954
Män
Avlidna 2018
Mottagare av Crafoordpriset
Personer från Oostende
Personer verksamma vid Institute for Advanced Study
Nam Ngum

Nam Ngum (Lao: ນ້ຳງືມ) är en 354 kilometer lång flod i Laos och en av de största biflödena till Mekongfloden. Den har sitt ursprung i bergsområdena i norra Xieng Khouang provinsen och flyter sedan söderut genom Vientianeprovinsen för att sedan förenas med Mekongfloden i Vientiane. 

Upptagningsområdet för floden bebos av ungefär 1 miljon människor. Nam Ngum är uppdämd och den första, och största, dammen är Nam Ngum Dam som stod färdig 1971. Ytterligare två dammar har byggts i floden och två är under byggnad (2019). 

Ett känt turistmål vid floden är den sjö som bildades när Nam Ngum dammen stod färdig. Sjön kantas av många hotell och är ett välbesökt turistmål.

Källor

Vattendrag i Laos
Jalmari Eskola

Jalmari Johannes (Lauri) Eskola, född 16 november 1886 i Pöytis, död 7 januari 1958 i Åbo, var en finsk friidrottare.

Eskola deltog i OS 1912 i Stockholm varunder han tog silvermedalj i friidrott. Han var med i det finska laget och kom andra plats efter Sverige i lagtävling i terränglöpning. De andra i laget var Hannes Kolehmainen och Albin Stenroos.

Externa länkar 
 Sports Reference

Födda 1886
Finländska långdistanslöpare
Finländska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1912
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1912 från Finland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1912
Avlidna 1958
Män
Personer från Pöytis
Personer i Finland under 1900-talet
Finländska terränglöpare
Anton Johan Wrangel den yngre

Anton Johan Wrangel af Sauss, född 3 januari 1724 i Stockholm, död 23 april 1799 i  Karlskrona, var en svensk greve och generalamiral.

Biografi
Wrangel blev underofficer vid amiralitetet 1740, löjtnant 1742 och kaptenlöjtnant 1748. År 1749 befordrades han till kapten och 1754 till kommendörkapten. Han var fullmäktig för amiralitetsstaten vid riksdagen 1765-1766 och blev generaladjutant 1765. 1766 utnämndes Wrangel till direktör för kadettkåren. År 1767 befordrades Wrangel till kommendör, 1769 till schoutbynacht och samma år till viceamiral.

1772 utsågs han till kommendant i Karlskrona, och 1773 befordrades han till amiral. 1776 blev han förste amiral, chef för amiralitetet i Karlskrona och överkommendant. Som ersättning för att han vid Henrik af Trolles död inte utsetts till generalamiral, blev han 1784 utsedd till generalamiral. Under slaget vid Hogland var Wrangel till namnet hertig Karls närmaste man, även om befälet formellt fördes av Otto Henrik Nordenskiöld. 1790-1792 var han befälhavare i Karlskrona och utnämndes 1794 till president i amiralitetsrätten och 1797 till ordförande i kommittén för örlogsflottans ärenden. Han var även en av rikets herrar och serafimerriddare.

Anton Johan Wrangel den yngre var son till Anton Johan Wrangel den äldre. Han var från 1759 gift med grevinnan Charlotta Regina Sparre. De var föräldrar till Fredrik Ulrik Wrangel.

Bilder

Källor

Noter 

Svenska militärer under 1700-talet
Svenska amiraler
En av rikets herrar
Svenska grevar
Mottagare av Serafimerorden
Riddare med stora korset av Svärdsorden
Födda 1724
Avlidna 1799
Män
Anton Johan 02
Militärer från Stockholm
Deltagare i slaget vid Hogland
Seponfloden

Seponfloden (Vietnamesiska: Sông Sepon, Lao: Se Pon) är en liten flod i Quang Tri provinsen i Vietnam, på gränsen mot Laos. Den bildar gräns mellan Vietnam och Laos, på den laoitiska sidan ligger Savannakhet. Floden är en meter djup och ungefär 100 meter bred. Vattnet är rent på grund av avsaknad av industrier, istället präglas omgivningen av djungel. Mycket handel sker via floden mellan Vietnam och Laos, och även mycket varor som transporteras vidare till Thailand.
 
Vattendrag i Laos
Albin Stenroos

Albin Stenroos (Oskar Albinus Stenroos), född 24 februari 1889 i Vemo, död 30 april 1971 i Helsingfors, var en finsk långdistanslöpare.

Under OS 1912 i Stockholm tog Stenroos brons på 10 000 meter i ett lopp som vanns av landsmannen Hannes Kolehmainen. Han kom också på sjätte plats i invididuell terränglöpning, och placerade sig tvåa i lagtävlingen i terränglöpning tillsammans med Jalmari Eskola och Hannes Kolehmainen.

År 1915 satte Stenroos världsrekord på 30 km med tiden 1:48.06,2. Han förbättrade sedan rekordet med nästan två minuter 1924. Från 1923 innehade han också rekordet på 20 km (1:07.11,2).

Stenroos hade inte sprungit maraton på 15 år när han bestämde sig for att delta i detta lopp under OS 1924 i Paris. Det slutade med att han tog guld nästan sex minuter före silvermedaljören med tiden 2:41.22.

Stenroos kom på andra plats i Boston Marathon 1926.

Han är begravd på Sandudds begravningsplats i Helsingfors.

Källor

Födda 1889
Finländska långdistanslöpare
Finländska olympiska guldmedaljörer
Finländska olympiska silvermedaljörer
Finländska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1924
Olympiska silvermedaljörer 1912
Olympiska bronsmedaljörer 1912
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1912 från Finland
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1924 från Finland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1912
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1924
Avlidna 1971
Män
Personer från Vemo
Personer i Finland under 1900-talet
Finländska terränglöpare
Finländska maratonlöpare
Gravsatta på Sandudds begravningsplats
Elmer Niklander

Elmer Konstantin Niklander, född 19 januari 1890 i Hausjärvi, död 12 november 1942, var en finsk friidrottare som ibland tävlade i kulstötning och diskus. 

Vid OS 1912 i Stockholm tog Niklander brons i kulstötning med båda händer (sammanlagt), och silver i diskus med båda händer. 
   
Åtta år senare vid OS 1920 i Antwerpen vann Niklander guld i den "normala" diskustävlingen samt silver i kulstötning. 

Födda 1890
Finländska diskuskastare
Finländska kulstötare
Finländska olympiska guldmedaljörer
Finländska olympiska silvermedaljörer
Finländska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1920
Olympiska silvermedaljörer 1920
Olympiska silvermedaljörer 1912
Olympiska bronsmedaljörer 1912
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1908 från Finland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1908
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1912 från Finland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1912
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1920 från Finland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1920
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1924 från Finland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1924
Avlidna 1942
Män
Personer från Hausjärvi
Sun-Air of Scandinavia

Sun Air of Scandinavia är ett flygbolag baserat i Billund, Danmark. Det är ett regionalt flygbolag som bedriver flygtrafik i ett franchise-avtal med British Airways, därav bär bl.a. planen British Airways färger. Bolaget bedriver även charterflygningar under namnet Joinjet. Dess huvudsakliga bas är Billunds flygplats i Danmark.

Historia
	
Flygbolaget grundades och startade sin verksamhet år 1978. I början bedrev bolaget endast taxi- och chartertrafik, men utvecklades till ett regionalt flygbolag år 1987. 1996 skrev bolaget ett franchise-avtal med British Airways, vilket innebär att man flyger med British Airways koncept. Bolaget blev då också medlem i oneworld-alliansen. Flygbolaget är helägt av Niels Sundberg och har 175 anställda. Sedan 2017 är  Kristoffer Sundberg VD.

Flotta
Bolaget har för närvarande (2021) 15 plan av typen Dornier 328JET

Källor

Externa länkar 
Officiell webbplats

Danska flygbolag
Flygbolag bildade 1978
Billunds kommun
Université Libre de Bruxelles

Université Libre de Bruxelles (Bryssels fria universitet), ULB, är ett franskspråkigt universitet i Bryssel i Belgien. Det grundades den 20 november 1834 som det första universitetet i den belgiska huvudstaden Bryssel.

Det rankas som det 175:e främsta lärosätet i världen i Times Higher Educations ranking av världens främsta lärosäten 2018.

Historik 
När Belgien blev en egen stat till följd av belgiska revolutionen 1830 och Bryssel blev huvudstad, fanns det tre statliga universitet på belgiskt territorium, i Gent, Liège och Leuven. Bryssel hade dock inget universitet, och detta ansågs av många vara en brist för den nyblivna huvudstaden.

Initiativet till att bilda ett universitet i staden inleddes 1831 av en grupp frimurare i Bryssel som innehöll personer verksamma inom konst, vetenskap och utbildning. Pierre-Théodore Verhaegen ses som universitetets grundare. Resultatet blev Université Libre de Belgique som öppnade sina portar 20 november 1834. Namnet byttes till Université Libre de Bruxelles 1836.

Från 1935 skedde undervisning på vissa kurser även på nederländska (förutom franska), men först 1963 fanns det kurser på båda språken vid samtliga fakulteter. Efter en uppslitande språkstrid vid det Katolska universitetet i Leuven delades även universitetet i Bryssel 1969 upp i ett franskspråkigt och ett nederländskspråkigt universitet. Den 28 maj 1970 skedde den formella uppdelningen av det tidigare universitetet i två formellt helt fristående universitet: dels det nya Université Libre de Bruxelles, som enbart var franskspråkigt, och dels det nederländskspråkiga Vrije Universiteit Brussel (VUB).

Framstående forskare och alumner 
Fyra forskare vid universitetet har under åren belönats med Nobelpriset:
 Jules Bordet (1870–1961), läkare, belönades 1919 med Nobelpriset i fysiologi eller medicin
 Albert Claude (1899–1983), biolog, belönades 1974 med Nobelpriset i fysiologi eller medicin
 Ilya Prigogine, (1917–2003), fysiker och kemist, belönades 1977 med Nobelpriset i kemi
 François Englert, (1932–), teoretisk fysiker, belönades 2013 med Nobelpriset i fysik

Bland  alumnerna finns flera kända namn:
 Henri La Fontaine, som tilldelats Nobels fredspris, studerade juridik på skolan.
 Charles Michel, belgisk premiärminister, studerade juridik.
 Paul-Henri Spaak, belgisk premiärminister och en av Europeiska unionens grundare.
 Camille Gutt, Internationella valutafondens första verkställande direktör.
 Amir-Abbas Hoveyda, iransk premiärminister.

Referenser

Noter

Externa länkar

 Officiell webbplats

Universitet och högskolor i Belgien
Bryssel
Utbildningsinstitutioner bildade 1834
Universitet och högskolor i Bryssel (region)
Mållskinnbaggar

Mållskinnbaggar (Piesmatidae) är en familj i insektsordningen halvvingar. I Sverige finns tre arter, vilka alla lever på mållväxter.

Mållskinnbaggar är små insekter, ofta inte mer än ett par millimeter långa. Till utseendet påminner de något om nätskinnbaggar, men har inte en förlängd halssköld som dessa. Mållskinnbaggar har också små, hornlika utskott på huvudets sidor, något som nätskinnbaggarna saknar. Som andra halvvingar har mållskinnbaggarna ofullständig förvandling och genomgår utvecklingsstadierna ägg, nymf och imago. 

En art, Piesma quadratum, kan bära på virussjukdomar för betor.

Arter i Sverige
Parapiesma quadratum
Piesma capitatum
Piesma maculatum

Referenser
Sandhall, Åke & Ossiannilsson, Frej. Skinnbaggar, bladlöss och andra småinsekter: naturguide i färg om dessa insekters utseende, utveckling, levnadssätt och beteende, Interpublishing AB, 1985.

Halvvingar
Socialdemokratiska partiet i Bosnien och Hercegovina

Socialdemokratiska partiet i Bosnien och Hercegovina (bosniska: Socijaldemokratska Partija Bosne i Hercegovine SDP) är ett politiskt parti i Bosnien och Hercegovina som grundades 1909. Den nuvarande ledaren är Nermin Nikic.

Politiska partier bildade 1909
Politiska partier i Bosnien och Hercegovina
Socialdemokratiska partier i Europa
Vrije Universiteit Brussel

Vrije Universiteit Brussel (Bryssels fria universitet), VUB, är ett nederländskspråkigt universitet i Bryssel.

Historik 
VUB har en bakgrund i Université Libre de Bruxelles (ULB), som grundades 1834, men som inledningsvis enbart bedrev undervisning på franska.

Undervisning på nederländska vid ULB skedde första gången 1935 vid juridiska fakulteten. Först 1963 fanns det kurser på båda språken vid samtliga fakulteter. Efter en uppslitande språkstrid vid det Katolska universitetet i Leuven delades även ULB 1969 upp i ett franskspråkigt och ett nederländskspråkigt universitet. 28 maj 1970 skedde den formella uppdelningen av det tidigare ULB i två formellt helt fristående universitet: dels det nya ULB, som enbart var franskspråkigt, och dels det nederländskspråkiga VUB.

Universitet och högskolor i Belgien
Bryssel
Utbildningsinstitutioner bildade 1834
Universitet och högskolor i Bryssel (region)
Bryssels fria universitet

Bryssels fria universitet kan syfta på:

Université Libre de Bruxelles (ULB) – ett franskspråkigt universitet i Bryssel grundat 1834.
Vrije Universiteit Brussel (VUB) – ett nederländskspråkigt universitet i Bryssel med bakgrund i ULB, men som sedan 1970 utgör ett eget universitet.
Morgan 4/4

Morgan 4/4 är en serie sportbilar, tillverkade av den brittiska biltillverkaren Morgan sedan 1936.

4/4 (1936-50)
Morgan Motor Company hade byggt trehjuliga motorcykelbilar sedan 1910 och introducerade sin första ”riktiga” bil, Morgan 4/4, först 1936. Modellnamnet stod för ”4 hjul, 4 cylindrar”. Bilen var byggd enligt gammal brittisk sportbilstradition, med enkel konstruktion, stenhård fjädring och ett minimum av åkkomfort, egenskaper som kännetecknar Morgans bilar än idag.

4/4-modellens chassi bestod av en separat ram med stel bakaxel upphängd i längsgående bladfjädrar. Framvagnen hade samma individuella hjulupphängning som funnits på alla Morgan-bilar sedan starten 1910, med teleskoprör och skruvfjädrar. Karossen består av en ram av askträ som klätts med stålplåtar. Kunden kunde välja mellan två- eller fyrsitsig Drop Head Coupe eller de sportigare tvåsitsig roadster eller fyrsitsig tourer, de senare nästan helt utan skydd mot väder och vind. Motorn köptes in från Ford eller Coventry Climax. Strax före andra världskrigets utbrott infördes en toppventilmotor från Standard Motors.

I slutet av fyrtiotalet slutade Standard att tillverka den lilla motorn och Morgan 4/4 ersattes 1950 av Plus 4-modellen med större motor från Standard Vanguard.

4/4 Series II (1955-60)
Skillnaden i prestanda likväl som pris mellan 4/4- och Plus 4-modellerna var stor och 1955 återkom Morgan 4/4 Series II som instegsmodell. Karossen hade ”moderniserats” med ny, rundare kylargrill, strålkastarna var halvt inbyggda i framskärmarna och bilen hade fått hydrauliska bromsar. Motorn var en enkel sidventilare från Ford Anglia.

4/4 Series III (1960-61)
1960 kom Series III med Anglians nya toppventilmotor.

4/4 Series IV (1961-63)
1961 kom Series IV med en större motor från Ford Consul Classic och skivbromsar fram.

4/4 Series V (1963-68)
1963 infördes ännu en större motor från Ford Cortina i Series V.

4/4 1600 (1968-93)
1968 kom så 4/4 1600. Den såldes under åren med flera olika motorer: mellan 1968 och 1982 användes en stötstångsmotor från Ford Escort. Mellan 1981 och 1985 fanns även en Fiat-motor med dubbla överliggande kamaxlar. Mellan 1982 och 1993 användes en modernare Ford-motor med överliggande kamaxel.

4/4 1800 (1993-2008)
1993 infördes en ny fyrventilsmotor från Ford.

4/4 1.6 (2008- )
Sedan 2008 används en mindre 1,6-litersmotor från Ford i Morgans instegsmodell.

Motor

Tillverkning

Källor
Classic Cars av Graham Robson, 1989.

Noter

Externa länkar

 Morgan Owners Group of Sweden 
 Morgans hemsida (delvis engelska) 

4
Bakhjulsdrivna fordon
Knut Knutsson Posse

Carl Knut Johan Knutsson Posse, född 7 november 1826 i Kalvsviks församling, Kronobergs län, död 29 januari 1902 i Bergunda församling, Kronobergs län, var en svensk greve, godsägare och riksdagsman.

Posse blev 1846 underlöjtnant vid både Smålands husarregemente och vid Andra livgrenadjärregementet. Han avancerade till löjtnant 1853 och tog avsked ur krigstjänst 1858. Han blev kammarherre 1865. Han var fram till sin död 1902 ägare till godset Bergkvara i Kronobergs län.

Som riksdagsman var Posse ledamot av Ridderskapet och adeln 1862-1866 och av första kammaren 1876–1877 samt 1879–1883, invald i Kronobergs läns valkrets. Han var också verksam som landstingspolitiker och invaldes i Lantbruksakademien 1883.

Referenser

Noter 

Ridderskapet och adelns riksdagsledamöter
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare
Svenska grevar
Svenska militärer under 1800-talet
Ledamöter av Lantbruksakademien
Knut
Födda 1826
Avlidna 1902
Män
Personer från Kalvsviks socken
Morgan +4

Morgan +4 är en serie sportbilar, tillverkade av den brittiska biltillverkaren Morgan sedan 1950.

+4 (1950-69)
Morgan Motor Company hade byggt sin första fyrhjuliga bil 1936. Efter andra världskriget använde man en 1,3-liters motor från Standard Motors, men i slutet av fyrtiotalet meddelade Standard att produktionen skulle upphöra och att man skulle fokusera på den större tvålitersmodellen Standard Vanguard. Morgan uppdaterade då sin bil för den större motorn. Morgan +4 fick ett kraftigare chassi med längre hjulbas och hydrauliska bromsar. Liksom företrädaren erbjöds bilen med flera karossalternativ: två- eller fyrsitsig Drop Head Coupe eller de sportigare tvåsitsig roadster eller fyrsitsig tourer. Plus 4 byggdes med Vanguard-motorn fram till 1958.

Från 1953 erbjöds bilen även med den starkare tvåförgasarmotorn från Triumph TR2. Samtidigt moderniserades karossen med ny, rundare kylargrill och strålkastarna halvt inbyggda i framskärmarna.

1960 infördes skivbromsar fram och 1961 kom den större motorn från Triumph TR4. 1962 lyckades Morgan ta en klasseger i Le Mans-loppet.

I slutet av sextiotalet lade Triumph ned produktionen av sin fyrcylindriga motor och 1969 ersattes Morgan +4 av Plus 8-modellen med Rovers V8-motor.

+4 (1985-2000)
1985 återkom Morgan +4 för att fylla ut gapet i modellutbudet mellan 4/4-modellen och den snabba Plus 8. Bilen hade tvålitersmotor från Ford i olika utföranden under åren. Produktionen lades åter på is år 2000.

+4 (2005-20)
Sedan 2005 finns Plus 4-modellen återigen på programmet, fortfarande med Ford-motor.

+4 (2020- )

I mars 2020 introducerades en helt ny Plus 4-modell som delar teknik med den större Plus 6. Under den traditionella karossen finns ett chassi av limmad aluminium med individuella hjulupphängningar runt om. Den turboladdade motorn hämtas från BMW.

Motor

Tillverkning

Källor
Classic Cars av Graham Robson, 1989.

Noter

Externa länkar

 Morgan Owners Group of Sweden 
 Morgans hemsida  

4
Bakhjulsdrivna fordon
Morgan +4+

Morgan +4+ är en sportbil, tillverkad av den brittiska biltillverkaren Morgan mellan 1964 och 1967. 

I början av sextiotalet var Morgan ensamma kvar att bygga bilar enligt gammal brittisk sportbilstradition, med enkel konstruktion, stenhård fjädring och ett minimum av åkkomfort, sedan konkurrenter som MG och Triumph moderniserat sitt modellprogram. 1964 gjorde även Morgan ett försök att anpassa sig efter den nya tiden.

Plus 4 Plus-modellen fick en modernt formgiven täckt kaross i glasfiber, inte helt olik dagens Aero 8-modell, medan chassi och motor hämtades rakt av från den traditionella Morgan +4. 

Bilen blev en flopp och Morgan byggde bara 26 exemplar under tre år. Sedan dess har företaget hållit sig till sina gammalmodiga, men eftertraktade modeller.

Externa länkar
 Morgan Owners Group of Sweden 

4
Bakhjulsdrivna fordon