kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vit oleander

Vit oleander () är en dramafilm från 2002, regisserad av Peter Kosminsky. Mary Agnes Donoghue skrev manus utifrån Janet Fitchs roman med samma namn. I rollerna ses bland andra Michelle Pfeiffer, Renée Zellweger, Robin Wright Penn och Alison Lohman.

Handling 
Femtonåriga Astrid (Alison Lohman) är dotter till konstnären Ingrid Magnussen (Michelle Pfeiffer). När Ingrid åker fast för mord på sin fästman (som hon förgiftar med just den giftiga växten oleander) hamnar Astrid på olika fosterhem,  bland annat hos Starr (Robin Wright Penn) som tagit emot flera fosterbarn. Starrs make inleder ett förhållande med Astrid, och när detta går upp för Starr blir det ett bråk som slutar med att Starr skjuter Astrid i axeln och sedan flyr hemmet tillsammans med sin man. 

Efter sjukhusvistelsen placeras Astrid på ett ungdomshem med andra ungdomar som inte heller kan bo hemma. Där blir hon påhoppad av en tjej i sin egen ålder för att hon råkat snegla på hennes kille. Den kvällen skär hon av sig allt sitt hår och går in till rummet där tjejen sover och hotar henne. Modern lyckas styra sin dotter ifrån fängelset. När en kille blir intresserad av Astrid stänger hon honom ute. Precis som hennes mamma sagt låter hon ingen komma henne nära. 

Till slut får Astrid plats hos en ny fosterfamilj. Hon kommer till den varmhjärtade Claire Richards (Renée Zellweger) och hennes man. Men där varar inte lyckan speciellt länge. Claires man lämnar henne och hon begår självmord med hjälp av tabletter och alkohol. Astrid får då åka tillbaka till ungdomshemmet, men får snabbt en ny fosterfamilj. Den nya familjen är fattig och tvingar henne att sälja alla kläder som hon fått av Claire. Till att börja med går hon inte med på detta men säljer dem till slut. Ingrid, som sitter i fängelse, ber sin dotter om hjälp att ta sig ut och ber henne ljuga inför rätten.

I slutet av filmen flyttar Astrid till New York tillsammans med Paul Trout, killen från ungdomshemmet, som var intresserad av henne och hennes konst från första början.
Mamman får livstid i fängelset, och försöker inte längre kontrollera sin dotter.

Utmärkelser och nomineringar 
Filmen blev belönad vid både Kansas City Film Critics Circle Awards och San Diego Film Critics Society Awards. Vid båda tillfällena för bästa kvinnliga biroll, Michelle Pfeiffers gestaltning av Ingrid.

Rollista 
 Alison Lohman – Astrid Magnussen 
 Michelle Pfeiffer – Ingrid Magnussen
 Cole Hauser – Ray 
 Robin Wright Penn – Starr Thomas
 Renée Zellweger – Claire Richards 
 Billy Connolly – Barry Kolker 
 Patrick Fugit – Paul Trout

Referenser

Externa länkar

Filmer 2002
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska dramafilmer
Lars Forssman

Lars Arvid Forssman, född 11 april 1842 i Stigtomta församling, Södermanlands län, död 21 januari 1890 i Jakob och Johannes församling, Stockholm, var en svensk ämbetsman och riksdagsman.

Forssman var kansliråd och byråchef i Kontroll- och justeringsbyrån. Han var även politiker och ledamot av riksdagens första kammare från 3 mars 1886 till sin död 1890, invald i Stockholms stads valkrets.

Han var gift med Mathilda (Mally) Fredrika Lundström och far till göteborgsadvokaten Axel Forssman samt farfar till psykiatern Hans Forssman.

Referenser

Noter 

Födda 1842
Avlidna 1890
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare
Män
Kansliråd
Personer från Stigtomta socken
Richard James Oglesby

Richard James Oglesby, född 25 juli 1824 i Oldham County, Kentucky, död 24 april 1899 i Elkhart, Illinois, var en amerikansk republikansk politiker. Han var guvernör i Illinois 1865–1869, 1873 och 1885–1889 samt senator för Illinois 1873–1879.

Oglesby studerade juridik och inledde 1845 sin karriär som advokat i Sullivan, Illinois. Han tjänstgjorde som löjtnant under mexikanska kriget utan att delta i något fältslag.

Han blev 1860 invald i delstatens senat och deltog sedan i amerikanska inbördeskriget som överste. Han tjänstgjorde under general Ulysses S. Grant och blev känd som "Uncle Dick" bland sina trupper. Oglesby avancerade sedan till generalmajor och lämnade 1864 nordstatsarmén för att kandidera i guvernörsvalet i Illinois, ett val som han vann med klar marginal.

Efter den första mandatperioden som guvernör arbetade han igen som advokat. Han vann 1872 års guvernörsval men avgick en kort tid efter att ha tillträtt som guvernör 1873 för att tillträda som ledamot av USA:s senat. Han efterträddes som guvernör av viceguvernören John Lourie Beveridge. Oglesby kandiderade inte till en andra mandatperiod i senaten. Han valdes 1884 till guvernör för tredje gången. Haymarketmassakern i Chicago inträffade under Oglesbys sista mandatperiod som guvernör. George Engel, en av anarkisterna som hängdes som resultat av Haymarketrättegången, skrev ett brev till Oglesby där han vädjade till guvernören för att hans dödsstraff inte skulle omvandlas till fängelse. Oglesby omvandlade två dödsstraff till livstids fängelse men Engel hängdes tillsammans med några av sina kamrater.

Oglesbys grav finns på Elkhart Cemetery i Elkhart, Illinois.

Referenser

Externa länkar 

biografi på National Governors Associations hemsidor
Biographical Directory of the United States Congress
Illinois Blue Book
Famous Illinoisians with Civil War Ties - Richard J. Oglesby
George Engels brev till Oglesby i protest mot andra människors vädjan att få dödsstraffet omvandlat till ett fängelsestraff, eftersom Engel ansåg att han inte hade brutit mot några lagar alls
om Haymarketrättegången
Richard James Oglesbys grav på Graveyards.com

Guvernörer i Illinois
Ledamöter av USA:s senat från Illinois
Amerikanska republikaner
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Oldham County, Kentucky
Födda 1824
Avlidna 1899
Män
Carl Falk

Carl Bernhard Napoleon Falk, född 10 juli 1835 i Säby församling, Jönköpings län, död 12 november 1906 i Nacka församling, Stockholms län (folkbokförd i Jönköpings östra församling), var en svensk apotekare och riksdagsman.

Falk var innehavare av apoteket Lejonet i Jönköping. Han var även politiker och ledamot av riksdagens andra kammare. Carl Falk är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Referenser 
 
 Falk, Carl B.N. på ''SvenskaGravar

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Svenska politiker under 1800-talet
Svenska apotekare under 1800-talet
Personer från Säby socken, Småland
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1835
Avlidna 1906
Män
Svingelskogen

Svingelskogen är en turnerande musikal för barn som startades 1985 av Monica Forsberg med flera.

Svingelskogen är en sagovärld befolkad av ett antal djur.

Musikalen startade upp 1985 i Degerfors-, Karlstads-  
och Karlskogaområdet av personer som Monica Forsberg, Kerstin Andeby, Peter Wanngren, Bertil Engh och Lennart Olsson.

1995 släpptes "De bästa sångerna" som var en samlingsskiva för att markera tioårsjubileet, och 1996 släpptes sedan en kortare saga. En tid efter lämnade både Kerstin och Peter Svingelskogen för andra åtaganden med Musikrummet och Barnens Katedral i Karlstad. 

Svingelskogen lades till vila fram till början på 2000-talet, då musiksagan "Kantarellpriset" släpptes med en efterföljande folkparksturné. Det blev ett positivt mottagande, många som själva var barn/ungdomar när Svingelskogen turnerade på 80-talet var nu själva föräldrar och ville ta med sina egna barn till "skogen".

Tidigare medlemmar 
Kerstin Andeby (Wanngren): Kirre Kurre Ekorre
Stefan Berglund: Älgen
Jenny Björndahl: Robin Skogsmus
Jimmy Björndahl: Kalle Munter Skogsmus
Mia Kihl: Ulli Uggla, Nusse Skogsmus
Sonja Kjellander: Isabella Isbjörn
Ulf Källvik: Love Lodjur
Anna Nyman: Svarta Kråkan
Lennart Olsson: Vimsiga Julle Mullvad
Acke Svensson: Älgen
Peter Wanngren: Smartur Räv

Nuvarande medlemmar 
Hasse Andersson: Isak Isbjörn
Hans-Peter Edh: Smartur Räv
Bertil Engh: Gnutte Grävling
Monica Forsberg: Långhoppa Hare
Ulf Källvik: Mårre Mård
Christina Lindberg: Kirre Kurre Ekorre
Nils Mauritzson: Vimsiga Julle Mullvad

Utgivningar 

Kassett & CD

Svingelskogen (1987, återutgiven 2003?)

Kalle Munter blir trollkarl (1989)

Vem räddar skogen? (1989)

Den förtrollade kärran (1991)

Långhoppas födelsedag (1991)

Smartur Räv provar fiskelyckan (1992)

Den hemliga grottan (1993)

Den blå stenen (1995)

De bästa sångerna (1995)

Det stora kalaset (1996)

Kantarellpriset (2001)

Ett bus för mycket (2003)

VHS

Den hemliga grottan (1998?)

Ett bus för mycket (2003)

Bok

Laga mat med oss i Svingelskogen (2003)

Externa länkar
Svingelskogens hemsida

1985 i Sverige
Musikåret 1985
Teateråret 1985
Svenska musikaler
Öhmangruppen

Öhmankoncernen är en svensk familjeägd och fristående finansiell företagsgrupp. Öhmankoncernen består av dotterbolaget Öhman Fonder, intressebolaget Nordnet samt ett antal investeringar.

Historia 
Företaget grundades 1906 av Emric Öhman (1863-1934) under namnet Bankirfirman E. Öhman J:or. Bankirfirman specialiserade sig till en början på fastighetsaffärer. Man byggde bland annat upp ett ritkontor dit kända arkitekter som Thor Thorén, Ferdinand Boberg och Carl Kempendahl knöts. Man svarade för flera om- och nybyggnader i Stockholms innerstad, och var även intressent i det nystartade Aktiebolaget Saltsjö-Duvnäs Villastad. Huvudkontoret inreddes i det egenuppförda bankhuset på Arsenalsgatan 8. 

1911 erhöll företaget medlemskap på Stockholms Fondbörs och aktiehandeln kunde börja.

1934 avled Emric Öhman och företaget övertogs av Max Dinkelspiel som tidigare varit anställd av Öhman. Familjen Dinkelspiel har sedan dess drivit verksamheten vidare och för närvarande är Tom Dinkelspiel styrelseordförande i moderbolaget. Inom familjen Dinkelspiel har även bröderna Claes Dinkelspiel och Ulf Dinkelspiel varit verksamma inom gruppen.

1984 grundades Öhman Fonder 

1986 grundades Nordnet

Idag har företagsgruppen kontor i Stockholm.

Samhällsengagemang 
Öhman är en av medlemmarna, benämnda Partners, i Handelshögskolan i Stockholms partnerprogram för företag som bidrar finansiellt till högskolan och nära samarbetar med den vad gäller forskning och utbildning. Öhman stödjer även Swedish Care International som verkar för att utbilda och sprida kunskap inom äldre- och demensvård på den globala arenan.

Investeringar 

 Neqst
 Nordic Capital
Sprints Capital

Referenser

Noter

Webbkällor 
Officiell webbplats
Hemsida, historia

Investmentbanker
Svenska finansinstitut
Svenska investmentbolag
Louis Lingg

Louis Lingg, född 9 september 1864 i Mannheim, död 10 november 1887 i Chicago, var en tysk-amerikansk anarkist. Han blev anhållen som agitator efter Haymarketmassakern i USA och dömd till döden. Lingg begick självmord i sin fängelsecell dagen innan han skulle hängas.

Lingg arbetade som snickarlärling fram till 1882. Därefter tog han ett arbete i Strasbourg i Elsass-Lothringen och flyttade senare till Freiburg im Breisgau där han gick med i en socialistisk organisation.

Lingg flyttade först till Schweiz för att undvika militärtjänst men polisen i Zürich beordrade honom 1885 att lämna landet. Det var då han åkte till USA. Han anlände i New York och fortsatte därifrån till Chicago där han gick med i International Carpenters' and Joiners' Union.

Lingg var inte närvarande på torget Haymarket när själva massakern skedde i maj 1886. Medan sju andra anarkister blev anhållna dagen efter, blev Lingg anhållen av polisen först 14 maj. Det saknades direkta kopplingar till massakern men de åtta anhållna ansågs ha förorsakat händelsen med sina anarkistiska skrifter.

Lingg och sex andra dömdes till döden, medan Oscar Neebe dömdes till ett femton år långt fängelsestraff. Guvernör Richard James Oglesby omvandlade två av dödsstraffen till livstids fängelse, men inte Linggs som var den yngsta av de dödsdömda. Lingg detonerade en liten bomb i sin mun morgonen den 10 november 1887 och avled sex timmar senare.

Källor

Se även
Haymarketmassakern

Externa länkar
biografi på Anarchy Archives
biografi på University of Missouri - Kansas Citys webbplats

Tyska anarkister
Födda 1864
Avlidna 1887
Män
Hanna Svensdotter

Hanna Svensdotter, 15 maj 1817 gift Persson, kallad Läkekvinnan, född 23 april 1797 i Norra Vrams socken, död där 20 januari 1864, var en läkedomskunnig kvinna, en så kallad klok gumma, känd under namnen Wrams-qvinnan, eller doktorinnan i Wram. 

Hon var ryktbar framför allt för sin kunskap om benskador. Det sades om henne att "hennes rykte sträckte sig långt utom Skåne. Den aflidnas stora insigt och erfarenhet vann ett än högre värde genom den hjertliga godhet och den oegennytta, som utmärkte hennes välsignelserika verksamhet". Hon dog i Södra Vram och hennes dödsfall rapporterades i Öresundsposten.

Se även 
 Kisamor   
 Lovisa Åhrberg

Referenser

Noter 

Kvinnor
Födda 1797
Avlidna 1864
Svenska botare
MDS

MDS kan syfta på:

 MDS – en samlande beteckning för flera olika hematologiska tillstånd, se Myelodysplastiskt syndrom
 MDS – en dopaminerg nervbana, se Mesolimbiska dopaminsystemet
 MD S – tidigare militärmyndighet, se Sydkustens marindistrikt
 MD S – tidigare militärmyndighet, se Södra militärdistriktet 
 MDS – studentkår vid Mälardalens högskola, se Mälardalens studentkår
Först kom de ...

Först kom de ... () är en dikt tillskriven pastor Martin Niemöller (1892–1984), som var motståndare till Adolf Hitler.

Den handlar om hur intellektuella och andra i Nazityskland inte agerade tillräckligt mot regimen tidigare, när nazisterna började att föra bort människor. Dikten är återgiven i flera versioner, som handlar om bortförande av kommunister, judar, socialdemokrater, fackföreningsmedlemmar, med flera. Till slut kommer nazisterna även för att hämta diktens jag-person, men då fanns det ingen kvar som kunde protestera (…gab es keinen mehr, der protestieren konnte.).

Texten har funnits i flera olika varianter, och det är ifrågasatt huruvida den skrevs av Niemöller själv. Den publicerades först 1955 i en bok av Milton Mayer och började spridas alltmer i USA under 1960-talet, där raden om kommunisterna brukade utelämnas. Niemöller berättade 1971 att han inte var säker på vilka grupper som ingick i den ursprungliga formuleringen, men han föredrog versionen där kommunister, socialdemokrater/fackanslutna och judar nämns i tur och ordning.

Källor

Externa länkar
 Dikten i sin helhet på svenska och tyska på WikiQuote

Litteratur om förintelsen
Tysk poesi
Selous mangust

Selous mangust eller grå surikat (Paracynictis selousi) är den enda arten i sitt släkte och tillhör familjen manguster. Djuret förekommer i södra Afrika.

Kännetecken 

Djuret liknar arten gul mangust men har betydligt större storlek. Selous mangust når en kroppslängd mellan 39 och 47 centimeter, en svanslängd av 28 till 40 centimeter och en vikt mellan 1,4 och 2,2 kilogram. Liksom hos andra arter i samma familj är kroppen långsträckt och extremiteterna jämförelsevis korta. Pälsens färg är grå, fötterna är svarta och svansen har en vit spets. Vid varje fot finns fyra tår som har långa böjda klor.

Utbredning och habitat 

Utbredningsområdet sträcker sig från Angola och Zambia till Moçambique och östra Sydafrika. Djuret lever i buskland, i savannen och i öppna skogar.

Levnadssätt 

Det är inte mycket känt om djurets levnadssätt på grund av att den är mycket skygg. Med sina klor skapar den tunnelsystem med många förgreningar, där den vilar på dagen. Sin föda letar denna mangust på natten och vistas därför huvudsakligen på marken. Djuret livnär sig av insekter, groddjur, ödlor och mindre gnagare.

Vid fara sprutar de en illaluktande vätska från sina analkörtlar mot angriparen.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999

Externa länkar 
 Ytterligare informationer på engelska med bild och utbredningskarta

Manguster
Däggdjur i etiopiska regionen
Thomas Ford

Thomas Ford kan syfta på:

Thomas F. Ford, amerikansk politiker, kongressledamot 1933-1945
Thomas Ford (kompositör), engelsk kompositör, lutist och gambist, död 1648
Thomas Ford (martyr), katolsk martyr i England, avrättad 1582
Thomas Ford (politiker), amerikansk politiker, guvernör i Illinois 1842-1846
Thomas Ford (roddare) (född 1992), brittisk roddare
Femfärgssatsen

Femfärgssatsen beskriver att om man har en given plan graf, till exempel en karta över länder i Europa, kan man färga alla länder med endast fem olika färger utan att några avgränsande länder har samma färg. 

Femfärgssatsen ges indirekt från det starkare fyrfärgssatsen, men kan bevisas fristående relativt enkelt (se nedan). Satsen bevisades ursprungligen genom ett misslyckat försök att bevisa Fyrfärgssatsen 1879. År 1890 hittade Percy John Heawood ett fel i beviset och resultatet blev Femfärgssatsen. Fyrfärgssatsen bevisades 86 år senare med hjälp av datorer.

Bevis genom motsägelse 

Man börjar med att koppla en plan graf  till vår karta ovan. Där låter man varje land i kartan motsvaras av ett område (gestaltas här som en cirkel). Två områden kopplas samman med en linje om och endast om de motsvarande länderna delar en gräns (dock ej hörn).

Om vi då låter G vara den plana graf med minst antal områden, som inte kan färgas med fem färger. Om vi kan rita G så att inga streck kopplar samman två områden med samma färg, stämmer satsen och grafen kan inte ritas med fem färger.

Beviset använder Eulers sats (se Eulerkarakteristik) för att visa att det måste finnas ett område V som kopplas till fem andra områden eller färre. Det använder även det faktum att G är en plan graf, alltså att G ligger inbäddad i planet utan några korsade linjer.

Nu tar vi ut V och dess närliggande områden ur G och kallar denna graf för . Grafen  kommer då att ha färre områden än G, vilket gör att vi kan genom induktion anta att  kan bli färgad med som mest fem färger. 

 

V måste vara kopplad till fem andra områden. Annars skulle V kunna färgas i den färg som inte används av de övriga områdena i . 
Vi döper nu de angränsande områdena i  till  i medurs ordning kring  (se Bild 1). Om vi inte använder alla fem färger till dem kan vi självklart färglägga V med den oanvända färgen. Vi kan då anta att  är färgade korresponderande färger 1, 2, 3, 4, 5. 
Då tittar vi på undergrafen  till  som består av de områden som bara är färgade med färgerna 1 och 3, samt de linjer som kopplar samman dem. Om  och  inte avgränsar till varandra behöver vi till exempel endast byta färg på  till färg 3, vilket gör att vi kan färga V med färg 1 och därmed lösa problemet. Om det motsatta gäller, alltså att  och  är sammankopplade med en linje, kan vi hitta en sekvens med linjer och områden som kopplar samma dem, endast ritade med färgerna 1 och 3 (se Bild 2).
Nu kollar vi på den andra undergrafen  till  som består av de områden som bara är färgade med färgerna 2 och 4, samt de linjer som kopplar samman dem. Genomför samma undersökning som ovan. Då kan vi antingen byta färg på den ena av  eller  och tilldela V den andra färgen, eller kan vi hitta en sekvens med linjer och områden mellan  och  som endast är ritade med färgerna 2 och 4. 
Det senare alternativet kan ej genomföras då denna sekvens skulle korsa sekvensen mellan  och . 

Detta innebär att det ursprungliga antagandet var felaktigt och grafen G kan färgas med endast fem färger.

Satser
Grafteori
Hovenweep nationalmonument

Hovenweep nationalmonument ligger dels i delstaten Colorado, dels i delstaten Utah i USA. Här bevaras ruinerna av sex stycken förhistoriska byar från puebloindianernas tid. Ruinerna består av torn och hus med flera våningar, byggda i tegel och sten.

Man har funnit spår av mänsklig aktivitet i området som är 10 000 år gamla. Man tror att området fick bofast befolkning 900 e.Kr. och att det på sent 1100-tal bodde cirka 2500 människor i Hovenweep. Ruinerna är från 1100-1200tal.

Nationalmonumentet är till ytan större än Mesa Verde nationalpark som ligger i närheten. Men till skillnad från Mesa Verde är Hovenweep inte tillgänglig i större utsträckning med bil.

Källor
 National Park Services i USA

Externa länkar
 Officiell webbplats

Nationalmonument i USA
Montezuma County
San Juan County, Utah
Nordamerikanska indianer
Muromer

Muromerna är ett folk som talade ett finsk-ugriskt språk, men på 1100-talet assimilerades av ryssar.

De äldsta uppgifterna om muromerna härrör från 551. Krönikören Jordanes omnämner dem som Mordens i samband med att han räknar upp alla folk som lydde under den gotiske kungen Ermanarik. Mer detaljerat skildras muromerna och deras bosättningsområden i Nestorskrönikan, där namnet Murom används och nämns redan i inledningen. 

Enligt Gyula Décsy var muromer ett främmande folk som betalade skatt till ryssarna. De hade ett eget språk. Han stöder sig huvudsakligen på Nestorskrönikan. Det framgår att staden Murom i (på vänstra stranden av Oka) beboddes av muromer, som tydligen också gett staden dess namn. Deras härskare var furst Rurik. 

Av Nestorskrönikans beskrivning framgår ganska exakt omfattningen av muromernas dåvarande bosättningsområden. 

De har varit meriernas, mariernas och mordvinernas närmaste grannar. Man har ansett att direkt språksläktskap har förelegat mellan muromerna och mordvinerna. Inga spår av deras språk har dock bevarats. 

Muromernas bosättningsområden koloniserades slutgiltigt av ryssarna vid mitten av 900-talet, och i samband med detta försvann muromerna ur historien. Furstendömet Muroma existerade dock ända fram till 1300-talet, då det införlivades med storfurstendömet Moskva.

Litteratur 
 Nestorskrönikan (1998)
 Uibopuu, Valev, Finnougrierna och deras språk (1988)

Finsk-ugriska folk
Rysslands historia

en:Volga Finns#Muroma
Afrikansk oxgroda

Afrikansk oxgroda (Pyxicephalus adspersus) är en grodart. Den är en av Afrikas största grodor.

Utseende
Vuxna hannar av afrikansk oxgroda kan bli 23 cm eller längre medan honorna är mycket mindre. Detta skiljer afrikansk oxgroda från merparten grodor där honan vanligtvis är större än hannen. Huvudet är stort och munnen är stor nog att svälja en artfrände. En tå har en valk som är skarp och hård och används för att gräva. Den är olivgrön med mörkare åsar. Oxgrodhannar har en gul strupe och svalg medan honornas är gräddfärgade. Den har ett kraftigt läte som påminner om ljudet av en dov blåsbälg.

Utbredning och ekologi 
Afrikansk oxgroda är inhemsk i södra Afrika. Utbredningsområdet sträcker sig fran södra Kenya, Zambia och södra Angola till Sydafrika. Den lever i torra och semiarida livsmiljöer, som savanner, stäpper, buskland och halvöknar. Afrikanska oxgrodor tillbringar torrperioden under jorden. De går in i en lång viloperiod för att undvika sommarens hetta och torka. När regntiden kommer, samlas grodorna i grunda vattensamlingar för att leka. Den är mycket aggressiv.

Afrikansk oxgroda som husdjur
Afrikansk oxgroda är lätt att ta hand om men den är aggressiv och kan orsaka allvarliga bitskador. På grund av dess aggressiva natur är det nödvändigt att grodorna hålls var för sig i ett enkelt och relativt litet terrarium. Grodorna är mestadels inaktiva, och tillbringar mycket av sin tid sittande i ett hörn. I terrariet bör man använda ett substrat av skumplast, skikt av löv, eller mossa. En stor skål vatten krävs också så att grodan kan bada, släppa avföring och ömsa skinn. Terrariet bör hållas vid en temperatur av 24° C, även om lägre temperaturer tolereras utan negativa följder. En daglig vattensprejning av grodan kommer att vara mycket uppskattad.

Matning
Att mata dessa grodor kan vara ganska knepigt. Trots storleken kan de hoppa längre än man tror. I sitt försök att ta maten kan grodan lätt råka bita utfodrarens hand, varför det är lämpligt att använda pincett eller tång när man sträcker fram maten.

Dessa grodor äter nästan vad som helst de kan få i munnen: bitar av magert rött kött, hel fisk, möss och stora insekter, maskar och andra ryggradslösa djur. De är kannibaler och bör hållas åtskilda utom under avel. Övergöd inte dessa grodor; fetma är ett allvarligt hot mot grodans hälsa. 

Det är inte ovanligt för en afrikansk oxgroda att leva 35 år eller mer.

Hot 
Flera exemplar fångas för köttes skull. Andra individer säljs som terrariedjur. Beståndet påverkas även av landskapsförändringar. IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser 

Äkta grodor
Groddjur i etiopiska regionen