kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kashmirnötväcka

Kashmirnötväcka (Sitta cashmirensis) är en asiatisk bergslevande fågel i familjen nötväckor inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Kashmirnötväckan är en medelstor (14 cm), typisk nötväcka med blågrå ovansida och svart ansiktsmask. Undersidan är enhetligt rostbeige, inklusive undre stjärttäckare. Örontäckare och haka bildar en tydlig silvergrå kindfläck, tydligast hos hanen. På stjärten syns vita fläckar på yttre stjärtpennorna. Sången är en gnisslig vissling: "pee-pee-pee-pee(-pee)". Bland övriga läten hörs ett vasst och ljust "tsit-tsit" och ett karakteristiskt nötskrikelikt hårt skränande "chreee".

Utbredning och systematik 
Kashmirnötväckan förekommer i bergstrakter från nordöstra Afghanistan (Nurestan och Kohistan söderut till Safed koh), norra Pakistan (i söder till nordligaste Baluchistan samt i västra Himalaya österut från Chitral) samt i Kashmir. En isolerad population finns också i nordvästra Nepal. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktskap 
Arten har inte testats genetiskt, men i många avseenden är den ett mellanting mellan nötväckan och artkomplexet kastanjenötväcka/kanelnötväcka/burmanötväcka. Både fjäderdräkt och läten är dock distinkta och i norra Pakistan förekommer den inom fem km från kanelnötväcka utan att hybridisera. Istället tyder det nötskrikelika varningslätet samt detaljer i bobygget snarare på ett närmare släktskap med klippnötväcka och östlig klippnötväcka. Dessa är båda systergrupp till en grupp där nötväckan och andra arter ingår.

Levnadssätt 
Kashmirnötväckan återfinns i barrskog med inslag av lövträd eller flodnära lövskogar på 1800 till 2600 meters höjd. Födan består av insekter, spindlar och, särskilt vintertid, frön och nötter. Fågeln häckar mellan maj och juni i Afghanistan, från slutet av april till slutet av juni i Pakistan. Arten är stannfågel, med endast små rörelser i höjdled vintertid.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av habitatförstörelse och fragmentering, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig i östra Afghanistan, Pakistan och nordvästra Indien och ganska vanlig i Nepal.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Nötväckor
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Kastanjenötväcka

Kastanjenötväcka (Sitta castanea) är en tätting i familjen nötväckor som huvudsakligen förekommer i Indien. Tidigare inkluderade den även kanelnötväckan (S. cinnamoventris).

Kännetecken

Utseende 
Kastanjenötväckan är en liten till medelstor (12,5 cm) nötväcka med kort och tunn näbb. Den har det för många nötväckearter typiska utseendet med blågrå ovansida och brett svart ögonstreck som bildar en tunn mask. Hjässan är tydligt ljusare än manteln och båda könen har bleka spetsar på undre stjärttäckarna. Hanen har djupt kastanjefärgad undersida och vit kind, honan mer kanelbrun under men med mer kontrasterande vit kind än andra arter. 

Arten är mycket lik kanelnötväckan (S. cinnamoventris) och tidigare behandlades de som samma art. Kanelnötväckan är dock större med längre och kraftigare näbb samt har mindre kontrast mellan hjässa och mantel, något ljusare undersida och skifferfärgade undre stjärttäckare med breda vita subterminala band och kastanjefärgade spetsar istället för kastanjefärgade med grå mitt.

Läte 
Sången är en högljudd, mjuk och snabb drill, rak eller något fallande på slutet.

Utbredning och systematik 
Kastanjenötväckan förekommer i bergsutlöpare i norra och centrala Indien (västra Ghats). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Tidigare fördes även burmanötväcka (S. neglecta) och kanelnötväcka (S. cinnamoventris) till kastanjenötväcka. De skiljer sig dock åt i utseende, genetik, läten och parapatrisk utbredning.

Levnadssätt 
Kastanjenötväckan förekommer i lövskog, lundar nära bebyggelse, alléer och ibland trädgårdar. Den lever av insekter och spindlar, men även frön och nötter. Fågeln ses enstaka, men oftare i par eller lösa familjegrupper. Den häckar från februari till maj i norr (de flesta ägg läggs i mars), i söder april till september (Andhra Pradesh). Arten är en stannfågel.

Status och hot 
Artens populationstrend är okänd, men utbredningsområdet är relativt stort. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser inte att den är hotad och placerar den därför i kategorin livskraftig. Världspopulationen har inte uppskattats, men den beskrivs som vanlig, dock rätt lokalt förekommande.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Nötväckor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Indien
Praktnötväcka

Praktnötväcka (Sitta formosa) är en asiatisk fågel i familjen nötväckor inom ordningen tättingar. Den häckar i bergsskogar i östra Himalaya och delar av Sydostasien. Arten är fåtalig och minskar i antal, så pass att den är upptagen på IUCN:s röda lista, i kategorin sårbar (VU).

Utseende och läten 
Praktnötväckan är en stor (16,5 cm) och som namnet avslöjar mycket vacker nötväcka. Ovansidan är svart med lysande blå till vita streck på hjässa, nacke och mantel. Vidare syns breda blå band utmed skapularerna ner till rygg och övergump samt två smala, vita vingband. Undersidan är matt rostbeige med ljusare strupe och huvudsidor. Lätet är högt och darrande, i engelsk litteratur återgivet som "chit'it'it'it'it'it'it'it". Även ett kortare, tvekande "chit it chit it chit it och "chit'it-it, chirririt-it" hörs.

 Utbredning och systematik 
Praktnötväckan förekommer mycket lokalt från Sikkim och Bhutan till Yunnan, Myanmar och nordvästra Tonkin. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. DNA-studier visar att praktnötväckan utgör en egen utvecklingslinje, systerart till en stor grupp nötväckor där bland annat den europeiska nötväckan (Sitta europaea'') ingår.

Levnadsätt 
Praktnötväckan hittas i tät skog, i östra Himalaya mellan 300 och 2135 meters höjd, i Vietnam och Laos 950–2000 meter. Den ses enstaka, i par eller i smågrupper, ofta i artblandade flockar, födosökande bland mossor, lavar och orkidéer i mittersta och övre delen av trädtaket. Födan är okänd annat än att den utgörs av insekter.

Häckning 
Kunskapen om praktnötväckans häckningsbiologi är begränsad. Häckningssäsongen i nordöstra Indien sträcker sig från april till maj–juni. Boet placeras i ett trädhål två till åtta meter ovan mark. Om ingångshålet är för stort murar fågeln igen delar av det med lera. I boet lägger den fyra till sex ägg.

Status 
Praktnötväckan har en liten och fragmenterad världspopulation bestående av under 10 000 vuxna individer. Den tros också minska i antal på grund av habitatförlust och lokalt även jakt. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser den vara utrotningshotad och listar den som sårbar (VU).

Referenser

Tryckta källor 
 Rasmussen, PC och JC Anderton. 2005. Birds of South Asia: The Ripley Guide. Barcelona: Lynx Edicions. 
Avibase
 Del Hoyo, J., A. Elliott och D. Christie, red. 2008. Handbook of the Birds of the World. Volume 13: Penduline-tits to Shrikes. Barcelona: Lynx Edicions.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Nötväckor
Fåglar i orientaliska regionen
Rödnäbbad nötväcka

Rödnäbbad nötväcka (Sitta frontalis) är en asiatisk fågel i familjen nötväckor inom ordningen tättingar.

Utseende och levnadssätt 
Rödnäbbad nötväcka är en liten fågel med en kroppslängd på endast tio centimeter. Den är vackert violblå ovan, med svart panna, svartspetsad röd näbb och syrenfärgad undersida. Den har även ett ljust öga. Hanen har ett svart ögonstreck som honan saknar. Den förekommer i olika typer av öppna skogsområden.

Utbredning och systematik 
Rödnäbbad nötväcka delas in i fem underarter med följande utbredning:
 Sitta frontalis frontalis – förekommer i Indiska halvön, Thailand, Sumatra, Linggaarkipelagen och Bangka
 Sitta frontalis saturatior – förekommer från thailandska halvön till Malackahalvön och Sumatra samt på Simeulue utanför Sumatra
 Sitta frontalis corallipes – förekommer på Borneo och Maratuaöarna
 Sitta frontalis palawana – förekommer i södra Filippinerna (Palawan och Balabac)
 Sitta frontalis velata – förekommer på Java

Släktskap 
DNA-studier visar att rödnäbbad nötväcka bildar en grupp med filippinnötväcka (S. oenochlamys) och möjligen gulnäbbad nötväcka (S. solangiae). Dessa är systergrupp till blånötväckan (S. azurea).

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och betraktas som vanlig eller mycket vanlig i rätt miljö. Den minskar dock i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig eller mycket vanlig i rätt miljö.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Nötväckor
Fåglar i orientaliska regionen
Himalayanötväcka

Himalayanötväcka (Sitta himalayensis) är en fågel i familjen nötväckor inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Himalayanötväckan är en liten (12 cm), kompakt och relativt kortnäbbad. Liksom flera andra arter är den matt blågrå ovan. I ansiktet syns ett brett svart ögonstreck som vidgar sig bakom ögat, ofta med ett smutsvitt ögonbrynsstreck ovan. Kinder och strupe är vitaktiga, mot resten av undersidan övergående i kanelorange. Samma färg syns även på örontäckarna. Diagnostiskt är vitt på centrala stjärtfjädrarna, men detta är svårt att se. Bland lätena hörs gnissliga "nit" och mjukare "chak".

Utbredning 
Fågeln förekommer i Himalaya, i Indien från nordvästra Himachal Pradesh (Chamba) i Indien till nordöstra Arunachal Pradesh samt i Nagaland och vidare söderut till södra Mizoram. Den påträffas även i västra och nordöstra Myanmar och närliggande delar av södra Kina (södra Xizang och västra Yunnan) samt nordvästra Vietnam i nordvästra Tonkin (Fan Si Pan). Enstaka fynd från östra Myanmar och norra Laos tros möjligen vara besökare utanför häckningstid.

Systematik 
Tidigare inkluderades även victorianötväckan (S. victoriae) i arten på basis av vitt i stjärten, men de skiljer sig stort i övrigt och förekommer båda kring Victoriaberget i Myanmar, även om de skiljs åt höjdledes. DNA-studier visar att himalayanötväckan är systerart till en grupp arter kring nötväckan, där även naganötväcka och kashmirnötväcka ingår. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Himalayanötväckan påträffas i tempererade löv- och blandskogar i bergstrakter. Den lever av insekter, men även nötter och frön. Fågeln ses ensam eller i par, sommartid och tidig höst även i flockar med upp till tio individer. Häckning sker från mitten av mars till början av maj på Indiska subkontinenten, troligen ungefär samma tid i nordöstra Myanmar. Arten är stannfågel, men rör sig mot lägre regioner under vintern.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av habitatförstörelse och fragmentering, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig i Himalaya och ganska vanlig till sällsynt i andra områden.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Nötväckor
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Krüpers nötväcka

Krüpers nötväcka (Sitta krueperi) är en tätting i familjen nötväckor som förekommer huvudsakligen i Turkiet.

Utseende och läten 
Krüpers nötväcka är en relativt liten nötväcka, endast 11,5-12,5 centimeter. Liksom övriga nötväckor är ovansidan blågrå och undersidan smutsvit. Denna art kännetecknas dock av kombinationen svart framhjässa, vitt ögonbrynsstreck och en stor roströd fläck på bröstet. Könen är i princip lika, honan har något mindre svart på huvudet än hanen som dessutom är mindre avgränsat mot både ögonbrynet och den blågrå nacken.

Fågeln lockar mjukt dvuii, likt grönfinken. Sången är en gäll ramsa som liknats vid en gammaldags cykeltuta eller leksakstrumpet.

Utbredning och systematik 
Arten är stannfågel eller höjdledsflyttare i Mindre Asien från Turkiet till Kaukasusbergen, men också på den grekiska ön Lesbos utanför det turkiska fastlandet. Arten är närmast släkt med en annan art med mycket begränsad utbredning, den algeriska kabylnötväckan (Sitta ledanti) som upptäcktes först 1975.

Ekologi 
Krüpers nötväcka bebor tempererade barrskogar från havsnivån till 2400 meter över havet, i Turkiet huvudsakligen med svarttall (Pinus nigra), ädelgranen Abies cilicica, tallarten Pinus brutia, en samt cederarten Cedrus libani. I Kaukasus återfinns den istället i granskog mellan 1000 och 2000 meter, framför allt i gamla bestånd av nordmannsgran (Abies nordmannia) men också i tallskog. Den bygger sitt bo i halvdöda trädstammar redan utgrävda av hackspettar. Fågeln lever huvudsakligen av insekter och spindlar under häckningstid, under höst och vinter av barrträdsfrön som den gärna lagrar. Endast honan ruvar äggen.

Status och hot 
Världspopulationen uppskattas till 121.000-451.000 par, varav den absoluta merparten häckar i Turkiet. Den minskar i antal, men från och med 2015 kategoriseras den ändå som livskraftig av internationella naturvårdsunionen IUCN från att tidigare ha betraktats som nära hotad.

Namn 
Fågelns svenska och vetenskapliga artnamn hedrar Theobald Johannes Krüper (1829-1921), tysk ornitolog och samlare.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Nötväckor
Fåglar i palearktiska regionen
Vitkindad nötväcka

Vitkindad nötväcka (Sitta leucopsis) är en asiatisk fågel i familjen nötväckor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Vitkindad nötväcka är en medelstor (13 cm) och relativt långnäbbad nötväcka med en distinkt kombination av svart hjässa, vitaktig huvudsida och avsaknad av svart ögonmask som många andra nötväckearter har. Undersidan är vitaktig med rostfärgade flanker och undre stjärttäckare. Den liknar den kinesiska endemen sichuannötväcka, som tidigare behandlades som underart till leucopsis, men denna har mycket kortare och tunnare näbb, mer beigefärgade kinder och strupe som övergår mot ett kanelfärgat bröst och rostfärgad buk. Lätet har liknats vid en killings bräkande.

Utbredning och systematik 
Vitkindad nötväcka förekommer i Himalaya, från nordöstra Afghanistan till nordvästra Indien och nordvästra Nepal. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tidigare inkluderades sichuannötväckan (Sitta przewalskii) i arten, men denna urskiljs numera som egen art på basis av avvikande utseende och läten. Genetiken för vitkindad nötväcka har ännu inte analyserats, men DNA-studier visar att dess förmodade nära släkting przjevalskinötväckan är systerart till resten av arterna i familjen.

Levnadssätt 
Vitkindad nötväcka påträffas i barrskog med gran och tall, ibland även i blandskog, på mellan 2100 och 3600 meters höjd. Födan är dåligt känd, men insekter och frön från barrträd ingår. Den ses i par under vår och sommar, övrig tid ofta i artblandade flockar. Fågeln häckar från slutet av april till mitten av juni och lägger endast en kull.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av habitatförstörelse och fragmentering, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ganska vanlig till vanlig i Indien och Pakistan.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Nötväckor
Fåglar i orientaliska regionen
Jättenötväcka

Jättenötväcka (Sitta magna) är en hotad sydostasiatisk tätting i familjen nötväckor, den största i familjen.

Kännetecken

Jättenötväckan är som namnet antyder en mycket stor nötväcka, 19,5 centimeter lång. Näbben är relativt lång, strecket genom ögat brett och fortsätter till nacksidorna. Mitt på hjässan är den ljust grå, kontrasterande mot den mörkare ryggfärgen. Undergumpen är kastanjefärgad med vita teckningar. Honan är beige undertill och svagare tecknad.

Ekologi
Fågeln förekommer i gammal barrskog eller öppen blandskog. Den finns nästan enbart i områden 1000–2500 meter över havet med stora, gamla  tallar av arten Pinus kesiya finns, ofta med inslag av ek. Jättenötväckan påträffas oftast i par, födosökande högt upp i tallar,  även om bon även har påträffats i ekar.

Utbredning och systematik

Jättenötväcka delas in i två underarter med följande utbredning:
 Sitta magna ligea – sydvästra Kina (längst ner i södra Sichuan, nordvästra Yunnan och sydvästra Guizhou)
 Sitta magna magna – södra Kina (väster Yunnan) till sydöstra Myanmar och nordvästra Thailand

Nyligen utförda genetiska studier visar att jättenötväckans närmaste släkting troligen är den nordamerikanska arten vitbröstad nötväcka (S. carolinensis).

Status och hot
Majoriteten av fynd är idag från Yunnan i Kina. I Burma är den endast känd från två lokaler varifrån den har försvunnit de senaste 20 åren. I Thailand minskar den på de nio lokaler den förekommer. Sentida undersökningar i Yunnan visar att den förekommer i de flesta områden med gammal tallskog, dock ovanligt och uppskattningsvis enbart mellan 800 och 2000 vuxna individer.

Jättenötväckans levnadsmiljö förstörs eller försämras. I Yunnan har massavverkning av tallskogen förbjudits i många områden, men där dör många träd på grund av utvinning av tallkoda. Små tallskogar ersätts också av eukalyptusplantage. Yunnan har också drabbats av en fyra år lång torka som man tror har påverkat jättenötväckans överlevnad. Reformer i skogsägarskap i Kina förväntas försämra situationen i framtiden. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten därför numera om starkt hotad.

Referenser

Externa länkar

 Läten på Xeno-canto
 Fler bilder på Flickr

Nötväckor
Fåglar i orientaliska regionen
Klippnötväcka

Klippnötväcka (Sitta neumayer) är en tätting i familjen nötväckor som förekommer i sydöstra Europa och västra Asien.

Fältkännetecken

Utseende 
Klippnötväckan är en typisk nötväcka med sin gråblå ovansida, långa och spetsiga näbb, korta stjärt och en smal svart ansiktsmask. Jämfört med den i Europa vida spridda nötväckan är den marginellt större (14-15,5 centimeter), har något längre näbb, saknar rödbrunt undertill och är ljusare ovan. Stjärten har heller inte svarta och vita teckningar som nötväckan har. Den mycket lika arten östlig klippnötväcka (Sitta tephronota) som den delar utbredningsområde med i Mellanöstern och Kaukasus är tydligt större och har kraftigare ögonstreck.

Läten 
Fågeln är mycket ljudlig. Båda könen sjunger, ibland i duett, en lång ramsa av visseltoner, påminnande om trädlärkans sång.

Utbredning och systematik 
Klippnötväckans indelning i underarter är omdiskuterad. Clements et al 2017 delar in den i fem underarter med följande utbredning:
 Sitta neumayer neumayer – förekommer på Balkanhalvön
 Sitta neumayer syriaca – förekommer från västra och centrala Turkiet till Syrien, Libanon och Israel
 Sitta neumayer rupicola – förekommer från östligaste Turkiet till norra Irak och norra Iran
 Sitta neumayer tschitscherini – förekommer i Zagrosbergen (sydvästra Iran)
 Sitta neumayer plumbea – förekommer i södra centrala Iran (berg i södra provinsen Kerman)

Andra inkluderar syriaca och rupicola i nominatformen. Dessutom urskiljs även underarten zarudnyi med förekomst på ön Lesbos i östra Grekland samt i västra Turkiet.

Levnadssätt 
Som namnet avslöjar trivs klippnötväckan kring klippiga branter med exponerade stenar, men också kring murar, gamla byggnader och antika ruiner. Den lever i torra områden med låga buskar, örter och gräsväxter. Sommartid lever den främst av insekter, vintertid av frön, även om sniglar också är en viktig del av dess föda.

Häckning 

Klippnötväckan häckar från slutet av mars till april eller maj. Det är huvudsakligen hanen som bygger boet, en imponerande flaskliknande konstruktion av lera, djurspillning, hår, fjädrar och skalbaggevingar. Boet byggs oftast under ett överhäng på en klippsida, ibland även på en byggnad. I närheten av boet dekorerar klippnötväckan med olika föremål, både naturliga och från människan. Honan lägger 4-10 ägg.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde, en stor population och den globala populationstrenden är stabil. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). I Europa tros det häcka mellan cirka 1.000.000 och 5.000.000 par.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Franz Neumayer (1791-1842), österrikisk botaniker, fågelhandlare och samlare av specimen i Dalmatien.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Nötväckor
Fåglar i palearktiska regionen
Filippinnötväcka

Filippinnötväcka (Sitta oenochlamys) är en fågel i familjen nötväckor inom ordningen tättingar. Som namnet avslöjar förekommer den i Filippinerna, dock ej i västra delarna. Arten minskar i antal, men beståndet anses ändå vara livskraftigt.

Utseende 
Filippinnötväckan är en liten till medelstor (12,5 cm) nötväcka. Den har gul näbb, gult öga och även en gul ögon ring. På huvudet syns svart framhjässa med hos hanen ett svart streck bakom ögat. Ovansidan är violblå med varierande lila ton och stjärten är blå. På nacken och övre delen av manteln syns en ljusare fläck. Undersidan är vit på hake och strupe, resterande del ljust kanelorange.

Läte 
Bland lätena hörs ett fylligt "chit" och ett tunnare "sit", ofta i serier. Den har även ett distinkt ljust och gnisstligt "snii" och ett mycket snabbt skallrande "t-r-r-r-r-r-r-it".

Utbredning och systematik 
Filippinnötväcka förekommer i Filippinerna och delas in i sex underarter med följande utbredning:
 Sitta oenochlamys mesoleuca – kordiljäran på nordvästra Luzon
 Sitta oenochlamys isarog – södra och mellersta Luzon
 Sitta oenochlamys oenochlamys – Cebu, Guimaras, Panay och Negros
 Sitta oenochlamys lilacea – Samar, Leyte och Biliran
 Sitta oenochlamys apo – östra Mindanao
 Sitta oenochlamys zamboanga – västra Mindanao, Basilan och östra Blood

Släktskap 
DNA-studier visar att filippinnötväckan bildar en grupp med rödnäbbad nötväcka (S. frontalius) och möjligen gulnäbbad nötväcka (S. solangiae). Dessa är systergrupp till blånötväckan (S. azurea).

Levnadssätt 
Filippinnötväckan hittas i tallskogar eller andra städsegröna skogar från låglänta områden upp till 2600 meter över havet, dock vanligare på högre höjd. Den livnär sig av insekter och spindlar. Fågeln ses enstaka, i par eller i smågrupper, ofta i artblandade flockar. Liksom andra nötväckor är den mycket aktiv. Fårglar i häckningstillstånd har setts i januari och från mars till maj. Häckning har konstaterats på Cebu i juni.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Nötväckor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Filippinerna