kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Matteo Darmian

Matteo Darmian, född 2 december 1989 i Legnano, är en italiensk fotbollsspelare som spelar för Inter.

Klubbkarriär

Milan 
Darmian började att spela fotboll i Carcor, en amatörklubb i Rescaldina, innan han kom till AC Milans ungdomslag 2000. Han spelade sin första match A-lagsmatch i Milan den 28 november 2006 i en Coppa Italia-match mot Brescia Calcio, då han byttes in mot Kakha Kaladze i halvtid. Sex månader senare, den 19 maj gjorde han sin debut i Serie A mot Udinese, då han byttes in i den 68:e minuten mot Giuseppe Favalli, i en match som Milan förlorade med 2–3.

Under säsongen 2007/2008 spelade han endast en match till i Coppa Italia och ingen i ligan, dock blev han utnämnd till lagkapten i AC Milans ungdomslag. Säsongen efter fick den 19-åriga försvararen spela tre matcher till i ligan.

Padova 
Den 17 juli 2009 lånades Darmian ut till Serie B-klubben Padova fram till slutet av säsongen 2009/2010. Han gjorde sin debut i klubben den 28 november i en hemmaförlust mot Vicenza. Han spelade 20 matcher och gjorde ett mål i Padova som slutade på 19:e plats och till slut fick stanna kvar i Serie B efter vinst i playoff mot Triestina.

Palermo 
Den 11 juli 2010 blev det klart att Darmian skulle vara med på Palermos försäsongsträningsläger i Österrike, efter att Milan och Palermo kommit överens om en övergång. Övergången som gick mellan klubbarna som båda har delägarskap på honom blev officiellt dagen efter.

Parma
Den 2 september 2019 värvades Darmian av Parma, där han skrev på ett fyraårskontrakt.

Den 5 oktober 2020 lånades Darmian ut till Inter på ett låneavtal över säsongen 2020/2021. Låneavtalet inkluderade även en tvingande köpoption.

Landslagskarriär
2008 spelade Darmian med det Italienska U19-landslaget i U19-EM.

Den 25 mars 2009 gjorde han sin debut i Italiens U21-landslag i en vänskapsmatch mot Österrike.

Statistik 

Per den 31 oktober 2017.

1Europeiska turneringar inkluderar UEFA Champions League, UEFA-cupen / UEFA Europa League och UEFA Super Cup
2Andra turneringar inkluderar Världsmästerskapet i fotboll för klubblag och nerflyttningskvalet i Serie B

Landslagstatistik

Meriter

Inom klubblag 
  Manchester United
 Vinnare av FA-cupen: 2015/2016
 Vinnare av Engelska Ligacupen: 2016/2017
 Vinnare av Uefa Europa League: 2016/2017

Individuella utmärkelser 
 Uttagen i årets lag i Serie A: 2013/2014, 2014/2015

Referenser

Externa länkar 

 Profil på Palermos officiella webbplats 
 Profil på Assocalciatori.it 
 Profil på EmozioneCalcio.it 
 Landskampsstatistik på FIGC.com 

Italienska fotbollsspelare
Italienska landslagsspelare i fotboll
Spelare i AC Milan
Spelare i Calcio Padova
Spelare i SSD Palermo
Spelare i Torino FC
Spelare i Manchester United FC
Spelare i Parma FC
Spelare i FC Internazionale Milano
Spelare i Serie A
Spelare i Serie B
Spelare i Premier League
Spelare i VM i fotboll 2014
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2016
Födda 1989
Levande personer
Män
AB Upsala Valskvarn

AB Upsala Valskvarn, i folkmun "Valskvarn", var ett kvarnkomplex som låg i stadsdelen Kvarngärdet i kvarteret Njord vid Vaksala torg längs Väderkvarnsgatan i Uppsala. Med uppsalaentreprenören Martin Edlund som Verkställande direktör.

Historia
I Uppsala har kvarnverksamhet funnits sedan medeltiden vid Fyrisån och väderkvarnar vid Kvarngärdet sedan 1700-talet.

Bolaget Upsala Valskvarn bildades 23 juli 1914  genom att överta en kvarnrörelse startad under 1880-talet som var i konkurs. 1931-32 genomfördes en omfattande utbyggnad och i anläggningen kom 17 st. åttavåningars silos att ingå. Förutom ett antal kvarnar ute i landet ingick även Akademikvarnen i Valskvarns verksamhet. Akademikvarnen var i bruk från 1280-talet fram till 1940-talet. I samband med omfattande strukturrationaliseringar inom den svenska kvarnindustrien på 1950-talet förvärvades Valskvarn 1958 av ett av Axel Wenner-Grens bolag, Fulcrum, och verksamheten upphörde. 

AB Upsala Valskvarn var moderbolag i det "Edlundska imperiet" i Uppsala där även dotterbolagen AB Upsala Ättiksfabrik och AB Upsala Sidenväverier ingick.

Produkter
Valskvarns produkter utgjordes av mjöl och havregryn och såldes med bl.a. med märkena VASA och VASALYX.

Byggnaderna
Valskvarns anläggning hade inget större kulturhistoriskt värde och revs i sin helhet på 1980-talet efter att en tid ha använts som spannmålslager. Det som idag minner om Valskvarns tidigare närvaro är namnet "Kvarnen" på den affärsgalleria som idag upptar kvarteret.

Kvarteret Njord inrymde från 1890-talets slut fram till 1930-talet även bryggerirörelse, bryggeriet Holmen.

Referenser

Externa länkar
 Digitalt Museum AB Upsala Valskvarn, Väderkvarnsgatan, Uppsala
 Uppsala industriminnesförening

Företag i Uppsala
Ej längre existerande svenska kvarnar
Företag bildade 1914
Företag upplösta 1958
Kato Precision Railroad Models

Kato (Japanska: 'Sekisui Kinzoku Co., Ltd.') är en japansk tillverkare av modelljärnvägar i skalorna H0 och N.

Externa länkar 
Officiell webbplats

Modelljärnvägar
Arnold GmbH

Arnold GmbH (Metallspielwarenfabrik K. Arnold GmbH & Co) var en tysk modelljärnvägstillverkare, huvudsakligen i N-skala. År 2004 förvärvades företaget av den engelska modellkoncernen Hornby Plc.

Modelljärnvägar
H.C. Branner

Hans Christian Branner född 23 juni 1903 i Ordrup, död 23 april 1966 i Köpenhamn, var en dansk författare. Från 1960 var H. C. Branner medlem av Danska akademien.

Branner var son till en läroverkslärare som dog tidigt. Han var redan från unga år en drömmare och upplevde problem under skolåren. Efter studentexamen 1921 arbetade han en tid som skådespelare men hade inga större framgångar. 1923-1931 var han anställd vid V. Pios förlag. Han lämnade dock sin anställning för att försöka leva på sitt författarskap och 1932 väckte han uppmärksamhet med en novell i en köpenhamnstidnings söndagsutgåva och samma år vann han andra priset i Statsradiofonins tävling om bästa hörspel. Debutromanen blev Legetøj (1936), som skildrar ett affärsföretag utifrån ett psykologiskt perspektiv. Den följdes 1937 av romanen Barnet leger ved Stranden, historien om ett äktenskap och en psykiskt sjukdomsfall. Det stora genombrottet kom 1939 med novellsamlingen Om lidt er vi borte.

Branner har skrivit både romaner, noveller (To minutters stilhed), tv-teater, essäer (Vandring langs floden) och skådespel (Thermopylæ). H.C. Branner debuterade med romanen ”Legetøj” 1936.

Bibliografi (på svenska) 
 En liten tid ... (Om lidt er vi borte) (översättning Ingrid Prytz, Ljus, 1941)
 Drömmen om en kvinna (Drømmen om en kvinde) (översättning Ingrid Prytz, Ljus, 1942)
 Berättelsen om Börje (Historien om Børge) (översättning Ingrid Prytz, Ljus, 1944)
 Ryttaren (Rytteren) (översättning Mårten Edlund, Bonnier, 1950)
 Syskon: skådespel i tre akter (Søskende) (otryckt översättning av Tore Zetterholm för Folkparkerna 1955)
 Ingen känner natten (Ingen kender natten) (översättning Jan Gehlin, Bonnier, 1956)
 Ingeborg (översättning Gunnar Sanders, Slöjdföreningens skola, 1957)

Priser och utmärkelser 
 Emma Bærentzens Legat 1934
 Boghandlernes gyldne Laurbær 1950
 Holbergmedaljen 1954

Källor 

Danska författare
Danskspråkiga författare
Alumner från Köpenhamns universitet
Födda 1903
Avlidna 1966
Män
Ledamöter av Det Danske Akademi
Lars Karlsson (dragspelare)

Lars Patrik Karlsson, född 16 april 1971 i Fjärås församling i Hallands län, är en svensk dragspelare med tonvikt på durspel och folkmusik, musikhandlare.

Karlsson, som förblivit sin hembygd trogen, började spela som 10-åring, inspirerad av mor, far och farfar, samtliga spelmän. Han är en utomordentlig durspelare med framträdanden av världsklass enligt seriösa kritiker. Lars Karlssons musikintresse är dock betydligt vidare, rockmusiken ligger honom bland annat varmt om hjärtat och han har spelat bas i ett rock/bluesband.

I likhet med Benny Andersson, Siljabloo Nilsson och flera kända musiker, är han gehörspelare.

Tillsammans med sitt band släpper han sensommaren 2007 sin tredje CD. Den har fått titeln ”Tungo” och innehåller mest eget material.

Referenser

Externa länkar
Lars Karlsson – hemsida
Lars Karlsson i tidningsintervju augusti 2007

Svenska dragspelare under 1900-talet
Svenska dragspelare under 2000-talet
Personer från Kungsbacka kommun
Födda 1971
Levande personer
Män
Ján Svorada

Ján Svorada, född 28 augusti 1968 i Trenčín, Slovakien, Tjeckoslovakien,är en tjeckisk och tidigare slovakisk före detta tävlingscyklist. 

Svoradas explosivitet gjorde honom till en utpräglad spurtspecialist. Svorada vann mer än 70 segrar under sin 14-åriga karriär. Han blev professionell med Colnago-Lampre 1991 och avslutade sin karriär i slutet av 2005.

Svoradas största merit är tre etappsegrar i Tour de France – 1994, 1998 och 2001. Under Tour de France 2001 vann han den prestigefyllda sista etappen i Paris på Champs-Élysées. Men han har också vunnit fem etapper i Giro d'Italia – 1994, 1995 och 2000 – samt tre etapper i Vuelta a España 1997. Svorada hör med detta till den exklusiva skara som har vunnit etapper i alla tre Grand Tours. Han är dessutom trefaldig tjeckisk mästare på landsväg.

Meriter
Giro d'Italia, 5 etapper
Tour de France, 3 etapper
Vuelta a España, 3 etapper

 Nationsmästerskapens linjelopp – 1996, 1998, 2005
Grand Prix du Midi Libre – 1994
Fredsloppet – 1990

Stall
 Lampre 1991–1995 
 Ceramiche Panaria 1996
 Mapei 1997–1998
 Lampre 1999–2004
 ED'System-ZVVZ 2005

Externa länkar
Officiell webbplats
Ján Svorada cyclingarchives.com
Ján Svorada på Sports Reference

Tjeckiska tävlingscyklister
Tjeckiska idrottare under 1900-talet
Tjeckiska idrottare under 2000-talet
Personer från Trenčín
Födda 1968
Levande personer
Män
Ayabie

Ayabie är ett japanskt visual kei-band som bildades 2004.

Biografi 
Bandet bildades av Ryōhei, Takehito och Intetsu som kort därpå rekryterade Aoi, som tidigare arbetat med band som MASK och Cynical. Senare rekryterades också Kenzo. Ryōhei lämnade bandet 2006 och ersättes av Yumehito från bandet Soroban. Deras första framträdande, 8 maj 2004, var gratis. Under konserten sålde de maxisinglarna "Heien no ato ame" och "Romancer", som bara trycktes i 1 000 exemplar. Intresset för bandet var redan stort, men blev ännu större när de gav sig ut på en mindre turné med Alice Nine. En tredje singel släpptes,  "Chousoi sou yori san rin", som toppade försäljningslistorna (och Oricon Indies). Den följdes senare upp med en fjärde, "Gothic Party".

Under 2006 turnerade Ayabie i Europa, de första spelningarna utomlands. Mottagandet var bra i såväl Frankrike, Tyskland som Finland. I november samma år släppte Ayabie sin andra fullängdare under namnet Virgin Snow Color. I början av 2007 gavs en ny Europaturné. 2006 grundades Ayabies fanclub – The impulse of M. 

Den 7 augusti 2010 tillkännagavs att bandet splittrats. Kenzo, Yumehito, Takehito och Intetsu hade lämnat Ayabie för att fortsätta som ett nytt band. Den 17 september släppte de hemsidan för det nya bandet och avslöjade det nya bandets namn, "AYABIE", skrivet med versaler och latinska bokstäver, för att inte blanda ihop det nya bandet med det gamla som skrivs med Japanska tecken.

Bandmedlemmar 
Aoi (葵) - Sångare
Takehito (タケヒト) - Gitarr 
Yumehito (夢人) - Gitarr
Intetsu (インテツ) - Bas
Kenzo (ケンゾ) - Trummor

Tidigare medlemmar 
Ryōhei (涼平) - Gitarr

Referenser

Japanska musikgrupper
WP:Projekt Japan
Coggiola (bildesigner)

Coggiola är ett italienskt företag inriktat på bilformgivning.

Firman grundades 1966 av Sergio Coggiola (1928 – 1989). Efter 14 år på Ghia (där Pietro Frua hade varit hans chef) ville han öppna eget.

Coggiola specialiserade sig på prototyping av serietillverkningsbilar, men även ”concept cars”. Några av Coggiolas arbeten är Lancia Fulva, Alpine A310, Lamborghini Portofino och Renault Megane.

1970 gjorde han designen för Saab Sonett III.

Coggiola har haft ett långt samarbete med Volvo. Detta har resulterat i flera prototyper som ibland även har blivit serietillverkade bilar, t.ex. 1800IT, Volvo 1800ES (som prototypades under namnet "Beach Car"), ett förslag till efterföljare till Volvo P1800, kallat "1800ESC" samt Volvo 262C, den s.k. "Tre Kronor".

Externa länkar
 Coggiolas webbplats, med historik

Italienska företag
Företag bildade 1966
Bitjvinta

Uppslagsordet "Pitsunda" leder hit. Ej att förväxla med Pitsund.

Bitjvinta (), eller Pitsunda (), är en daba (stadsliknande ort) och kurort i distriktet Gagra i Abchazien i nordvästra Georgien. Den ligger vid vid Svarta havets kust, 25 kilometer söder om Gagra. Den hade 10 146 invånare enligt folkräkningen 1989, men denna siffra antas ha minskat kraftigt till följd av kriget på 1990-talet och uppgick till 4 198 personer enligt folkräkningen 2011.

Den grundades av greker på 400-talet f.Kr. som en handelskoloni (Πιτυος; Pityous eller Pitiunt). Utgrävningar i området har uppdagat lämningarna efter tre 300-talskyrkor och ett badhus med enastående mosaikgolv. Av den tidigare hamnen i den antika staden återstår numera endast en insjö inne i staden. Metropoliten av Pityous var närvarande vid kyrkomötet i Nicaea år 325. Sankt Johannes Chrysostomos landsförvisades till staden och dog strax utanför dess kust år 407. På 500-talet var staden en av de främsta politiska och religiösa centrumen i kungadömet Egrisi (Lazica). Staden blev säte för en ärkebiskop år 541.

Området blev på 700-talet del av kungadömet Abchazien, och på 900-talet av Georgien. I slutet av 900-talet uppförde kung Bagrat III en ansenlig katedral i staden i vilken det än idag återfinns spår av muralmålningar från 1200- och 1500-talen. Staden var också säte för det georgisk-ortodoxa katholikatet i Abchazien tills sent 1500-tal då området kom under osmansk överhöghet. Från 1200- till 1400-talet fanns där en genuesisk handelskoloni kallad Pezonda. I början av 1800-talet tillföll orten Ryssland. Under Krimkriget stod den 9 november 1853 utanför stadens kust slaget vid Pitsunda.

Bitjvinta har blivit en populär turistort bland ryska turister om sommaren.

Källor

Externa länkar 

Orter i Abchazien
Badorter i Georgien
Pityus

Pityus kan syfta på:

Pityuserna – spansk ögrupp
Bitjvinta – stad i Abchazien i Georgien
John Bennett Perry

John Bennett Perry, född 4 januari 1941, är en amerikansk skådespelare. Han är far till Matthew Perry och har bland annat spelat dennes far i filmen Kärlek vid andra ögonkastet.

Filmografi
1978–79 - Kampen om Colorado (gästroll, 2 avsnitt)
1985 - Magnum (gästroll, 1 avsnitt)
1985–86 - Maktkamp på Falcon Crest (21 avsnitt)
1988 - Lagens änglar (gästroll, 1 avsnitt)
1996 - Independence Day
1997 - Djungel-George
1997 - Kärlek vid andra ögonkastet
1998 - På heder och samvete (gästroll, 2 avsnitt)
1999 - Nash Bridges (gästroll, 1 avsnitt)
1999 - Tredje klotet från solen (gästroll, 1 avsnitt)
2001 - Vita huset (gästroll, 1 avsnitt)
2002 - Snygg, sexig och singel
2003 - Sjunde himlen (gästroll, 2 avsnitt)
2005 - Veronica Mars (gästroll, 2 avsnitt)

Referenser

Externa länkar

Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Män
Födda 1941
Levande personer
Alumner från St. Lawrence University
Ernst av Hohenlohe-Langenburg

Ernst av Hohenlohe-Langenburg, 4:e furste av Hohenlohe-Langenburg, född 7 maj 1794 i Langenburg och död 12 april 1860 i Baden. Gift 18 februari 1828 på Kensington Palace med prinsessan Feodora av Leiningen (1807-1872), halvsyster till drottning Viktoria av Storbritannien.

Barn:
 Karl av Hohenlohe-Langenburg (1829-1907), gift med (morganatiskt) Marie Grathwohl, friherrinna von Bronn (1837-1901)
 Hermann av Hohenlohe-Langenburg, 6:e furste av Hohenlohe-Langenburg (1832-1913), gift med Leopoldine av Baden (1837-1903)
 Viktor av Hohenlohe-Langenburg (1833-1891), gift med lady Laura Seymour, grevinna von Gleichen
 Adelheid av Hohenlohe-Langenburg (1835-1900), mormors mormor till kung Carl XVI Gustaf
 Feodora av Hohenlohe-Langenburg (1839-1872), gift med Georg II av Sachsen-Meiningen

Referenser

Noter

Externa länkar

Tyska furstar
Ernst
Män
Födda 1794
Avlidna 1860
Alumner från Tübingens universitet
Alumner från Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
Hermann av Hohenlohe-Langenburg

Hermann av Hohenlohe-Langenburg, född 31 augusti 1832 i Langenburg och död 9 mars 1913 i Langenburg, var 6:e furste av Hohenlohe-Langenburg.

Biografi
Han var son till furst Ernst av Hohenlohe-Langenburg och hans maka, Feodora av Leiningen.

Hohenlohe var kavallerigeneral, 1871–1880 frikonservativ medlem av tyska riksdagen, dess 2:e president 1877–1878 samt ståthållare i Elsass-Lothringen 1894–1907.

Eftersom Hermanns äldre bror Karl av Hohenlohe-Langenburg gift sig morganatiskt, utsågs Hermann till ny furste av Hohenlohe-Langenburg efter familjefördrag 1860. Gift i Karlsruhe 24 september 1862 med prinsessan Leopoldine av Baden (1837–1903), brorsdotter till Leopold av Baden.

Barn
Ernst II av Hohenlohe-Langenburg (1863–1950), 7:e furste, gift med Alexandra av Sachsen-Coburg-Gotha
Elise (1864–1929), gift med Heinrich XXVII av Reuss
Feodora (1866–1932), gift med furst Emich av Leiningen

Referenser

Externa länkar

Tyska furstar
Huset Hohenlohe
Tyska generaler
Tyska politiker
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Födda 1832
Avlidna 1913
Män
Apori

Apori (grekiska ἀπορία, apori'a, "obeslutsamhet", "svårighet", av ἄπορος, áporos, "svår", "invecklad", "ogenomtränglig") betecknar en teoretisk svårighet eller självmotsägelse. Aristoteles menade att aporier uppstår när man ur två i lika hög grad övertygande argument kan härleda motsägelsefulla slutsatser. Enligt den brittiske filosofen Gilbert Ryle är aporier ett slags paradoxer (exempelvis Akilles och sköldpaddan) som uppstår när man blandar samman olika kategorier, det vill säga kategorimisstag.

Begreppet apori används även inom poststrukturalismen, i synnerhet av Jacques Derrida. I boken Apories: mourir – s'attendre aux "limites de la vérité" från 1996 ser Derrida den egna döden som den ultimata aporin. Det är subjektet som underkastas döden, men subjektet kan inte uppleva den egna döden.

Referenser

Noter

Termer inom logik
Grekiska ord och uttryck
Filosofi
Jacques Derrida
Gabriel Oxenstierna (1619–1673)

Gabriel Oxenstierna, född 6 mars 1619 på Revals slott, död 12 januari 1673, var en svensk greve, riksråd och riksmarskalk.

Biografi
Oxenstierna vistades efter fullbordade studier hemma till 1643 vid armén i Tyskland. Efter hemkomsten erhöll han först en häradshövdingtjänst i Lappvesi härad, utnämndes 1644 till överste för Upplands regemente samt beordrades redan samma år att gå med sitt regemente till Värmland för att försvara gränsen mot danskarna. År 1645 utnämndes han till drottning Kristinas hovmarskalk. Häradshövding i Nedre Satakunta, Finland, 1647. År 1650 utnämnde drottningen honom till riksjägmästare, i vilken befattning han bl.a. hade tillsyn över Djurgårdens ordnande, samt 1653 till riksråd. Samma vänskap, som Kristina visat Oxenstierna, visades honom även av Karl X Gustav, till vars förtroligare vänkrets han räknades. Efter sin syssling Johan Oxenstiernas död 1657 utnämndes han till riksmarskalk och lagman i Värmlands lagsaga. I hans armar utandades Karl X Gustav sin sista suck. Även Karl XI värderade högt denne faderns gamle vän.

Familj 
Gabriel Gabrielsson Oxenstierna var son till riksmarskalken Gabriel Bengtsson Oxenstierna och Anna Gustafsdotter Banér. Han var bror till Bengt Gabrielsson och Gustaf Gabrielsson Oxenstierna af Korsholm och Vasa och 9 andra syskon. Efter faderns död 1656 övertog han bland annat titlarna greve till Korsholm och Wasa, friherre till Mörby och Lindholmen, herre till Rosersberg, Edsberg, och Koporie samt tillhörande fastigheter. 

Han gifte sig i Stockholm 1644 med grevinnan Maria Christiana Löwenstein und Scharffeneck (1625–72). Tillsammans fick de åtta barn.
 Gustaf Adolf (1648–1697) överste, kammarherre, gift med grevinnan Christina Douglas
 Gabriel (1652–1656)
 Carl Ludvig (1655–1656)
 Gabriel (1656–1719) kammarherre, gift med friherrinnan Magdalena Catharina Stake
 Christian Ludvig (1660–1660)
 Christiana Juliana (1661–1701) gift utan släktens samtycke med pastorn  Nicolaus Bergius (1658–1706)
 Anna Lovisa (1664–1681)
 Fredrik Axel (1667–1692)

Referenser

Noter 

Svenska riksmarskalkar
Gabriel
Personer från Tallinn
Födda 1619
Avlidna 1673
Män
Lagmän i Värmland
Karl X Gustavs hov
Polartorsk

Polartorsken, Boreogadus saida, är en art i familjen torskfiskar.

Utseende
Polartorsken är påtagligt slank jämfört med andra torskfiskar. Upptill är den röd- till gråbrun, sidorna ljusare, medan buken oftast är rent silverfärgad till vit. Fenorna kan skifta i blårött. Längden är vanligen 20 till 25 centimeter, men exemplar så stora som 40 centimeter har påträffats. Den har en mycket liten skäggtöm under hakan. 

Polartorsken kan bli åtminstone 7 år gammal.

Utbredning
Fisken förekommer circumpolärt i arktiska vatten. Söderut till Island, norra Norge och Vita havet. Polartorsken är pelagisk och föredrar kallt vatten (vanligtvis med en ytvattentemperatur under 5 °C).

Vanor
Polartorsken återfinns vanligen i ytvatten nära iskanten, även om den också kan påträffas längre ut och på djupare vatten. Den kan gå in i brackvatten i flodmynningar och fjordar. Den äter bland annat zooplankton som mysisräkor, men också små fiskar. 

Polartorsken leker i kustnära vatten med en temperatur strax över 0 °C.

Ekonomisk betydelse
Fisken fångas i stor skala, främst som industrifisk (fiskmjöl och olja).

Källor

Torskfiskar
Right to Dream Park

Right to Dream Park, tidigare Farum Park, fotbollsarena i Farum, Danmark. Den har en kapacitet på 9 800 sittplatser och 300 ståplatser, måtten är 105 x 68 m. Arenan är hemmaplan för FC Nordsjælland.

I området finns även en sport- och konferensanläggning.

Nytt namn
I april 2016 indgik FC Nordsjælland ett samarbete med ungdomsakademin Right to Dream, hvilket medförde att Farum Park skiftade namn till Right to Dream Park.

Källor

Fotbollsanläggningar i Danmark
Furesø kommun
Tiryns

Tiryns (forngrekiska Τίρυνς och på modern grekiska Τίρυνθα) är en mykensk utgrävningsplats i den grekiska prefekturen Argolis på Peloponnesoshalvön, några kilometer norr om Nafplion.

Tiryns var en befästning, vars ursprung går flera tusen år tillbaka i tiden, från början av bronsåldern. Den nådde sin höjpunkt mellan 1400 och 1200 f.Kr. Dess viktigaste byggnader var dess palats, dess cyklopiska tunnlar och särskilt dess murar, vilka gjorde att Homeros gav staden epitetet "det mäktiga, muromgärdade Tiryns". Under antiken sammankopplades staden med myterna om Herakles, där vissa källor anger det, som hans födelseplats.

Den berömda megaron i palatset i Tiryns har en stor mottagningshall, där det i huvudrummet fanns en tron vid den högra väggen, en central eldstad omgiven av fyra minoiska träpelare, som bar upp taket. Två av de tre väggarna i megaron sammanfördes till att bilda ett archaiskt Heratempel.

Platsen drabbades av nedgång mot slutet av den mykenska perioden och var helt övergiven, när Pausanias besökte platsen på 100-talet e.Kr. Den grävdes ut av Heinrich Schliemann 1884-1885 och utgrävningar pågår där fortfarande.

Tiryns blev erkänt som världsarv 1999.

Referenser

Se även 
Mykene
Atens nationella arkeologimuseum

Världsarv i Grekland
Antikens Grekland
Ruiner i Grekland