kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Schillerfelt

Schillerfelt var en utslocknad svensk adelsätt, med samma ursprung som den  friherrliga ätten Palmstierna.

Enligt äldre traditioner ska släkten tillhöra en medeltida ätt Kula och komma från Norge, samt ha inkommit till Sverige på 1400-talet. Den äldsta belagda förfadern är dock Magnus Petri Nycopensis (död 1614) som undertecknade beslutet från Uppsala möte och var hovpredikant hos kung Erik XIV. Enligt Anrep skulle han ha begagnat samma vapen som Kulaätten. Hans barn antog namnet Schillerus efter hans hemman Schillra där han ska ha bott en tid. Han var gift två gånger. Den första hustrun var dotter till kyrkoherden i Stigtomta socken och Nykyrka socken, Johannes Olai, och i detta äktenskap föddes kyrkoherden Daniel Magni Schillerus som blev stamfader för adelsätten Palmstierna, och hans bror Carolus Magni Schillerus.

Den sistnämnde av dessa var rektor vid katedralskolan i Strängnäs och prost, samt gift med en dotter till Siggo Christophori som enligt Johannes Bureus släkttavlor tillhörde Bureätten, vilket dock inte stämmer, och som är stamfader till adelsätten Falkengren. Deras ene son, Samuel Schillerus gjorde karriär vid hovet och vid utländska beskickningar, och gifte sig med en syster till Nils Burensköld från Bureätten. År 1651 adlades han med namnet Schillerfelt, och introducerades året därefter på nummer 543.

Samuel Schillerfelt fick tre barn, två söner och en dotter. Äldste sonen Jacon var ryttmästare men avled ogift. Dottern Catharina gifte sig med sin syssling Christoffer Falkengren. Yngste sonen Carl var kapten. Såväl Carl som Jacob avled år 1695, och någon av dem slöt ätten på svärdssidan.

Källor
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor 
 Riddarhusets ätt- och vapendatabas (ätten Palmstierna)

Svenska adelsätter
Artiklar som behöver faktamallar (Adelsätt)
Södra Vadsbo

Södra Vadsbo kan avse
 Södra Vadsbo domsaga – en domsaga i Skaraborgs län
Södra Vadsbo kontrakt – ett kontrakt i Skara stift
Ludwig Schwanthaler

Ludwig Michael (von) Schwanthaler, född 26 augusti 1802 i München, död där 14 november 1848, var en tysk skulptör.

Schwanthaler föddes in i en familj med flera generationer av bildhuggare från Ried i Innkreis i nuvarande österrikiska delstaten Oberösterreich. Han utbildade sig först hos fadern Franz Jakob Schwanthaler (1762-1820) och därefter på Münchens konstakademi och under studieperioder för kungliga stipendier i Italien 1826–27 och 1832–34. Under den senare studerade han bland annat för Bertel Thorvaldsen. Han var lärare på Münchens konstakademi från 1835 till sin död.

Han blev skulpturmedarbetare i den grupp av arkitekter och konstnärer som realiserade den bayerske kung Ludwigs många byggnadsprojekt och gjorde ett mycket stort antal verk i München i detta sammanhang, bland annat i kungliga palatset och i Glyptoteket i München. Där finns också den kolossala, 18,5 meter höga och 7 ton tunga Bavaria framför Ruhmeshalle. Denna göts under en femårsperiod 1844-49. Utanför Bayern finns bland annat på Mozartplatz i Salzburg en staty av Wolfgang Amadeus Mozart (1842) och på Goetheplatz i Frankfurt am Main en av Johann Wolfgang von Goethe (1844).

Schwanthaler skapade också en staty över Karl XIV Johan på uppdrag av en grupp Norrköpingsbor, vilken restes 1846 i Karl Johans park i Norrköping. Detta uppdrag fick han genom att han kunde utföra det billigare och snabbare än vad tillfrågade svenska skulptörer kunde göra, något som väckte harm i den svenska konstvärlden.

Han dog redan vid 46 års ålder och testamenterade sina skisser till Münchens konstakademi. Dessa finns nu i Schwanthaler Museum.

Källor

Noter

Externa länkar 
 
 

Tyska skulptörer
Skulptörer under 1800-talet
Tyska konstnärer under 1800-talet
Personer från München
Födda 1802
Avlidna 1848
Män
Ugglan
Framlingham Castle

Framlingham Castle är ett slott i Framlingham i Suffolk Coastal-området i Suffolk i England. Liksom många andra byggnader i Suffolk, är murarna byggda av flinta. Framlingham Castle är ovanligt, särskilt för en borg från denna tid, eftersom det inte hade något centralt fort, utan bara en stark kurtin mellan skyddande torn runt bostadsbyggnaderna.

Historia
Henrik I förlänade godset Framlingham till Roger Bigod, 1:e earl av Norfolk. 

Borgen byggdes i slutet av 1100-talet eller i början av 1200-talet. Det blev säte för earlerna av Norfolk och förblev i familjen Bigods ägo tills Roger Bigod, 5:e earl av Norfolk avled utan avkomma och godset gick tillbaka till Kronan under Edvard I. Hans son, Edvard II, gav det till sin halvbror Thomas Plantagenet, och ärvdes senare av Thomas de Mowbray, 1:e hertig av Norfolk. Hans dotter,  Margaret, gifte sig med sir Robert Howard och godset kom därmed i ätten Howards ägo. Robert Howards son, John Howard, blev Earl Marshal och hertig av Norfolk, 28 juni 1483. Han dödades vid Bosworth Field, 1485; och hans son, Thomas Howard, 2:e hertig av Norfolk, förlorade därmed godset och det återgick till Kronan, under Henrik VII, som förlänade det till John de Vere, 13:e Earl av Oxford och från honom återgick det till ätten Howards ägo. 

Thomas Howard, 3:e hertig av Norfolk förlorade det åter till Kronan. Kungen avled samma år och hans efterträdare Edvard VI gav det till sin syster, prinsessan Maria. Efter Edvard VI:s död, då Jane Grey kort steg upp på tronen, tog Maria sin tillflykt till Framlingham, och gav sig sedan av därifrån, när hennes lycka vände, och kunde krönas till drottning i London.

Jakob I förlänade det till Thomas Howard, förste baron Howard de Walden, yngste son till Thomas Howard, 4:e hertig av Norfolk, blev earl av Suffolk 1603. Han gjorde dock Audley End House till sitt säte, och Framlingham förföll. Hans son, Theophilus Howard, 2:e earl av Suffolk, sålde det och ägorna 1635, till Sir Robert Hitcham, en av Jakob I:s riddare och sergeanter som 1636 testamenterade det till Pembroke College, Cambridge.

Framlingham Castle kom i statens ägo 1913 och sköts numera av  English Heritage.

Slottet i populärkultur
Ed Sheeran växte upp i Framlingham och låten "castle on the hill" (släppt 2017) handlar om hans barndomsvänner. "castle on the hill" syftar på Framlingham Castle. Slottet syns också i musikvideon.

Källor
Den här artikeln är helt eller delvis översatt från engelskspråkiga Wikipedia, där anges följande källor:

R. Allen Brown, "Framlingham Castle and Bigod 1154-1216", Proceedings of the Suffolk Institute of Archaeology, 25 (1950), 127-48, reprinted in his book Castles, Conquest and Charters
The Mirror of Literature, Amusement, and Instruction, Saturday November 10, 1832
. Other publication dates found: 1946, 1959, 1977.

Externa länkar

English Heritage - visitor information
English Heritage - information for teachers
Framlingham Castle at castles-abbeys.co.uk
The Mirror of Literature, Amusement, and Instruction'', Saturday November 10, 1832, from Project Gutenberg
Mary Tudor takes the Crown — Tudor History 

Byggnader och anläggningar i Suffolk
Slott i England
Francis A. Schaeffer

Francis August Schaeffer, född 1912, död 1984, var en amerikansk teolog, apologet och pastor. 

Han är mest känd för sitt försvar av traditionell protestantisk tro genom analys av de förutsättningar som ligger bakom varje livsåskådning. Han startade tillsammans med sin hustru, Edith Schaeffer, centret L'Abri (franska för "skydd") i Schweiz 1955.

Hans viktigaste 22 böcker är samlade i fem band i verket Complete Works. Huvudtankarna i hans apologetik finns i de tre första böckerna, som gavs ut 1990 som Francis A. Schaeffer Trilogy. Den består av:
 The God who is there (1968)
 Escape from reason (1968)
 He is there and he is not silent (1972)

Hans böcker är översatta till 25 språk och har sålts i 3 miljoner exemplar.

Böcker översatta till svenska 
 På flykt från förnuftet, EFS-förlaget, 1969 (Escape from Reason, 1968).
 Den kristnes kännetecken, Gospel, 1973 (The Mark of the Christian, 1970).
 Den Gud som finns till, Interskrift, 1976 (The God Who Is There, 1968).
 Grundläggande bibelstudier, Norman, 1979 (Basic Bible Studies, 1972).
 Francis A. Schaeffer och C. Everett Koop, Människa – vad är du värd? Libris, 1981 (Whatever Happened to the Human Race? 1979).
 Tid för motstånd, EFS-förlaget, 1984 (A Christian Manifesto, 1981).

För vidare läsning 
 Duriez, Colin, Francis Schaeffer: An Authentic Life, Crossway Books, Wheaton, 2008.
 Follis, Bryan A., Truth With Love: Apologetics of Francis Schaeffer, Crossway Books, Wheaton, 2006.
 Hankins, Barry, Francis Schaeffer And the Shaping of Evangelical America, Wm. B. Eerdmans Publishing Co., Grand Rapids, 2008.
 Ruegsegger, Ronald W. (ed) Reflections on Francis Schaeffer, Zondervan, Grand Rapids, 1986.

Källor

Externa länkar 
L'Abri Sverige
Francis A. Schaeffer, The Early Years - föreläsningsserie med Jerram Barrs, Covenant Theological Seminary
Francis A. Schaeffer: The Later Years - föreläsningsserie med Jerram Barrs, Covenant Theological Seminary

Män
Födda 1912
Avlidna 1984
Amerikanska teologer under 1900-talet
Amerikanska präster under 1900-talet
Portalen (byggnad)

Uppslagsordet Portalen leder hit. Det kan även betyda Portalens gymnasium.

Portalen är ett forsknings- och innovationscenter som ligger i Skövde. I Portalen samverkar Science Park Skövde och Högskolan i Skövde med syfte att skapa ett ömsesidigt utbyte mellan högskolan och näringslivet. Forskningen bidrar till utveckling av företag, och företagen bidrar till att förbättra högskolans forskning. 

"Det är en historisk och offensiv satsning som visar att vi på högskolan vill satsa på en stark utveckling av vår forskning. Det ger oss också ännu bättre förutsättningar att samarbeta med det omgivande samhället", sade rektor Leif Larsson, efter styrelsebeslutet att låta bygga Portalen.

Källor

Byggnader och anläggningar i Skövde
Frederikke Dannemand

Frederikke Dannemand, född den 6 augusti 1790, död den 23 december 1862 i Köpenhamn, var den danske kungen Fredrik VI:s älskarinna.

Frederikke Dannemand vars riktiga namn var Bente Mortensdotter Rafsted, var dotter till en brunnsborrare på Holmen i Köpenhamn. Hon var kungens officiella älskarinna från 1808 till hans död 1839. Fredrik VI var den siste danske kung som hade en officiell älskarinna. Deras förhållande varade samtidigt med Fredriks äktenskap med Maria Sofia Fredrika av Hessen-Kassel.

Bente Mortensdotter fick namnet "Fru Dannemand" och bostad i ett hus vid Toldbodgade nära Amalienborg, där Fredrik besökte henne flera kvällar i veckan. Hon var aldrig gift, men hon fick titeln "fru" för att undvika den sociala skam som hon och hennes barn annars skulle utsättas för. Fru Dannemand fick 1829 rangen överstinna och hennes barn upphöjdes till adligt stånd. Sonen Fredrik Vilhelm blev landsgreve till Aastrup på Själland och två döttrar giftes bort med officerare.  

Paret hade dock en schism under några år då de båda hade tillfälliga kärleksaffärer; Fredrik V med en skådespelerska i Wien under året vid Wienkongressen 1814-1815 och Fredrikke födde 1817 ett barn med en annan man. De återförenades 1818.

Frederikke Dannemand vistades inte vid det danska hovet och blev aldrig officiellt presenterad som mätress, men relationen var välkänd i Danmark. Hon möttes till en början av en del ogillande av allmänheten, som dock minskade med åren. Dannemand beskylldes för att påverka monarken i olika utnämningar, men det finns inget som tyder på att detta stämmer eller att hon utövade något som helst politiskt inflytande. Den första gången hon besökte hovet var vid Fredrik VI:s dödsbädd 1839, och även den gången var besöket inofficiellt. 

Frederikke Dannemand var välförsörjd efter Fredriks död, men hade svårigheter att sköta sin ekonomi och begärde 1849 att få sin ekonomi ställd under sanering av andra utan att samtidigt själv ställas under förmynderskap, vilket beviljades.     

I det svenska uppslagsverket Nordisk familjebok från 1906 kallas Fredrikke Dannemand kunungens frilla, ett gammalt nordiskt ord för bihustru.

Källor
 Fru Dannemand på danska Wikipedia
Nordisk familjebok 1906
    Til venstre hånd: danske kongers elskerinder Av Michael Bregnsbo

Personer i Danmark under 1800-talet
Avlidna 1862
Danska mätresser
Kvinnor
Födda 1790
Ängsön-Marskär

Ängsön-Marskär i Haninge kommun är den största obebodda ön i Stockholms skärgård. Ön ligger 4 sjömil sydost om Ornö och är drygt 2 km lång.

Historia
Ängsön-Marskär var från början tre öar (Ängsön, Marskär och Gjusskär) som genom landhöjning växt samman till en. Ön tillhörde från början kronohemmandet på Fjärdlång och nyttjades, som namnet antyder, till ängsmark. År 1848 byggdes ett torp på Ängsön av fiskaren Gustaf Lindström som dog 1871. År 1873 byggdes ytterligare ett torp av Johan Pettersson, men familjen flyttade därifrån redan 1883. Sedan dess har ön varit obebodd och av torpen finns bara husgrunderna kvar. Ön fortsattas dock att nyttjas som ängsmark ända in på 1940-talet.

År 1972 styckades Ängsön-Marskär av från Fjärdlång och såldes året därpå till Domänverket som utsåg Naturvårdsverket till förvaltare. År 1983 blev Ängsön-Marskär fågelskyddsområde med tillträdesförbud 15/1 – 15/8 och 1986 blev ön en del av  Fjärdlångs naturreservat. Syftet var att skydda havsörnens häckningsplatser, men även urskogen med mycket gamla tallar har skyddsvärde. Den äldsta tallen beräknas vara äldre än 600 år.

Gjusskär eller Ljusskär användes under andra världskriget som bombmål av flygvapnet vid övningar.

Natur
Gjusskär, Marskär och Österudden av Ängsön består till stor del av kal hällmark medan Ängsön domineras av hällmarksskog. I sänkan som en gång var sundet mellan Ängsön och Marskär växer al och ask. I närheten av torpgrunderna växer även äppelträd.

Källor

Skogshistoria på Ängsön-Marskär i Stockholms södra skärgård Malte Ekedahl
Obebodd ö i utskärgården: Ängsön, Haninge kommun Sven-Olov Lindgren

Öar i Haninge kommuns skärgård
Valiant Swart

Valiant Swart, född 25 november 1965, är en afrikaansspråkig sångare från Stellenbosch i Sydafrika. Han sjunger folk/rock-musik i trallvänlig ton. Han debuterade 1995 med Die Mystic Boer, på förlaget Rhythm Records. Han har deltagit i TV-shower och skådespelat i Song vir Katryn och på festivaler, som Oppikoppi.

2008 vann han med Vuur En Vlam (Eld och lågor) i kategorin Beste Afrikaanse Tradisionele Album (bästa traditionella afrikaan album), pris av Suid-Afrikaanse Musiektoekennings (Sydafrikanskt musikpris, som ges ut av RiSA Sydafrikanska musikindustriföreningen).

Album & DVD
 Die Mystic Boer (1995)
 Dorpstraat Revisited (1996)
 Kopskoot (1997)
 Roekeloos (1998)
 Deur die Donker Vallei (1999)
 Boland Punk (2001)
 Maanhare (2002)
 Song vir Katryn (2003)
 Live in die Staatsteater DVD (2003)
 ‘n Jaar in die son (tillsammans med Koos Kombuis) (2003)
 @ Jinx (met Mel Botes) (2004)
 Mystic Myle (2005)
 Horisontaal (2006)
 Vuur En Vlam, med Ollie Viljoen, 2007 RHYTHM
 Vuur & Vlam DVD, 2007 SELECT
 Vrydagaand / Saterdagaand, 2008 RHYTHM

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats
MySpace

Sydafrikanska musiker
Sydafrikanska skådespelare
Män
Levande personer
Födda 1965
Kaprosuchus saharicus

Kaprosuchus saharicus, även kallad vildsvinskrokodil, är en numera utdöd art av krokodiler. Namnet användes i Illustrerad Vetenskap nr 12 2010. Djuret levde troligtvis i det nuvarande Niger. Arten levde under yngre krita och dess lämningar upptäcktes av Paul Sereno, paleontolog vid University of Chicago.

Se även
Pakasuchus

Källor

Krokodiler
Förhistoriska kräldjur
Crocodilia
Krokodilarter under mesozoikum
Henrich Danckwardt

Henrich Danckwardt, född i början av 1670-talet, död, avrättad genom halshuggning, 16 september 1719 i Göteborg, var en svensk militär.

Biografi
Han var son till vice presidenten i Reduktionskollegiet Henrik Danckwardt och Elisabet Clerck och sonson till Joachim Danckwardt. Han tjänstgjorde 9 år som page hos änkedrottning Hedvig Eleonora. År 1697 utnämndes han till fänrik vid Västgöta-Dals regemente under majoren Hugo Hamilton. När Hamilton blev chef för Smålands femmänningsregemente begärde han att få Danckwardt som kapten. Det var också han som låg bakom hans befordringsgång från major 1711 till överstelöjtnant 1712.

Efter debaclet vid Poltava flyttades Hamiltons regemente från Stockholm till Malmö, och deltog i slaget vid Helsingborg 1710. År 1712 följde Danckwardt sitt regemente till Göteborg. År 1716 blev han överste och kommendant för Karlstens fästning i Marstrand. När sedan Peder Tordenskjold attackerade Marstrand utsatte han Karlsten för krigslist och psykologisk krigföring. Fastän kommendanten kunde ställa upp 400 man mot fiendens 500 kapitulerade han den 15 juli 1719. Karlsten omdöptes till Kristiansten, och först den 12 november 1720 återlämnades fästningen till svenska trupper. Danckwardt dömdes till att mista liv, ära och gods. Bödeln Jonas Wessman var berusad och därför försenad. Danckwardt fick vänta relativt länge med huvudet på stupstocken. När skarprättaren väl kom fram skötte han jobbet uselt. Det första hugget var ej tillräckligt, varför han måste hugga en gång till. Sedan visade det sig att kistan var för kort.

Danckwardts officerskamrater dömdes senare av generalkrigsrätten till samma straff, men dessa benådades.

Källor 
 Lars Ericson, Lasse i Gatan. Kaparkriget och det svenska stormaktsväldets fall. Historiska Media: Lund 1997
 Svenska män och kvinnor, 2. Albert Bonniers förlag: Stockholm 1944

Noter

Svenska militärer under 1700-talet
Personer som blivit avrättade av Sverige under 1700-talet
Avlidna 1719
Män
Födda 1670-talet
Karoliner
Deltagare i slaget vid Helsingborg
Henrich
Eugen Björklund

Eugen Oskar Julius Björklund, född den 19 december 1862 i Stockholm, död där den 8 september 1943, var en svensk ämbetsman. Han var far till Curt Björklund.

Björklund avlade hovrättsexamen i Uppsala 1886, blev assessor i Svea hovrätt 1897 och konstituerad revisionssekreterare 1901. Han var överdirektör och chef för administrativa avdelningen i Järnvägsstyrelsen 1903–1907, expeditionschef i sjöförsvarsdepartementet 1908 samt blev överdirektör och chef för Patent- och registreringsverket 1909, där han var generaldirektör 1914–1929. 

Björklund var ledamot i Statens Järnvägars pensionskommitté 1903–1905, ledamot och sekreterare i trafiksäkerhetskommittén 1905–1907, sakkunnig i civildepartementet rörande pensioner vid Statens Järnvägar 1907–1908 och ordförande i patentlagstiftningskommittén 1908–1922. Han deltog i flera kongresser rörande industriellt rättsskydd, var förste delegat för Sverige vid konferensen i Haag rörande revision av konventionen angående industriellt rättsskydd 1925 och vid skandinaviska konferensen rörande gemensam lagstiftning på industriella rättsskyddets område 1922 och 1926–1927. Han var ordförande i styrelsen för föreningen för blindas väl, ledamot och ordförande i styrelsen för Stockholms sjukhem 1911–1936 samt ledamot och vice ordförande i Sophiahemmets styrelse 1930–1938.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Noter

Vidare läsning 
  
 Björklund, E. O. J.: Minnen (1932)

Externa länkar 
 

Generaldirektörer för Patent- och registreringsverket
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Ämbetsmän från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1862
Avlidna 1943
Män
Svensk uppslagsbok
Agunnaryds socken

Agunnaryds socken (uttalas [agu´nnaryd]) i Småland ingick i Sunnerbo härad i Finnveden, ingår sedan 1971 i Ljungby kommun och motsvarar från 2016 Agunnaryds distrikt i Kronobergs län.

Socknens areal är 142,16 kvadratkilometer, varav land 120,10. År 2000 fanns här 634 invånare. Tätorten Agunnaryd med sockenkyrkan Agunnaryds kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Agunnaryds socken har medeltida ursprung. 

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Agunnaryds församling och för de borgerliga frågorna till Agunnaryds landskommun. Landskommunen uppgick sedan 1952 i Ryssby landskommun som sedan i sin tur 1971 uppgick i Ljungby kommun. 

1 januari 2016 inrättades distriktet Agunnaryd, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört samma fögderier och domsagor som Sunnerbo härad. De indelta soldaterna tillhörde Kronobergs regemente, Allbo kompani.

Geografi
Agunnaryds socken ligger norr om Möckeln. Socken är en skogsbygd, rik på mossar, kärr och sjöar, bland annat Agunnarydsjön invid kyrkbyn.

Fornminnen
Flera hällkistor från stenåldern är kända liksom gravrösen från bronsåldern och järnåldersgravfält. Borglämningar finns vid Brånanäs (Agundas borg) och på Garpholmen söder om Rönnäs.

Namnet
Namnet Agunnaryd (uttalas [agúnnaryd]) är känt från 1330-34 som Agundaryd. Det har in i sen tid lokalt uttalats águnatt, men idag är normaluttalet agúnnaryd. Namnet har troligen bildats till ett äldre namn på nuv. Agunnarydsjön, vars fornsvenska namn bör ha varit *Agunde, innehållande en form av det fornsvenska adjektivet avughe. dialektordet agg (= bakvänd, baklänges) och det fornsvenska substantivet unde (= sjö) Sjönamnet skulle därmed betyda "den motsträviga sjön". Ortnamnets efterled är ryd (=röjning). "Agunnaryd" betyder alltså "röjningen vid den motsträviga sjön"

Övrigt
Bokstaven A i möbeltillverkaren Ikeas namn står för Agunnaryds socken. Namnet är uppbyggt av grundaren Ingvar Kamprads initialer, första bokstaven i gården han bodde på vid grundandet, Elmtaryd, samt första bokstaven i den socken gården låg i, Agunnaryd.

Se även
Agunnaryds församling
Lista över fasta fornminnen i Ljungby kommun (Agunnaryd)

Referenser

Fotnoter

Externa länkar

Agunnaryds hembygdsförening

Socknar i Sunnerbo härad
Indelningar i Ljungby kommun
Agunnaryds landskommun

Agunnaryds landskommun var en tidigare kommun i Kronobergs län.

Administrativ historik
Den 1 januari 1863 började kommunalförordningarna gälla och då inrättades cirka 2 500 kommuner (städer, köpingar och landskommuner), tillsammans täckande hela landets yta.

I Agunnaryds socken i Sunnerbo härad i Småland inrättades då denna kommun. Landskommunen uppgick 1952 i Ryssby landskommun som sedan i sin tur 1971 uppgick i Ljungby kommun.

Politik

Mandatfördelning i Agunnaryds landskommun 1938-1946

Referenser

Indelningar i Ljungby kommun
Tidigare kommuner i Kronobergs län
Sveriges kommuner 1863-1951
Matija Murko

Matija Murko, född 10 februari 1860 i Drstelja, död 11 februari 1952 i Prag, var en slovensk språk- och litteraturforskare.

Murko studerade i Wien under Franc Miklošič, vistades en tid vid ryska universitet och blev professor i slavisk filologi vid universitetet i Graz 1902, vid Leipzigs universitet 1917 och var slutligen professor vid Karlsuniversitetet i Prag 1920-31. Av hans arbeten kan nämnas Deutsche Einflüsse auf die Anfänge der slavischen Romantik (1896) och Geschichte der südslavischen Literatur (1908). Bland hans smärre avhandlingar märks Miklosich's Jugend- und Lehrjahre (1898), Prvi usporedjivači sanskrita sa slovenskim jezicima (om de första jämförande undersökningarna om sanskrit och de slaviska språken, i "Rad", häfte 132), en monografi om Vatroslav Oblak, Die Geschichte von den sieben Weisen bei den Slaven och Die ersten Schritte des russischen Romans.

Källor

Slovenska slavister
Slovenska litteraturvetare
Alumner från Wiens universitet
Filologer under 1900-talet
Litteraturvetare under 1900-talet
Födda 1860
Avlidna 1952
Män
Ugglan
Ryssby pastorat

Ryssby pastorat är ett pastorat i Allbo-Sunnerbo kontrakt i stiftet Växjö stift i Svenska kyrkan.

Pastoratskoden är 060305.

Pastoratet omfattar följande församlingar:

 Ryssby församling
 Tutaryds församling
 Agunnaryds församling

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Pastorat i Växjö stift
Indelningar i Ljungby kommun
Sakineh Mohammadi Ashtiani

Sakineh Mohammadi Ashtiani, född 1967 i Tabriz, är en iransk azerisk kvinna som dömts till dödsstraff genom stening efter att ha påståtts erkänna att hon lejt en mördare för att mörda sin make. En beslöjad kvinna uppgav sig vara Ashtiani i en video och erkände mordet, men eftersom kvinnans ansikte doldes i hennes chador gick hon inte att identifiera för omvärlden. Tidigare har hon dömts för äktenskapsbrott.

Flera personer vädjade per brev och mail till den iranska ambassaden i Stockholm om nåd och förbarmande för henne.

Efter 9 år i dödscell benådades Ashtiani för gott uppförande år 2014.

Referenser 

Kvinnor
Födda 1967
Levande personer
Personer från Tabriz