kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gnosjö socken

Gnosjö socken i Småland ingick i Västbo härad i Finnveden, ingår sedan 1971 i Gnosjö kommun i Jönköpings län och motsvarar från 2016 Gnosjö distrikt.

Socknens areal är 60,85 kvadratkilometer, varav land 56,47. År 2000 fanns här 5 049 invånare. Tätorten Gnosjö med sockenkyrkan Gnosjö kyrka ligger i socknen.

Namnets genuina uttal i traditionell dialekt (genuint folkmål) är Gnoks.

Administrativ historik
Gnosjö socken har medeltida ursprung.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Gnosjö församling och för de borgerliga frågorna till Gnosjö landskommun.  Landskommunen utökades 1952 och ombildades 1971 till Gnosjö kommun. 

1 januari 2016 inrättades distriktet Gnosjö, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört samma fögderier och domsagor som Västbo härad. De indelta soldaterna tillhörde Jönköpings regemente, Mo härads kompani.

Geografi
Gnosjö socken ligger på sydsvenska höglandet med sjön Hären i söder. Socknen består av kuperad stenig och mossrik skogsbygd. Hären delas med Kulltorps socken.

En sätesgård var Töllstorps säteri.

Fornlämningar
Fem stenåldersboplatser och enstaka lösfynd är de enda kända fornlämningarna.

Befolkningsutveckling
Befolkningen ökade stadigt från 475 1810 till 4 705 1990.

Namnet
Namnet (1397 Gnoxrydh), taget från kyrkbyn, har ett förled som troligen avser ett äldre namn på den nuvarande Sjöarpsjön och efterledet ryd, röjning.

Namnet är en urspåring. Det ursprungliga namnet, som på nusvenska skulle vara *Gnogsryd, har omtolkats genom att genitivfogen ‑s‑ och en reducerad form av efterleden ‑rydh har tolkats som ‑se, vilket var en form av ordet sjö (ursprungligen fanns inget sj‑ljud, utan sjö uttalades som det stavas). Uttalet Gnogse har efter medeltiden tolkats som Gnosjö (Gnosiöö år 1690) av kronans skribenter.

Det traditionella uttalet är Gnoks (IPA [gnʊks]) eller Gno socken [gnuː sɔkːən]. Med utjämning av traditionell dialekter (genuina folkmål) blir uttal som inte överensstämmer med den officiella skriftbilden ovanligare.

Se även
Gnosjö församling
Lista över fasta fornminnen i Gnosjö kommun#Gnosjö

Anmärkningar

Referenser

Vidare läsning
Sveriges bebyggelse : statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd.Landsbygden. Jönköpings län, del 4 Hermes 1957 Libris

Externa länkar

http://runeberg.org/hgsl/3/0075.html Gnosjö socken] i Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige i 7 band, Stockholm 1856-1870

Socknar i Västbo härad
Indelningar i Gnosjö kommun
Gnosjö församling

Gnosjö församling är en församling i Gnosjö pastorat i Östbo-Västbo kontrakt, Växjö stift och Gnosjö kommun.

Gnosjö kyrka är församlingskyrkan.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung.

Församlingen var till 1962 annexförsamling i pastoratet Kulltorp och Gnosjö, som fram till 1552 också omfattade Åsenhöga och Källeryd. Från 1962 utgjorde Gnosjö församling ett eget pastorat. Från 2018 ingår församlingen i Gnosjö pastorat som omfattar flera församlingar.

Församlingshem
I församlingshemmet byggdes 1972 en mekanisk orgel av Västbo Orgelbyggeri, Långaryd.

Här finns också ett fönster från sextiotalet av David Ralson föreställande Jesus som välsignar barnen.

Se även
Gnosjö socken

Källor

Externa länkar
Gnosjö pastorat

Församlingar i Växjö stift
Indelningar i Gnosjö kommun
Jälluntofta socken

Jälluntofta socken i Småland ingick i Västbo härad i Finnveden och i Jönköpings län, ingår sedan 1974 i Hylte kommun i Hallands län och motsvarar från 2016 Jälluntofta distrikt.

Socknens areal är 50,61 kvadratkilometer, varav land 41,55. År 2000 fanns här 81 invånare. Kyrkbyn Jälluntofta med sockenkyrkan Jälluntofta kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Jälluntofta socken har medeltida ursprung.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Jälluntofta församling för de borgerliga frågorna till Jälluntofta landskommun i Jönköpings län. Landskommunen inkorporerades 1952 i Unnaryds landskommun, som sedan 1974 uppgick i Hylte kommun och samtidigt ändrade länstillhörighet till Hallands län. 
Församlingen uppgick 1 januari 2010 i Unnaryds församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Jälluntofta, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört samma fögderier och domsagor som Västbo härad. De indelta soldaterna tillhörde Jönköpings regemente, Norra Västbo kompani.

Geografi och natur
Jälluntofta socken ligger kring  sjönJällunden. Socknen är en kuperad mossrik skogsbygd. Näst största insjö är Tannsjön som delas med Ås och Kållerstads socknar i Gislaveds kommun.

Sikö naturreservat är ett kommunalt naturreservat.

En sätesgård var Simmarydsnäs säteri.

Fornminnen
Ett par stenåldersboplatser, några spridda järnåldersgravar och tre gravfält är kända.

Namnet
Namnet (1268 Jäluntomptom), taget från kyrkbyn, har förledet sjönamnen Jällunden och efterledet tomt/tofta.

Befolkningsutveckling
Befolkningen ökade från 321 1810 till 466 1880 varefter den minskade stadigt till 105 1990.

Se även
Jälluntofta församling
Lista över fasta fornminnen i Hylte kommun#Jälluntofta

Referenser

Vidare läsning
Sveriges bebyggelse : statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd.Landsbygden. Jönköpings län, del 4 Hermes 1957 Libris

Externa länkar

Jälluntofta socken i Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige i 7 band, Stockholm 1856-1870
 

Socknar i Västbo härad
Indelningar i Hylte kommun
Jälluntofta landskommun

Jälluntofta landskommun var en tidigare kommun i Jönköpings län.

Administrativ historik
Den 1 januari 1863 började kommunalförordningarna gälla och då inrättades cirka 2 500 kommuner (städer, köpingar och landskommuner), tillsammans täckande hela landets yta.

I Jälluntofta socken i Västbo härad i Småland inrättades då denna kommun. Landskommunen uppgick 1952 i Unnaryds landskommun där sedan denna del 1974 uppgick i Hylte kommun och samtidigt bytte länstillhörighet till Hallands län.

Referenser

Sveriges kommuner 1863-1951
Indelningar i Hylte kommun
Tidigare kommuner i Jönköpings län
Louis Joseph Isnard Desjardins

Louis Joseph Isnard Desjardins, född 1814 i Paris, död 1894 på samma ställe, var en fransk gravör.

Desjardins var lärjunge till Antoine Jean Gros. Han var till en början historiemålare, övergick därpå till gravyren och utförde förtjänstfulla stick efter gamla mästare samt uppfann 1845 kromotypografin ("gravure Desjardins") och utförde i färglagd gravyr tryck, som blev mycket populära, efter målningar av Decamps, Hubert, med flera.

Noter

Källor
 

Födda 1814
Avlidna 1894
Franska konstnärer
Franska gravörer
Män
Konstnärer från Paris
Evedal

Evedal är ursprungligen en brunnsort, belägen vid Helgasjön, sex kilometer norr om Växjö. Bebyggelsen ingår i småorten Evedal och Hultet.

Orten har en badstrand med ett tio meter högt hopptorn. Vid badet ligger ett två restauranger, ett vandrarhem, en småbåtshamn och en campingplats samt Sjöräddningssällskapets Räddningsstation Kronoberg.

Historik
Området tillhörde Kronobergs kungsgård. Vid torpet Fällorna upptäcktes 1705 en vattenkälla, och kort därefter blev området en populär brunnsort. Källen innehöll järn- och kolsyrehaltigt vatten som även var rikt på svavelväten. År 1799 trängde vattnet från Helgasjön in i källan som låg i sjökanten, varefter källan blev obrukbar. I stället hittades då två nya källor, en starkare två-tre hundra meter österut som kallades Rothmans källa, och en nära den gamla. I samband med detta utvidgades brunnsparken och anläggningen byggdes ut. Samtidigt döptes området till Evedal efter landshövdingen Mörners hustru. 

Under 1800-talet utvidgades anläggningen för bad, bland annat olika gyttjebad. Gyttjan hämtades från Gölen ett par kilometer från Evedal. Anläggningen besöktes bland annat av Esaias Tegnér 1844, då han sökte bot för sitt onda ben. Smalspåret Växjö-Klavreström drogs förbi år 1895, så att man från Växjö snabbt och enkelt kunde ta sig ut till Evedal, som nu blev Växjöbornas stora sommarnöje. En utedansbana anlades, och i samband med det tillkom sommarhus vid stranden. Brunnsanläggningen testamenterades 1896 av handlaren Lars Johan Brandt till Växjö stad, som 1907 köpte kringliggande marker av kronan. Badorten förlorade i popularitet på 1920-talet och den senast uppförda brunnsrestaurangen revs på 1950-talet.

Bildgalleri

Källor

Noter

Externa länkar

Orter i Växjö kommun
Badorter i Sverige
Vandrarhem i Sverige
Kurorter i Sverige
VD (film)

För pjäsen, se VD (pjäs).

VD är en svensk TV-produktion av en teaterpjäs skriven och regisserad av Stig Larsson 1988 med Ernst-Hugo Järegård, Helena Bergström; Johan Lindell, Johan Rabaeus och Kicki Bramberg. Handlingen kretsar ett ungt par som får besök av mannens högste chef, den märklige VD:n (Ernst-Hugo Järegård) i sitt hem en fredagskväll, och kvällen utvecklar sig åt ett helt oväntat håll...

Pjäsen hade urpremiär på Dramatens Lilla scen 1987 och uppsättningen filmades för Sveriges Television under sitt första spelår.

TV-filmer 1988
TV-teater i Sverige
Filmer i regi av Stig Larsson
Filmmanus av Stig Larsson
Svenska teaterpjäser
Höken är lös

Höken är lös (engelska Hudson Hawk) är en amerikansk action-komedi från 1991 som är regisserad av Michael Lehman med Bruce Willis i huvudrollen som Eddie "The Hawk" Hawkins. Filmen hade Sverigepremiär den 16 augusti 1991.

Handling
Efter att ha suttit tio år i fängelse släpps Eddie "The Hawk" Hawkins ut igen, och han planerar för ett hederligt liv i fortsättningen. Men väl ute stöter han på både maffian och CIA som gått ihop för att utpressa Eddie att stjäla tre stycken verk av da Vinci från hårt bevakade museer.

Om filmen
Filmen, som utspelar sig i New York och Rom, är inspelad i bland annat Los Angeles, New Jersey och New York i USA, London i England, Budapest i Ungern, Rimini och Rom i Italien samt i Vatikanstaten.

Roller (urval)
Bruce Willis - Eddie Hawkins
Danny Aiello - Tommy Five-Tone
Andie MacDowell - Anna Baragli
James Coburn - George Kaplan
Richard E. Grant - Darwin Mayflower
Sandra Bernhard - Minerva Mayflower
Donald Burton - Alfred
Don Harvey - Snickers
David Caruso - Kit Kat
Andrew Bryniarski - Butterfinger

Externa länkar
 
 

Filmer 1991
Amerikanska komedifilmer
Amerikanska actionfilmer
New York på film
Rom på film
Filmer från TriStar Pictures
Rørbysvärden

Rørbysvärden är två krumsvärd funna i Rørby i Danmark. De är efter sin ornamentik daterade till äldre bronsåldern, närmare bestämt Montelius period IB ca 1600–1500 f.Kr. Det första svärdet återfanns 1952 och det andra ca fem år senare, strax intill fyndplatsen för det första. Det andra av rörbysvärden bär utöver samma dekor som det första även ett skepp på bladets sida. Detta skepp är inte inristat utan gjutet med resten av dekoren vilket gör att det kan användas av arkeologer för att datera skeppsbilder i bronsålderns hällristningar.

Referenser 
Webbkällor

Tryckta källor

Se även 
Bronsåldern
Bronsålderns svärd

Fornfynd från bronsåldern
Fornfynd i Danmark
Danmarks förhistoria
Enskilda svärd
Föremål på Nationalmuseet i Köpenhamn
Mjölkhållare

Mjölkhållare är ett serveringshjälpmedel bestående av en behållare med handtag anpassad för mjölk- och juiceförpackningar som underlättar användningen av dessa Tetra Pak. Den är vanligtvis tillverkad av plast, men även hållare av trä och metall förekommer. Mjölkhållaren riktar sig särskilt till rörelsehindrade personer och barn.

I vissa länder, exempelvis Kanada, förekommer även liknande hållare avsedda för mjölkpåsar.

Mjölkhållare i populärkulturen 
I TV-serien Kvarteret Skatan förekommer sketcher med mjölkhållare.

Referenser 

Köksredskap
Kubas folkparti

Kubas folkparti (Partido del Pueblo Cubano), ofta benämnt Partido Ortodoxo ("Ortodoxa partiet") var ett kubanskt politiskt parti grundat 1947 av Eduardo Chibas. Partiet var nationalistiskt och vänsterliberalt med som huvudfråga kampen mot den ökande korruptionen, ett befästande av den sköra demokrati som grundats genom 1940 års grundlag, minskat inflytande av utländska, främst amerikanska intressen samt nationell solidaritet och socialistiskt präglade reformer. Efter Chibas självmord 16 augusti 1951 ställde kusinen Roberto Agramonte upp i följande årets presidentval, ett val som avblåstes efter Fulgencio Batistas statskupp i mars 1952. Partiet levde under diktaturen i recession för att 1961, efter partimedlemmen Fidel Castros maktövertagande sammanslås med en rad andra organisationer till Organizaciones Revolucionarias Integradas, det nuvarande Kubas kommunistiska parti.
Politiska partier bildade 1947
Politiska partier i Kuba
Politiska partier upplösta 1961
Gunnar Bratt

Hjalmar Gunnar Bratt, född 16 januari 1916 i Hällefors församling, Örebro län, död 27 juli 1994 i Kumla församling, Örebro län, var en svensk friidrottare (långdistanslöpning). Inhemskt tävlade han för Stockholms Spårvägars GoIF.

Bratt vann SM på 10 000 meter år 1943. Han var också svensk mästare i terränglöpning 8 000 meter tre gånger.

Referenser 
 
 
 
 
 Swedish Athletic Page
 Maratonsällskapets statistik

Noter 

Svenska långdistanslöpare
Födda 1916 
Avlidna 1994
Män
Personer från Hällefors
Svenska idrottare under 1900-talet
Félix María de Samaniego

Félix María de Samaniego, född den 12 oktober 1745 i Laguardia, död den 11 augusti 1801, var en spansk fabeldiktare. Samaniego var fullt jämbördig med La Fontaine; hans stil är naturlig och avslipad. 

Av hans 157 fabler, av vilka en del är efterbildningar från Faedrus, La Fontaine och John Gay, anses El asno cargado de reliquias, Los navegantes, La pava y la hormiga, La paloma och El pastor vara bland de bästa. Samaniegos Fábulas en verso castellano är från 1787, återpublicerad 1832, och Obras inéditas ó poco conocidas del insigne fabulista don F. M. Samaniego, precedidas de una biografía del autor por D. E. Fernandez de Navarrete är från 1866. Samaniego är intagen i Spanska akademiens Catálogo de autoridades de la lengua.

Källor 

 

Fabeldiktare
Spanska poeter
Spanskspråkiga poeter
Poeter under 1700-talet
Spanska författare under 1700-talet
Födda 1745
Avlidna 1801
Män
Ugglan
Stanko Vraz

Stanko Vraz (egentligen Jacob Frass), född 30 juni 1810 i Cerovec, död 24 maj 1851 i Zagreb, var en slovensk-kroatisk poet.

Vraz var till yrket advokat, men greps tidigt av den illyriska rörelsen och flyttade 1838 till Zagreb, där han blev sekreterare i litteraturföreningen Matica ilirska. År 1840 utkom den patriotisk-idylliska sonettsamlingen Djulabije (Äpplen). Romans- och balladdiktningen efter tyska förebilder infördes i den kroatiska litteraturen genom hans diktsamling Glaz iz dubrave Zerovinske (1841). Av rent episkt innehåll är Gusle i tambure (1845). Stor litterär förtjänst inlade han genom sina uppteckningar och bearbetningar av slovenska folkvisor, Narodne pesni ilirske (1839). Hans essäer, som anses grundläggande för den kroatiska kritiken, publicerades i den av honom redigerade tidskriften "Kolo" (1842-43 och 1847-50). Han deltog i den slaviska kongressen i Prag 1848, men stod för övrigt främmande för det politiska livet. Hans samlade verk utgavs 1863-68 av Matica ilirska och 1880 av Matica hrvatska med inledning av Franjo Marković.

Källor

Noter

Slovenska författare
Kroatiska författare
Födda 1810
Avlidna 1851
Män
Ugglan
Gravsatta på Mirogojkyrkogården
Erland Svenungsson

Arne Albert Erland Svenungsson, född den 2 juni 1944 i Grinneröds församling, Uddevalla, är en svensk författare, präst i Svenska kyrkan och psykoterapeut. I över 20 år var han föreståndare för Lilleskogs själavårdsinstitut utanför Alingsås.

Biografi
Svenungsson är son till riksdagsmannen Arne Svenungsson. Han växte upp på gården Quatroneröd i Stenungsund och gick i skola i Ljungskile. Han bor i Göteborg och är präst, psykoterapeut, skribent och föreläsare. I över 20 år var han föreståndare för Lilleskogs själavårdsinstitut i Alingsås. 

Svenungsson debuterade på 1981 med diktsamlingen Vid stranden. Därefter följde romaner och texter inom psykoterapi och själavård. 2019 utkom en självbiografi, Orkidébarn. Boken beskrivs som vemodig och ömsint, och beskriver en uppväxt med högkänslighet, panikångest och mobbning, men också tro och kärlek.

Familj 
Svenungsson är gift med Lise Lottie Therese Svenungsson. Han är bror till prosten och hovpredikanten Sven-Arne Svenungsson och farbror till journalisten Magnus Svenungsson.

Bibliografi (i urval)
 1978 Unga diktare: Antologi, Inferi
 1981 Vid stranden: Diktsamling, Exodus
 1981 Vid min sida: Text till körmusik av Lars Anderblad, Nordiska Musikförlaget
 1981 Concerto da Chiesa: Text till musikverk av Sven-Eric Johanson (1919-1997)
 1983 Hoppets dag: Text till kantat av Sture Olsson
 1988 Det finns en kärlek: Text till musik av Curt Lindström (1946-1986), Tonika
 1989 Kärlekens källa: Text till körvisa av Jerker Leijon (1956-2009)
 1989 Mitt äppelträd: Text till körverk av Jerker Leijon (1956-2009), Wessmans Musikförlag
 1989 Exegetiska kommentarer: Kommentar till Evangelieboken, Verbum
 1993 Gryningsljuset: Text till körverk av Jerker Leijon (1956-2009), Tonika
 1995 Ömhetens sakrament: tankar om livet: Meditationer, Libris förlag
 1996 Längtan: Text till musik av Jerker Leijon, Wessmans Musikförlag
 1998 Strimmor av ljus: tankar från ett samtalsrum 
 2003 En gång på jorden: femton brev till en son: Roman, Cordia
 2006 Analys av filmen Så som i himmelen : Bidrag till ett utbildningskoncept inom psykiatrivården
 2012 Fjärilens hemlighet: Roman, Libris Förlag
 2015 Som fågeln i sin lund, Körsånger, Wessmans Musikförlag
 2019 Orkidébarn: Roman, Pärlan förlag
 2021 Blå strimmor av hopp: Naturmeditationer, Proprius förlag

Priser och utmärkelser
2004 – Sigtunastiftelsens författarstipendium
 Stipendier från Sveriges författarförbund

Referenser

Externa länkar

Svenska prostar
Präster i Svenska kyrkan
Svenska psykologer
Svenska författare
Svenskspråkiga författare
Författare från Bohuslän
Svenska präster under 1900-talet
Personer från Grinneröds socken
Födda 1944
Levande personer
Män
Mästerrot

Mästerrot (Peucedanum ostruthium) är en flerårig ört med vita blommor.

Beskrivning 
Mästerrot hör framför allt hemma i mellersta Europas bergsdalar, men förekommer även kvarstående eller naturaliserad i södra och mellersta Sverige. Mästerrotens örtstånd är tämligen högväxt, glatt, med 3-flikiga blad med sågade bladkanter. De mångstråliga blomflockarna har vita eller rödlätta blommor, och delfrukterna är platta, med vingade åsar. Under vissa år och på vissa lokaler utvecklas endast rotblad, utan stjälk. Rotstocken är tjock, med utlöpare. Lukten är starkt aromatisk och säregen, smaken skarp, stickande kryddartad, beroende på halten av flyktig olja och ett brännande skarpt ämne, imperatorin. 

Denna ört har införts och planterats av bönder i t.ex. Lima, Dalarna, utan vetenskapsmännens kännedom, redan före Linnè. När Carl von Linné fann den där på ett fäbodställe, uppfattade han den som en "ny" art och publicerade denna 1755. Mästerroten stod fortfarande kvar på fäbodar i Lima 2008.

Medicinsk användning
Mästerroten användes förr som läkemedel mot feber och magkatarr.

Inom folkmedicinen används den främst som magtonikum, dvs. den förbättrar matsmältningen och lindrar på så sätt väderspänningar, diarréer, kramp i mage och tarmar. Använd växtdel är roten.

Referenser

Externa länkar
Den virtuella floran

Källor

Flockblommiga växter 
Mä Växtindex
Makaronisk vers

Makaronisk vers eller makaronisk diktning kallas en versform som blandar olika språk. 

Versformen var vanlig som ett skämt bland skolpojkar och studenter under renässans och barock. Makaronisk vers förekommer i en del hymner, bland annat julpsalmen In dulci jubilo (nr 433 i den svenska psalmboken 1986).

Exempel
Den första strofen av In dulci jubilo lyder i Jan Håkan Åbergs bearbetning från 1984:
In dulci jubilo
vi sjunger nu i tro.
All vår hjärtans glädje
är in præsepio
och lyser såsom solen
matris in gremio.
Alpha es et O.
Översättning

Andra exempel på makaronisk vers är Georg Stiernhielms "Discursus astropoeticus" ('Stjärnpoetisk avhandling') från 1658 och ett modernt exempel är James Joyces "Finnegans Wake".

Referenser

Verslära
På väg igen

På väg igen (originaltitel: Honeysuckle Rose; även känd som On the Road Again) är en film från 1980 med bland andra Willie Nelson och regisserad av Jerry Schatzberg. Filmen är en nyinspelning av filmen Intermezzo från 1939. 

Filmen innehåller den kända sången "On the Road Again" av Willie Nelson.

Externa länkar 
 IMDb

Filmer 1980
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska romantikfilmer
Engelskspråkiga filmer
Nyinspelningar av filmer
Lilla Beddinge gamla kyrka

Lilla Beddinge gamla kyrka var en kyrkobyggnad i Lilla Beddinge socken belägen i Lilla Beddinge på Söderslätt i Skåne. Den revs när Lilla Beddinge kyrka byggdes på 1800-talet.

Kyrkan byggdes troligen på 1100- eller 1200-talet och var belägen vid den fortfarande bevarade gamla kyrkogården. Den var ca 25 meter lång och 6 meter bred. Det fanns fyra valv och en sakristia. På södersidan fanns ett vapenhus. Kyrkorummet beskrevs 1830 som ljust och vackert och försett med 10 par fönster. I koret fanns en dopfunt av sten från 1100- eller 1200-talet tillhörande den s.k. Hallarödsgruppen, som har flyttats till den nya kyrkan och är speciell genom att dess fot består av skulpterade människohuvuden. Dopfatet är av mässing, förmodligen tillverkat på 1400-talet. I sydvästra hörnet av kyrkan fanns en träskulptur utförd av en nordtysk mästare från 1400-talet och målad i oljefärg på 1700-talet, föreställande Jungfru Maria med den döde sonen i sina armar efter att han hade blivit nedtagen från korset (en s.k. Pietà). Denna återfinns nu på Historiska museet i Stockholm. I sydvästra hörnet fanns också en s.k. fattigstock där man sedan urminnes tider varje midsommar hade skänkt pengar till socknens fattiga. Till höger vid ingången till kyrkan fanns en mur som var försedd med fem stycken runda hål, som förmodligen i äldre tider hade använts vid offerfester. 

Det sägs spöka på gravområdet av den gamle markägaren som ligger begravd på lilla Beddinge kyrkogård. Om man går in på gravområdet vid 12 tiden bör man alltid stänga grinden efter sig. Den gamle markägaren blir mycket upprörd om den står öppen. Det säg att grinden stod ostadigt och lämnades den öppen gick den lätt sönder. Flera personer sägs varit med om att grinden gått igen med kraft om den inte blivit stängd när någon gått in eller ut. Folk sägs även känt obehag över att gå runt på gravområdet. Speciellt när de gått över en grav har människor känt både knuffar & som att någon tar tag i dom. Ljud som suckar och putsningar har upptäckts i samband med att folk vistats på gravplatsen sent på kvällen eller natten. 

Angående den gamla träskulpturen med Maria och Jesus, så fanns en vidskeplighet kring denna hos lokalbefolkningen. Den sades spöka om den inte fick ha sin plats i kyrkan. Åren 1830 och 1842 genomfördes större reparationer på kyrkan och träskulpturen flyttades från dess plats där. I Kjellstorps prästgård som den förvarades i 1830 blev spökerierna så omfattande att tjänstefolket bad prosten Lundberger att den skulle flyttas tillbaka till kyrkan. Nu fick den sin plats i kyrkans vapenrum och spökerierna upphörde. 1842 flyttades träskulpturen till ett s. k. skrammelhus i närheten av kyrkan. Då började spökerierna igen hos lokalbefolkningen. Träskulpturen fick återbördas till sin plats i kyrkans vapenhus.

Referenser

Noter

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Lunds stift
Kyrkobyggnader i Trelleborgs kommun
Ej längre existerande kyrkobyggnader i Sverige