kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Etiopienvipa

Etiopienvipa (Vanellus melanocephalus) är en fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar, endemisk för Etiopien.

Utseende och läten 
Etiopienvipa är en stor (34 cm) och brun vipa med svart hjässa, vitt ögonbrynsstreck bakom ögat och svart på haka och strupe. Huvudsidan och sidan av bröstet är fint svartfläckat grå. Adulta fåglar har en liten gul hudflik framför ögat. I flykten syns ett vitt band över övre vingtäckarna som hos sporrvipan. Lätet är ett oangenämt raspande ljud, likt kronvipan.

Utbredning och systematik 
Etiopienvipa förekommer enbart i höglänta delar av Etiopien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Etiopienvipa påträffas i gräsmarker och på hedar i höglänt terräng, på mellan 2400 och 3800 meters höjd, gärna i fuktigare områden eller nära vattensamlingar. Där är par eller flockar lokalt frekvent förekommande till vanliga. Födan är okänd och endast ett bo har påträffats, en uppskrapad grop i marken. Fågeln häckar i april i bergsområdet Bale, i augusti i Shawa.

Status 
Artens populationstrend är okänd och utbredningsområdet är relativt litet. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser dock inte att den är hotad och placerar den därför i kategorin livskraftig. Världspopulationen tros bestå av mellan 1 000 och 10 000 individer.

Namn 
Fågeln har på svenska även kallats fläckvipa och etiopisk vipa.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Etiopien
Ljus sorgvipa

Ljus sorgvipa (Vanellus melanopterus) är en afrikansk fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar. Den påträffas oftast i höglänta områden. Arten minskar i antal, men beståndet anses ändå vara livskraftigt.

Utseende och läten 
Ljus sorgvipa är en rätt liten (26–27 cm), gråhuvad vipa. Den är mycket lik mörk sorgvipa (Vanellus lugubris), men är kraftigare och mer kortbent, men detta är svårt att se på långt håll. På närmare håll syns något mer vitt i pannan och bredare svart bröstband, men den främsta artkaraktären är den röda ögonringen. I flykten syns också ett diagonalt vitt band över täckarna (som mörk sorgvipa saknar) och svart bakkant på armpennorna, inte vit. Lätet är också annorlunda, ett hårt "ki-ki-ki-ki-krrrrrri" som skiljer sig markant från mörka sorgvipans behagliga, flöjtande vissling.

Utbredning och systematik 
Ljus sorgvipa delas in i två underarter med följande utbredning:
 Vanellus melanopterus melanopterus – förekommer från sydligaste Sudan, Etiopien och Eritrea och från sydvästra Kenya till centrala Tanzania
 Vanellus melanopterus minor – förekommer i östra och södra Sydafrika (Limpopo söderut till västra KwaZulu-Natal, Fristatsprovinsen, Östra Kapprovinsen och östra Västra Kapprovinsen; övervintrar på kustslätter norrut till södra Moçambique.

Levnadssätt 
Ljus sorgvipa hittas ofta i höglänta gräsmarker samt på bergssluttningar och öppna slätter. Födan består av mollusker, maskar, insekter och deras larver som skalbaggar och flugor, ibland även fisk. Den häckar mellan mars och juli i Etiopien, året runt i Kenya och Tanzania beroende på nederbörd.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn melanopterus betyder "svartvingad", av grekiska melanopteron (melas "svart"; pteron "vinge"). På svenska har arten även kallats just svartvingad vipa.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i etiopiska regionen
Maskvipa

Maskvipa (Vanellus miles) är en vadarfågel i familjen pipare som förekommer i australiska regionen.

Utseende och läte 
Maskvipan är en stor (35-38 cm) pipare med enfärgat gråbrun ovansida, vit undersida, svart hjässa och gula hudflikar i ansiktet. Sydliga populationer (novaehollandiae, av vissa behandlade som egen art) har även en svart fläck på bröstsidan och skiljer sig från den nordliga nominatformen även bland annat genom mindre hudflikar, mer utbrett svart på huvudet och brunare ovansida. Lätet är ett stammande "kerr-kik-ki-ki", ett enstaka "tek" eller ett drillande "krrr" vid landning.

Utbredning och systematik 
Maskvipan förekommer på Nya Guinea samt i Nya Zeeland, Australien och på Tasmanien. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Vanellus miles miles – på Nya Guinea och i norra Australien, även tillfälligt södra Wallacea
 Vanellus miles novaehollandiae – i östra och sydöstra Australien, på Tasmanien och Nya Zeeland.

Efter häckningen lever den ett nomadiskt liv i Australien och kan uppträda i princip var som helst.

Sedan 2014 urskiljs underarten novaehollandiae som egen art av IUCN och Birdlife International, Vanellus novaehollandiae baserat på tydliga skillnader i utseende (se ovan).

Resultat från genetiska studier tyder på att maskvipans närmaste släkting är långtåvipa (V. crassirostris).

Levnadssätt 
Maskvipan är vanligt förekommande i olika sorters öppna områden med helst kort gräs, både naturligt eller av människan skapat, och även våtmarker. Den lever av insekter, maskar och spindlar, men även mollusker, kräftdjur, löv och frön. Fågeln häckar november till april i Northern Territory, alla årets månader i nordöstra Queensland och augusti till november samt i mars i norra Western Australia. Den lägger fyra fläckiga olivfärgade ägg i en uppskrapad grop i marken sparsamt fodrad med kvistar, stenar eller djuravföring.

Status 
IUCN hotkategoriserar miles och novaehollandiae var för sig, båda som livskraftiga.men se text De anses båda också öka i antal. Den sammanlagda världspopulationen uppskattas till 287 000 fåglar.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i australiska regionen
Andinsk vipa

Andinsk vipa (Vanellus resplendens) är en sydamerikansk fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar.

Utseende och läte 
Andinsk vipa är en stor och kraftigt tecknad vadarfågel med svartspetsad skärorange näbb och skära ben. Den är duvgrå på huvud och hals, avskilt från den vita buken med ett smalt svart streck. Ovansidan är koppargrön och i flykten uppvisar den tydliga svartvita teckningar på vingar och stjärt. Olikt sydamerikansk vipa saknar den tofs. Den är en ljudlig fågel, framför allt när den skräms upp.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från Anderna i sydvästra Colombia till nordvästra Argentina och norra Chile. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Andinsk vipa hittas i höglänta våtmarker och sjökanter över 3000 meters höjd, men kan också ses födosöka i gräsbevuxna betesmarker i norra delen av utbredningsområdet. Arten påträffas vanligen i par eller lösa flockar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stabil populationsutveckling, och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen är dock relativt liten, bestående av mellan 1 000 och 10 000 individer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i neotropiska regionen
Vårtvipa

Vårtvipa (Vanellus senegallus) är en afrikansk fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar. Den förekommer i blöta gräsmarker i stora delar av Afrika söder om Sahara, dock ej i regnskogsområden. IUCN listar den som livskraftig.

Utseende och läte 
Vårtvipan är en stor (34 cm) och omisskännlig vipa. Den är mestadels brun med svart hjässa, vit panna samt gula och röda flikar i ansiktet. Stjärten är svartspetsad vit och de långa benen är gula. I flykten syns svarta vingpennor åtskilda från de bruna täckarna av ett vitt band, medan undersidan är vit med svarta vingpennor. Lätet är ett högljutt piip-piip.

Utbredning och systematik 
Vårtvipan är huvudsakligen en stannfågel som häckar över stora delar av Afrika söder om Sahara utanför regnskogsområden. Den genomför dock lokala säsongsbundna förflyttningar. 

Vårtvipa delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Vanellus senegallus senegallus – Senegal och Gambia till södra Sudan, nordöstra Demokratiska republiken Kongo och norra Uganda
 Vanellus senegallus major – Eritrea och Etiopien
 Vanellus senegallus lateralis – södra Demokratiska republiken Kongo och Angola till Moçambique och nordöstra Sydafrika

Levnadssätt 
Denna art är en vanlig häckfågel i fuktiga låglänta miljöer, framför allt blöta gräsmarker. Den födosöker ofta på torrare mark som exempelvis golfbanor, där den plockar insekter och andra ryggradslösa djur från marken. Den lägger tre till fyra ägg i en uppskrapad grop i marken.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Vårtvipan hotas av habitatförlust i Sydafrika till följd av skogsavverkning. Den jagas och handlas med på marknader för traditionell medicin i Nigeria.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn senegallus betyder "från Senegal".

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i etiopiska regionen
Sporrvipa

Sporrvipa (Vanellus spinosus) är en fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar som förekommer i östra Medelhavsområdet och i ett band från Västafrika till Arabiska halvön.

Utseende och läten 
Sporrvipan är en omisskännlig och karaktäristisk medelstor vadare med svart på hätta, bröst, stjärt och en strimma på halsen. I ansiktet samt på resten av halsen och buken är den vit, medan vingar och rygg är ljusbruna. Benen och näbben är svarta. Arten är mycket högljudd med ett läte som på engelska kan beskrivas did-he-do-it. På vingen finns en gömd liten klo eller sporre, varifrån arten fått sitt namn.

Utbredning 
Fågeln förekommer från Senegal och Gambia till nordöstra Tanzania, östra Medelhavsområdet och Röda havet. Den afrikanska populationen är huvudsakligen stannfåglar men kan genomföra lokala förflyttningar, exempelvis till torrare områden under regnperioden. Populationerna i östra Medelhavsområdet är flyttfåglar som övervintrar i Afrika. 

Arten är en mycket sällsynt gäst i övriga Europa med endast enstaka fynd. Ett fynd i Danmark 2014 har bedömts ej med säkerhet vara spontant. 24 september 2017 sågs en individ nära Strzelno i centrala Polen.

Systematik 
Resultat från genetiska studier tyder på att sporrvipans närmaste släktingar är de afrikanska arterna vitkronad vipa (V. albiceps) och smedvipa (V. armatus). Tidigare har arten placerats i släktet Hoplopterus, men inkluderas numera vanligen i Vanellus. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Sporrvipan hittas i olika typer av våtmarker. Den livnär sig av insekter och andra vertebrater den hittar på marken. Två fläckig gula ägg läggs i en grop i marken. Ibland försvarar den sina ungar mot djur och sällsynt också människor med sina sporrar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till mellan 130.000 och 800.000 individer, varav det i Europa tros häcka 1.100-1.600 par. Den tros minska i Europa men är mycket allmän i Afrika söder om Sahara, där den påträffas i många olika typer av våtmarksområden.

Krokodilsymbiosen 
Sporrvipan är vid sidan av krokodilväktaren en av de arter som tros vara förlagan till fågeln "trochilus", som sades ha en symbiotisk relation med krokodiler. Den grekiska historikern Herodotos berättar om hur krokodiler ligger på strandbrinken med öppna käftar och hur "trochilus" tillåts äta av köttrester på krokodilernas tänder utan att krokodilerna äter upp fåglarna. Beteendet har dock aldrig bekräftats och berättelsen anses idag vara en faktoid.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i etiopiska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Brunbröstad vipa

Brunbröstad vipa (Vanellus superciliosus) är en afrikansk fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar.

Utseende och läte 
Brunbröstad vipa är en liten (23 cm) vipa med vacker fjäderdräkt: rostbrun panna, svart hjässa och en gul hudflik från tygeln. Den är grå från sidan av ansiktet till bröstet med en bred kastanjebrun kant nertill. Lätet beskrivs som en gnisslig serie, "kreek-kreek-kreek-kreek", rätt likt ljus sorgvipa.

Utbredning och systematik 
Brunbröstad vipa är en flyttfågel som häckar från Ghana till Kamerun och Demokratiska republiken Kongo. Den övervintrar i östra Afrika. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Brunbröstad vipa hittas på öppen savann med inslag av gräs eller barmark, ibland buskar eller öppen skog. Den lever av insekter som myror som den plockar i lös jord och har noterats vara aktiv på natten. Fågeln häckar mellan januari och mars i Nigeria och Kamerun, troligen december–juni i Demokratiska republiken Kongo. Arten har ett monogamt häckningsbeteende.

Status och hot 
Artens populationstrend är okänd, men utbredningsområdet är relativt stort. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser inte att den är hotad och placerar den därför i kategorin livskraftig. Världspopulationen uppskattas till mellan 1.000 och 25.000 individer.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i etiopiska regionen
Svarthuvad vipa

Svarthuvad vipa (Vanellus tectus) är en afrikansk fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar.

Utseende och läten 
Svarthuvad vipa är en omisskännlig och iögonfallande medelstor cirka 25 centimeter lång vadare. Som namnet avslöjar är huvudet svart bortsett från vit panna och nedersta delen av ansiktet samt ett vitt band tvärs över nacken. Den har en spretig tofs likt tofsvipans och näbb och ben är röda. Stjärten är svartspetsat vit. I flykten syns svarta handpennor och bruna täckare åtskilda av ett vitt streck. Undersidan av vingen är vit med svarta handpennor. Lätet är ett metalliskt tink-tink.

Utbredning och systematik 
Svarthuvad vipa förekommer söder om Sahara i ett bälte som sträcker sig från Senegal till Etiopien. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Vanellus tectus tectus – förekommer från södra Mauretanien och Senegal till Eritrea, Etiopien, Uganda och nordvästra Kenya
 Vanellus tectus latifrons – förekommer från södra Somalia till östra Kenya; även påträffad i norra Tanzania

Arten är i huvudsak stannfågel men kan göra vissa årstidsmässiga rörelser under regn i Mauretanien, Mali och Nigeria.  Den har utanför utbredningsområdet påträffats i Jordanien och Israel. Den har hybridiserat med kronvipa (Vanellus coronatus). Genetiska studier tyder också på att de är varandras närmaste släktingar.

Ekologi 
Svarthuvad vipa är en vanlig häckfågel i låglänta områden nära vatten. Den lägger två till tre ägg i en uppskrapad grop i marken. Fågeln födosöker oftare i torrare områden som golfbanor eller buskmarker med gräs där den plockar insekter och andra ryggradslösa djur från marken.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med okänd utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Referenser 
Artikeln bygger delvis på en översättning från engelskspråkiga wikipedias artikel Black-headed lapwing, läst 2018-01-03 som anger följande källa:
Shorebirds - An Identification Guide to the Waders of the World  by John Marchant, A. J. Prater and Peter Hayman  (paperback)

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i etiopiska regionen
Bältesvipa

Bältesvipa (Vanellus tricolor) är en fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar.

Utseende och läte 
Bältesvipan är en elegant vipa med en vit strimma genom ögat, en röd hudflik framför ögat och ett tjock svart bröstband som gett den sitt namn. Jämfört med maskvipan är den mindre och har kortare ben.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i södra Australien och på Tasmanien. Resultat från genetiska studier tyder på att den står nära likaledes australiska maskvipan, men även afrikanska långtåvipan. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Bältesvipan hittas i öppna och kortvuxna gräsmarker som betesmarker, flygfält, öppen savann, plogade fält och saltbuskfält. Den påträffas till skillnad från maskvipan i torrare området mer inåt land och är inte särskilt associerad med vattenmiljöer.

Status 
Artens population har inte uppskattats och dess populationstrend är okänd, men utbredningsområdet är relativt stort. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser inte att den är hotad och placerar den därför i kategorin livskraftig.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i australiska regionen
Folke Björck

Folke Gustav Ingemar Björck, född 29 november 1917 i Göteborg, död 31 maj 1969 i Högsbo, var en svensk arkitekt. 

Efter studentexamen i Göteborg 1936 utexaminerades Björck från Kungliga Tekniska högskolan 1943 och Kungliga Konsthögskolan 1947 samt var Jenny Lindstipendiat 1948–49. Han var arkitekt hos Paul Hedqvist i Stockholm 1945–47, privatpraktiserande arkitekt 1949–52, senior lecturer vid University of Hong Kong 1952–55, blev stadsplanearkitekt hos byggnadsnämnden i Göteborg 1956 och var stadsplanechef där från 1962. Han författade artiklar i fackpressen och var redaktör för "Byggmästaren" 1950.

Far till riksdagsledamoten Patrik Björck.

Källor

Sveriges dödbok 1901-2013, (Version 6.0) Sveriges släktforskarförbund (2014)

Noter

Externa länkar

Svenska arkitekter under 1900-talet
Svenska stadsplanerare
Kommunaltekniker i Göteborg
Födda 1917
Avlidna 1969
Män
Arkitekter från Göteborg
Indisk ökenlöpare

Indisk ökenlöpare (Cursorius coromandelicus) är en fågel i familjen vadarsvalor inom ordningen vadarfåglar.

Utseende 
Indisk ökenlöpare är en 23 cm lång vadarfågel med långa ben och vingar och en lätt nedåtböjd näbb. Ovansidan är gråbrun, undersidan orangefärgad med mörk buk. På huvudet syns en kastanjefärgad hjässa, ett vitt och långt ögonbrynsstreck samt ett mörkt ögonstreck. I flykten uppvisar den breda, rundade vingar och ett vitt band över de övre stjärttäckarna. Ungfågeln är brunbandat kastanjebrun under.

Läte 
Kontakt- och varningsläte är ett lågt "gwut" eller "wut".

Utbredning och systematik 
Indisk ökenlöpare förekommer fläckvist från Pakistan till Indien och Sri Lanka. Arten är huvudsakligen stannfågel, men lokalt nomadisk. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Indisk ökenlöpare hittas på torra steniga slätter, ruderatmark med spridda buskar och plogade fält. Födan består av skalbaggar och deras larver, framför allt svartbaggar, men även gräshoppor, mullvadssyrsor av släktet Gryllotalpa och andra insekter som myror. Fågeln häckar från slutet av februari till augusti, med ungar observerade i Haryana i mars och i Gujarat i februari. På Sri Lanka häckar den huvudsakligen i maj–juni.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn coromandelicus  syftar på Koromandelkusten i sydöstra Indien, som i sin tur är en portugisisk förvrängning av Cholamandalam, cholafolkets kungarike.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Vadarsvalor
Fåglar i orientaliska regionen
Kapökenlöpare

Kapökenlöpare (Cursorius rufus) är en afrikansk fågel i familjen vadarsvalor inom ordningen vadarfåglar. Den förekommer i halvöknar i södra Afrika från Angola och Botswana till Sydafrika. Den minskar i antal men beståndet anses ändå vara livskraftigt.

Utseende och läten 
Kapökenlöparen är med en kroppslängd på 21–23 cm jämnstor med de nära släktingarna somaliaökenlöparen (Cursorius somalensis) och den nordliga ökenlöparen (C. cursor). Den är blekare än savannökenlöparen (C. temminckii) som den delar utbredningsområde med, med blågrå nacke och mindre kontrast mellan ovansida och bröst. Vidare skiljs vita undergumpen från den rostbruna buken åt av ett svart band. I flykten syns en bred vit bakkant på armpennorna, medan undre vingtäckarna är rostfärgade, armpennorna mestadels vita och handpennorna svarta. Lätet är ett hårt och upprepat "wark".

Utbredning och systematik 
Kapökenlöparen förekommer i halvöknar från sydvästra Angola till Namibia, Botswana och Sydafrika. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Fågeln har tidigare behandlats som underart till ökenlöparen.

Levnadssätt 
Kapökenlöparen hittas på torra och sparsamt bevuxna slätter eller i öppna fält. Födan består av insekter, framför allt termitarten Hodotermes mossambicus. Den fångar bytet på marken genom att springa snabbt, stanna och picka. Fågeln häckar under nästan alla av årets månader, men mestadels under torrperioden strax innan regnperioden inleds. Arten är lokalt nomadisk, men rör sig inga längre sträckor.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågeln har på svenska tidigare kallats Burchells ökenlöpare. Det vetenskapliga artnamnet rufus betyder "röd" eller "rödaktig".

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Vadarsvalor
Fåglar i etiopiska regionen
Somaliaökenlöpare

Somaliaökenlöpare (Cursorius somalensis) är en östafrikansk fågel i familjen vadarsvalor inom ordningen vadarfåglar. Den förekommer i nordöstra Afrika och lever liksom andra ökenlöpare i torra områden. Beståndet anses vara livskraftigt. Somaliaökenlöparen behandlades tidigare som underart till ökenlöparen.

Kännetecken
Liksom alla ökenlöpare är somaliaökenlöparen sandfärgad med upprätt hållning och långa, rangliga ben. Den flyger snabbt, men springer hellre undan om den störs. I flykten påminner den om en vadarsvala med sina lugna vingslag och spetsiga vingar. Denna art är mycket lik ökenlöparen (Cursorius cursor), men skiljer sig genom att vara mindre (20–22 centimeter) och blekare, med ljus (inte mörk) undersida av vingarna. Underarten littoralis (se nedan) är mörkare än nominatformen och mer gråbrun. Lätet är ett vasst ouitt-ouitt.

Utbredning och systematik
Somaliaökenlöpare är endemisk för nordöstra Afrika och delas in i två underarter med följande utbredning:
 Cursorius somalensis somalensis Shelley, 1885 – förekommer från Eritrea till Etiopien och Somalia
 Cursorius somalensis littoralis Erlanger, 1905 – förekommer i allra sydöstligaste Sydsudan, norra Kenya och södra Somalia

Somaliaökenlöpare behandlades länge som underart till ökenlöpare men studier visade att den bättre beskrevs som en egen art. Den har tidigare även behandlats som underart till kapökenlöpare. Alla ledande internationella taxonomiska auktoriteter behandlar den numera som en egen art.

Ekologi
Trots att den är en vadare så återfinns den i torra öppna biotoper, företrädesvis i semiöken. Den häckar februari–juni i norra Somalia, april–juni och återigen i november–december i södra Smalia, i Etiopien i maj och april–september i Kenya. Fågeln lägger två ägg i en uppskrapad hålighet direkt på marken. Födan består av insekter som den jagar springande på marken.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling som inte tros utsättas av några anmärkningsvärda hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Det är oklart hur stor världspopulationen är.

Namn 
Somaliaökenlöparens vetenskapliga artnamn somalensis betyder just "från Somalia".

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Vadarsvalor
Fåglar i etiopiska regionen