kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sopwith Cuckoo

Sopwith Cuckoo var ett engelskt torpedflygplan från första världskriget. Flygplanet fick en kort tid i kriget då freden kom strax efter att leveranserna inleddes från Sopwith Aviation.

Cuckoo var ett ensitsigt dubbeldäckat flygplan tillverkat av trä med ett fast monterat hjullandställ med en lång sporrfjäder under fenan som avlastning för bakkroppen. Det nedre vingparet var infäst i flygplanskroppens nederdel, från vingen löpte sex kraftiga stöttor som bar upp den övre vingen. Den öppna förarkabinen var placerad under den övre vingens bakkant. Som kraftkälla valdes först en 200 hk Hispano-Suiza-motor, men när fabriken visade sig ha leveransproblem av motorer konstruerades flygplanet om för att passa en Sunbeam Arab V8-motor. När man uppdagade att Sunbeam motorerna inte var tillförlitliga modifierades motorfästena för en Wolseley Viper-motor, men då var kriget slut kom bara ett mindre antal att färdigställas. 

Flygplanet konstruerades på önskemål av Royal Naval Air Service (RNAS) som sökte ett landflygplan som kunde bära en 18 tums torped och starta från ett hangarfartyg. De första flygplanen levererades i september 1918. Amiral Sir David Beatty utarbetade planer att med hangarfartyget  och ett antal Sopwith Cuckoo anfalla den tyska Högsjöflottan (Hochseeflotte) som låg i hamn. Anfallet kom inte till stånd, men under andra världskriget genomfördes en liknande aktion mot den italienska flottan i Taranto. Totalt beställde RNAS 350 flygplan, men tillverkningen gick långsamt och när freden kom avbeställdes de flygplan som inte var klara, merparten av de 232 flygplanen som tillverkades kom från Blackburn Aircraft. Efter kriget såldes sex Cuckoo Mk.II till Japanska flygvapnet de kvarvarande flygplanen överfördes till RAF där den var i tjänst fram till 1 april 1923 då den ersattes av Blackburn Dart.

Varianter 
 Cuckoo I - utrustad med en 200 hk Sunbeam Arab motor. 
 Cuckoo II - utrustad med en 200 hk Wolseley Viper motor. 
 Sopwith B.1 - två prototypflygplan utrustade med en 200 hk Hispano-Suiza motor.

Torpedflygplan
Cuckoo
Lagtinget

Lagtinget eller Lagting kan syfta på:

 Lagting (historiskt) – i äldre tid i Norge de församlingar, som i de gamla norska lagdömena (tingslag) utövade rättsskipning och avskaffades år 1747
Lagting (Stortinget) – den ena av de två kamrar som det norska Stortinget var uppdelat i fram till 1 oktober 2009
Färöarnas lagting – Färöarnas lagstiftande församling
Ålands lagting – det självstyrda Ålands parlament
Colima (delstat)

Colima är en av Mexikos delstater och är belägen i västra delen av landet, vid Stilla havets kust.

Det finns olika etymologiska förklaringar till namnet, det troligaste är att ursprunget är nahuatls Acolman, med betydelse flodkrök. Delstaten har cirka 650 000 invånare på en yta av 5 629 km², vilket gör den till en av de minsta delstaterna i landet både befolknings- och ytmässigt. Administrativ huvudort är staden Colima. Andra stora städer är Ciudad de Villa de Álvarez, Manzanillo och Tecomán.

Geografi 
I norra Colima, vid gränsen mot delstaterna Jalisco och Michoacán de Ocampo, ligger den aktiva vulkanen Volcán de fuego. Till delstaten hör även Revillagigedoöarna som ligger cirka 400 kilometer söder om kusten.

Administrativ indelning 
Delstaten är indelad i tio kommuner:
Armería
Colima
Comala
Coquimatlán
Cuauhtémoc
Ixtlahuacán
Manzanillo
Minatitlán
Tecomán
Villa de Álvarez

Källor

Externa länkar 

Mexikos delstater
Ciudad de Villa de Álvarez

Ciudad de Villa de Álvarez (eller bara Villa de Álvarez) är en centralort i kommunen Villa de Álvarez i västra Mexiko och är belägen i delstaten Colima. Folkmängden uppgår till cirka 130 000 invånare. Tillsammans med jämnstora Colima och ytterligare tre kommuner ingår Villa de Álvarez i ett storstadsområde som hade cirka 360 000 invånare 2013.

Källor

Externa länkar

Orter i Colima
Städer i Mexiko
Skäggiga damen

Skäggiga damen brukar de personer kallas som uppträder på freak shows, i äldre tiders varietéer, cirkus och dylikt och som utmärks av att de är av kvinnligt kön men samtidigt har kraftig skäggväxt.

Till historiskt kända skäggiga damer hör amerikanskan Annie Jones (cirka 1860-1902), vilken uppträdde hos nöjesentreprenören P.T. Barnum, och hennes landsmaninna Olga Roderick (egentligen Jane Barnell, 1877–1951), vilken spelade rollen som skäggig dam i Tod Brownings kultfilm Freaks (1932). En modern representant inom facket är Jennifer Miller (född 1961).

Kvinnlig skäggväxt kan bero på hormonobalans eller den ovanliga åkomman hirsutism. Det kan även orsakas av bruk av anabola steroider.

Se även
Conchita Wurst

Källor

Externa länkar

Cirkus
Dam
Varieté
Oscar Hedenberg

Oscar Georg Hedenberg ( i riksdagen kallad Hedenberg i Hultsfred), född 2 maj 1819 i Tuna församling, Kalmar län, död 1 april 1881 i Vena församling, Kalmar län, var en svensk godsägare och riksdagspolitiker.

Hedenberg var ägare till godset Hultsfred i Kalmar län. Han var även politiker och ledamot av riksdagens andra kammare.

Referenser

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Födda 1819
Avlidna 1881
Män
Personer från Tuna socken, Småland
Hispano-arab

Hispano-arab är en hästras som ibland kallas trés sangres, som ungefär betyder treblodig vilket påpekar att rasen har tre blodslinjer. Rasen är avlad på korsningar mellan Andalusier, Arabiskt fullblod och Engelskt fullblod.

Historia 

Exakt när man började kalla denna korsning för Hispanoarab vet man inte då liknande korsningar har använts i många år bland annat för att utveckla nya varmblod. Basen var korsningar mellan Andalusier och araber som man sedan korsade med de engelska fullbloden. Man tror att rasen uppkom för att användas på tjurfäktningar och under tjurrusningen i Pamplona där det behövdes snabba och smidiga men ändå lugna hästar. Andalusiern utvecklades under slutet av 1800-talet och 1986 fick Hispano-araben en egen stambok.

Egenskaper 

Utseendet på hispano-araberna kan variera ganska mycket. Uppfödarna föredrar hästar som har raka nosryggar och påminner mer om Andalusiern med egenskaper från de två fullbloden men ibland kan arabens exteriör lysa igenom med inåtbuktande nosrygg och krökt nacke. En hispano-arab måste ha minst 25% arabiskt blod i sig. 

Hispano-araben har fått snabbhet efter det engelska fullblodet, uthållighet och säkerhet från araben och tålamodet och lugnet från Andalusiern. Rasen är livlig, elegant och lätt i exteriören vilket gör den skön att rida och populär, inte bara inom tjursporterna utan även i dressyr och hoppning.

Se även 

 Arabiskt fullblod
 Andalusier
 Angloarab
 Pintabian
 Arappaloosa

Källor 

 Fakta om Hispanoaraben
 Hispano hos Equine Kingdom

Varmblodshästar
Hästraser från Spanien
Weserflug WP 1003

Weserflug WP 1003 var ett tyskt försök att konstruera ett militärt tiltrotorflygplan med VTOL egenskaper 1938.

1938 inledde diplomingenjör Simon vid Weser Flugzeugbau konstruktionsarbetet av ett tiltrotorflygplan. Projektet namngavs P.1003 och stöddes av RLM. Flygplanet var ett högvingat monoplan med en propeller i var vingspets. Flygplanet skulle enligt ritningarna vara försett med ett infällbart hjullandställ samt ett infällbart sporrhjul. En Daimler-Benz motor monterades i flygplanskroppen och med drivaxlar överfördes kraften till propellrarna. Hela den yttre delen av vingen kunde vridas 90 grader så att propellrarna riktas rakt upp och dessa skapar en lyftkraft som lyfter flygplanet som en helikopter. Väl i luften vrids propellern till horisontalläge och flygningen försiggår som i ett vanligt flygplan. Rotor-/propellerdiametern var 4,0 meter, normalt vid den här storlekstypen av flygplan brukar den vara cirka 2,0 meter.

Under 1980-talet fick WP 1003 en fungerande efterföljare i det amerikanska tiltrotorrotorflygplanet Boeing V-22 Osprey.

Prototypflygplan
Ernst Leche

Ernst Henrik Leche, född 23 juli 1897 i Karlskrona, död 3 april 1978, var en svensk jurist och häradshövding.

Biografi 
Ernst Leche var son till kommendörkapten Carl Leche och Elisabeth Swanlund. Efter jur.kand. 1920 vid Stockholms universitet, hade Leche olik tjänster. Under år 1925 vid Svea hovrätt, där han 1926 blev adjungerad ledamot, och 1929 assessor. 1932 fick han tjänst som biträde vid Justitiedepartementet, blev 1933 tillfälligt sekreterare, och var byråchef för departementets lagärenden 1935-1939. Samtidigt var han hovrättsråd vid Hovrätten för Övre Norrland (från 1936). Efter åren vid Justitiedepartementet utsågs han till häradshövding i Nedansiljans domsaga. Från 1930-talet hade han även uppdrag i olika kommissioner och som sakkunnig för Justitiedepartementet, samt var biträde för överbefälhavaren 1938-1939. 1948 blev han ordförande i poliskollegiet i Kopparbergs läns landstingsområde.

Enligt Tage Erlander var "hans gamle vän" Leche en av dem som 1937 föreslog bildandet av Säkerhetstjänsten, en hemlig byrå för underrättelseverksamhet som verkade under andra världskriget, och som är Säpos föregångare. Vid tidpunkten gjorde Leche repmånad med stabstjänstgöring under Carlos Adlercreutz. Leche drev igenom Säkerhetstjänstens bildande med hjälp av Torsten Nothin och Olof Thörnell.

Leche var gift med Lilly Keyser Jordan, dotter till höiesterettsadvokat Keyser Jordan och Marianne Hjort.

Utmärkelser 

 Kommendör, Nordstjärneorden
 Riddare, Vasaorden
 Kommendör, Tre Stjärnors orden
 Illis quorum, 1968

Bibliografi 
Förhör i brottmål, 1944, 5:e uppl. 1958, med Viktor Hagelberg; översatt till finska, Kuulustelut rikosasiossa, 1947 
Handbok för nämndemän: rättegången i häradsrätt och rådhusrätt, Stockholm, 1949, med Sten Rudholm 
Tingsstället i Leksand. Falun 1968
Flera artiklar i tidskrifter, samt PM inom Justitiedepartementet

Källor 
Libris
Vem är det 1953
Sveriges dödbok 1947-2006, (Cd-rom), Sveriges Släktforskarförbund

Noter 

Födda 1897
Avlidna 1978
Svenska jurister
Män
Alumner från Stockholms universitet
Jurister från Karlskrona
Kommendörer av Nordstjärneorden
Riddare av Vasaorden
Mottagare av Tre Stjärnors orden
Mottagare av Illis Quorum
Durango (delstat)

Durango är en av Mexikos delstater och är belägen i de centrala delarna av landet. Den hade år 2010 cirka 1,6 miljoner invånare, och är med sina 13 invånare per km² en av de glesast befolkade delstaterna i Mexiko. Administrativ huvudort är Victoria de Durango, och en annan stor stad är Gómez Palacio. Delstaten är indelad i totalt 39 kommuner.

Källor

Externa länkar 

Mexikos delstater
Durango (delstat)
Ille Gustafsson

Ille Alexander Stanislaus Gustafsson, född 17 augusti 1898 i Svalöv, död 3 juli 1981 i Helsingborg, var en svensk militärmusiker (klarinett, B-kornett och piano), dirigent och kompositör.

Gustafsson antogs som musikelev 1912 vid Karlskrona grenadjärregemente. Han avlade musikdirektörsexamen 1921, och verkade vid såväl Norrlands dragonregemente som Norra skånska infanteriregementet. Höjdpunkten i hans karriär inträffade 1944–1957, då han var musikdirektör för Svea livgardes musikkår i Stockholm. På denna post efterträdde han Per Grundström. 

Gustafsson grundade Kristianstads orkesterförening 1928, och dirigerade den 1928–1944. Han syntes även som dirigent för andra sydsvenska körer och orkestrar, och förekom som gästdirigent hos flera större symfoniorkestrar.

Som kompositör producerade Gustafsson endast fem verk: en kantat (till invigningen av Kristianstads konserthus 1936) och fyra marscher. Av dessa är Svea livgardes defileringsmarsch (1950) överlägset mest känd. Den näst mest kända är marschen Gripen från 1924 tillägnad chefen för Norra skånska infanteriregementet Robert Marks von Würtemberg.

Gustafsson gifte sig 4 januari 1925 med musikern Ingrid Hedén.

Verkförteckning 

 Gripen
 Skånska gossar
 Svea livgardes defileringsmarsch

Källor

Noter

Webbkällor
Kungl Svea Livgardes defileringsmarsch och Gripen, Ille Gustafsson — artikel ur Marschnytt av Lars C. Stolt.

Svenska klassiska kompositörer under 1900-talet
Svenska dirigenter
Svenska militärmusiker
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Män
Födda 1898
Avlidna 1981
Personer från Svedala
Alfredo Ottaviani

Alfredo Ottaviani, född 29 oktober 1890 i Rom, Italien, död 3 augusti 1979 i Vatikanstaten, var en italiensk kardinal. Han var prefekt för Troskongregationen mellan 1959 och 1968. Ottaviani var son till bagaren Enrico Ottaviani och Palmira Catalini.

Biografi
Påve Pius XII utsåg den 12 januari 1953 Ottaviani till kardinaldiakon med Santa Maria in Domnica som titelkyrka.

Ottaviani var en av de kardinalelektorer som deltog vid konklaven 1963 som valde kardinal Montini till ny påve. I egenskap av kardinalprotodiakon hade Ottaviani som uppgift att tillkännage den nye påvens namn från Peterskyrkans benediktionsloggia.

1969 motsatte sig Ottaviani tillsammans med kardinalkollegan Antonio Bacci i ett brev till påven Paulus VI:s liturgi.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 "The Ottaviani Intervention" arkiverad från EWTN 23 april 2015

Kardinaler från Rom
Födda 1890
Avlidna 1979
Romersk-katolska ärkebiskopar
Kardinalprotodiakoner
Män
Weserflug We 271

Weserflug We 271 var ett tyskt amfibieflygplan.

We 271 var ett högvingat enkelvingat amfibieflygplan. Hela undersidan av flygplanskroppen var utformad som ett båtskrov. De två motorerna var placerade i motorgondoler som var integrerade med vingen. Under motorgondolerna fanns ett par flottörer som även var förvaringsplats för de infällbara hjulen.
Stabilisatorn som var T-format var försedd med två sidroder. Vid start från vatten visade provflygningarna att startsträckan blev cirka 900 meter. Kabinen var utformad för att ge plats åt fyra personer. Prototypflygplanet V1 infördes i det tyska luftfartygsregistret som D-ORBE

26 juni 1939 genomförde piloten Gerhard Hubrich de första fem testflygningarna från en rullbana, två dagar senare sjösattes flygplanet och sjöutprovningen inleddes. Fram till i september 1939 genomfördes 19 flygningar, därefter modifierades flygplanet vid Weser Flugzeugbau för att råda bot på problemet med att propellrarna grävde upp vatten. Även flottörerna och flygplanskroppen försågs med vattenavledare. Efter ett 60-tal flygningar överlämnades flygplanet till Erprobungsstelle See i Travemünde 17 maj 1942. 

Amfibieflygplan
Svea livgardes defileringsmarsch

Svea livgardes defileringsmarsch, eller mer korrekt Kungl. Svea Livgardes Defileringsmarsch,  marsch komponerad 1950 av Ille Gustafsson (1898–1981). Marschen går i Ess-dur och är strikt uppbyggd i 8-, 16- och 32-taktersperioder. Den ger ett något ålderdomligt intryck för att vara skriven så sent som 1950, men å andra sidan är den en av de mest praktfulla svenska marscherna. I slutet av marschen går tenor- och barytonspelare upp till ettstrukna Bb, och piccola ska i slutet av marschen ta ett uthållet femstruket c.

Marschen hette ursprungligen Överste von Stedingks marsch, och presenterades som gåva från Gustafsson till överste Gösta von Stedingk, som 1950 skulle avgå som sekundchef för Svea livgarde. På överstens begäran ändrades namnet till Svea livgardes defileringsmarsch.

Källor 

Marscher
Militärmusik
Dynamic Systems Development Method

Dynamic Systems Development Method (DSDM) är en systemutvecklingsmetod som är baserad på Rapid Application Developmentmetodiken (RAD) där prototyping ses som viktigare än detaljerad planering. Metoden är inkrementell och iterativ med en nära kunddialog för att få fram affärssystem med rätt funktionalitet i rätt tid. 

Metoden utarbetades i början av 1990-talet (första versionen kom 1995) och förvaltas av ett konsortium. 

Metoden är ett exempel på en agil systemutvecklingsmetod.

Externa länkar
 Introduktion på svenska till DSDM

Programutveckling
Programutvecklingsmetodik
Guanajuato (delstat)

Guanajuato är en av Mexikos delstater och är belägen i den centrala delen av landet. Den hade år 2010 cirka 5,5 miljoner invånare. Administrativ huvudort är staden Guanajuato, men den är långt ifrån den största staden i delstaten. Den positionen har i stället León de los Aldama. Andra stora städer är Celaya, Irapuato och Salamanca. Delstaten är indelad i 46 kommuner.

Källor

Externa länkar 

Mexikos delstater
Danska kolonier

Danmarks kolonialvälde inleddes med Danska Ostindiska Kompaniets handelsstation i indiska Tranquebar 1620 och upphörde då Grönland blev en likställd del av Danmark 1953.

Grönland 
Någon gång mellan 1369 och 1409 förlorade Norge och Island kontakten med den nordiska kolonin på Grönland, som hade bildats i samband med vikingatidens expeditioner. Först 1721 inleddes den nya danska kolonisationen under Grønlandsk Kompagni.

1931 försökte Norge etablera en ny besittning i Österbygden på Grönland (av Norge kallat Eirik Raudes land efter vikingen Erik Röde, av Danmark kallat Kong Christian X:s land) och ockuperade området. Internationella domstolen i Haag dömde 1933 till Danmarks förmån.

1953 blev Grönland en likställd del av Danmark, men fullt självstyre väntade till 1979.

Förutom de utomeuropeiska kolonierna, har Danmark i likhet med Sverige, haft ett antal besittningar i norra Europa. Färöarna och Grönland är idag inga kolonier eller besittningar, utan likställda och självstyrande delar av Danmark.

Danska Västindien 
1917 såldes Danska Västindien till USA, och ögruppen blev därmed Amerikanska Jungfruöarna.

Lista över före detta danska kolonier 
 Danska Indien: 
 Tranquebar på Koromandelkusten i nuvarande Tamil Nadu 1620-1845.
 Serampore (danska Frederiksnagore) i Västbengalen 1755-1845 och Balasore i Orissa 1763-1845.
 Nikobarerna 1784-1868
 Danska Guldkusten 1661-1850: Fort Christiansborg (Osu Castle) i Accra m.fl. fort, faktorier och kastell i nuvarande Ghana.
 Danska Västindien (nuvarande Amerikanska Jungfruöarna):
 Saint Thomas 1671-1917
 Saint John 1718-1917
 Saint Croix 1733-1917
 Island, självständigt 1944
 Grönland 1721-1953 (nu självstyrande område under Danmark)
 Färöarna (sedan 1948 självstyrande område under Danmark)

Se även 
 Den danska koloniseringen av Amerika
 Svenska Guldkusten
 Fort och slott i Ghana
 Kolonialism
 Triangelhandeln
 Slaveri

Källor 
 Nordisk Familjebok, 1800-talsupplagan & Uggleupplagan, Stockholm 1876-1926
 Svensk Uppslagsbok, Malmö 1947-55
 Nationalencyklopedin
 Salmonsens Konversationsleksikon, København 1915-30
 Encyclopædia Britannica, Cambridge & New York 1910-11
 Meyers Konversationslexikon, Leipzig & Wien 1885-92
 Landguiden, Utrikespolitiska Institutet
 History of Ghana, privat hemsida om Ghana
 The Slave Ship Fredensborg, norska Unesco
 Dansk-vestindisk historie, Danska Riksarkivet
 Dansk Vestindisk Selskab
 Slavernes Slægt, hemsida för dokumentärserie för Danmarks Radio av Alex Frank-Larsen
 Tropekultur, Dansk Tropisk Kulturarvscenter
Bao Xishun

Bao Xishun (också känd som Xi Shun), född 1951, är en herde från Inre Mongoliet som mellan 15 januari 2005 och 7 augusti 2007 var registrerad i Guinness Rekordbok som världens längsta man med 236 centimeter. Titeln övertogs 2007 av Leonid Stadnyk med 257 cm men ströks senare från världsrekordet och Xishun fick tillbaka titeln i september 2009. Men han förlorade titeln 2009 igen när Sultan Kösen mättes som var 251 cm lång.

Se även 
 Lista över långa personer

Medverkande i Guinness Rekordbok
Personer från Chifeng
Mongoler
Födda 1951
Levande personer
Män
WP:Projekt Kina
Susika Simo

Sûsika Simo, född 1925 i , Armeniska SSR, död 1977 i Jerevan, var en kurdisk sångerska (dengbêj) och skådespelare från Armenien.

Vid 21 års ålder började hon sjunga för armeniska staten där hon sjöng traditionella kurdiska sånger. Hon var engagerad i radion i Armeniens huvudstad Jerevan. Hon har samarbetat med Egide Cimo.

Källor 

Kurdiska sångare
Födda 1925
Avlidna 1977
Kvinnor
Vettershaga

Vettershaga är en småort i södra delen av Länna socken, Norrtälje kommun, Stockholms län vid Bergshamravikens inlopp. 

Byn präglas av jordbruksbygd och har tidigare varit hemmahamn för många av de roslagsskutor som fraktade varor från skärgården och senare hela östersjöområdet till Stockholm.

Historia
År 1409 benämns byn Witelshaga. Ortnamn med förlederna viti eller vitul kan ofta härledas till en plats där en vårdkase eller liknande signaltjänst förekommit. Vettershaga kan alltså betyda hagen nedanför vårdkasen. Vettershaga är också beläget vid inloppet till Bergshamraviken och lämpar sig väl för en vårdkase.

Vettershagabron, byggd 1962 som en del av länsväg 276, är bygdens mest bekanta landmärke. Tidigare gick vägen runt Bergshamraviken men det fanns en mindre linfärja, för i första hand kreaturtransport till allmänningar på andra sidan, där bron är belägen. Landmärket förstärktes av vraken av de tre roslagsskutorna Ida, San och Garibaldi förankrade vid brons västra fäste och som blev en symbol för Vettershaga. Skutorna höggs upp och brändes år 1996.

Ängsö till hörde bönderna på Väringsö innan den köptes av staten och blev nationalpark i början av 1900-talet.

Föreningsliv

Missionsförsamlingen i Vettershaga blev tillräckligt stor för att ett bönhus kunde byggas i byn 1909. Idag är bönhuset ombyggt till privatbostad.

I slutet på 1920-talet grundades Wettershaga Gymnastik och Idrottsförening (GoIF) på gården Vik. Bandysektionen blev särskilt framgångsrik och var snart enda idrottsverksamheten. 1959 invigdes en bandyplan på land och 2001 omformades föreningen till Norrtelje Bandyförening och hemmaplan flyttades till en nybyggd konstfrusen bandyplan i Norrtälje. En numera förfallen tennisplan byggdes 1991 bredvid den gamla bandyplan i Vettershaga.

2001 bildades den ideella föreningen Wettershaga Vänner som bl.a. arrangerar midsommarfirande, valborgsfirande, strömmingsfiske med not och kräftskivor.

Galleri

Personer från orten
Operasångaren Jussi Björling var sommarboende i Sveden i Vettershaga ett antal somrar under 1930-talet innan han skaffade sitt sommarhus på Siarö.

Noter

Externa länkar

 Föreningen Wettershaga vänner

Orter i Norrtälje kommun
Småorter i Sverige
Flugzeugbau Max Gerner

Flugzeugbau Max Gerner var en tysk flygplanstillverkare.

Max Gerner som tidigare arbetat för Richard Dietrich Flugzeugbau startade 1928 Flugzeugbau Max Gerner i Frankfurt. 1 januari 1934 slog man sig samman med Adler-Weke AG och startade Adler Flugzeugbau.   

Josef Jacobs utsågs till det nya företagets direktör med Max Gerner i ledningen, som teknisk chef utsågs Hans Gustav Röhr från Adler-Weke. Tillsammans med ingenjör Walter Schilo som tidigare arbetat vid Siemens & Halskes Werksflugerprobung konstruerade man det lätta flygplanet G IIRb. Redan till de tyska flygtävlingarna Deutschlandsflug i juni 1934 var flygplanet klart för att delta i tävlingen.

Efter att ett haveri inträffat med två fatala skador inledde RLM en haveriutredning och ett flygförbud för typen infördes. Efter att hela flygplanet konstruerats om släpptes det ut på marknaden som G IIRc senvintern 1935. På grund av stora order av transport och pansarfordon från Adler-Weke till den tyska krigsmakten upphörde samarbetet mellan Gerner och Adler-Weke. Våren 1935 återuppstod Flugzeugbau Max Gerner som ett självständigt bolag för att delta i Luftwaffe uppbyggnad kort därefter tvingades verksamheten upphöra. 

Företaget registrerades på nytt 12 december 1940 som Flugzeugbau Max Gerner GmbH. Företagets verksamhet var nu tillverkning av komponenter till andra flygplanstillverkare samt en av Luftwaffes största reparationsverkstäder. Med sina fyra verkstäder och 1 386 anställda reparerade man över 120 DFS 230, 240 Me 109, 170 He 70 samt ett mindre antal av flera tyska flygplan som användes under andra världskriget. Reparationerna kunde vara omfattade då många flygplan var havererade, 80 Me 109-flygplan försågs med helt nya flygplanskroppar. I slutet av kriget drabbades man av bombangrepp och verksamheten tvingades flytta till provisoriska lokaler. Företagets verksamhet upphörde i mars 1945 när lokalerna intogs av amerikanska soldater. 

Tyska flygplanstillverkare
Digital Command Control

Digital Command Control (DCC) är en teknik för att styra en modelljärnväg så att ett eller flera lok och tillbehör kan manövreras var för sig på en och samma strömkrets.

Externa länkar 
 NMRAs standarder och "Recommanded Practices", bl.a. för DCC. På engelska.

Signalsystem
Modelljärnvägar
Digitalteknik