kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Fladdermusvråk

Fladdermusvråk (Macheiramphus alcinus) är en fågel i familjen hökar med egenartat utseende som anpassat sig till att leva av fladdermöss. Den förekommer i tre skilda områden: Sydostasien, Afrika söder om Sahara och på Nya Guinea.

Utseende och läten 
Fladdermusvråken är en medelstor (41–51 cm) rovfågel med egenartat utseende: falklika långa och spetsiga vingar, kort stjärt, spetsig huvudtofs, stora ögon och liten näbb men mycket stort gap. Fjäderdräkten är brunsvart med vitt på strupsidorna och ibland även på buk och kring ögat. I flykten syns ljusa stjärtband och fläckar på handpennorna.

Arten är tystlåten utom vid boet där ett svagt falkliknande "kek-kek-kek..." kan höras.

Utbredning och systematik 
Fladdermusvråk placeras som ensam art i släktet Macheiramphus.. Den har en ovanlig tredelad utbredning fördelad på tre underarter:
 Macheiramphus alcinus alcinus – södra Myanmar till Malackahalvön, Sumatra, Borneo och Sulawesi
 Macheiramphus alcinus papuanus – östra Nya Guinea
 Macheiramphus alcinus anderssoni – Afrika söder om Sahara och på Madagaskar

Fladdermusvråkens närmaste släktingar är troligen de utseendemässigt avvikande tropiska örnarna papuaörn, harpyja och amazonörn.

Levnadssätt 
Fladdermusvråken hittas lokalt i städsegrön skog och i tät lövskog, ofta på kalkrik mark med tillgång på grottor. Som namnet avslöjar lever den av fladdermöss, framför allt 20-75 gram tunga insektsätande arter, som den sväljer hela.

Status och hot 
Arten har en liten världspopulation på endast 1 000 till 10 000 individer. Utbredningsområdet är dock stort och populationsutvecklingen är stabil, varför IUCN kategoriserar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Tigerhök

Tigerhök (Megatriorchis doriae) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utseende och läte 
Tigerhöken är en stor och slank hök med kroppslängden 51–69 cm och vingspannet 88–106 cm. Näbben är relativt kraftig, huvudet litet med en liten tofs, vingarna rundade och stjärten long och rundad eller kilstjärtad. Likt Accipiter-hökar har den kraftiga ben och långa tår, men vingarna är kortare. På ovansidan är den tydligt bandad och streckad, undertill ljus och sparsamt streckad. Ögonen är guldbruna, vaxhuden grönaktig till skifferblå och benen grågula. Ungfågeln är något ljusare och mer rostfärgad än den adulta. Vidare saknar den svart ansiktsmask och hela huvudet kan vara ljust. Lätet är en utdragen väsande vissling som kan höras både från sittplats och i flykten.

Utbredning och systematik 
Tigerhöken förekommer på Nya Guinea och ön Batanta. Den placeras som ensam art i släktet Megatriorchis och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Tigerhöken hittas i regnskog, monsunskog och mangroveskog i låglänta områden och lägre bergstrakter, från havsnivån till 1650 meters höjd men generellt under 1100. Den kan även ses i övergången mellan av människan påverkad skog och igenväxande buskmarker. Arten håller sig generellt under trädtaket och ses inte kretsflyga. Den tillbringar mycket tid uppe i träden där den kan sitta still i långa perioder.

Föda 
Födan är dåligt känd, men tros bestå av fåglar. Den har också upprepade gånger setts fånga byten från lövverket, möjligen ryggradslösa djur. Jakten sker genom utfall från strategiskt utvalda sittplatser invid blommande träd eller spelplatser för paradisfåglar.

Häckning 
Häckningsbiologin är mycket dåligt känd, annat än att den bygger ett voluminöst bo av kvistar som placeras i en trädkrona.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som nära hotad (NT).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Giacomo Marchese Doria (1840-1913), italiensk naturforskare och grundare av Museo Civico di Storia Naturale i Genua. Tidigare kallades den doriahök även på svenska, men justerades 2023 till ett enklare och mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i australiska regionen
Blek sånghök

Blek sånghök (Melierax canorus) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utseende och läten 
Blek sånghök är liksom andra sånghökar stora gråfärgade hökliknande fåglar med rödaktiga långa ben. Blek sånghök är lik östlig sånghök och ibland behandlas de som samma art. Den är dock större (kroppslängden 46–60 cm jämfört med 45–55 cm) med mycket vitare armpennor som formar en fläckig vit vingpanel vid vila. Vidare har den rött på näbbasen och benen istället för gult respektive orange. Ryggen är också gråare med gråbruna fläckar. Ungfågeln är mer enhetlig undertill.  Under häckningssäsongen framför den en flöjtande och visslande sång som gett släktet dess namn.

Utbredning och systematik
Blek sånghök delas in i två underarter med följande utbredning:
 Melierax canorus argentior – förekommer söderut från Angola till Zimbabwe och nordöstra Sydafrika
 Melierax canorus canorus – förekommer i södra Sydafrika

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Östlig sånghök

Östlig sånghök (Melierax poliopterus) är en afrikansk fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utseende 
Arten har ett distinkt utseende som är svårt att blanda ihop med andra arter än mörk sånghök, vilken den enklast kan särskiljas från genom de tydligt vita undre stjärttäckarna och den gula näbbroten. Andra viktiga igenkänningstecken, som arten delar med sin släkting, är de långa orange-röda benen samt de tydliga strimmorna över buken. Hanar och honor har liknande teckning, men honor är oftast något större.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från sydöstra Etiopien och Somalia till östra Uganda och norra Tanzania. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och som inte tros vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Kappgam

Inte att förväxlas med kapgam.

Kappgam (Necrosyrtes monachus) är en av de mindre av gamla världens gamar, med utbredning i Afrika söder om Sahara. Liksom de flesta andra gamarter har den minskat kraftigt i antal på sistone och betraktas nu som akut hotad.

Utseende 
Kappgamen är en av de mindre gamarna inom gruppen gamla världens gamar. Den mäter 62–72 centimeter på längden, har ett vingspann på 155–165 centimeter och väger ungefär 1,5–2,6 kilogram. Den är en typisk gam med breda vingar och korta stjärtfjädrar. Den har rosa ansikte utan fjädrar och gråaktig "huva", och kroppens fjäderdräkt är genomgående mörkbrun.

Läten 
Arten är mestadels tystlåten, men vid boet och när den äter kan tunna och dämpade skrin, skall och tjatter höras.

Utbredning och systematik 
Kappgamen placeras som ensam art i släktet Necrosyrtes. Fågeln förekommer på savann i Afrika söder om Sahara. De flesta behandlar den som monotypisk, det vill säga utan underarter, medan andra urskiljer två underarter:
 nominatformen monachus med utbredning från södra Mauretanien och Senegal österut genom Niger och Tchad till västra Sudan, Sydsudan och norra Uganda
 pileatus som förekommer från östra Sudan, Eritrea, Etiopien och västra Somalia söderut (undvikande tät skog och öken) till norra Namibia, Botswana, Zimbabwe, Moçambique och nordöstra Sydafrika

Tillfälligt har den setts i Marocko med ett fynd av två individer 1955. Fynd i Spanien har ansetts utgöras av rymlingar ur fångenskap.

Ekologi 
Som andra gamar är den en asätare och lever främst av kadaver av döda djur och avfall som den lokaliserar genom att glidflyga över savann och mänskliga bosättningar och soptippar. Den rör sig ofta i flockar och på många platser är det en fågel som alltid syns seglande i skyn under nästan hela dygnet. Den är vanligtvis orädd för människor.

Status och hot 
Tidigare kategoriserades kappgamen som livskraftig (LC) men studier har visat att den är ovanligare än man tidigare trott och minskar mycket kraftigt i antal. Från 2011 kategoriserade IUCN arten som starkt hotad (EN) och från 2015 som akut hotad (CR). Världspopulationen uppskattas till högst 131 000 vuxna individer.

Namn 
Kappgamens vetenskapliga artnamn monachus betyder "munk" och släktesnamnet Necrosyrtes "asdragare", av grekiska nekros för "lik" eller "död" och suro, "att dra" eller "att släpa".

Noter

Externa länkar

Hökartade rovfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Sulawesibivråk

Sulawesibivråk (Pernis celebensis) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utseende och läte 
Sulawesibivråken är en småhövdad och långstjärtad rovfågel. Adulta fåglar uppvisar ett mörkt tofsförsett huvud, ljus strupe med ett mörkt lodrätt band centralt, rostfärgat bröst med kraftig streckning och tvärbandad buk. Ungfåglar är ljusare med fler tvärband på stjärten. I flykten syns relativt långa vingar, ojämn tvärbandning på stjärten, litet huvud och kraftigt tvärbandad kropp och vingundersida. Sulawesiörnen är i stort sett identiskt mönstrad, men har större huvud, kraftigare näbb och relativt kortare vingar. Lätet är ett enkelt sorgesamt "kew".

Utbredning och systematik 
Sulawesibivråken förekommer endast i Indonesien på Sulawesi och kringliggande öarna Butung och Peleng. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tidigare behandlades sulawesibivråken och filippinbivråken (P. steerei) som en och samma art, då med det svenska trivialnamnet bandad bivråk. Genetiska studier stödjer dock uppdelning i två arter.

Levnadssätt 
Sulawesibivråken hittas i skog och skogsbryn i både låglänta områden och bergstrakter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Madagaskarklätterhök

Madagaskarklätterhök (Polyboroides radiatus) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utseende och läte 
Madagaskarklätterhöken är en stor och grå rovfågel med svarta vingar. Även stjärten är svart, med ett vitt band tvärs över. I ansiktet syns bar hud som normalt är gulfärgat men som under häckningstid kan lysa rött. Ungfågeln är brun med ljust huvud och ljusa kanter på vingarna. Lätet består av en lång och ljus vissling som ofta avges i flykten.

Fågeln är mycket lik systerarten afrikansk klätterhök, men skiljer sig genom ljusare grått på huvud och ovansida, tunnare och något ljusare tvärbandning undertill samt helsvarta vingpennor.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart på Madagaskar. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Tidigare fördes klätterhökarna samman med andra ytligt lika arter som kärrhökar och tranvråk. DNA-studier visar att dessa inte alls är varandras närmaste släktingar. Istället står klätterhökarna nära palmgam, smutsgam och lammgam.

Levnadssätt 
Klätterhökar är specialiserade rovfåglar som lever av fågelägg och fågelungar. De har dubbelledade knän som hjälper dem att komma åt i bohål och andra trånga utrymmen. Fåglarna ses ofta klumpigt klättra omkring på klippor och träd underfödosöket, därav namnet. Mdagaskarklätterhöken hittas i olika typer av miljöer, som skog, buskmarker och savann. Den ses dock inte i rena gräsmarker och i höga bergstrakter. Fågeln kretsar ofta.

Status 
Madagaskarklätterhöken är en fåtalig fågel, med en världspopulation som uppskattas till endast 1 00–10 000 individer. Beståndet tros dock vara stabilt. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Madagaskar
Afrikansk klätterhök

Afrikansk klätterhök (Polyboroides typus) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar som förekommer i Afrika.

Utseende 
Afrikansk klätterhök är en stor och grå rovfågel med breda vingar, bart gult ansikte och vitbandad svart stjärt. Ungfågeln är brunfläckig med gulgrön hud i ansiktet och bandade vingpennor.

Utbredning och systematik 
Arten delas upp i två underarter med följande utbredning:
 Polyboroides typus pectoralis – förekommer från Senegal och Gambia till västra Sudan, Niger och Demokratiska republiken Kongo
 Polyboroides typus typus – förekommer från östra Sudan till Eritrea, Angola och Sydafrika

Tidigare fördes klätterhökarna samman med andra ytligt lika arter som kärrhökar och tranvråk. DNA-studier visar att dessa inte alls är varandras närmaste släktingar. Istället står klätterhökarna nära palmgam, smutsgam och lammgam.

Levnadssätt 
Klätterhökar är specialiserade rovfåglar som lever av fågelägg och fågelungar. De har dubbelledade knän som hjälper dem att komma åt i bohål och andra trånga utrymmen. Fåglarna ses ofta klumpigt klättra omkring på klippor och träd underfödosöket, därav namnet.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Rödhuvad gam

Rödhuvad gam (Sarcogyps calvus) är en utrotningshotad asiatisk fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utseende 
Rödhuvad gam är en medelstor (76–86 cm), kolsvart gam med rätt litet huvud och slanka, spetsiga vingar. Adult fågel har naket, rött huvud, vitt nackkrås och vita lårfläckar samt röda fötter och ben. I flykten syns en bred gråvit vingpanel på armpennornas bas. Ungfågeln är skäraktig på huvud och hals samt har vita undre stjärttäckare.

Utbredning och systematik 
Rödhuvad gam förekommer huvudsakligen på Indiska subkontinenten österut till Myanmar och södra Kina (sydvästra Yunnan) samt i Indokina (södra Laos och Kambodja). Den har på senare tid försvunnit från många områden och är troligen utdöd i Thailand, Bhutan och Malaysia. Inga observationer har gjorts i Yunnan sedan 1960-talet, men kan möjligen förekomma i sydöstra Tibet. Den var även tidigare regelbunden i Pakistan, men är idag mycket sällsynt med bara något enstaka fynd.

Systematik 
Rödhuvad gam placeras vanligen som enda art i släktet Sarcogyps. Den tros vara systerart till en grupp med tre gamar: grågam, vithuvad gam och örongam. Dessa fyra förs ibland allihopa till Aegypius. Rödhuvad gam behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Rödhuvad gam ses i öppet landskap, i skogklädda låga bergstrakter och torr lövskog med genomrinnande floder, vanligen under 2500 meters höjd och ej nära människan. Den lever av as och kan stjäla från andra gamar, framför allt smutsgamen. Häckningen sker mellan december och september, oftast med äggläggning i februari-mars, och den bygger sitt bo i ett högt träd. Till skillnad från Gyps-gamarna är arten revirbunden och förekommer därför i mindre antal.

Status och hot 
Tidigare var rödhuvad gam en vida spridd och mycket vanlig fågel, men har liksom i princip alla asiatiska gamar minskat mycket kraftigt på senare tid, mellan 1992 och 2003 med hela 94 %. Huvudorsaken tros vara förgiftning när den äter as från döda djur som bär på veterinärmedicinen diklofenak. IUCN kategoriserar arten som akut hotad. Världspopulationen uppskattas numera till mellan 2 500 och 10 000 adulta individer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Savanngam

Savanngam (Cathartes burrovianus) är en fågel i familjen kondorer inom ordningen hökfåglar.

Utseende 
Savanngamen är en stor fågel, med en vingbredd på 150–165 centimeter. Fjädrarna på kroppen är svarta och huvudet och nacken, som saknar fjädrar, är blekt orange, med röda och blå områden. Den saknar syrinx och det gör att de enda läten den kan producera är grymtningar och svaga väsningar.

Utbredning och systematik 
Savanngamen påträffas i Mexico, Centralamerika och Sydamerika, på låglänta grässlätter som periodisk blir blöta eller översvämmade, i sankmarker och i avskogade områden. Savanngam delas upp i två underarter med följande utbredning:
 Cathartes burrovianus burrovianus – förekommer från södra Mexiko till centrala Colombia och nordvästra Venezuela
 Cathartes burrovianus urubutinga – förekommer i Sydamerika öster om Anderna så långt söderut som Argentina och Brasilien.

Savanngamen ansågs tidigare höra till arten skogsgam men utskildes 1964 som en egen art.

Levnadssätt 
Savanngamen äter as och hittar djurkropparna med hjälp av synen och luktsinnet, en förmåga som är ovanlig hos fåglar. Den är beroende av att större asätare, till exempel kungsgam, gör hål i kadavrets skinn eftersom den inte har tillräckligt stark näbb för att göra det själv. Liksom andra kondorer använder savanngamen termik för att stiga och hålla sig uppe i luften med minimal ansträngning. Den lägger sina ägg på släta ytor, till exempel grottgolv eller håligheter i stubbar.

Bildgalleri

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Nya världens gamar
Fåglar i neotropiska regionen
Skogsgam

Skogsgam (Cathartes melambrotus) är en fågel i familjen kondorer inom ordningen hökfåglar. Den förekommer i skogsområden i norra Sydamerika. Arten minskar i antal, men beståndet anses ändå vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Skogsgamen är en ganska stor fågel, med en vingbredd på 166–178 centimeter. Fjädrarna på kroppen är svarta och huvudet och nacken, som saknar fjädrar, är varierande i färg från gult till blekt orange. Den saknar syrinx vilket gör att de enda läten den kan producera är grymtningar och svaga väsningar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från Guyana och södra Venezuela till norra Bolivia och norra Brasilien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tidigare ansågs den höra till samma art som savanngam men utskildes 1964 som en egen art.

Levnadssätt 
Skogsgamen påträffas i fuktiga skogsområden på låg höjd. Den äter as och hittar djurkropparna med hjälp av synen och luktsinnet, en förmåga som är ovanlig hos fåglar. Den är beroende av att större asätare, till exempel kungsgam, gör hål i kadavrets skinn eftersom den inte har tillräckligt stark näbb för att göra det själv. Liksom andra kondorer använder savanngamen termik för att stiga och hålla sig uppe i luften med minimal ansträngning. Den lägger sina ägg på släta ytor, till exempel grottgolv eller håligheter i stubbar. Den föder sina ungar spy upp mat till dem.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

Nya världens gamar
Fåglar i neotropiska regionen
Kommuner i Galicien

I Galicien finns 315 kommuner (municipios). Av dessa hör 94 till La Coruña, 67 till Lugo, 92 till Orense, och 62 kommuner hör till Pontevedra. 

De senaste kommunerna är:
Cariño, i provinsen La Coruña, blev nummer 313 då den 1988 skilde sig från Ortigueira.
Burela, i provinsen Lugo, blev nummer 314 då den 1995 skilde sig från Cervo.
Isla de Arosa, i provinsen Pontevedra, blev nummer 315 då den 1997 skilde sig från Villanueva de Arosa.

Kommuner per provins 
 Kommuner i provinsen La Coruña (94 kommuner)
 Kommuner i Pontevedraprovinsen (62 kommuner)
 Kommuner i Orenseprovinsen (92 kommuner)
 Kommuner i Lugoprovinsen (67 kommuner)

Referenser

Se även 
 Spaniens kommuner

Externa länkar 
 Xunta de Galicia

Spaniens kommuner
Galicien
Wertheimer

Wertheimer (Werthheimer, Wertheimber, Werthheimber) är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:
 Max Wertheimer
 Rolf Wertheimer

Jiddisch-efternamn
Tyska efternamn
När jorden rämnar

När jorden rämnar (Disturbed earth) är en bok av Reggie Nadelson från 2006. En svensk översättning av Ylva Stålmarck har utgivits av Prisma bokförlag.

Handling 
Berättelsen utspelar sig efter attacken mot World Trade Center. Artie Cohen jagar en seriemördare i New York.

Skönlitteratur 2006
Amerikanska kriminalromaner
New York i skönlitteratur
New York i fiktion
Rött spår

Rött spår (Red hook) är en bok av Reggie Nadelson som kom ut 2005, och som ingår i hans serie om New York-polisen Artie Cohen. På svenska, i översättning av Ylva Stålmarck, gavs den ut 2007. Stålmarck har även översatt Nadelsons När jorden rämnar och Dödskällan.

I denna bok har Artie Cohen gift sig och är på väg att ge sig ut på smekmånad. Men en av hans vänner blir mördad samtidigt som en gammal flickvän dyker upp.

Skönlitteratur 2007
Kriminalromaner
New York i skönlitteratur
Joker (kort)

Joker är ett specialkort i en kortlek, oftast symboliserad av en narrfigur, och som används i vissa kortspel. Den vanligaste förekommande kortleken är den fransk-engelska kortleken bestående av 52 spelkort och där Jokern uppfanns i USA som ett extrakort 1857 för spelet Euchre. Detta baserades på att en del kortlekar hade ett reklamkort eller reservkort för borttappade kort som man fick idén att ta med i spelet. Joker är engelsk stavning av det franska uttalet av Euchre.
Ett kortspel kan innehålla flera stycken jokrar, de tillhör inte någon färg och har inte någon fastslagen rangordning, dess funktion varierar från spel till spel. Jokern används normalt som ersättning för vilket annat spelkort som helst när spelet går ut på att bygga vissa kombinationer av kort som, till exempel, i Poker eller Canasta.

De flesta kortspel spelas dock utan joker och den räknas inte som tillhörande standardkortleken.

Se även
Fransk-engelsk kortlek
Jokertecken
Wild card
Euchre

Noter 

Kortspel
Speltillbehör
Björn G. Karlsson

Björn G. Karlsson, född 1946, är en svensk professor emeritus i energisystem.

Karlsson disputerade 1976 på en avhandling om hur kutsar i kärnbränsle uppträder vid effektvariationer.

Karlsson har varit professor i energisystem vid Linköpings universitet och forskat om och analyserat kapacitet och tillförlitlighet för energi- och elförsörjning på samhällsnivå. Han bidrog bland annat med analyser av konsekvenser av kärnkraftsavveckling i slutbetänkandet (SOU 1995:139,140) av Energikommissionen 1995. Han har framhållit kärnkraftens betydelse för välfärd och energiförsörjning i Sverige, samt uttalade 2011 att Tysklands avvecklingsbeslut för kärnkraft var "ett enormt bakslag för klimatet". 

Karlsson var under många år ordförande i den svenska Reaktorsäkerhetsnämnden, men fick lämna detta uppdrag 2007 då den omorganiserades efter den så kallade Forsmarkshändelsen 25 juli 2006. Enligt Karlssons uppfattning var orsaken till att han fick lämna uppdraget bland annat hans medverkan i SvT:s Uppdrag Granskning i februari 2007, där han kritiserade SKI:s (dåvarande kärnkraftsmyndigheten) bristande öppenhet vid hantering av en intern rapport från Forsmark som beskrev missförhållanden på verket. Myndigheten å sin sida menade att förändringen (med en verksintern ordförande) gjordes för att öka chansen att i förväg upptäcka den typ av brister som bidrog till händelsen.

Källor

Externa länkar
Publikationer Björn G. Karlsson, Linköping University Electronic Press

 
Svenska professorer i energiteknik 
Personer verksamma vid Linköpings universitet
Män
Födda 1946
Levande personer