kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Labradorand

Labradorand (Camptorhynchus labradorius) är en utdöd nordamerikansk fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar. Den var den första fågelart som dog ut i Nordamerika efter Columbus ankomst. Den var redan en sällsynt fågel innan europeiska bosättare kom dit, och dog ut snart därefter. 54 eller 55 exemplar finns bevarade till eftervärlden och förvaras på olika museer världen runt.

Utseende 
Hanen var tecknad i svartvitt som en ejder, men hade bortsett från handpennorna helt vita vingar. Honan var gråaktig och svart tecknad likt sjöorre och svärta. Huvudet var avlångt och ögonen små. Näbben var nästan lika lång som huvudet. Kroppen var kort, likaså fötterna som satt långt bak på kroppen. Stjärten var kort och rundad.

Systematik
Labradoranden placeras som ensam art i släktet Camptorhynchus. Troligen var den närmast släkt med sjöorrar och svärtor i släktet Melanitta.

Utbredning och levnadssätt
Vintertid förekom den utmed New Jerseys och New Englands kust i skyddade sandvikar och hamnar. Häckningsbiologin är okänd, men tros ha häckat i Labrador och norra Quebec. John James Audubons son rapporterar om att ha sett ett labradorandsbo, men det är oklart var.

Föda

Näbbens uppbyggnad var speciell med sin breda och platta spets med ett antal lameller på insidan. På så sätt anses den vara en ekologisk motsvarighet till alförrädaren. Näbben var också ovanligt mjuk och kan ha använts för att leta efter föda i sediment. Den tros ha levt av mollusker och skaldjur på grunt vatten.

Utdöende
Man tror att labradoranden alltid varit sällsynt, men mellan 1850 och 1870 blev den allt ovanligare. Varför den dog ut är fortfarande oklart. Även om den jagades ansågs den allmänt smaka illa och ruttna snabbt. Möjligen var dess ägg eftertraktade, liksom dess fjädrar. Den kan också ha drabbats av födobrist i vinterkvarteren när befolkningsökningen och industrialiseringen i övervintringsområdet minskade tillgången på skaldjur. Även om andra havslevande änder har en liknande diet var labradoranden mest specialiserade av alla.

En annan teori är människans påverkan på de kustnära områdena i Nordamerika, vilket tvingade fågeln att lämna sin nisch. Eftersom det var den enda andarten som hade sin utbredning begränsad till den amerikanska östkusten var detta svårt. Den rapporterades senast 1875.

Bildgalleri

Noter

Externa länkar

Änder
Fåglar i nearktiska regionen
Utdöda fågelarter
Manand

Manand (Chenonetta jubata) är en fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar. Den förekommer i Australien.

Utseende 
Mananden är en 44–56 cm lång andfågel med en vingspann på 78–80 cm. I formen påminner den om en liten Chloephaga-gås, med knubbig kropp, rätt långa ben och kort näbb. Båda könen har karakteristiskt svartvitfläckat bröst.

Hanen är varmbrun på huvud och hals, men en svart manliknande tofs som kan resas under spelet. Kroppen är övervägande grå med vattrade flanker och kolsvart på rygg, stjärt och buk. Honan har ljusare huvud med ett tydligt vitt ögonbrynsstreck och streck bakom ögat, fläckat bröst och brunbandad undersida, på buk och undre stjärttäckare vit. 

I flykten syns på båda könen en stor vit fläck på vingens inre del och en mörkgrön vingspegel. Näbben är mörkgrå, benen gråbruna och ögat mörkbrunt.

Utbredning och systematik 
Fågeln har sitt utbredningsområde över stora delar av Australien (förutom de torraste delarna) och Tasmanien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Arten har ett rätt stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Taxonomi och namn 
Mananden beskrevs för första gången som art 1801 av John Latham. Det vetenskapliga artnamnet jubata betyder just "försedd med man", efter latinets iuba för "man" eller "tofs".

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Änder
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Kelpgås

Kelpgås (Chloephaga hybrida) är en sydamerikansk fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar.

Utseende och levnadssätt 
Den adulta hanen är helvit med svart näbb och gula ben. Honan är mörkbrun med tvärgående grå streck på bröstet och gula ben. Juvenilerna är spräckliga i vitt, grått och brunt med vitt huvud och bröst. Kelpgåsen lever enbart av kelp och förflyttar sig för att finna föda.

Utbredning och systematik 
Den förekommer på klippiga kuster, där det finns kelp, i södra Sydamerika i Patagonien, Tierra del Fuego och på Falklandsöarna. Den allra sydligaste populationen i Tierra del Fuego genomför en kortare nordlig förflyttning under vinterhalvåret.

Arten delas upp i två underarter med följande utbredning:
 Chloephaga hybrida hybrida – nominatformen förekommer vid kusten i södra Argentina och Tierra del Fuego i Chile. 
 Chloephaga hybrida malvinarum (Phillips, 1916) – förekommer på Falklandsöarna.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Bilder

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Änder
Fåglar i neotropiska regionen
Andinsk gås

Andinsk gås (Oressochen melanopterus) är en sydamerikansk bergslevande andfågel.

Utseende
Fågeln är kraftigt byggd, med rosa näbb och ben. Fjäderdräkten är vit fjäderdräkt förutom vingar och stjärt som är svarta. Könen är lika men honan är något mindre.

Utbredning och levnadssätt

Fågel förekommer vid sjöar och våtmarker i Anderna, oftast på höjder över 3000 meter, från södra Peru till nordvästra Argentina och mellersta Chile. Den lever till största delen på land och undviker att simma förutom när den ska undvika fara.

Andinsk gås betar gräs och lägger sina ägg, i genomsnitt sex till tio stycken, direkt på marken i en uppskrapad grop i närheten av vatten. Under häckningssäsongen är den revirhävdande men bildar resten av året mindre flockar.

Systematik 
Andinsk gås placeras traditionellt i släktet Chloephaga. Genetiska studier visar dock att andinsk gås är en nära släkting till orinocogåsen (Neochen jubata). När dessa förs till samma släkte har Oressochen prioritet före Neochen. När dessa förs till samma släkte har släktnamnet Oressochen, myntat för den andinska gåsen av Bannister 1870, prioritet över orinocogåsens släktnamn Neochen, myntat av Oberholser 1918.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection

Änder
Fåglar i neotropiska regionen
Magellangås

Magellangås (Chloephaga picta) är en sydamerikansk fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar.

Utseende 
Hane magellangås är tydligt vit på huvud och hals. Vissa hanar har även rent vitt på bröst och buk, medan andra har mörkbandad kropp. Honan är mycket annorlunda, brunaktig med rostbrun till gråbrunt på huvud och hals. Båda könen har tydliga svartvita vingteckningar som syns väl i flykten.

Utbredning och systematik 
Magellangåsen förekommer i sydligaste Sydamerika. Den delas upp i två underarter med följande utbredning:
 Chloephaga picta picta – förekommer i södra Chile och södra Argentina; övervintrar från norra till mellersta delarna av Chile och i norra Argentina.
 Chloephaga picta leucoptera – förekommer på Falklandsöarna

Levnadssätt 
Magellangåsen hittas i par eller flockar utmed vägar i gräsmarker, våtmarker, vid sjöar och utmed kuster.

Status och hot 
Magellangåsen har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad.  IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Den är vanlig i större delen av utbredningsområdet, i norr mer ovanlig och lokalt förekommande.

Bildgalleri

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Änder
Fåglar i neotropiska regionen
Madcon

Madcon, bildat 1992 i Oslo, är en norsk musikgrupp bestående av Tshawe Baqwa och Yosef Wolde-Mariam.

Karriär 
Deras första singel "God Forgive Me" släpptes år 2000. Debutalbumet It's All a Madcon släpptes år 2004 och vann med det albumet Spellemannprisen i klassen "Hip-hop/RnB". Madcons andra album, So Dark the Con of Man (med titel lånad av Dan Browns roman Da Vinci-koden), släpptes december 2007. Med sitt andra album vann Madcon sin andra Spellemannpris. Madcom vann också Spellemannprisen i klassen "Årets hit" för låten "Beggin'".

Madcon blev internationellt kända år 2008 för deras låt "Beggin'", en cover av The Four Seasons låt "Beggin'". Madcons tredje album An InCONvenient Truth lanserades december 2008. Låten "Liar" från albumet blev en stor framgång i Norge. Under Spellemannprisen 2008 vann Madcon två priser, i klassen "Årets musikkvideo" för "Liar" och "Årets eksport".

År 2010 blev deras singel "Glow" känd då den framfördes i finalen av Eurovision Song Contest 2010 i Oslo i Norge den 29 maj 2010. "Glow" vann Spellemannprisen 2010 i klassen "Årets hit".

Madcons singel "Beggin'" var med som bakgrundsmusik vid dans i filmen Step Up 3D. 2015 släppte de en ny singel, "Don't Worry".

Medlemmar
Tshawe Baqwa  – rappare, röstskådespelare, programledare 
Yosef Wolde-Mariam  – rappare, programledare

Diskografi 
Studioalbum 

Singlar 
2007 – "Beggin'"
2008 – "Back On The Road" 
2009 – "Liar"
2010 – "Freaky Like Me" 
2011 – "Outrun The Sun" 
2011 – "TAG" 
2011 – "Helluva Nite" 
2012 – "Kjører På" 
2013 – "One Life" 
2015 – "Don't Worry" (med Ray Dalton)
2016 – "Don't Stop Loving Me" 
2017 – "Got A Little Drunk"
2017 – "Ting & Tang" 
2018 – "Drimmedua" 
2018 – "Gåsehud" 
2018 – "Contakt"

Samlingsalbum

Referenser

Externa länkar 

Officiell webbplats
Madcon på allmusic.com

Musikgrupper bildade 1992
Norska musikgrupper
Norska elektroniska musikgrupper
Gråhuvad gås

Gråhuvad gås (Chloephaga poliocephala) är en fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar. Den häckar i södra Sydamerika i Chile och Argentina. Vintertid flyttar den något norrut. Arten minskar i antal, men beståndet anses ändå vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Gråhuvad gås är en satt 50-55 cm lång fågel med blekbrun rygg, kastanjefärgad hals och svartbandade vita flanker. Huvudet är som namnet avslöjar grått, blekare över hjässan. Benens insidor är svarta och utsidorna är röd. I flykten syns svarta handpennor medan resten av vingen är vit, bortsett från ett brett grönt band. Könen är lika förutom att hanen har mer begränsat eller saknar bandning på undersidan. Ungfåglar är mattare och har bruna huvuden. Hanen ljuder en mjuk vissling, medan honan kacklar hårt.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från södra Argentina och södra Chile till Eldslandet. Den har även häckat i Falklandsöarna. Efter häckningen rör den sig norrut till centrala Chile och Buenos Aires i Argentina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Gråhuvad gås förekommer i låga bergstrakter i fuktiga skogsgläntor. Den häckar från november till mars och lägger fyra till sex ägg i boet som placeras i högt gräs. Arten födosöker genom att beta gräs och ses sällan simma. Fågeln ses i par eller smågrupper.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen är okänd men har uppskattats till mellan 25 000 och 100 000 individer.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn poliocephala betyder just "gråhuvad", av grekiska polios ("grå") och -kephalos ("hövdad").

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Änder
Fåglar i neotropiska regionen
Rosthuvad gås

Rosthuvad gås (Chloephaga rubidiceps) är en fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar. Den förekommer framför allt i Falklandsöarna utanför Sydamerika, med små populationer även i Eldslandet och på fastlandet. IUCN kategoriserar beståndet som livskraftigt.

Utseende och läte 
Rosthuvad gås är en satt, 45–50 centimeter lång andfågel med blekgrå rygg och svartbandad beigebrun undersida. Huvud och övre delen av halsen är kastanjebrun. Könen är lika, men ungfåglarna är mattare. I flykten syns svarta handpennor, medan resten av vingen är vit förutom ett brett, grönt band. Hanens läte är ett mjukt visslande, medan honan har ett hårt kackel.

Utbredning och systematik 
Arten förekommer på Tierra del Fuego och på Falklandsöarna. En mycket liten population finns också på sydamerikanska fastlandet i Santa Cruz, Argentina. Efter häckning flyttar den längre norrut i södra Argentina, medan populationen på Falklandsöarna är stannfåglar. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Rosthuvad gås påträffas i öppet landskap i kustnära gräs- och ängsmarker, ofta i sällskap med magellangås (Chloephaga picta) och i Argentina gråhuvad gås (Chloephaga poliocephala). Den lever av gräs och säv som den betar i naturliga gräsmarker men även betesmarker och jordbrukslandskap. Fågeln häckar från slutet av september till början av november i Falklandsöarna, medan bon har hittats fram till januari på Tierra del Fuego.

Status och hot 
Rosthuvad gås har en uppskattad världspopulation på 43 000–82 000 individer. Beståndet på sydamerikanska fastlandet har minskat kraftigt, med endast 312 individer funna 1998. På Tierra del Fuego var den mycket vanlig på 1950-talet, men redan 1973 hittades endast 30 fåglar under häckningssäsongen. På Falklandsöarna är den dock fortfarande ganska vanlig, med uppskattningar på 14 000-27 000 par. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Namn 
Fågeln har på svenska har även kallats rödhuvad gås.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Änder
Fåglar i neotropiska regionen
Blåvingad gås

Blåvingad gås (Cyanochen cyanoptera) är en fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar. Den förekommer enbart i Etiopiens högländer.

Fältkännetecken

Blåvingad gås är en satt gråbrun fågel kring 70 centimeter lång med blekare huvud och övre hals. Den har en liten svart näbb och svarta ben. I flykten syns den ljusblå främre delen av vingen som gett fågeln dess namn. Könen är lika medan ungfågeln är dovare tecknad. Fåglarnas fjäderdräkt är tjock och lös, nästan pälslik, troligtvis en anpassning till kylan i Etiopiens högländer. 

Den är mestadels tystlåten, men avger ibland svaga visslingar, långt ifrån de egentliga gässens kacklingar och trumpetanden.

Utbredning och status
Blåvingad gås är endemisk för Etiopiens högländer. Världspopulationen uppskattas till mellan 3 000 och 7 000 vuxna individer. Även om den fortfarande är lokalt vanlig och vida spridd tros den minska i antal. Beståndet verkade stabilt mellan 1995 och 2005, men senare inventeringar visar att den ändå minskar, dock i oklar grad.

Traditionellt har den inte ansetts hotad av jakt eftersom den av religiösa skäl inte jagas för föda. Nyligen har det dock rapporterats att fågeln jagas och fångas till försäljning för landets växande kinesiska befolkning. Nu är den med största sannolikhet även under hårt tryck på grund av den växande befolkningen och den resulterande utdikning och degradering av våtmarker och gräsmarker, liksom ökad störning. Intensifiering av jordbruket och torka är också möjliga hot. IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Beteende och ekologi
Blåvingad gås är mestadels stannfågel men kan röra sig till lägre nivåer utanför häckningstid. Den häckar under torrsäsongen från mars till juni. Då förekommer den parvis eller små grupper. Lite är känt om artens häckningsbeteende på grund av dess nattliga vanor. Utanför häckningstid förekommer den i större grupper med 50-100 individer utmed höglandsfloder och sjöar med närliggande ängsmarker med kort gräs. Den förekommer också i högt liggande våtmarker, gölar, träsk och strömmande vatten med omgivande gräsmarker. Den återfinns sällan i igenvuxna områden och söker sig inte ut djupt vatten.

Taxonomi och systematik
Blåvingad gås placeras som enda art i släktet Cyanochen. Tidigare fördes den till underfamiljen Tadorninae tillsammans med mindre gäss som förekommer i Sydamerika, grav- och roständerna i Tadorna samt nilgåsen i Alopochen. DNA-studier visar dock att den är närmast släkt med den afrikanska arten skogsand (Pteronetta hartlaubii) och del av en grupp änder som bland annat innehåller dykänderna i Aythya.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Änder
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Etiopien
Karibvisseland

Karibvisseland (Dendrocygna arborea) är en nattaktiv visseland som förekommer i Västindien.

Utseende  
Karibivisselanden är en stor (48-56 centimeter) och långhalsad brun and med svartvita teckningar på flankerna. Den är störst och mörkast av alla visseländer, genomgående mörkbrun och mörkast på ryggen, med ljusare ansikte och hals. Näbben är svart. Brun visseland, som förekommer i samma område, är mer gulaktig med ett vitt streck på sidan och vita övre stjärttäckare. Karibvisslenanden utstöter en gäll vissling: tjiriría.

Utbredning och levnadssätt 
Fågeln förekommer i öppna våtmarker i Bahamas, Stora Antillerna och norra Små Antillerna Den är huvudsakligen men kan göra lokala rörelser på 100 km eller mer. Boet placeras i trädhål, på grenar, bland bromelior eller på marken. Fågeln lägger tio till 16 ägg. 

Karibvisselanden har för vana att vila uppe i träd vilket är orsak till dess vetenskapliga artepitet arborea. Arten är mestadels nattlevande och tillbakadragen. Den lever av vegetatibilisk föda, bland annat frukt från palmer av typen Roystonea.

Status och hot 
Världspopulationen är liten och består endast av 10.000-20.000 individer. Den har tidigare minskat i antal till följd av habitatförstöring av våtmarker, jakt, äggplockning och miljögifter. Numera tros den tros den återhämta sig i delar av utbredningsområdet till följd av framgångsrika bevarandeåtgärder. Sedan 2019 anser internationella naturvårdsunionen IUCN att den inte längre är hotad, men för den till kategorin nära hotad eftersom den fortfarande är beroende av bevarandeåtgärder och att den riskerar att minska i antal i framtiden till följd av klimatförändringar.

Bilder

Referenser

Källor
 Wildfowl by Madge and Burn, 
 Staus, N.L. 1998. Behavior and natural history of the West Indian Whistling Duck on Long Island, Bahamas. Wildfowl 49: 194-206.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Visseländer
Fåglar i neotropiska regionen
Vandringsvisseland

Vandringsvisseland (Dendrocygna arcuata) är en visseland, en fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar.

Utbredning och systematik 
Arten delas upp i tre underarter med följande utbredning:
 Dendrocygna arcuata arcuata – förekommer från Filippinerna till Indonesien
 D. a. australis – förekommer på södra Nya Guinea och i norra och östra Australien
 D. a. pygmaea – förekommer på Niu Briten i Bismarckarkipelagen

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad.  IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Bildgalleri

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Visseländer
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Svartbukig visseland

Svartbukig visseland (Dendrocygna autumnalis) är en amerikansk andfågel i familjen änder. Den förekommer från södra USA till norra Argentina. Arten ökar i antal och kategoriseras som livskraftig.

Utseende och läten 
Svartbukig visseland är en 43–53 cm lång andfågel med lång hals och långa ben. Den har en mycket karakteristisk teckning: röd näbb, grått ansikte, rödbrun kropp med svart buk, svarta vingundersidor och ett tydligt vitt band på ovansidan av vingen som även syns på sittande fågel. Flyktlätet är hest men melodiskt visslande och återges i engelsk litteratur som "pit pit pit WHEE do eeew".

Utbredning och systematik 
Svartbukig visseland förekommer i stora delar av Nord- och Sydamerika. Den delas upp i två underarter med följande utbredning: 
 Dendrocygna autumnalis fulgens – södra USA till Panama
 Dendrocygna autumnalis autumnalis – Panama till norra Argentina, huvudsakligen öster om Anderna

Levnadssätt 
Svartbukig visseland hittas i grunda vatten, ofta i stora flockar utmed stränderna eller betande på närliggande jordbruksfält. Den häckar i trädhål eller holkar vid eller nära vatten.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till mellan 1,1 och två miljoner individer.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Visseländer
Fåglar i nearktiska regionen
Fåglar i neotropiska regionen
Perro de pastor vasco

Perro de pastor vasco är en hundras från den spanska regionen Baskien. Den är en vallande herdehund som tros stå närmast berger des pyrénées. Man tror också att den delvis kan ligga till grund för den amerikanska vallhundsrasen australian shepherd. Rasen är inte erkänd av den internationella hundorganisationen FCI men är nationellt erkänd av den spanska kennelklubben Real Sociedad Canina en España (RSCE) sedan 1996.

Källor
 Artikeln är delvis en översättning av motsvarande artikel på tyskspråkiga Wikipedia
 Artikeln är delvis en översättning av motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia
 Rasstandarderna

Hundraser från Spanien
Vall-, boskaps- och herdehundar
Plymvisseland

Plymvisseland (Dendrocygna eytoni) är en andfågel som förekommer i Australien.

Utseende och läte
Plymvisselanden är en långhalsad and med en kroppslängd på 42–60 cm. Ovansidan är brun, undersidan ljusare och övergumpen är vit. Bröstet är kastanjebrunt med tunna svarta band. Från flankerna syns långa, svartramade plymer som gett arten dess namn.  Den är skär på näbb och ben, och ögat är gult. The species has a characteristic lowered neck and short, dark, rounded wings while flying.

Fågelns läte är som namnet avslöjar en karakteristisk vissling.

Utbredning 
Fågeln förekommer i låglänta områden i norra och östra Australien, from Kimberley tvärs över Top End och Kap Yorkhalvön och söderut till södra Queensland och norra New South Wales på ostkusten, även om den kan nå inåt landet till nordvästra Victoria i närheten av Murray River.

Levnadssätt
Plymvisselanden hittas i högvuxen gräsmark och savann, ofta nära vattensamlingar. Olikt många andra andfåglar lever den av att beta gräs på land.

Häckning 
Plymvisselanden häckar under regnperioden, generellt från januari till mars, men även in i april och i vissa fall maj. Den lägger endast en kull med tio till tolv ovala ägg i boet som placeras i högt gräs eller annan skyddande vegetation.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Thomas Campbell Eyton (1809-1880), engelsk naturforskare och samlare.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Visseländer
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Fläckig visseland

Fläckig visseland (Dendrocygna guttata) är en fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från Sulawesi till Nya Guinea, Bismarckarkipelagen och södra Filippinerna. Nyligen har den även koloniserat Australien, med en liten häckpopulation utmed västkusten av Kap Yorkhalvön. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Fläckig visseland har ett stort utbredningsområde och ett stabilt men relativt litet bestånd uppskattat till endast 6 000–17 000 vuxna individer. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den som livskraftig.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Visseländer
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen