kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Can't Slow Down (Lionel Richie-album)

Can't Slow Down är ett musikalbum av Lionel Richie som lanserades i oktober 1983. Det var hans andra soloalbum och kom att bli en mycket stor framgång. Av albumets fem singlar blev "Hello" och "All Night Long (All Night)" de största hitlåtarna, och båda låg etta på Billboard Hot 100 i USA. På låten "Running with the Night" medverkar gitarristen Steve Lukather från Toto med ett gitarrsolo. Skivan tilldelades en Grammy 1985 för "årets album".

Låtlista
"Can't Slow Down" - 4:43
"All Night Long (All Night)" - 6:25
"Penny Lover" - 5:35
"Stuck on You" - 3:15
"Love Will Find a Way" - 6:16
"The Only One" - 4:24
"Running with the Night" - 6:02
"Hello" - 4:11

Listplaceringar
Billboard 200, USA: #1
UK Albums Chart, Storbritannien: #1
VG-lista, Norge: #3
Topplistan, Sverige: #2
Nya Zeeland: #1

Referenser

Fotnoter 

Album av Lionel Richie
Musikalbum 1983
Barthélemy Schérer

Barthélemy Louis Joseph Schérer, född 18 december 1747 i Delle i departementet Haut-Rhin, död 19 augusti 1804 i Chauny i departementet Aisne, var en fransk militär under franska revolutionskrigen.

Schérer var först i österrikisk krigstjänst men återvände 1780 till Frankrike och blev samma år kapten vid ett artilleriregemente. Han var med i slaget vid Valmy och utmärkte sig som adjutant åt Alexandre de Beauharnais i fälttåget vid Rhen. Han blev divisionsgeneral 1793, vann flera framgångar i spetsen för en kår av Sambre- och Meusearmén och sändes 1794 som högste befälhavare till Alparmén, men återkallades snart för att överta ledningen av armén i östra Pyrenéerna 1795, där han med underlägsna och illa rustade trupper med framgång lyckades bekämpa spanjorerna ända till freden i Basel samma år.

Strax därefter blev han François Christophe Kellermanns efterträdare som chef för italienska armén och vann en lysande seger i slaget vid Loano 24 november 1795 över de överlägsna österrikarna, varigenom hela Milano kom i fransmännens våld. Sjukdom och tvister med de underordnade befälhavarna tvingade honom att begära avsked och lämna överbefälet åt Napoleon Bonaparte.

1797 blev han krigsminister och visade som sådan stor energi och rättrådighet. 1799 fick han åter överbefälet över italienska armén, men återkallades inom kort sedan han med sina numeriskt underlägsna krafter blivit slagen av österrikarna under Pál Kray i slaget vid Magnano 5 april. Schérer drog sig då tillbaka till privatlivet. Till försvar för sin skarpt klandrade krigföring i Italien utgav han 1799 Précis des opérations militaires de l'armée d'Italie depuis le 21 ventôse jusqu'au 7 floréal de l'an VIII.

Referenser 
 

Franska generaler
Frankrikes krigsministrar
Personer under franska revolutionen
Födda 1747
Avlidna 1804
Män
Namn ingraverat på Triumfbågen
Civilförvaltningens personalförbund

Civilförvaltningens personalförbund var ett svenskt fackförbund inom Landsorganisationen (LO) som bildades 1905 under namnet Statens vaktmästares förening. Senare namnändrades förbundet 1925 till Centralförvaltningens personalförening och slutligen 1935 till Civilförvaltningens personalförbund. Det uppgick 1970 i Statsanställdas förbund.

Historia
1905 bildades Statens vaktmästares förening med ordförande J. M. Jonsson. 
1909 inrättades en änkekassa som 1915 ombildades till begravingskassa.
1923 anslöt sig föreningen till Statstjänarnas centralorganisation. I föreningen ingick nu lägre tjänstemän vid de statliga verken utom kommunikationsverken.
1925 motiverade ett breddat medlemsunderlag namnbytet till Centralförvaltningens personalförening
1931 omorganiserades föreningen till fackförbund och fick namnet Civilförvaltningens personalförbund. Det hade då endast 666 medlemmar.
1939 blev förbundet medlem av LO och gick då ur Statstjänarnas centralorganisation för att istället ansluta sig till Statstjänarekartellen från år 1940.
1941 tillkom personal på arbetsförmedlingarna bland medlemmarna.
1948 drog man upp gränserna mot angränsande TCO-förbund vilket bland annat fick till följd att arbetsförmedlarna överfördes till Arbetsförmedlingstjänstemännens riksförbund (TCO).
1950 hade förbundet 37 avdelningar med 5585 medlemmar.
1965 förstatligades polis-, åklagare- och exekutionsväsendet och förbundet tillfördes av den anledningen ca 500 nya medlemmar.
1966 fick de statliga tjänstemännen förhandlingsrätt och samma år kommunaliserades de statliga läroverken, vilket ledde till en förlust av ca 1400 medlemmar.
1970 var man tvungna att effektivisera förhandlingarna på det statliga området. Statstjänarekartellen förslog inte längre.  Åtta förbund och delar av ett nionde bildade därför tillsammans det nya Statsanställdas förbund.

Referenser

Tryckta källor

Vidare läsning

Kjellberg, Anders (2017) The Membership Development of Swedish Trade Unions and Union Confederations Since the End of the Nineteenth Century (De svenska fackförbundens och centralorganisationernas medlemsutveckling sedan slutet av 1800-talet) (Studies in Social Policy, Industrial Relations, Working Life and Mobility). Research Reports 2017:2 (uppdaterad 2019). Lund: Department of Sociology, Lund University. (om medlemsutvecklingen i bland annat Civilförvaltningens personalförbund)

Fackliga organisationer bildade 1905
Fackliga organisationer upplösta 1970
Historiska LO-förbund
Höna-Pöna

Höna-Pöna är ett svenskt barnprogram som sändes i SVT, med start 1994 . Höna-Pöna skapades av Eva Funck  med illustrationer av Johannes Schneider.  Höna-Pöna sändes på Bolibompa och Björnes Magasin. Serien handlar om den nyfikna hönan Höna-Pöna och hennes hem och hennes vänner. En av vännerna är jordhögen Jordson.

Referenser

Fotnoter 

Svenska barnprogram på TV
Thure Johansson

Nation:  

Thure Johansson, född 11 september 1912, död 12 mars 1986, var en svensk brottare. Han blev olympisk bronsmedaljör i fristil  -52 kg i London 1948.

Referenser

Externa länkar 
 

Födda 1912
Avlidna 1986
Svenska brottare
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1948
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1948 från Sverige
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1948
Män
Försvarsverkens civila personals förbund

Försvarsverkens civila personals förbund var ett svenskt fackförbund inom Landsorganisationen (LO) som bildades 1917 under namnet Arméns civila personals förbund. Senare namnändrades förbundet 1920 till Försvarsverkens civila personals förbund. Det uppgick 1970 i Statsanställdas förbund.

Bakgrund
De civila arbetarna inom armén var sena att organisera sig. Den första fackföreningen, Stockholms tygarbetareförening, bildades 1917 och samma år tillkom likaratade föreningar i bl.a. Boden, Karlsborg och Östersund. En viktig fråga under världskriget var de statliga dyrtidstilläggens nivå. Ett landsomfattande förbund framstod som nödvändigt om man skulle kunna bevaka tilläggen på ett framgångsrikt sätt.

Historia
1917 sammankallades en kongress och representanter för åtta arméfackföreningar bildade Arméns civila personals förbund med ordförande Elis Ek. 
1918 anslöt sig föreningen till Statstjänarnas samarbetskommitté för genom den organisationen bevaka sina intressen rörande dyrtidstilläggen.
1919 fick man som en av de allra första yrkesgrupperna lagstadgad 8 timmars arbetsdag.
1920 anslöt sig Marinens varvsarbetareförbund och förbundet ändrade därför namn till Försvarsverkens civila personals förbund.
1923 inrättades en arbetslöshetskassa och förbundet anslöt sig till Statstjänarnas centralorganisation.
1931 begärde man utträde ur Statstjänarnas centralorganisation och blev istället medlem av LO 1935.
1937 bildade förbundet tillsammans med andra fackförbund inom det statliga området Statstjänarekartellen.
1941 omvandlades a-kassan till erkänd arbetslöshetskassa.
1950 hade förbundet 72 avdelningar med 19259 medlemmar.
1965 förstatligades polis-, åklagare- och exekutionsväsendet och förbundet tillfördes av den anledningen ca 500 nya medlemmar.
1966 fick de statliga tjänstemännen förhandlingsrätt och samma år kommunaliserades de statliga läroverken, vilket ledde till en förlust av ca 1400 medlemmar.
1970 var man tvungna att effektivisera förhandlingarna på det statliga området. Statstjänarekartellen förslog inte längre.  Åtta förbund och delar av ett nionde bildade därför tillsammans det nya Statsanställdas förbund.

Referenser

Tryckta källor

Vidare läsning

Kjellberg, Anders (2017) The Membership Development of Swedish Trade Unions and Union Confederations Since the End of the Nineteenth Century (De svenska fackförbundens och centralorganisationernas medlemsutveckling sedan slutet av 1800-talet) (Studies in Social Policy, Industrial Relations, Working Life and Mobility). Research Reports 2017:2 (uppdaterad 2019). Lund: Department of Sociology, Lund University. (om medlemsutvecklingen i bland annat Försvarsverkens civila personals förbund)

Fackliga organisationer bildade 1917
Fackliga organisationer upplösta 1970
Historiska LO-förbund
Kraftverkens personalförbund

Kraftverkens personalförbund var ett svenskt fackförbund inom Landsorganisationen (LO) som bildades 1921 under namnet Statens vattenfallsverks tjänstemannaförbund. Senare namnändrades förbundet först 1948 till Vattenfallsverkens personalförbund och därefter 1963 till Kraftverkens personalförbund. Det uppgick 1970 i Statsanställdas förbund.

Bakgrund
Förbundets rötter fanns i Trollhättan, där den första fackföreningen, Trollhätte kanalverks kanalbetjäntes förening, bildades redan 1905. Tio år senare tillkom på samma ort Trollhätte kraftverks maskinistförening. De slogs 1916 samman till Statens vattenfallsverks tjänstemannaförening och den tog initiativet till att bilda ett fackförbund.

Historia
1921 bildades Statens vattenfallsverks tjänstemannaförbund med de första lokalavdelningarna i Trollhättan, Västerås, Porjus och Älvkarleby.  
1923 bildade förbundet tillsammans med andra på det statliga området Statstjänarnas centralorganisation, där man var medlem till dess upphörande 1939.
1940 blev förbundet medlem av LO och samtidigt i Statstjänarekartellen.
1948 bytte man namn till Vattenfallsverkens personalförbund.
1950 hade förbundet 17 avdelningar med 885 medlemmar.
1963 bytte man än en gång namn och nu till Kraftverkens personalförbund. Det berodde på att man fått medlemmar även från andra typer av kraftverk än de vattendrivna. 
1970 var man tvungna att effektivisera förhandlingarna på det statliga området. Statstjänarekartellen förslog inte längre.  Åtta förbund och delar av ett nionde bildade därför tillsammans det nya Statsanställdas förbund.

Referenser
Kjellberg, Anders (2017) The Membership Development of Swedish Trade Unions and Union Confederations Since the End of the Nineteenth Century (De svenska fackförbundens och centralorganisationernas medlemsutveckling sedan slutet av 1800-talet) (Studies in Social Policy, Industrial Relations, Working Life and Mobility). Research Reports 2017:2 (uppdaterad 2019). Lund: Department of Sociology, Lund University. (om medlemsutvecklingen i bland annat Kraftverkens personalförbund)

Tryckta källor

Fackliga organisationer bildade 1921
Fackliga organisationer upplösta 1970
Historiska LO-förbund
Adler

Adler kan syfta på:

 Adler (bilmärke) – tysk biltillverkare, aktiv 1900–1940
 Adler Mannheim – tysk ishockeyklubb
 Adler (efternamn) – flera personer med efternamnet
 Adler (auktor) – flera auktorer
 11519 Adler – en asteroid i huvudbältet

Geografi

Ryssland 

 Adler (distrikt), Krasnodar kraj,

Schweiz 

 Adler (kulle), Graubünden, Landquart District,

Tjeckien 

 Orlice, Hradec Králové,
Honda RA271

Honda RA271 och den vidareutvecklade Honda RA272 är en serie formel 1-bilar, tillverkade av den japanska biltillverkaren Honda mellan 1964 och 1965.

Bakgrund
Hondas grundare Soichiro Honda var övertygad om nyttan av motorsport för att utveckla företagets produkter och att väcka uppmärksamhet kring dem. Därför hade Hondas motorcyklar deltagit i roadracing sedan mitten av 1950-talet med allt större framgång och när företaget presenterade sina första bilar 1962 var det naturligt att Honda skulle ägna sig även åt bilsport. Däremot kom det som en stor överraskning att Japans yngsta bilmärke gick ut så hårt att man satsade på formel 1 med så lite erfarenhet av biltillverkning.

Utveckling
Hondas första F1-planer begränsades till leveranser av motorer men sedan diskussionerna med Team Lotus avbrutits bestämde man sig för att bygga en komplett bil. Eftersom Honda var nya på området köpte man en bil från Cooper Car Company som studieobjekt. Hondas första prototyp, kallad RA270, blev mycket lik Coopern.

Honda RA271
Den första tävlingsbilen RA271 debuterade en bit in på säsongen . Bilen hade en självbärande monocoque med en hjälpram av ovalrör som bar upp motorn och bakre hjulupphängningen. Det som verkligen särskiljde Hondan från konkurrenterna var den tolvcylindriga motorn med fyra ventiler per cylinder som monterades på tvären bakom föraren. Toppeffekten togs ut vid det för tidsepoken extremt höga varvtalet 12 000 varv/minut. Nackdelen var att motorn fick ett mycket smalt körbart varvtalsregister.

Honda RA272

Till säsongen  kom den vidareutvecklade RA272. Honda hade lyckats sänka vikten ned till miniminivån 500 kg.. Dessutom hade man lyckats förbättra tillförlitligheten.

Säsongen  ökade FIA motorstorleken till tre liter, vilket gjorde modellen omodern och Honda fick ta fram en helt ny bil.

Tekniska data

Tävlingsresultat

Formel 1-VM 1964
Honda-stallet hade anställt den relativt okände amerikanske sportvagnsföraren Ronnie Bucknum för att köra RA271-bilen. Stallet debuterade i Tysklands Grand Prix , där Bucknum kvalade in på sista plats. Han lyckades köra upp sig till en tiondeplats, innan han tvingades bryta. Stallet körde ytterligare två tävlingar under säsongen, men lyckades inte ta bilen i mål någon gång.

Formel 1-VM 1965
Säsongen  tävlade stallet med RA272-modellen. Ronnie Bucknum fick en mer meriterad stallkamrat i landsmannen Richie Ginther. Ginther tog stallets första VM-poäng i Belgiens Grand Prix. Bucknum tog karriärens enda VM-poäng genom en femteplats i säsongens sista lopp i Mexiko. Hans framgång överskuggades dock av att Ginther vann loppet och tog Hondas första VM-seger. Honda vann därmed det sista loppet som kördes enligt 1,5-litersformeln och blev (bortsett från femtiotalets udda Indy-lopp) första utomeuropeiska märke att vinna ett formel 1-lopp. 

Ginther slutade på sjunde plats i förarmästerskapet, med Bucknum på femtonde plats. Honda blev sexa i konstruktörsmästerskapet.

Referenser

Externa länkar

 Honda Formula One Entry. 
 Honda Collection Hall. 

RA271
Formel 1-bilar
Historiska tävlingsbilar
United Nations International Independent Investigation Commission

United Nations International Independent Investigation Commission (UNIIIC) är en kommission som upprättades i april 2005 av Security Council Resolution 1595 för att utreda mordet på Rafiq Hariri, före detta premiärminister i Libanon den 14 februari 2005.

Externa länkar
UN Press Release: Security Council Establishes Commission to Assist Investigation Into Beurit Bombing that Killed former Lebanese Prime Minister
UN News Centre: UNIIIC Reports
Suche nach "UNIIIC" auf der UN-Webseite
Hintergrunddokumente des Sondertribunals für den Libanon
Rapport till Säkerhetsrådet i ämnet (läst 27 april 2011)

Källor 

2005 i Libanon
Politikåret 2005
FN-organ
Organisationer bildade 2005
Kommissioner i FN
Helene Mayer

Helene Mayer, född 20 december 1910 i Offenbach am Main, död 15 oktober 1953 i Heidelberg, var en olympisk mästare i fäktning som tävlade för Nazityskland i sommarolympiaden 1936, trots att hon tvingats lämna Tyskland och bosatt sig i USA då hon var av judisk börd.

Tyska fäktare
Personer i Nazityskland
Tyska olympiska guldmedaljörer
Tyska olympiska silvermedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1928
Olympiska silvermedaljörer 1936
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1928 från Tyskland
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1928
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1932 från Tyskland
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1932
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1936 från Tyskland
Tävlande i fäktning vid olympiska sommarspelen 1936
Födda 1910
Avlidna 1953
Kvinnor
Röda skogen

Röda skogen (: Rudyj lis; : Ryzjij les) är ett skogsparti, cirka fyra km² stort, kring kärnkraftverket i Tjernobyl i Ukraina.

"Röda skogen" har fått sitt namn efter den rödbruna färg tallarna i området fick sedan de dött av höga strålningsnivåer efter Tjernobylolyckan den 26 april 1986. Efter katastrofen röjdes skogen bort och träden grävdes ner. Röda skogen är i dag ett av de mest radioaktivt förorenade områdena i världen, och det mest förorenade i trakten runt Tjernobyl.

Referenser

Noter

Kärnkraftsolyckor
Träd
Kiev oblast
Johann von Wessenberg

Johann Philipp von Wessenberg-Ampringen, född den 28 november 1773, död den 1 augusti 1858, var en österrikisk friherre och ämbetsman. Han var bror till Ignaz Heinrich von Wessenberg. 

von Wessenberg innehade under 1810-talet och 1820-talet flera viktiga poster i Österrike-Ungerns utrikesministerium. Han var 1830-31 envoyé i Haag samt juli-november 1848 konseljpresident och utrikesminister.

Källor 

 

Österrikiska friherrar
Österrikiska ämbetsmän
Födda 1773
Avlidna 1858
Män
Svenska järnvägsmannaförbundet

Svenska järnvägsmannaförbundet var ett svenskt fackförbund inom Landsorganisationen (LO) som bildades 1899. Det uppgick 1970 i Statsanställdas förbund.

Bakgrund
Den 15 maj 1898 sammanträdde det första allmänna järnvägsmannamötet i Göteborg. Den omedelbara anledningen till mötet var en stationskarlsstrejk i Halmstad, men man dryftade också fastare samarbete mellan de spridda föreningarna. På mötet fanns mellan 300 och 400 ombud från 25 olika järnvägsföretag. Sedan järnvägarnas barndom i Sverige hade den underordnade järnvägspersonalen benämnts betjänte, men nu beslöt man att hädanefter skulle titeln vara järnvägsmän.

Historia
1899 bildades Svenska järnvägsmannaförbundet vid en konstituerande kongress i Stockholm. Personal vid de enskilda järnvägarna tog initiativet. Ordförande blev Oskar A. Hedström.
1903 uppgick Svensk järnvägsmannaförening i förbundet.
1904 uppgick även Statsbanornas maskinarbetareförening liksom Statsbanornas vagn- och stallpersonalsförening.
1906 tillkom Statsbanornas stationskarlsförmäns-, stationskarls-, och kontorsvaktsförening.
1909 deltog förbundet inte i storstrejken men bistod de strejkande förbunden med ekonomisk hjälp.
1923 hade förbundet 34741 medlemmar. 
1925 skedde en utbrytning och Svenska konduktörspersonalförbundet bildades. Det skedde som en reaktion på att förbundskassören P. E. Carlbom hade avslöjats som storförskingrare - beloppet var ca 1,5 miljoner kronor. 
1929 tecknades en kollektiv olycksfallsförsäkring för medlemmarna.
1937 bildade fackförbunden på det statliga området Statstjänarkartellen.
1940 återkom medlemmarna i Svenska konduktörspersonalförbundet och året därpå även medlemmarna i Sveriges lokomotivmannaförbund.
1945 startade Järnvägsmännens erkända arbetslöshetskassa.
1950 hade förbundet 303 avdelningar med 67155 medlemmar.
1951 uppgick Sveriges järnvägars banmästareförening i förbundet.  
1970 var man tvungna att effektivisera förhandlingarna på det statliga området. Statstjänarekartellen förslog inte längre.  Åtta förbund och delar av ett nionde bildade därför tillsammans det nya Statsanställdas förbund.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Vidare läsning

Kjellberg, Anders (2017) The Membership Development of Swedish Trade Unions and Union Confederations Since the End of the Nineteenth Century (De svenska fackförbundens och centralorganisationernas medlemsutveckling sedan slutet av 1800-talet) (Studies in Social Policy, Industrial Relations, Working Life and Mobility). Research Reports 2017:2 (uppdaterad 2018). Lund: Department of Sociology, Lund University. (om medlemsutvecklingen i bland annat Svenska järnvägsmannaförbundet och dess föregångare)

Fackliga organisationer bildade 1899
Fackliga organisationer upplösta 1970
Historiska LO-förbund
Järnväg i Sverige
Rat Pack (olika betydelser)

Rat Pack kan avse:

Rat Pack – en sånggrupp bestående av Frank Sinatra, Sammy Davis, Jr., Dean Martin, Joey Bishop och Peter Lawford
The Rat Pack – en långfilm från 1998 som handlar om sånggruppen
The Rat Pack (TV-serie) – en TV-serie
Geiger

Geiger är ett tyskt efternamn, som också är en yrkesbeteckning.  Det betecknar  – idag något nedsättande  – en violinist. Den 31 december 2018 var 109 personer folkbokförda i Sverige med efternamnet Geiger. Geiger ingår vidare i namn på vetenskapliga begrepp uppkallade efter personer med namnet samt i geografiska namn.

Personer med efternamnet Geiger
 Abraham Geiger (1810–1874), tysk rabbin
 Alain Geiger (född 1960), schweizisk fotbollsspelare och tränare
 Christina Geiger(född 1990), tysk alpin skidåkare
 Hans Geiger (1882–1945), tysk fysiker
 Johann Nepomuk Geiger (1805–1880), österrikisk målare och tecknare
 John Geiger (1873–1956), amerikansk roddare
 Karl Geiger (född 1993), tysk backhoppare
 Katja Geiger (1920–2017), svensk modedesigner, känd som Katja of Sweden
 Lazarus Geiger (1829–1870), tysk språkfilosof
 Ludwig Geiger (1848–1919), tysk litteratur- och kulturhistoriker
 Mark Geiger (född 1974), amerikansk fotbollsdomare
 Nikolaus Geiger (1849–1897), tysk skulptör och målare
 Rod Geiger (1915–2000), amerikansk filmproducent, gift med Katja Geiger
 Rudolf Geiger, flera personer
 Rudolf Geiger (klimatolog) (1894–1981), tysk meteorolog och klimatolog
 Teddy Geiger (född 1988), amerikansk sångare och låtskrivare
 Vinzenz Geiger (född 1997), tysk nordisk kombinationsskidåkare
 Wilhelm Geiger  (1856–1943), tysk orientalist

Källor

Se även 
 Fiedler (Fidler, Fiddler)
 Piper (Pieper)
 Pfeiff, Pfeifer, Pfeiffer
 Pauker (Paucker)
 Spiel, Spielmann

Efternamnsförgreningssidor
Tyska efternamn
Efternamn som syftar på yrken
The Rat Pack (TV-serie)

The Rat Pack är en amerikansk dokumentärserie från år 1999 som regisserades av Carole Langer.

Handling 
Dokumentären gör en djupdykning i musikhistorien och berättar om vilka de legendariska Rat Pack egentligen var. Väl gömda hemligheter avslöjas, medlemmarna intervjuas och andra samtida kändisar berättar om hur de uppfattade The Rat Pack.

Man får även höra en hel del musik. Berättarrösten görs av Danny Aiello.

Medverkande i urval 
 Frank Sinatra
 Dean Martin
 Sammy Davis, Jr.
 Joey Bishop
 Peter Lawford
 Lauren Bacall
 Count Basie
 Milton Berle
 Humphrey Bogart
 Clark Gable
 Jackie Gleason
 Katharine Hepburn
 John F. Kennedy
 Janet Leigh
 Marilyn Monroe
 Jerry Lewis
 Nancy Sinatra
 Lana Turner

Externa länkar 
 The Rat Pack på IMDb

Amerikanska dokumentärfilmer
Dokumentärer på TV
TV-filmer 1999
Filmer 1999
TV-seriestarter 1999
TV-serieavslutningar 1999
Engelskspråkiga filmer
Engelskspråkiga TV-serier
2004 (musikalbum)

2004 är den svenska gruppen Noices sjunde album med originalmaterial, utgivet 2004. Låtarna är återinspelningar med nye sångaren Marcus Öhrn. Enligt Peo Thyrén var skivan tänkt att vara en soloskiva från Marcus Öhrn, men Mariann Grammofon valde utan hans vetskap att ge ut skivan som en Noice-skiva.

Låtförteckning
 "Bedårande barn av sin tid"
 "En kväll i tunnelbanan"
 "I natt é hela stan vår"
 "Romans för timmen"
 "Du lever bara en gång"
 "Amerikanska bilar"
 "Dolce vita (Det ljuva livet)"
 "Svart läder"
 "Vi rymmer bara du och jag"
 "Ut i natten"
 "Nina"

Musiker 
 Marcus Öhrn - sång
 Richard Evenlind - Gitarr
 Peo Thyrén - elbas
 Fredrik von Gerber - trummor

Listplaceringar

Referenser

Fotnoter 

Album av Noice
Album utgivna på Sonet Records
Musikalbum 2004
Jalsa Salana

Jalsa Salana (urdu: جلسہ سالانہ) är en årlig Ahmadiyya-sammankomst som grundats av Mirza Ghulam Ahmad. Sammankomsterna sker i olika länder och pågår i tre dagar. 

1891 gjorde Mirza Ghulam Ahmad ett uttalande, under helig inspiration, att han var den utlovade Mahdi och Messias, som samtliga världsreligioner har väntat på. Samma år ordnade han den första Jalsa Salana-sammankomsten den 27–29 december i Qādiān.

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Ahmadiyya