kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bertha Tammelin

Bertha Carolina Mathilda Tammelin, född Bock 21 mars 1836 i Stockholm, död 2 januari 1915 i Stockholm, var en svensk skådespelare, operasångare, tonsättare, komponist, musiker och scenlärare.

Biografi
Som dotter till Karolina Bock och Carl Friedrich Bock genomgick hon Dramatens elevskola 1853–1855 och var anställd som aktris och sångare vid Kungliga teatern 1856–1887. Hon framträdde i hundratals tal- och sångroller tills hon tvingades pensionera sig på grund av försämrad syn. 

Hon saknade talang för komedi, men hade begåvning för karaktärsskådespel. Som sångare hade hon en fin men inte särskilt stark mezzosopran. Som skådespelare var Ingrid i Bröllopet på Ulvåsa (en roll hon utförde hundratals gånger) bland hennes mest kända roller, och som operasångerska Puck i Oberon.  

Hon var också musiker och tonsättare och komponerade sånger och spelade musiken till pjäserna på scenen från kulisserna. Redan 1850 hade hon framträtt som konsertpianist. Bland hennes kompositioner var Genéviéves sång i "De onyttiga", tillägnad "den som spelar från den som sjunger"; dvs till Elise Hwasser från Tammelin, som bakom kulissen utförde sången. Ett par av hennes verk infördes i samlingen "Det sjungande Europa". 

Tammelin led redan tidigt av dålig syn, som blev allt sämre, och hon framträdde sista gången på scenen 7 mars 1884. Hennes pensionering ansågs ha kommit alldeles för tidigt. Från 1879 undervisade hon i sång vid Musikaliska akademien, och 1889 blev hon lärare i deklamation och rollinstudering vid Dramatens elevskola. Hon tog även privatelever. Som lärare undervisade hon en lång rad av den tidens mest kända artister, bland andra Ellen Hartman.   

Tammelin tilldelades Litteris et Artibus 1885. Hon var från 1873 gift med revisorn och skalden Filip Tammelin.

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Fotnoter

Källor 
 Österberg, Carin et al., Svenska kvinnor: föregångare, nyskapare. Lund: Signum 1990. ()

 Kungl. teatrarne under ett halft sekel 1860-1910: personalhistoriska anteckningar (vol. 1)

Externa länkar 

Svenska operasångare under 1800-talet
Födda 1836
Avlidna 1915
Kvinnor
Svenska kompositörer under 1800-talet
Svenska kompositörer under 1900-talet
Svenska sångpedagoger
Svenska skådespelare under 1800-talet
Mottagare av Litteris et Artibus
Musiker från Stockholm
Aappilattoq, Kujalleq

För Aappilattoq i Qaasuitsup kommun, se Aappilattoq, Qaasuitsup.

Aappilattoq, med den äldre stavningen Augpilagtoq, är en ort i Kujalleqs kommun på södra Grönland ungefär 50 km från Grönlands sydligaste punkt Kap Farvel. Orten hade 113 invånare 2015, men antalet varierar delvis på säsong. År 1994 bodde som mest 206 personer i byn. Byförman är Hans Levisen, som sitter i det gemensamma byrådet för orterna Aappilattoq, Narsarmijit och Tasiusaq.

Området är mycket naturskönt med sina fjordar, berg och klippor.

Källor
 

Orter på Grönland
Jacob Adolf Hägg

Jacob Adolf Hägg, född 26 juni 1850 i Östergarns socken på Gotland, död 1 mars 1928 i Bjuråkers socken, Gävleborgs län, var en svensk tonsättare, pianist och organist. Han var släkt med Gustaf Hägg (Jacobs far Niklas Hägg var syssling till Gustafs morfar Gustaf Adolf Hägg) och kusin till Jacob Hägg och Axel Herman Hägg.

Biografi
Jacob Adolf Hägg föddes 26 juni 1850 på Katthamra gård i Östergarns socken, Gotland. Han var son till hemmansägaren Nils Hägg och Anna Johanna Wilhelmina Eneqvist. Hägg studerade vid Stockholms musikkonservatorium 1865–1870, där han spelade piano för Jan van Boom. Han avlade organistexamen 1870 och tilldelades samma år Jenny Lindstipendiet, som gav honom möjlighet att studera för Niels W Gade (orgel) i Köpenhamn samt för Anton Door (piano) i Wien. Jenny Lind förlängde stipendiet till 1874 varför han studerade vidare i Berlin, för bland andra Friedrich Kiel (kontrapunkt). 

Han var verksam som pianist och tonsättare först i Hedvigsfors i Hälsingland, senare i Norge 1900–09 och slutligen i Hudiksvall. Han uppbar statens tonsättarstipendium mellan 1899 och 1927. Han invaldes som ledamot nummer 555 av Kungliga Musikaliska Akademien den 30 oktober 1917.

Verk
 Sonate op.1, 1870
 Suite för piano op.3, 1870
 Neun Karakterstücke op.8 
 Walzer, Andante moderato und Scherzo op.62, 1870-1871
 Konsert-Ouverture no 2 op.26, 1871
 Albumblätter, 1897
 Kleine nordische Lieder ohne Worte und Präludien, 1898
 Nordische Symphonie op.2 Ess-dur, 1899
 Kleine Romance - Intermezzo, 1899
 Blumenlieder und andere Lieder. 1-2, 1899
 Suite, 1907
 Walzer, Andante moderato und Scherzo op.62
 Andante, 1912

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 
Jacob Adolf Häggs arkiv, Musik- och teaterbiblioteket (Musikverket)

 

Svenska klassiska kompositörer under 1800-talet
Svenska klassiska kompositörer under 1900-talet
Svenska klassiska pianister
Svenska organister under 1800-talet
Svenska organister under 1900-talet
Födda 1850
Avlidna 1928
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Män
Personer från Östergarns socken
Alumner från Kungliga Musikhögskolan i Stockholm
Ipod Touch

Ipod touch (av Apple Inc. stavat iPod touch, ofta skrivet  iPod Touch) är en handdator från Apple som introducerades den 5 september 2007. Spelaren styrs med hjälp av pekskärm. Den har även trådlöst nätverk, vilket ger åtkomst till internet.

Handdatorn påminner starkt om Iphone, men telefonfunktioner saknas. Enheten har däremot stöd för video (mov, MPEG-4, H.264), bildhantering, musikuppspelning (AAC, MP3, Apple Lossless, AIFF, WAV, Audible). Även digital klocka med timer och larm finns inbyggda. Hundratusentals program och spel kan laddas ner från App Store.

Ipod touch var den sista modellen i Apples Ipod-serie efter att Ipod nano och Ipod shuffle slutade tillverkade år 2017. Ipod Touch upphörde att produceras och säljas år 2022.

Teknisk specifikation

Ipod touch (första generationen) – 5 september 2007
 Lagringskapacitet: 8 GB, 16 GB och 32 GB
 Bildskärm: 3,5 tum med 480 × 320 pixlar
 Dimensioner: 6,2  10,9 × 0,8 cm (B × H × D)
 Vikt: 120 gram
 Inbyggd högtalare saknas

Ipod touch (andra generationen) – 5 februari 2008
 Lagringskapacitet: 8 GB, 16 GB och 32 GB
 Bildskärm: 3,5 tum med 480 × 320 pixlar
 Dimensioner: 6,2 × 10,9 × 0,85 cm (B × H × D)
 Vikt: 300 gram

Ipod touch (tredje generationen) – 9 september 2009
 Lagringskapacitet: 32 GB och 64 GB
 Bildskärm: 3,5 tum med 480 × 320 pixlar
 Dimensioner: 6,2 × 10,9 × 0,85 cm (B × H × D)
 Vikt: 115 gram
 Knapp för justering av ljudvolym

Ipod touch (fjärde generationen) – 10 september 2010
 Lagringskapacitet: 8 GB, 16 GB, 32 GB och 64 GB
 Bildskärm: 3,5 tum med 960 × 640 pixlar
 Höjd: 111 mm
 Bredd: 58,9 mm
 Djup: 7,2 mm
 Vikt: 101 gram

Ipod touch (femte generationen) – 11 oktober 2012
 Lagringskapacitet: 16 GB, 32 GB och 64 GB
 Bildskärm: 4 tum med 1136 × 640 pixlar
 Höjd: 123,4 mm
 Bredd: 58,6 mm
 Djup: 6,1 mm
 Vikt: 88 g

Ipod touch (sjätte generationen) – 15 juli 2015

Ipod touch (sjunde generationen) – 28 maj 2019

Se även 
 Iphone
 IOS
 Ipod
 Itunes
 Ipad

Referenser

Externa länkar 
 Apples officiella produktsida för Ipod Touch

Apple-hårdvara
Hemelektronik
AB Fannyudde

AB Fannyudde (före 1963 Svenska Jästfabriks AB) var ett svenskt investmentbolag som köptes upp av Pripps 1972.

Historia
Svenska Jästfabriks AB bildades ursprungligen 1919 på initiativ av civilingenjören Sten Westerberg, genom sammanslagning av ett stort antal äldre, lokalt arbetande jästtillverkare. Av de bolag som fanns i Fannyuddes aktieportfölj var Svenska Jästfabriks AB/Jästbolaget och Galon AB de mest betydelsefulla.

Bolagsnamnet "Fannyudde" kommer från en ännu bevarad disponentvilla (ursprungligen sommarnöje) vid namn Fannyudde i Nacka vilken tillhörde Bageriidkarnas Jästaktiebolag.

Källor
Kartellen som sprängdes; Svensk bryggeriindustri under institutionell och strukturell omvandling 1945–1975 Peter Sandberg, Ekonomisk-Historiska institutionen vid Göteborgs Universitet, 2006,

Externa länkar

Fannyudde
Fannyudde
Företag bildade 1919
Fannyudde

Fannyudde är en tidigare sommarvilla belägen i Sickla, Nacka. Huset uppfördes 1877 av bageriägaren Anders Rickard Westerdahl.

Sommarnöje
Direktören Anders Rickard Westerdahl på Westerdahl & Karstens bageri i Stockholm lät uppföra huset 1877 på en udde vid Hammarby sjö, strax väster om platsen där han 1893 anlade sin jästfabrik, enligt Johan Arvid Vallins ritningar. Villan omgavs av en park med slingrande gångar. Genom sänkningen av Hammarby sjö vid mitten av 1920-talet förlorade huset kontakten med vattnet och det ligger sedan dess som en isolerad enklav i en omgivning av nyare bebyggelse.

Huset är uppkallat efter Westerdahls hustru Fanny Westerdahl, född Sannberg.

Rodd
Under Hammarby IFs tid som roddklubb anordnades kapprodd på Hammarby sjö mellan en-, två, och fyramansinriggade båtar, samt lustbåtar. Banan var en engelsk mil och gick från Fanny udde till Hammarby tull. En stor samling åskådare följde tävlingarna från stränderna och båtar på Hammarby sjö.

Restaurang
I samband med Nacka kommuns stadsbyggnadsprojekt för Nobelberget har omgivningen runt Fanny Udde gjorts om till bostadsområde. 

Villan har rustats upp och omvandlats till restaurang, café och mötesplats. Fanny Udde bistro öppnar i byggnaden 1 april 2021.

Bildgalleri

Se även
 Fannydal

Källor
Ann Katrin Pihl Atmer och Jan Tham: Sommarnöjen vid vattnet, 2002
Peter Sandberg: Kartellen som sprängdes – svensk bryggeriindustri under institutionell och strukturell omvandling 1945–1975, Ekonomisk-Historiska institutionen vid Göteborgs universitet, 2006,

Noter

Byggnader och anläggningar i Nacka kommun
Holmentornet

Holmentornet är en byggnad i Industrilandskapet i centrala Norrköping som även är symbolen för Holmens Bruk och Norrköpings industriella arv.

Tornet har sin nuvarande utformning sedan 1750 då det återuppbyggdes (arkitekt Johan Georg Strubel) efter ryssarnas härjningar 1719 i staden under Stora nordiska kriget. Dess ursprungliga funktion var dels att tydligt avgränsa bruksområdet från övriga staden, dels inrymde det brukets kontor och arkiv.

Holmentornet är sedan 1990 ett byggnadsminne.

Se även
Industrilandskapet
Holmens Bruk
Holmen
Holmens museum
Holmentorget

Referenser 

Byggnader och anläggningar i Norrköping
Byggnader ritade av Carl Hårleman
Byggnadsminnen i Östergötlands län
Torn i Sverige
Torsten Hägg

Torsten Hägg, född 1 mars 1910 i Linneryd, död 25 juli 2002 i Jönköping, var en svensk organist och tonsättare.

Under mer än 40 år var Hägg organist i Sofiakyrkan i Jönköping.

Verk
Sol – Sommardofter, för blandad kör
Det vackraste landet, för manskör och piano
Lavendel, för blandad kör
Det är vackrast när det skymmer, för manskör
Den heliga natten

Referenser

Noter 

Svenska klassiska kompositörer under 1900-talet
Svenska klassiska kompositörer under 2000-talet
Svenska organister under 1900-talet
Svenska organister under 2000-talet
Personer från Linneryds socken
Födda 1910
Avlidna 2002
Män
Norrköpings centralstation

Norrköpings centralstation är en järnvägsstation längs Södra stambanan, före detta Östra stambanan, i Norrköping i Östergötland. Stationen invigdes den 2 juli 1866 och den ritades av arkitekt Adolf Wilhelm Edelsvärd i vad han kallade herrgårdsstil. Stationen är statligt byggnadsminne sedan 2001.

Arkitektur
I samband med bygget av den nya stationen antogs även en ny stadsplan, helt i linje med Edelsvärds tankar. Där slog man fast att det även skulle anläggas en park framför stationen, som ett vackert blickfång för de genomresande. Parken skulle samtidigt fungera som en brandmur. Stationsområdet var en eldfarlig plats, med tåg som spydde ut gnistor och rök och det behövdes ett skydd för närliggande trähus. Detta skydd blev järnvägsparken, som idag går under namnet Karl Johans park.

Norrköpings centralstation med den intilliggande järnvägsparken är ett gott exempel på svensk järnvägsarkitektur från 1860-talet.

Se även
Norrköpings östra
Norrköpings västra
Östgötapendeln
Norrköpings spårvägar

Referenser

Noter

Webbkällor
 Det moderna stationshuset blev symbolen för nya tider Norrköpings Tidningars artikelserie Stolta stad 2009-01-17

Tryckta källor
 

1866 i Sverige
Stationer vid Södra Stambanan
Byggnader ritade av Adolf W. Edelsvärd
Byggnadsminnen i Östergötlands län
Järnvägsstationer i Östergötlands län
Järnvägsstationer invigda 1866
Centralstationen
This Ole House

"This Ole House" är en popsång skriven av Stuart Hamblen och ursprungligen publicerad 1954. Rosemary Clooneys version toppade Billboardlistan 1954. I mars 1981 var en inspelning av Shakin' Stevens singeletta i Storbritannien.

"This Ole House" spelades in på svenska av Olle Helander 1954 under titeln "Min idol" av Ulla Britt Söderström, Jørgen Ingmann och Birthe Buch, och utgavs på skiva i december 1954. 1955 utkom Cacka Israelssons och Brita Borgs och Oscar Rundqvists inspelningar. 

En annan text på svenska skrevs av Olle Adolphson, och hette "Trettifyran", en humoristisk protestsång mot  rivningsraseriet i Sveriges städer under 1950- och 60-talen, och framfördes då av Per Myrberg i en inspelning som låg på Svensktoppen i 39 veckor, under perioden 26 juni 1964 -27 mars 1965 , bland annat som etta. 

Sången har också spelats in av svenska dansband som Thorleifs (1981)  och Ingmar Nordströms (1988) , av Eddie Meduza (1981)., av Nisse Hellberg (2006). och Drifters (1993  och 2008 ) samt Sten & Stanley (2009 ). I Dansbandskampen 2009 framfördes låten (som "34:an") av Spootlajtz.

Den 14 juni 1981 återkom låten på Svensktoppen, då i Tonix inspelning.

Publikation
Barnens svenska sångbok (svenska), 1999, under rubriken "Gladsång och poplåt".

Referenser

Noter

Källor

Svensktoppsmelodier 1964
Svensktoppsmelodier 1965
Svensktoppsmelodier 1981
Sånger 1954
Engelskspråkiga sånger
Förstörelse
Revvänderot

Revvänderot (Valeriana supina) är en växtart i familjen vänderotsväxter.

Källor
T. G. Tutin, V. H. Heywood, N. A. Burges, D. H. Valentine  (1976) Flora Europaea, Cambridge

 

Vänderotsväxter
Re Växtindex
Klippvänderot

Klippvänderot (Valeriana saxatilis) är en växtart i familjen vänderotsväxter.

Artens utbredningsområde är kalkstensregioner i östra centrala och östra Alperna och norra Apenninerna. Den är en flerårig alpin till subalpin ört med gröna basblad och små vita eller lite rosaaktiga blommor. Blommorna sitter i glesa knippen på 10–20 centimeter, eller något högre, höga stjälkar. Blomningstiden är juni och juli.

Förutom nominatformen (Valeriana saxatilis L. subsp. saxatilis) brukar en dvärgform, Valeriana saxatilis subsp. pancicii (Halácsy & Bald.) Ockendon, urskiljas som underart.

Källor
T. G. Tutin, V. H. Heywood, N. A. Burges, D. H. Valentine  (1976) Flora Europaea, Cambridge

Noter

 

Vänderotsväxter
Kl Växtindex
Alpvänderot

Alpvänderot (Valeriana tripteris) är en växtart i familjen vänderotsväxter.

Externa länkar

Källor
T. G. Tutin, V. H. Heywood, N. A. Burges, D. H. Valentine  (1976) Flora Europaea, Cambridge

 

Vänderotsväxter
Al Växtindex
Småvänderot

Småvänderot (Valeriana dioica) är en växtart i familjen vänderotsväxter.

Beskrivning
Småvänderot är flerårig ört som blir upp till omkring 30 centimeter hög. Arten har krypande jordstam med utlöpare och upprätta stjälkar med äggrunda, helbräddade basalblad och parflikiga stjälkblad. Blomningstiden är maj till juni. Blommorna är rosa eller vitaktiga och sitter i täta toppställda samlingar. Då arten är en tvåbyggare, eller dioik, som har skilda han- och honplantor, består blomsamlingarna på en planta av hanblommor eller honblommor. I hanplantans fall är blomställningen fyra till fem centimeter bred och hanblommor har endast ståndare, och ingen pistill. Honplantorna har en lite mer huvudlik blomsamling, och honblommorna har endast pistill med ett stift, och inga ståndare.

Utbredning
Småvänderotens utbredningsområde är Europa och nordvästra Turkiet.

I Sverige förekommer småvänderot i den södra delen av landet (södra Götaland), samt på Öland och Gotland. Den är ganska vanlig i Skåne, i övrigt sällsynt. Den växer i rikkärr och på fuktig, kalkrik mark, som hålls öppen och fri från högre vegetation, som betesmarker. 

Småvänderot är i Sverige rödlistad som sårbar, på grund av att minskad hävd och ökat kvävenedfall lett till ökad igenväxning av dess miljöer.

Noter

Källor
Den virtuella floran
Artfakta, SLU Artdatabanken
Plants of the World Online, läst 7 mars 2021.
T. G. Tutin, V. H. Heywood, N. A. Burges, D. H. Valentine  (1976) Flora Europaea, Cambridge

Externa länkar 

Vänderotsväxter
Sm Växtindex
Knölvänderot

Knölvänderot (Valeriana tuberosa) är en växtart i familjen vänderotsväxter.

Källor
T. G. Tutin, V. H. Heywood, N. A. Burges, D. H. Valentine  (1976) Flora Europaea, Cambridge

 

Vänderotsväxter
Kn Växtindex
M0n0wall

m0n0wall är en brandvägg som bygger på FreeBSD. Mjukvaran kan laddas in på ett litet minneskort eller annat valfritt lagringsmedium. m0n0wall används även i vissa kommersiella hårdvaruplattformar som bland annat Netgate och Logic Supply.

Avknoppningar
 pfSense - Bygger på m0n0wall och lägger till funktioner så som ntop, nmap, pure-ftpd, med mera.
 FreeNAS - Nätverksfilserver-distribution som bygger på FreeBSD 6 och använder m0n0walls webbgränssnitt.

Externa länkar
 m0n0wall

BSD
Bergvänderot

Bergvänderot (Valeriana montana) är en växtart i familjen vänderotsväxter.

Källor
T. G. Tutin, V. H. Heywood, N. A. Burges, D. H. Valentine  (1976) Flora Europaea, Cambridge

 

Vänderotsväxter
Be Växtindex
Elmshorn

Elmshorn är en stad i det tyska distriktet (Landkreis) Pinneberg i förbundslandet Schleswig-Holstein. Folkmängden uppgår till cirka  invånare. Staden ligger cirka 32 km nordväst om Hamburg vid floden Krückau som är en biflod till Elbe. Elmshorn är den största staden i distriktet men inte dess huvudort.

Orten Elmshorn omnämns 1362 för första gången som Kirchenspiel (socken). Under det trettioåriga kriget hade 1627 Albrecht von Wallenstein sitt läger i Elmshorn. Ett år senare blev orten hemsökt av pesten. Under Karl X Gustavs polska krig 1657 blev orten förstörd av svenska enheter. 1736 blev Elmshorn köping (Flecken). Under de Napoleonska krigen 1813/14 var orten ockuperad av en allians av ryska, svenska och preussiska trupper.

Efter kriget tjänstgjorde många av Elmshorns invånare under Fredrik VI av Danmark som valfångare i Grönland. Utvinnandet av tran skedde i Elmshorn vilket ökade ortens betydelse som snart fick smeknamnet "dat lütje Hamborg" (lilla Hamburg).

Efter det dansk-tyska kriget 1865 tillföll orten först Österrike och sedan Preussen. Efter att Elmshorn 1870 fick stadsrättigheter växte orten fort på grund av den industriella revolutionen. 1962 drabbades Nordtyskland av en stormflod som även medförde förstörelse i Elmshorn. Under 1970-talet revs stora delar av den gamla staden för att bygga nya kvarter.

Källor

Kommuner och städer i Kreis Pinneberg
Aos Sí

Aos Sí (iriskt uttal: [iːs ˈʃiː]; äldre form aes sídhe [eːs ˈʃiːə]) är det irländska alvfolket. Aos Sí sägs ursprungligen vara förkristna gudomar varav en del, när de slutade dyrkas, flyttade västerut, till Tir-nan-Og, medan andra stannade kvar med reducerade krafter. Ordet lever i engelskan kvar främst i banshee.

Namn och boning
Aos Sí betyder "gravhögarnas folk". De sas vara en ras av mäktiga, övernaturliga alvvarelser som bodde i en osynlig värld, parallellt med människorna. De skulle antingen bo någonstans på andra sidan havet i väster eller under jorden i alvfort. De har kopplingar till det brittiska fe-begreppet.

Källhänvisningar 

Irländsk mytologi

fr:Sidh
Bluntman och Chronic

Bluntman och Chronic är två metafiktiva superhjältar i Kevin Smiths filmer.

Bluntman och Chronic dyker upp första gången i filmen Chasing Amy från 1997. I filmen bestämmer sig Holden McNeil (spelad av Ben Affleck och Banky Edwards (Jason Lee) för att göra en serietidning baserad på deras vänner Jay och Silent Bob (spelade av Kevin Smith och Jason Mewes). Seriefigurerna får namnen Bluntman och Chronic.

I uppföljaren till Chasing Amy, Stjärnor utan hjärnor från 2001, ska seriefigurerna bli storfilm och de spelas av Jason Biggs och James Van Der Beek.

Se även
Jay och Silent Bob

Metafiktiva figurer
Superhjältar
Arlington Sisu 1A

Arlington Sisu 1A är ett amerikanskt segelflygplan.

Sisu 1A konstruerades av Leonard Niemi som ett segelflygplan lämpligt för hembygge. Efter att första prototypen fördigställts och flygutprovats 1958, visade sig flygplanet ha mycket goda flygegenskaper. Niemi övergav då sin idé att endast sälja flygplanet i form av ritningar och byggsatser. Han startade istället företaget Arlington Aircraft Company för att serietillverka flygplanet. Vid serietillverkningen kunde flygplanets vikt minska vilket förbättrade flygplanets prestanda. Med ett bästa glidtal på 37 kunde det teoretiskt flyga 37 km med en höjdförlust på 1 000 meter. 

Flygplanet var tillverkat helt i metall med ett V-format stjärtparti där stabilisatorn även fungerade som fena. Vingen som tillverkades i en NACA 65 profil var monterad i flygplanskroppens överkant strax bakom förarkabinutrymmet.

Flygplanet deltog vid olika segelflygtävlingar och placerade sig som regel bland topp fem, den vann det amerikanska mästerskapet i segelflyg 1962, 1965 och 1967. Med Al Parker som pilot satte det tre världsrekord i olika distansflygningar varav ett var den första distansflygningen på över 1 000 km med ett segelflygplan. 

Flygplanet som användes av Parker vid rekordflygningen finns i dag utställt på Smithsonian Air & Space Museum, ytterligare ett flygplan finns utställt på National Soaring Museum i USA. Totalt tillverkades 11 flygplan. 

Segelflygplan
Answers in Genesis

Answers in Genesis (AiG) är en kristen ideell organisation som förespråkar ungjordskreationism.

Trosuppfattning
Answers in Genesis har som valspråk: Upholding the Bible from the very first verse ("upprätthållande Bibeln från allra första versen").

AiG förespråkar ungjordskreationism, det vill säga de tror på en bokstavlig tolkning av Bibelns skapelseberättelse i Första Mosebok. De anser att texten skall tolkas enligt en rättfram läsning i den kontext som den skrevs, och att Bibeln i en sådan tolkning är bokstavligt sann. Eftersom Bibeln enligt dem är helt sann menar de att alla vetenskapliga indicier som strider mot Bibeln per definition är osanna. De har dock en viss reservation mot att det på några ställen kan ha smugit sig in kopieringsfel av mindre betydelse. De menar också, utan vetenskapliga bevis, att syndafloden ägt rum så som den beskrivs i Bibeln och att död och blodspillan kom till som resultat av människans synd och att detta är grundläggande för behovet av frälsning genom Jesus död och uppståndelse.

Answers in Genesis är den största kreationistiska organisationen. Den grundades 1994 i Australien av Ken Ham och har sedan fått kontor i USA, Storbritannien, Sydafrika, Nya Zeeland och Kanada. Efter en splittring i organisationen har alla avdelningar, förutom de i USA och Storbritannien, bytt namn till Creation Ministries International.

Verksamheter
Answers in Genesis publicerar material, bland annat i form av artiklar, på sin webbplats. De ger även ut tidningarna Answers Magazine och Answers Research Journal. Answers in Genesis anställda skriver också böcker.

Den 26 maj 2007 invigde Answers in Genesis ett kreationistiskt museum i Kentucky i USA, skapelsemuseet. Det öppnade för allmänheten den 28 maj 2007 och har till och med den 26 maj 2008 haft 404 800 besökare enligt Answers in Genesis själva. 2010 meddelade Answers in Genesis sin avsikt att bygga en ny attraktion, "Ark Encounter", en fullskalig tolkning av Noas ark. Efter olika förseningar meddelas att bygget ska påbörjas 2014.

I februari 2014 anordnade Answers in Genesis en uppmärksammad debatt om kreationism mellan Ken Ham och Bill Nye. Debatten väckte uppmärksamhet i media och sågs av uppskattningsvis minst tre miljoner tittare via internet.

Referenser

Externa länkar

Officiella
Webbplatsen Answers in Genesis
Webbplatsen Answers in Genesis Creation Museum

Kritiska
 Answers In Creation gammaljordskreationistisk webbplats som hävdar att de kan visa på många fel i Answers in Genesis texter
 Webbplatsen No Answers in Genesis En webbplats uttryckligen kritisk till Answers in Genesis
 National Center for Science Education
 The Talk.Origins Archive
Barry Yeoman. "Creation Nation", The Independent Weekly

Kristna organisationer
Vetenskaplig kreationism
Religiösa organisationer bildade 1994
Organisationer i Australien