Klimatpolitik

Klimatpolitik är lagstiftning, budgetarbete och andra politiskt beslutade åtgärder, dels för begränsning av klimatförändringar, dels för anpassning av samhällen till vetenskapligt beräknade följder av den globala uppvärmningen. Klimatpolitiken utgår till stor del från att mänsklighetens utsläpp av växthusgaser är en betydande orsak till dagens klimatförändringar och den allmänt förhöjda temperaturen i atmosfären, den så kallade växthuseffekten.

I den internationella klimatpolitiken läggs stor vikt vid långsiktiga utfästelser i form av utsläpps- och klimatlöften eller mål, uttryckta genom förhandlingar om avtal och konventioner mellan stater för att minska utsläppen av framförallt växthusgaser.  FN:s klimatkonferenser (COP) och EU är exempel på sådana politiska forum för diskussioner som arbetar nationsöverskridande med dessa frågor. Forskare inom FN:s klimatpanel bistår denna process med utvärderingsrapporter, och beräknar bland annat koldioxidbudgetar som krävs för att begränsa uppvärmningen till politiskt beslutade temperaturmål. Några länder har kommit överens om utsläppsrätter och klimatkvoter, till stor del som följd av Kyotoprotokollet som trädde i kraft 2005. Klimatmål är också en del av globala målen för hållbar utveckling och ingår i Agenda 2030 beslutad av FN:s generalförsamling. De globala målen innefattar att rika länder har åtagit sig att finansiera fattigare länders klimatanpassning och utsläppsbegränsning genom klimatfonder såsom FN:s gröna klimatfond och genom lån.

Inom EU och på nationellt plan överlappar klimatpolitiken med energi-, industri-, infrastruktur-, trafik-, bistånds-, forsknings-, handels- och utrikespolitiken.  Ett centralt ämne i EU:s och enskilda länders klimatmål är handlingsplaner för hur snabbt länder ska ersätta användningen av fossila bränslen inom industri-, transport- och energisektorerna med förnybara energikällor, och hur redan gjorda utsläpp ska hanteras genom klimatkompensation så att netto-noll-utsläpp nås. 

Det finns flera hållningar inom klimatpolitiken. Den generella inställningen i Europas länder är att utsläppen av växthusgaser, främst koldioxid, bör reduceras för att undgå en alltför kraftig förändring i jordens klimat. Vissa länder förespråkar emellertid en mer återhållsam klimatpolitik där man bör undvika internationella klimatpolitiska åtgärder. Detta gäller framför allt regeringar i USA, Australien och Saudiarabien.

I Sverige 

Sveriges koldioxidskatt infördes 1991, och har bidragit till ett skifte från fossila bränslen till biobränslen för uppvärmning samt effektivare energianvändning. Skattenivån 2020 var cirka 1,15 kronor per kg koldioxid, vilket är drygt 20 gånger högre än priset på EU:s utsläppsrätter. 

Sveriges riksdag beslöt 2009 att Sverige ska minska sina utsläpp med upp till 40 procent till 2020 jämfört med 1990.

En granskningsrapport av Riksrevisionen februari 2020 visade att de styrmedel som Sveriges regeringar infört sedan 2006 för att öka andelen miljöbilar har saknat fullgoda konsekvensanalyser av samhällsekonomiska och miljömässiga effekter. Granskningen visade att det har varit förhållandevis dyra och ineffektiva sätt att minska transportsektorns koldioxidutsläpp. Det saknades även plan för uppföljning och utvärdering.

Se även 
FN:s klimatkonferens i Köpenhamn 2009
FN:s klimatkonferens i Paris 2015
Klimatlagstiftning
Klimatmål
Klimatanpassning
Parisavtalet från 2015
Skolstrejk för klimatet
Sternrapporten – en uppmärksammad rapport av den brittiske ekonomen Nicholas Stern, skriven på uppdrag av Storbritanniens finansminister Gordon Brown, publicerad 2006

Sverige
Klimatmål#Sveriges energi- och klimatmål
Sveriges miljömål: Begränsad klimatpåverkan (miljömål)
Klimatförändring i Sverige#Klimatmål
Klimatpolitiska rådet
Reduktionsplikten
Regeringen Löfven I#Miljö- och klimatpolitik
Regeringen Löfven II#Klimat- och miljöpolitik
Tidöavtalet#Klimat och energi
Regeringen Kristersson#Energi- och klimatpolitik
Miljöpolitik#Sverige

Referenser 

 
Global uppvärmning
Hållbar utveckling