kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ramón Cabrera

Ramón Cabrera, greve av Morella, "Tigern av Maestrazgo", född 27 december 1806 i Tortosa, Katalonien, död 24 maj 1877 i Wentworth i England, var en spansk politiker och general, framträdande ledare i den anti-liberala och kyrkligt konservativa upprorsrörelsen karlisterna som i mitten och slutet av 1800-talets Spanien förgäves kämpade för en egen tronföljd.

Cabrera var ursprungligen präst, och tog livligt del av tronpretendenten don Carlos uppror 1833-40, det första karlistkriget. År 1842 inträffade en brytning mellan denne och Cabrera och Cabrera slöt sig nu till don Carlos son, greven av Montemolin, och gjorde till hans förmån ett misslyckat upprorsförsök 1848.  

Andra karlistkriget 1846-1849 följdes av karlistiska gerillaaktioner. År 1860 tog Cabrera del i  en misslyckad resning av general Ortegas. I oktober 1868 överlämnade den karlistiske tronpretendenten Carlos María de Borbón den politiska och militära ledningen av rörelsen till Cabrera. Men i mars 1870 avgick denne på grund av misshälligheter med Carlos María och ledande karlister. 

I tredje karlistkriget 1972-76 deltog inte Cabrera. Han underställde sig 1875 Alfons XII av Spanien.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Externa länkar 
 

Spanska generaler
Spanska politiker under 1800-talet
Födda 1806
Avlidna 1877
Män
Svensk uppslagsbok
Nordmakedoniens demografiska historia

I artikeln presenteras Nordmakedoniens demografiska historia genom resultat från folkräkningar. För en mer detaljerad översikt av den nuvarande befolkningsutvecklingen se Nordmakedoniens demografi.

Se även 
Nordmakedoniens demografi

Referenser 

 Nasevski, Boško; Angelova, Dora. Gerovska, Dragica (1995). Македонски Иселенички Алманах '95. Skopje: Матица на Иселениците на Македонија.
 Statistical Yearbook of the Republic of Macedonia 2004 (CD version)
 2002 Macedonian Census

Externa länkar 
State Statistical Office of the Republic of Macedonia

Denna artikel är helt eller delvis baserad på material från engelska Wikipedia.

Europas demografi
Nordmakedoniens historia
Nordmakedoniens samhälle
Johann Heinrich Merck

Johann Heinrich Merck, född den 11 april 1741 i Darmstadt, död där den 27 juni 1791, var en tysk författare, poet och litteraturkritiker.

Merck blev 1767 geheimesekreterare, 1768 krigskassör och 1774 dessutom krigsråd i sin hemstad. I början av 1770-talet knöt han ett fast vänskapsband med Herder och Goethe. I besittning av djupa och vidsträckta kunskaper, klart omdöme, skarp ironi och fin smak, hade Merck oskattbart inflytande på Goethes utveckling, när denne ännu stod mitt uppe i Sturm und Drang-riktningen. Merck upp togs som förtrolig vän i hertig Karl Augusts vittra krets i Weimar. På kritikens fält hölls han för en auktoritet, framför allt i vad som gällde bildande konst. 

Han var själen i Frankfurter gelehrte Anzeigen och skrev recensioner i Wielands Teutscher Merkur samt Nicolais Allgemeine deutsche Bibliothek. Själv diktade Merck fabler, lyriska poem och noveller (Lindor, Eine Landhochzeit, Akademischer Briefwechsel med flera, 1778-82). Han bedrev även med iver och utmärkelse paleontologiska studier. Felslagna industriella företag uppslukade hans förmögenhet. Till hans fruktan för att råka i ekonomisk obalans sällade sig familjesorger, och under ett anfall av hypokondri ändade han sitt liv med ett pistolskott. 

Hans för litteraturhistorien viktiga brevväxling med hans samtids snillrikaste män i Tyskland är utgiven i tre samlingar av Karl Ernst Friedrich Ludwig Wagner, Briefe an und von Johann Heinrich Merck (1835, 1838 och 1847). Mercks Ausgewählte Schriften utgavs (jämte biografi) 1840 av Adolf Stahr och Schriften und Briefwechsel i urval av Kurt Wolff 1909. Georg Zimmermann skrev bibliografin J.H. Merck, Seine umgebung und Zeit (1871). Mercks, Herders och Goethes andelar i Frankfurttidningens bidrag utreds i arbeten av Max Morris (1909) och Hermann Bräuning-Oktavio (1912).

Källor

Noter

Externa länkar 
Johann Heinrich Merck i Libris

Tyska litteraturkritiker
Fabeldiktare
Tyskspråkiga poeter
Tyska poeter under 1700-talet
Tyska författare under 1700-talet
Personer från Darmstadt
Födda 1741
Avlidna 1791
Män
Författare publicerade under pseudonym
Författare som begått självmord
Ugglan
Löfqvist

Löfqvist är ett svenskt efternamn av borgerlig typ som bärs av många släkter. Andra stavningar är Löfquist, Löfkvist, Lövquist, Lövqvist och Lövkvist av vilka Löfqvist är den vanligast förekommande formen. Stavningar som har förekommit men som är mycket ovanliga i dag är Löfqwist och Leufqvist. Den sistnämnda, franskinspirerade stavningen, användes bland annat av prästen, författaren och glasbruksgrundaren Johan Leufqvist (1750–1814). Namnet har också skrivits Löfvenqvist. I Danmark och Norge,  där namnet också förekommer, skrivs det med ø.Totalt finns det 3063 personer som bär någon form av efternamnet i Sverige. Sjön Lofquist Lake i Kanada är namngiven efter svenskättlingen Maurice Gottfred Lofquist.

Statistik

Personer med efternamnet 
 Bertil Löfquist (1912–2005), docent och civilingenjör
 David Löfquist (född 1986), fotbollsspelare
 Ellen Löfqvist (född 1997), fotbollsspelare
 Gyrd Løfqvist (1921–2012), dansk skådespelare
 Helfrid Löfquist (1895–1972), trädgårdsarkitekt
 Helge Löfquist (1896–1960), metallurg
 Henrik Löfkvist (född 1995), fotbollsspelare
 Ivar Löfqvist (1915–2005), ämbetsman
 Jan Löfqvist (1935–2004), zoolog och professor
 Jan-Eskil Löfkvist (1920–2014), docent i nordiska språk, sång- och psalmförfattare
 Johan Leufqvist (1749–1814), prost, författare och glasbruksgrundare
 Karl-Erik Löfqvist (1907–1986), historiker och skolman
 Lukas Löfquist (född 1996), ishockeyspelare
 Oskar Löfkvist (född 1980), skådespelare
 Sam Lofquist (född 1990), amerikansk ishockeyspelare
 Thomas Löfkvist (född 1984), tävlingscyklist
 Thorvald Löfkvist (1927–2022), docent och ÖNH-läkare
 Tor Löfquist (1896–1986), tjänsteman
 Tyra Löfkvist (1905–1989), socialdemokratisk politiker
 William Löfqvist (1947–2016), ishockeymålvakt

Referenser 

Svenska efternamn
Vinodolkodexen

Vinodolkodexen () är en av de äldsta lagtexterna på kroatiska och en av de äldsta på ett slaviskt språk. Lagtexten från den 6 januari 1288 är skriven med det glagolitiska alfabetet och reglerar relationerna mellan adeln och de livegna bönderna samt slår fast reglerna för ägande och brukande av marken i Vinodol, ett geografiskt område som bland annat omfattar staden Novi Vinodolski i Kroatien.

Upprinnelse och innehåll 
Sedan den kroatisk-ungerske kungen Andreas II förlänat markområden kring staden Novi Vinodolski och Modruš till den kroatiska knezen Vid II Frankopan uppstod flera konflikter mellan de livegna bönderna och deras nya herre. För att få bukt med konflikterna upprättades en lagtext, Vinodolkodexen. Lagtexten utarbetades av ett råd bestående av 42 medlemmar som tillsammans representerade de nio kommunerna Novi Grad (dagens Novi Vinodolski), Ledenica, Bribir, Grižane, Drivenik, Hreljin, Bakar, Trsat och Grobnik. Artikeln 57 och 75 slår fast att den kroatiska adelsfamiljen Frankopan är områdets herrar och att stadsrådet inte får sammanträda utan att familjen Frankopan företräds av en medlem. Artikel 18, 27 och 56 reglerar kvinnornas rättigheter samt skydd för deras personliga och moraliska dygd. Avtalet undertecknades i borgen Novigrad i Novi Vinodolski som uppförts av adelsfamiljen Frankopan. 

Originaldokumentet finns idag på National- och universitetsbiblioteket i Zagreb.

Referenser

Fotnoter 

Kroatiska historiska lagtexter
Kroatien under medeltiden
Majste

Majste ( oksusu-cha) är en traditionell koreansk   drycksom tillverkas av kokt rostad majs. Det innehåller inga teblad. Oksusu cha kombineras ofta med boricha (보리차, rostat kornte).

Se även 
 Genmaicha
 Sungnyung

Te
Mat och dryck i Korea
WP:Projekt Korea
Majs
Novi Vinodolski

Novi Vinodolski (italienska: Novi, Novi del Vinodol eller Novi in Valdivino) är en stad i Primorje-Gorski kotars län i Kroatien. Staden har 5 282 invånare och ligger i det geografiska området Vinodol i regionen Primorje.

Historia
Staden har flera historiska namn och har bland annat tidigare kallats för Novi, Novi pri Moru, Novigrad etc. I skriven form nämns staden Novi för första gången i Vinodolkodexen daterad den 6 januari 1288.

Arkitektur
I staden finns en borg, Novigrad, som uppfördes under 1200-talet av den kroatiska adelsfamiljen Frankopan. Borgen är ett museum med bland annat föremål från romartiden samt en stor samling av traditionella folkdräkter från området. Sankt Filippos och Jakobs kyrka (Crkva svetog Filipa i Jakova) uppfördes under medeltiden och har en Mariabild i gotisk stil från 1400-talet. 1499 begravdes stadens biskop Kristofor i kyrkan och under 1600-talet utsmyckades kyrkan i barockstil.

Kända personligheter från Novi Vinodolski
Antun Mažuranić

Se även

Referenser 

Orter i Primorje-Gorski kotars län
Novi

Novi kan syfta på:

 Novi (motor) – en typ av motorer
 Slaget vid Novi – ett slag i andra koalitionskriget 1799

Personer
 Angelo Novi (1930–1997) – italiensk fotograf och skådespelare
 Charles Novi (1887–1966) –, italienskättad amerikansk art director 
 Denise Di Novi (* 1956) – amerikansk filmproducent
 Jacques Novi (* 1946) – fransk fotbollsspelare
 Jean Novi de Caveirac (1713–1782) – fransk präst och författare

Geografi

Bosnien och Hercegovina 

 Bosanski Novi (ort i Bosnien och Hercegovina), Republika Srpska,

Italien 

 Novi Ligure – ort i Piemonte, innan 1863 enbart Novi

Kroatien 

 Novi Vinodolski, ort, Gorski kotar,

USA 

 Novi, Michigan, Michigan, Oakland County, 

Robotskapade Bosnien och Hercegovinaförgreningar
Robotskapade Kroatienförgreningar
Robotskapade USAförgreningar
Fernand Cabrol

Fernand Cabrol, född 11 december 1855 och död 4 juni 1937, var en fransk katolsk teolog.

Cabrol var benediktinermunk och blev 1896 prior i S:t Michaels abbey, Farnborough, England, senare som titulär abbot. Han var en produktiv författare, främst inom liturgin, och utgav tillsammans med Henri Leclercq Monumenta ecclesiæ liturgica (1900- ) och Dictionnarire dárchéologie et de liturgie (1903-).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Franska teologer
Födda 1855
Avlidna 1937
Män
Vinodol

Vinodolär en ort i ett kustområde med samma namn i norra Kroatien, där kustområdet sträcker sig mellan städerna Novi Vinodolski och Križišće. Vinodol är en del av regionen Primorje och omfattar förutom ovan nämnda orter även Drivenik, Tribalj, Grižane och Bribir.

Se även
Vinodolkodexen

 

Orter i Kroatien
Kroatiens regioner
Prosciurillus

Prosciurillus är ett släkte av små ekorrar som förekommer på den indonesiska ön Sulawesi samt på ett antal mindre öar i samma region. Släktet listas vanligen till underfamiljen Callosciurinae men på grund av skillnader i skallens konstruktion är denna indelning omstridd. Släktets vetenskapliga namn syftar på ytliga likheter till den sydamerikanska arten Sciurillus pusillus men de är bara på långt håll släkt med varandra.

Arterna har vanligen en brunaktig till olivgrön päls på ovansidan. På undersidan är håren oftast gråa med kanelbruna spetsar. Kroppslängden ligger vid 15 centimeter och därtill kommer en 9 centimeter lång svans.

Arterna klättrar i träd eller i annan växtlighet och vistas på marken.

Prosciurillus bildas av fyra till fem arter:
 Prosciurillus murinus, norra och centrala Sulawesi
 Prosciurillus leucomus, på Sulawesi och öarna Buton samt East Kabaena
 Prosciurillus rosenbergii, Sangiheöarna
 Prosciurillus weberi, centrala Sulawesi
 Prosciurillus abstrusus, bergsområdet Mengkoka i sydöstra Sulawesi

Prosciurillus rosenbergi listas ibland som underart till Prosciurillus leucomus.

På grund av arternas gömda levnadssätt är ingenting känt angående populationens storlek. Nästan alla arter listas av IUCN med kunskapsbrist (Data Deficient) bara Prosciurillus rosenbergi förtecknas som livskraftig (Least Concern).

Referenser 
 med följande källa:
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999

Noter 

Ekorrar
Sciuridae
James Benton Grant

James Benton Grant, född 2 januari 1848 i Russell County, Alabama, död 1 november 1911 i Excelsior Springs, Missouri, var en amerikansk demokratisk politiker. Han var guvernör i delstaten Colorado 1883–1885.

Grant studerade vid Iowa Agricultural College (numera Iowa State University) och Cornell University. Därefter studerade han metallurgi i Freiberg i Sachsen och var verksam inom gruvdriften i Leadville i Colorado.

År 1882 vann demokraterna för första gången ett guvernörsval i Colorado och Grant efterträdde republikanen Frederick Walker Pitkin som guvernör i januari 1883. Han efterträddes 1885 av Benjamin Harrison Eaton.

Baptisten Grant gravsattes på Fairmount Cemetery i Denver.

Externa länkar 
 Biografi på National Governors Associations webbplats
 Colorado State Archives
 Political Graveyard

Guvernörer i Colorado
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Russell County, Alabama
Födda 1848
Avlidna 1911
Män
Alumner från Cornell University
Neal McDonough

Neal McDonough, född 13 februari 1966 i Boston, Massachusetts, är en amerikansk skådespelare.

Han är gift med Ruvé Robertson sedan 1 december 2003 och har tre barn med henne. Han har fem syskon, fyra systrar och en bror. McDonough hade en framträdande roll i Band of Brothers där han spelade Lynn "Buck" Compton.

Filmografi

 (TV-film)
 (TV-film)
 (TV-film)
 (TV-film)
 (TV-film)

 (TV-film)

 (TV-film)

 (TV-film)
 (TV-film)

 (TV-film)

 (TV-film)

 (röst i kort dokumentär)

TV-serier

1991 - China Beach (1 avsnitt)
1991 - Quantum Leap (1 avsnitt)
1993 - Jack's Place (1 avsnitt)
1994 - Duckman: Private Dick/Family Man (röst i 1 avsnitt)
1994 - Aaahh!!! Real Monsters (röst i 1 avsnitt)
1995 - Cybill (1 avsnitt)
1995 - VR.5 (1 avsnitt)
1995 - Iron Man (röst i 1 avsnitt)
1995 - På heder och samvete (1 avsnitt)
1995 - Klienten (1 avsnitt)
1996 - Murphy Brown (1 avsnitt)
1996 - På spaning i New York (1 avsnitt)
1996 - Moloney (1 avsnitt)
1996 - The Incredible Hulk (röst i 5 avsnitt)
1996 - Murder One (4 avsnitt)
1998 - Diagnosis Murder (2 avsnitt)
1999 - Just Shoot Me! (1 avsnitt)
1999 - Profiler (1 avsnitt)
2000 - Martial Law (3 avsnitt)
2001 - Band of Brothers (8 avsnitt)
2001 - UC: Undercover (1 avsnitt)
2002 - Arkiv X (2 avsnitt)
2002 - 2003 - Boomtown (24 avsnitt)
2005 - Det tredje skiftet (1 avsnitt)
2004 - 2005 - Medical Investigation (20 avsnitt)
2007 - Traveler (6 avsnitt)
2007 - Tin Man (3 avsnitt)
2008 - 2009 - Desperate Housewives (24 avsnitt)
2010 - Terriers (1 avsnitt)
2011 - Law & Order: Criminal Intent (1 avsnitt)
2012 - Justified (12 avsnitt)
2013 - Mob City (6 avsnitt)
2014 - Suits

Röst i TV-spel
2005 - The Incredible Hulk: Ultimate Destruction
2009 - Rouge Warrior
2015 - Call of Duty: Black Ops III

Externa länkar

Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1966
Levande personer
Män
Personer från Boston
Byggsystem

Byggsystem är en konstruktionslösning som består av komponenter vilka tillsammans bildar en del av ett byggnadsverk eller byggnadsverket i sin helhet. Komponenterna består av både tekniska och administrativa delsystem. De tekniska, konkreta delarna kan vara prefabricerade stomsystem, VVS–system, med mera. De administrativa delarna är stöd som projekteringssystem, transportsystem, tillverkningsmetoder och kommunikation. Ordet byggsystem är ofta relaterat till det industriella byggandet där fokus ligger på prefabricerade element i någon utsträckning.

Olika byggföretag har sina egna byggsystem som kan vara mer eller mindre öppna eller slutna. Med ett mer öppet system kan en större del av komponenterna anpassas efter kundens önskemål och kunden har större inflytande över hur slutprodukten ska se ut. Ett företag som har ett öppet system måste även ha en anpassningsbar tillverkningsprocess eftersom denna måste kunna producera det kunden vill ha. Ett mer slutet system har i högre grad standardiserade komponenter. Man kan se det som att antingen få en fördefinierad produkt till ett lägre pris, eller att få en produkt man får vara med att definiera till ett högre pris. Inom byggbranschen är de företag som använder sig av slutna byggsystem i högre grad industrialiserade.

Referenser 

Byggteknik
Arvid Gumælius (olika betydelser)

Arvid Gumælius kan avse:

Arvid Gumælius (1833-1908)
Arvid S:son Gumælius (1867-1944)
Arvid Gumælius (1874-1960)

Se även
Gumælius
Katedralen i Hvar

Sankt Stefans katedral är en kulturminnesskyddad romersk-katolsk katedral i staden Hvar, på ön med samma namn, i Kroatien. Den uppfördes på 1500–1700-talet och är tillägnad staden Hvars skyddshelgon Stefan I. Katedralen är säte för biskopen av Hvar-Brač-Vis-stift.

Arkitektur och historik 
Sankt Stefans katedral är belägen vid Sankt Stefan-torgets östra sida och uppfördes på grunderna av vad som på 500-talet var en tidig kristen kyrka och senare Sankta Maria av Lesnas benediktinkloster.

Katedralen är en rektangulär basilika med tre skepp och en absid. Den har en klöverbladsformad fronton som symboliserar treenigheten. Klocktornet vid katedralens norra sida uppfördes av lokala mästare åren 1549–1550. Då den sedan tillkomsten renoverats och förändrats flera gånger bär den idag stildrag från och är en syntes av olika arkitekturstilar, däribland gotiken, renässansen, manierismen och barocken.

I katedralen finns flera konstverk, bland annat en tavla med Jungfrun och helgon målad av Palma il Giovane (1544–1628), en pietà av Juan Boschetus och en andra målning av Jungfrun med helgon av Domenico Umberti.

Biskopsmuseet 
I det till vänster om katedralens huvudentré och klocktorn intilliggande Biskopspalatset finns Biskopsmuseet (Biskupski muzej) och Sankt Stefans-katedralens skattkammare. I samlingarna finns  kyrkliga attribut från gotiken, rennässansen och barocken. I museet presenteras bland annat en rik samling kyrkliga dräkter och klädesplagg liksom relikskrin, kärl, bägare och skålar. Till de föremål som anses speciellt värdefulla i samlingarna räknas bland annat biskop Tomasinis mässhake och bägare från 1400-talet och en byst från 1600-talet föreställande stadens skyddshelgon Stefan I.

Referenser

Externa länkar 

Stefans katedral, Sankt
Hvar
Kyrkobyggnader invigda under 1500-talet
Hvar
Stefans katedral, Sankt
Casten Feif

Casten Feif, född 29 september 1662 i Tyska S:ta Gertruds församling i Stockholm, död där 12 mars 1739, var en svensk friherre och ämbetsman.

Biografi
Casten Feif var son till kramhandlaren i Stockholm, Peter Feif, och Maria Hoff, som var dotter till Casten Hoff (som gett namn till Kastenhof). På farmoderns sida var han ättling till borgmästaren Olof Andersson och Bureättling.

Efter en tids vistelse i Finland som hattmakarlärlig ingick Feif i kungliga kansliet, där han fick stor nytta av sina kunskaper i finska, blev 1704 sekreterare och 1708 krigsråd.

Casten Feif brukar beskrivas som Karl XII:s sekreterare och gunstling under åren i fält under stora nordiska kriget. Det var dock först efter Karl XII:s ankomst till Turkiet, dit Feif följt honom, som han började utöva något större inflytande. Väl sedd av kungen och nästan ständigt i hans närhet, hörde Feif otvivelaktigt till Karl XII mest betrodda och använda tjänare. År 1705 adlades Feif. Efter förlusten 1709 vid Poltava utnämndes han till kansliråd och blev chef för den så kallade Inrikes-expeditionen.  Från 1714 till 1715 var Feif landshövding i Västmanlands län, trots att han under denna period befann sig i det Osmanska riket. Feif var aktiv i de reformer som man drev igenom under denna period, bland dessa bland annat en ny skattereform (1712) och en ny kansliordning (1713). 

Feif blev friherre 1715 och var under åren 1715 till 1719 ombudsråd, som var den högste ombudsmannen inom ämbetsverket, samtidigt som han var chef för krigsexpeditionen. År 1723 blev han president för statskontoret.

Feif klandrades för många av de mer impopulära reformerna under denna tid, och beskylldes även för kryperi och förtal ha vunnit sin gunst hos kungen. Nicodemus Tessin d.y., med vilken Feif å kungens vägnar stod i livlig brevväxling, har dock gett Feif de bästa vitsord.

Efter Casten Feif finns ett stort antal brev bevarade i olika arkiv och samlingar. 

Feif var gift med Anna Christina Barckhusen. En av deras döttrar var gift med Samuel Åkerhielm den yngre och är stammoder till den friherrliga ätten Åkerhielm af Margrethelund.

Övrigt
Orgeln skänktes till Ödeby kyrka av greve Magnus Gabriel De la Gardie. Orgeln reparerades av Olof Hedlund, Stockholm på bekostnad av baron Casten Feif.

Referenser

Noter

Källor 
 Västmanlands länsstyrelse Tidigare Landshövdingar
 

Landshövdingar i Västmanlands län
Födda 1662
Avlidna 1739
Män
Kansliråd
Personer under stormaktstiden
Bureätten
Svenskt adlade
Svenska friherrar
Marcel Cachin

Marcel Cachin, född 20 september 1869 och död 12 februari 1958, var en fransk politiker.
Cachin var tidigare lärare vid ett lyceum, och blev senare redaktör för tidningen L'Humanité. Cachin tillhörde ursprungligen de socialistiska partiet, som dock sprängedes när Cachin genomdrev dess anslutning till den kommunistiska internationalen. Han blev därefter ledare för kommuninisterna. Han avtjänade flera långvariga fängelsestraff för antimilitaristisk propaganda.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Franska politiker
Födda 1869
Avlidna 1958
Män
Partit Socialista Unificat de Catalunya

Partit Socialista Unificat de Catalunya, PSUC, grundades 23 juli 1936 genom att fyra vänstergrupper i Katalonien gick samman. Dessa var den katalanska federationen av Spanska socialistiska arbetarpartiet, Partit Comunista de Catalunya( den katalanska delen av Spanska kommunistpartiet), Unió Socialista de Catalunya och Partit Català Proletari.

PSUC spelade en stor roll under den andra spanska republiken och under spanska inbördeskriget, och var det enda partiet i regionen som hade kopplingar till Komintern. Spanska kommunistpartiet var inte organiserat i Katalonien, men man såg PSUC som sin katalanska motsvarighet.

Under Francisco Francos regeringstid var PSUC olagligförklarade men agerade underjordiskt och i exil. PSUC var det största oppositionella partiet i Katalonien och blev ett massparti när Francoregimen föll.

Efter Francos tid har PSUC:s roll successivt minskat. Från 1987 verkade man inom valalliansen Iniciativa per Catalunya, men själva partiet splittrades och upphörde i stort sett med sin verksamhet 1997. Det året lämnade majoriteten av medlemmarna partiet för att bilda det nya partiet Esquerra Unida i Alternativa.

Referenser 

Historiska politiska partier i Spanien
Politiska partier upplösta 1997
Politiska partier bildade 1936
Historiska kommunistiska partier
Politiska partier i Katalonien