kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tonkin

Tonkin, som också skrivs Tongkin eller Tongking (chu nho: 東京), är den nordligaste delen av Vietnam, i norr gränsande till Kinas provinser Yunnan och Guangxi, i väster till Laos och med östkust mot Tonkinbukten. Invånarna själva kallar den Bắc Kỳ, som betyder "Norra regionen". Ett alternativt namn är Bac Bô, Norra gränsens bukt.

Med sitt läge vid Röda Flodens bördiga delta, har Tonkin en omfattande produktion av ris.

Namnet härleds från Đông Kinh, ett äldre namn på staden Hanoi, som var huvudstad i Vietnam sedan 800-talet. Vietnam var då sedan länge en kinesisk provins. Detta namn betyder "östra huvudstaden", och är språkligt identiskt med namnet Tokyo. Jämför även Kinas Nanjing (södra huvudstaden) och Beijing (Peking, norra huvudstaden).

Frankrike utropade sin överhöghet över Vietnam efter fransk-kinesiska kriget (1884-1885) och delade det i tre regioner med namnen Tonkin (i norr), Annam (mellerst) och Cochinkina (i söder). Indelningen var rätt godtycklig och vietnameserna själva kämpade under 90 år för landets återförening.

Källor 

Vietnams geografi
27

27 (XXVII) var ett normalår som började en onsdag i den julianska kalendern.

Händelser

Okänt datum 
 En brand utbryter i Rom. 
 En dåligt byggd arena i Fidenae kollapsar varvid 20 000 av de 50 000 åskådarna omkommer.
 Aprikoser kommer till Rom från Asien.
 En triumfbåge reses i Rimini till Augustus ära.
 Enligt ett sätt att datera döps Jesus detta år, troligare är dock att detta sker år 29 (i kejsar Tiberius femtonde regeringsår enl Luk 3:1).

Födda 
 Agrippa II av Judeen, son till Herodes Agrippa I
 Petronius, romersk skriftställare
 Wang Chong (Wang-Tch'oung), kinesisk filosof

Avlidna

Externa länkar
Grasberg

Grasbergs dagbrott är världens största guldgruva och den tredje största koppargruvan. Den är belägen på 4 500 meter höjd i provinsen Papua i Indonesien (strax väster om Oceaniens högsta berg Puncak Jaya). Gruvan Ertsberg öppnade 1973 och utökades 1981 med Ertsberg östra. I mitten av 1980-talet var gruvan i princip uttömd, men 1988 hittades enorma guld och kopparfyndigheter på Grasberg 20 km bort. Vägen mellan fälten är en serpentinväg som i vissa fall lutar 20 procent.

Gruvan ger 600 000 ton malm per dag med en koncentration på 30 g guld, 30 g silver och 317 kg koppar per ton torkat slam.  Malmen transporteras genom ett rörsystem genom att den först mals ner till pulver och sedan blandas med vatten. Pumpar flyttar malmslammet till en punkt 3 mil från gruvan, och de sista 8 milen faller den ner med hjälp av gravitation. Hela rörsystemet är 166 km långt och går genom berg, djungel och träsk innan det slutar vid hamnen Amamapare där slammet torkas och skeppas ut.

Grasbergbrottet, som är ett av världens djupaste dagbrott (år 2013 noterades det som nummer 6), beräknas kunna vara i drift fram till år 2016.

Källhänvisningar

Externa länkar
Gruvans historia
Översikt

Gruvor i Indonesien
Guldgruvor
Caspaser

Caspaser är en grupp av cystein-beroende aspartat-specifika proteaser som finns hos metazoer (djur). Denna grupp av proteaser är inblandade i programmerad celldöd, apoptos, och för att inducera inflammation som en del av immunförsvaret. Olika caspaser har olika aktivitet beroende på målprotein (vilken specifik sekvens caspaset klyver).

I andra eukaryota fyla som svampar, växter eller "protister" finns endast metacaspaser och paracaspaser.

Enzymer
Paracaspaser

Paracaspaser är en typ av proteaser. De är mer lika caspaserna än vad metacaspaser är och finns bland djur och slemsvamp, medan svampar inte har paracaspaser, vilket är konstigt eftersom slemsvamp divergerade tidigare än uppdelningen mellan svampar och djur.

I däggdjur (inklusive människa) har det enda paracaspaset visat sig vara viktigt för signaleringen från ett stort antal receptorer som är inblandade i det ospecifika immunförsvaret.

Enzymer
Kanadas Grand Prix 1973

Kanadas Grand Prix 1973 var det fjortonde av 15 lopp ingående i formel 1-VM 1973.

Resultat
 Peter Revson, McLaren-Ford, 9 poäng
 Emerson Fittipaldi, Lotus-Ford, 6
 Jackie Oliver, Shadow-Ford, 4
 Jean-Pierre Beltoise, BRM, 3
 Jackie Stewart, Tyrrell-Ford, 2
 Howden Ganley, Williams (Iso Marlboro-Ford), 1 
 James Hunt, Hesketh (March-Ford) 
 Carlos Reutemann, Brabham-Ford 
 Mike Hailwood, Surtees-Ford
 Chris Amon, Tyrrell-Ford
 Wilson Fittipaldi, Brabham-Ford 
 Rolf Stommelen, Brabham-Ford
 Denny Hulme, McLaren-Ford
 Tim Schenken, Williams (Iso Marlboro-Ford)
 Arturo Merzario, Ferrari 
 Graham Hill, Hill (Shadow-Ford) 
 George Follmer, Shadow-Ford
 Carlos Pace, Surtees-Ford

Förare som bröt loppet 
 Jean-Pierre Jarier, March-Ford (varv 71, för få varv)
 Rikky von Opel, Ensign-Ford (68, för få varv)
 Niki Lauda, BRM (62, transmission)
 Jody Scheckter, McLaren-Ford (32, olycka)
 François Cévert, Tyrrell-Ford (32, olycka)
 Mike Beuttler, Clarke-Mordaunt-Guthrie (March-Ford) (20, motor) 
 Ronnie Peterson, Lotus-Ford (16, upphängning)
 Peter Gethin, BRM (5, oljepump)

Noteringar
 Bil nummer 0 (Jody Scheckter, McLaren-Ford) deltog för första gången i F1.

VM-ställning

 

1973 i Kanada
Kanadas Grand Prix
Metacaspaser

Metacaspaser är en grupp proteaser som är lika paracaspaser och caspaser. Denna grupp av proteiner kan hittas i växter, svampar och "protister". Den slemsvamp som används som modellorganism har dock inga metacaspaser utan bara ett paracaspas.

Metacaspaser har inte samma cystein-beroende aspargin-specifika aktivitet som definierar caspaserna. Däremot aktiveras caspas-lik proteolytisk aktivitet av metacaspaser i både växter och svampar (jäst). I likhet med caspaser så har metacaspaser en roll i programmerad celldöd i växter och svampar (denna celldöd är mekanistiskt skild från apoptos och kallas autofagisk celldöd).

Enzymer
Fritz Pfeffer

Fritz Pfeffer, född 30 april 1889, död den 20 december 1944, var en av personerna som från november 1942 gömde sig tillsammans med familjerna Frank och van Pels i gårdshuset på Prinsengracht 263 i Amsterdam. Han finns med i Anne Franks dagbok.

Hans alias i Anne Franks dagbok är Albert Dussel. Han var tandläkare och han avled i koncentrationslägret Neuengamme den 20 december 1944. I boken blir han också kallad herr dussel.

Referenser

Personer i Nederländerna under 1900-talet
Tyska tandläkare
Födda 1889
Avlidna 1944
Män
Pfeffer, Fritz
Örslösa församling

Örslösa församling är en församling i Kålland-Kinne kontrakt i Skara stift. Församlingen ligger i Lidköpings kommun i Västra Götalands län och ingår i Södra Kållands pastorat.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung. 

Församlingen var till 1962 moderförsamling i pastoratet Örslösa, Väla och Gillstad som från omkring 1300 även omfattade Söne församling. Från 1962 till 2006 var församlingen moderförsamling i pastoratet Örslösa, Söne, Väla, Gillstad, Tådene, Lavad, Norra Kedum och Tranum. Församlingen införlivade 2006 Karaby, Tuns, Friels, Lavads, Gillstads, Tranums, Tådene, Norra Kedums, Väla och Söne församlingar. Den utgjorde därefter till 2014 ett eget pastorat. Från 2014 ingår församlingen i Södra Kållands pastorat.

Organister

Kyrkor 
 Friels kyrka
 Gillstads kyrka
 Karaby kyrka
 Lavads kyrka
 Norra Kedums kyrka
 Söne kyrka
 Tranums kyrka
 Tuns kyrka
 Tådene gamla kyrka
 Tådene kyrka
 Väla kyrka
 Örslösa kyrka

Se även
Örslösa socken

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats

Församlingar i Skara stift
Indelningar i Lidköpings kommun
Rudbecksgatan

Rudbecksgatan är en gata som går genom de centrala delarna av Örebro i väst–östlig riktning. I nordväst övergår den i Hertig Karls Allé vid Hagabron, och i öster slutar den vid Sörbyängsvägen/Universitetsgatan. Vid Rudbeckstunneln (anlagd 1961) passerar Rudbecksgatan under Drottninggatan och Köpmangatan.

Gatan hette från 1844 Repslagaregatan, och från 1857 Hantverkaregatan. År 1884 döptes den om till Rudbecksgatan. Gatan har fått sitt namn av bröderna Petrus Rudbeckius (1578–1629), Johannes Rudbeckius (1581–1646) och Jacob Rudbeckius (1583–1640). Deras föräldrahem låg vid hörnet Drottninggatan/Rudbecksgatan, men de växte upp i Ormesta, Almby socken. De studerade vid Örebro skola. De båda förstnämnda blev teologer och präster, medan Jacob blev lärare, och från 1615 rektor vid Örebro skola.

Längs Rudbecksgatan ligger bland annat (från väster till öster):
Järnvägen Örebro-Hallsberg
Örebro södra
Västra centrumleden
Behrn Center
Conventum
Våghustorget
Krämaren
Rudbecksskolan
Sveaparken
Behrn Arena

Referenser
Gatorna i Örebro, s. 154. Sällskapet Gamla Örebro 1999.

Gator i Örebro
Klockthunbergia

Klockthunbergia (Thunbergia grandiflora) är en art i familjen akantusväxter (Acanthaceae) från nordöstra Indien, Myanmar, Kambodja, Thailand och södra Kina. Numera spridd till alla tropiska områden och i Australien ett svårt ogräs.

Klättrande buskar till 20 m som bildar rotknölar. Blad hjärtlika med 5-7 tydliga nerver, 11-22 cm långa, ca 15 cm breda, vanligen flikiga mot basen. Blommorna kommer i hängande klasar och är trumpetformade, krona 6-8 cm i diameter, blå till vit, blompip blekt gul.

Sorter
'Augusta Blue' - selekterad sort med bra blå färg.
'Alba' - har vita blommor med gult svalg.
'Variegata' - har vitfläckigt bladverk.

Odling
På grund av sin storlek bäst i växthus. Arten kan odlas i stora krukor i vanlig standardjord. Bör placeras så ljust som möjligt, men kan behöva skydd mot den starkaste solen. Föredrar jämn vattning, men kan torka ut lätt mellan vattningarna. Ge näring varje vecka under vår till höst. Övervintras svalt och torrare, 10-15°C, tål tillfälligt -5°C, men fäller då alla blad.

Synonymer
För vetenskapliga synonymer, se Wikispecies.

Källor
Parsons, W. & Cuthbertson, E. (2001) Noxious Weeds of Australia 2:a upplagan. 
Phillips, R. & Rix, M. (1998) Conservatory and Indoor Plants: Vol 2 
Glasshouse Works http://www.glasshouseworks.com/

Krukväxter
Kl Växtindex
Akantusväxter
Silvan Zurbriggen

Silvan Zurbriggen, född 1981, är en skidåkare som tävlar i alla discipliner i alpina världscupen för Schweiz. Han är en avlägsen släkting till de forna storåkarna syskonen Pirmin Zurbriggen och Heidi Zurbriggen.

Schweiziska alpina skidåkare
Födda 1981
Män
Levande personer
Schweiziska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 2010
Personer från kantonen Valais
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 2006
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2006 från Schweiz
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 2010
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Schweiz
Zurbriggen

Det finns flera personer med efternamnet Zurbriggen: 

Pirmin Zurbriggen, schweizisk alpin skidåkare, född 1963
Silvan Zurbriggen, schweizisk alpin skidåkare, född 1981
Aleksandr Gribojedov

Aleksandr Sergejevitj Gribojedov (ryska: Александр Сергеевич Грибоедов) född 15 januari 1795 i Moskva, Kejsardömet Ryssland,  död 30 januari 1829 i Teheran, Persien, var en rysk diplomat, översättare och författare, vars främsta verk är komedin Горе от ума, ().

Biografi 
Gribojedov studerade filologi och juridik i Moskva. År 1817 fick han en befattning på utrikesdepartementet i Sankt Petersburg. Som diplomat reste han till Kaukasus och Persien där han blev mördad av muslimska fanatiker i samband med ett folkupplopp 1829.

Förutom några försök till lustspel och en ofulländad tragedi hann Gribojedov med ett högst originellt verksdrama, den satiriska komedin Горе от ума (Gore ot uma; Förnuft skapar elände). Detta 1816–24 författade teaterstycke, vars scener är förlagda till Moskva, blev först 1831 uppfört och 1833 tryckt, bägge gångerna i delvis stympat skick. Redan före författarens död hade det dock spritts i avskrifter och väckt stort uppseende. Många rader av de elegant formade verserna blev tidigt bevingade ord i Ryssland. En kritisk upplaga av Gribojedovs verk med inledning och kommentarer av Nikolaj Piksanov utkom i 3 band 1911–1917.

Övrigt 
Gribojedovhuset, Moskvaförfattarnas egen klubb, namngivet efter Aleksandr Gribojedov, spelar en central roll i Bulgakovs roman Mästaren och Margarita.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932

Noter

Externa länkar 
 
 
 "Förnuft skapar elände" på ryska

Ryska diplomater
Ryska dramatiker
Ryskspråkiga dramatiker
Diplomater under 1800-talet
Dramatiker under 1800-talet
Ryska författare under 1800-talet
Författare från Moskva
Födda 1795
Avlidna 1829
Män
Svensk uppslagsbok
Alumner från Moskvauniversitetet
Mördade diplomater
Fars hatt

Fars hatt är ett hotell med anor från 1600-talet. Hotellet öppnades 1684, då som ett värdshus med åtta rum, och har idag 120 rum. Hotellet är beläget i Kungälv, ett stenkast från Fästningsholmen och Bohus fästning. Hotellet har fått sitt namn från det enda kvarvarande tornet på fästningen, Fars hatt, vilket gavs till hotellet efter en namntävling i Göteborgs-Posten vid nyinvigningen av hotellet 1958, då den tidigare Stadskällaren brunnit ner till grunden.

Den 9 september 2021 meddelade Göteborgs-Posten att företaget hade satts i konkurs, och att verksamheten skulle stängas redan dagen efter. Fars hatt fick i oktober samma år en ny ägare när hotellet köptes av Dialog hotels.

Referenser

Externa länkar 
 
 

Hotell i Sverige
Nikolaj Nekrasov

Nikolaj Aleksejevitj Nekrasov (ryska: Николай Алексеевич Некрасов), född 10 december 1821 (28 november g.s.) i Podolien, död 8 januari 1878 (27 december 1877 g.s.), var en av de mest kända ryska poeterna. 

Nekrasov mottog av sin faders tyranni i hemmet intryck som kom att kasta dystra skuggor över hela hans liv. Han sändes till Sankt Petersburg för att uppfostras till militär. I stället lät han inskriva sig vid universitetet, varefter fadern nekade honom allt understöd, och den sextonårige ynglingen måste på egen hand försöka försörja sig och levde mycket fattigt.

1840 utkom anonymt första samlingen av hans dikter och den mottogs välvilligt av kritikerna. 1847 blev han i förening med Ivan Panajev ägare av den av Aleksandr Pusjkin uppsatta tidskriften Sovremennik. Inom kort tog han över tidskriften inklusive Panajevs hustru. Nekrasov anmälde sin egen tidskrift till Tsar Alexander II:s censur, då han var så otroligt rädd för att åka i fängelse. Sedan denna 1866 blivit förbjuden övertog Nekrasov den bekanta tidskriften Otetjestvennyja zapiski (Fosterländska memoarer), vilken han redigerade till sin död. Från och med 1856 utkom den ena upplagan efter den andra av hans samlade dikter, ständigt tillökade (6:e upplagan i 2 band, 1895).

Nekrasov blev populär så som ingen annan efter Michail Lermontov. Han gisslar skoningslöst det ryska samhällets brister. Naturligtvis var det mycket av det han skrev som inte lyckades komma oskatt genom censuren. En annan del av Nekrasovs dikter rör honom själv och hans dystra minnen och lidanden. Den bittra nöd han utstått som ung hade brutit hans hälsa, och den hade i hans ögon gett penningen ett värde, som gjorde, att han till varje pris måste bli rik. Han blev det, mindre på sina skrifter än genom andra, mindre prisvärda medel. 

Nekrasov skrev bland annat sången Korobejniki, som bland annat blev känd som bakgrundsmusik till datorspelet Tetris.

Vidu ankaŭ 
2907 Nekrasov

Externa länkar 
 

Ryskspråkiga författare
Ryska författare
Födda 1821
Avlidna 1878
Män
Personer från Vinnytsia oblast
Edmond Aman-Jean

Edmond François Aman-Jean, född 13 januari 1858 i Chevry-Cossigny i Seine-et-Marne, död 23 januari 1936 i Paris, var en fransk målare.

Biografi
Aman-Jean var elev till Lehmann och Hebert och gjorde sig särskilt känd som porträttmålare. Hans kolorit utmärker sig för stark originalitet och en utpräglad känsla för dekorativ effekt är betecknande för hans konst, som har inslag av sekelskiftets melankoli och jugendstilens mjuka kurvatur.<ref>Svensk Uppslagsbok’’, Band 1, 1947-1955. (spalt 794)</ref>

Han målade först historiska och allegoriska ämnen, bland annat Jeanne d'Arc och Sirenerna, men har företrädesvis vunnit ett namn genom sina dekorativt hållna fantasibilder (Venezia'', med flera) och sina kvinnoporträtt, med någonting sentimental, förfinad och melankoliskt fördunklad såsom psykologiskt attribut.

Källor 

 

Franska målare under 1800-talet
Födda 1858
Avlidna 1936
Män
Personer från Seine-et-Marne
Flodkanin

Flodkanin (Bunolagus monticularis) är en starkt utrotningshotad art som lever i Karoo, ett halvökenområde, i sydvästra Sydafrika. Den placeras som ensam art i sitt släkte Bunolagus.

Artens hela bestånd består troligen inte av mer än 10 populationer med ett sammanlagt antal av cirka 250 könsmogna par. Ibland används bushmanhare som ett annat svenskt trivialnamn.

Utseende 
Arten blir 34 till 47 cm lång (huvud och bål), har en 7 till 10,8 cm lång svans och väger 1 till 2 kg. Honor är med en genomsnittlig vikt av 1,8 kg tyngre än hanar som väger omkring 1,5 kg. Hos Bunolagus monticularis är den mjuka pälsen huvudsakligen brunaktig och den är även tjock på extremiteterna. Kännetecknande är en svart strimma som skiljer den krämfärgade strupen från nosen och kinderna. Dessutom är öronen med en längd av 10,7 till 12,4 cm tydlig större än hos rödkaniner (Pronolagus) som förekommer i samma region. Kring ögonen förekommer ljusa till vitaktiga ringar och dessutom har öronens spetsar vita kanter. Ett annat signalement är en rödaktig fläck på djurets nacke. Svansen är ullig som hos flera andra hardjur.

Ekologi 
Denna kanin lever i halvöknen vid floder som kan vara torrlagda under sommaren.

Flodkaninen är liksom flera andra hardjur aktiv mellan skymningen och gryningen. Den gömmer sig på dagen i en grop och vilar. Födan utgörs av växtdelar som blad, gräs och blommor. Djuret äter bland annat löv från buskar som tillhör släktena Salsola, Kochia och Mesembryanthemum. Arten är liksom sina nära släktingar koprofag. Spillningen efter första ämnesomsättningen är mjuk och den innehåller fortfarande viktiga näringsämnen. Flodkaninen äter den mjuka spillningen och efter andra ämnesomsättningen är djurets avföring fast.

Hannar och honor lever utanför parningstiden ensam. Fortplantningen sker under årets varma månader, augusti till maj på södra jordklotet. Hos arten finns inga monogama par. Istället sker parningen mellan individer som lever i samma region. Honan är cirka 35 dagar dräktig och sedan föds en enda unge. Före ungens födelse fodras gropen med hår, gräs och andra mjuka växtdelar. Ungen är vid födelsen blind och hjälplös med en vikt av cirka 40 g.

Noter

Externa länkar
 World's most endangered mammals
 bilder - riverinerabbit.co.za
 Foto, ursprungligen från Arkive

Harar och kaniner
Däggdjur i etiopiska regionen
Michail Saltykov-Sjtjedrin

Michail Jevgrafovitj Saltykov-Sjtjedrin (ryska: Михаил Евграфович Салтыков-Щедрин), född 27 januari 1826 (15 januari enligt gamla stilen), död 10 maj 1889 (28 april g.s.), var en rysk författare. Det egentliga efternamnet är Saltykov, Sjtjedrin är en pseudonym.

Saltykov var av adlig familj och började 1844 tjänstgöra som ämbetsman på krigsministeriets kansli. På grund av sitt frimodiga författande förvisades han 1848 till Vjatka, där han anställdes vid guvernementskansliet. Han blev 1850 vice guvernör i Rjazan, därefter i Tver, och blev 1868 president i Penzas kameralrätt. År 1856 fick han återkomma till Petersburg.

Författande 
Saltykov-Sjtjedrins verk består av satir och parodi av burlesk karaktär. För att undgå censuren tillgrep han ett svårfattligt bildspråk som å ena sidan kan vara svårt att dechiffrera för en modern läsare, men å andra sidan skänker de absurt tecknade maktfullkomliga härskartyperna en tidlöshet. Bakom det ofta grovkorniga skämtet gömmer sig ett djupt vemod i förening med upprördhet och en varm 
fosterlandskärlek. "Historien om en stad" (История одного города) är en allegori över den ryska historien.

Efter misslyckade ungdomsförsök som poet debuterade han som prosaist med berättelsen Protivorjetjija (Motsägelser, 1847) under pseudonymen M.Nepanov och Zaputannoje djelo (En intrasslad affär, 1848), som visar på inflytelser av Nikolaj Gogol och Fjodor Dostojevskij. Under pseudonymen Stjedrin väckte han stort uppseende med de satiriska skisserna Gubernskija otjerki (1856, ett urval utgavs i svensk översättning av A. Jensen som "Småstadslif", 1890), därhan med drastisk humor och bitande sarkasm skildrar livet i "Krutogorsk" (ett täcknamn för Vjatka). Dessa skisser är utgångspunkten för den så kallade anklagande litteraturen i Ryssland före bondeemancipationen. Som medarbetare i tidskriften "Sovremennik" fortsatte han sitt socialsatiriska författarskap i längre och kortare serier: Pompadury i Pompadursji (1863-1873) häcklade byråkratin, medan Gospoda Tasjkentsy (1869-1872) tog upp det samvetslösa lycksökeriet och exploateringslusten i Tasjkent. Den tidigare nämnda Istorija odnago goroda (Historien om en stad, 1870), är en burlesk parodi på Rysslands historia efter Petersburgs grundande. Familjekrönikan 
Gospoda Golovlevy (1880) är en gripande samhällsskildring av livegenskapens demoraliserande verkan på husbönderna själva. Hans utländska resebrev Za rubezjem (På andra sidan gränsen, 1881) innehåller iakttagelser och jämförelser mellan Ryssland och västerlandet.

Verk översatta till svenska 
 Småstadslif: berättelser och skizzer, 1890 (utkom 1856 i original)
 Familjen Golovljov 1933 (Gospoda Golovlevy 1880)
 Oskyldiga berättelser 1949 
 Historien om en stad 2005 (Istorija odnogo goroda 1869-1870)

Se även 
 Lista över ryskspråkiga författare

Källor 

Ryskspråkiga författare
Ryska författare
Födda 1826
Avlidna 1889
Män
Personer från Tver oblast
Kragalka

Kragalka (Synthliboramphus antiquus) är en fågel inom familjen alkor som häckar i Alaska.

Utseende och fältkännetecken
Kragalkan en liten alka, 20–24 centimeter lång och könen är lika. Den är svart på huvudet, strupen och nacken, har grå rygg och vingar, och dess undersida, bröst och sidan av halsen är vit. Den har en gul, grov och mycket kort triangelformad näbb och en kort rundad stjärt. Adulta fåglar i sommardräkt har ett vitt parti snett ovanför ögat vilket kan se ut som ett buskigt ögonbryn. Detta parti möts ofta i nacken. Dess flykt är kraftfull och direkt, och den flyger med snabba vingslag på grund av sina korta vingar.

Läte 
Från kragalkan hörs korta visslande "teep" till havs och vid häckplats olika tjirpande och drillande läten.

Utbredning
Kragalkan är en kortflyttande flyttfågeln som främst häckar på ögruppen Aleuterna och andra av Alaskas öar. Den har sina vintervisten så lång söderut som Kalifornien och enstaka felflugna individer återfinns i USA:s inland under höststormar. Den har påträffats i Europa vid endast två tillfällen, dels en felflugen individ av kragalka som hittades i Lundy i engelska Devon våren 1990 och som återvände till Storbritannien de två följande åren, dels en individ som fotograferades i Porkala, Finland 9 november 2021.

Ekologi

Häckning
Kragalkan är en kolonihäckande fågel som lägger sitt enda, eller ibland två, ägg direkt på marken bland trädrötter eller i en klippskreva. Äggen ruvas omväxlande av föräldrarna i skift som var i snitt tre dagar i sträck. ibland upp till sex dagar. Dessa små alkor är nattaktiva på häckningsplatsen, förmodligen som ett skydd mot predation, och av samma skäl matas aldrig fågelungarna vid fågelboet utan tas med ut till havs bara några dagar efter att äggen är kläckta. Detta går till så att föräldrarna ropar på sina ungar ute från havet och dunungarna simmar då mot sina föräldrar som simmar längre och längre ut till havs i skydd av nattmörkret.

Föda
Fågeln söker sin föda precis som de andra arterna inom familjen genom att dyka, och de livnär sig främst på fisk, skaldjur och andra mindre ryggradsdjur.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till mellan en och två miljoner individer.

Namn 
På svenska har den även kallats starikalka.

Referenser
Texten är till största delen översatt från engelskspråkiga Wikipedias artikel Ancient Murrelet där följande källor anges:
 Field Guide to the Birds of North America, National Geographic, 
 Peter Harrison (1983) Seabirds, an Identification Guide, 
 Josep del Hoyo Handbook of the Birds of the World Vol 3, 
 David Allen Sibley (2000) The Sibley Guide to Birds, National Audubon Society,

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Alkor
Fåglar i nearktiska regionen