Bulbyler

Bulbyler (Pycnonotidae) är en familj med medelstora tättingar. De artrika afrikanska skogslevande arterna kallas för grönbulbyler. Familjen förekommer över stora delar av Afrika genom Mellanöstern, tropiska Asien och norrut så långt som Japan. Ett fåtal isolerade arter förekommer på tropiska öar i Indiska oceanen. Det finns ungefär 150 arter av bulbyl som idag placeras i 32 släkten. Vissa arter förekommer i de flesta habitat. De afrikanska arterna förekommer dock främst i regnskog medan regnskogslevande arter är ovanliga i Asien där de istället främst förekommer i öppnare biotoper.

Utseende och läte
Bulbyler är korthalsade smala tättingar med långa stjärtar och korta rundade vingar. Nästan alla arter har en ganska lång näbb med en något nedåtböjd spets. I storlek varierar de från pygmégrönbulbyl (Phyllastrephus debilis) som är 13 cm till orangehuvad bulbyl (Pycnonotus zeylanicus) som mäter 29 cm. Könen är över lag lika men honorna tenderar att vara lite mindre än hanarna. Dock finns det arter med stor könsdimorfism vilket i vissa fall resulterat att honor och hanar beskrivits som olika arter. De har en mjuk fjäderdräkt och merparten är sobert färgade i gulgrönt till olivbrunt och svart. Flera arter har vita eller ljusa bröst eller tydligt vit strupe. De arter som har kraftigare kontrasterande färger har oftast gul, röd eller orangefärgad undergump, kind, strupe eller ögonbrynsstreck. Merparten av de arter som inte har ett tydligt färgat öga brukar istället ha en tydlig orbitalring. Vissa har en tydlig tofs på huvudet. Bulbylerna är talföra och högljudda och merparten av arternas läten beskrivs som nasala eller hesa.

Ekologi

Föda
Bulbylernas lever av en mängd olika föda, som frukt, frön, nektar, mindre insekter och andra leddjur och till och med mindre ryggradsdjur. Merparten är dock främst fruktätande men utökar dieten med vissa insekter. Det finns också en ganska stor grupp, speciellt i Afrika, som är specialierade på en viss föda. Arter som lever i öppna biotoper är generellt mindre speialicerade. Bulbylerna i släktet Criniger samt borstbulbylerna i Bleda uppträder i födosökande blandflockar.

Häckning
Bulbylerna är generellt monogama. Ett vanligt nämnt undantag är mustaschgrönbulbyl (Eurillas latirostris) som, i varje fall över delar av sitt utbredningsområde, verkar leva polygamt och ägna sig åt en form av leksystem. Vissa arter ingår i sociala system där icke-häckande individer, främst fjolårsungar eller ungar från en tidigare kull, tar hand om andra dominanta häckande pars ungar. De lägger upp till fem lilarosa ägg i ett öppet bo placerat i ett träd och ruvningen sköts av honan. Ruvningen pågår oftast i elva till 14 dagar och ungarna är flygga efter tolv till 16 dagar.

Förhållande till människan
Rödörad bulbyl (Pycnonotus jocosus) och rödgumpad bulbyl (P. cafer) har fångats som burfåglar i stort antal och har även introducerats till tropiska och subtropiska områden, som exempelvis Florida, Fiji, Australien och Hawaii. Vissa arter anses vara skadedjur, speciellt för fruktodlingar.

Generellt är bulbyler och grönbulbyler tåliga gentemot människans påverkan på miljön och klarar störningar inom habitatet. Cirka 13 arter kategoriseras av IUCN som hotade av mänsklig aktivitet och flertalet av dessa är skogspecialiserade arter som hotas på grund av habitatförluster.

Etymologi 
Ordet bulbyl kan härstamma från persiskans "بلبل", eller turkiskans "bülbül" som betyder näktergal.

Systematik
Traditionellt delades bulbylerna upp i fyra grupper som kallades Pycnonotus, Phyllastrephus, Criniger, och Chlorocichla efter deras mest karaktäristiska släkten (Delacour, 1943). Senare analyser visar att denna uppställning förmodligen baserar sig på felaktiga tolkningar av karaktärer.

Data från analyser av mitokondriellt DNA för enzymet cytokrom b visade att fem arter av  Phyllastrephus inte alls tillhör bulbylerna utan till en grupp med tättingar endemiska för  Madagaskar. Analyser av proteinerna RAG1 och RAG2 indikerar att inte heller släktet Nicator är bulbyler. Den traditionella indelningen hade inte tagit med biogeografi i beräkningen vilket visades i en studie av Pasquet et al. (2001). Studie slog fast att släktet Criniger måste delas upp i en afrikansk och en asiatisk (Alophoixus) utvecklingslinje. Genom analyser av en nukleär DNA-sekvens och två mtDNA-sekvenser visade Moyle & Marks (2006) att det finns en stor asiatisk utvecklingslinje och en afrikanska grupp med grönbulbyler och borstbulbyler. Senare forskning har också visat att flera av de traditionella släktena i familjen, som Pycnonotus och Hypsipetes, inte är monofyletiska. Slutligen är artgränserna även under diskussion, där bland annat studier avslöjat flera kryptiska arter i Sydostasien.

Släkten inom familjen
Här nedan listas släktena i familjen fördelade på två underfamiljer. Svenska trivialnamn är enligt BirdLife Sverige, taxonomi enligt International Ornithological Congress (IOC):
 Andropadus – buskgrönbulbyl
 Stelgidillas – smalnäbbad grönbulbyl

 Calyptocichla – gyllengrönbulbyl 
 Neolestes – svarthalsad bulbyl 
 Bleda – 5 arter borstbulbyler

 Atimastillas – gulstrupig grönbulbyl 
 Ixonotus– fläckig grönbulbyl
 Thescelocichla – träskgrönbulbyl 
 Chlorocichla – 5 arter
 Baeopogon – 2 arter
 Arizelocichla – 12 arter
 Criniger – 5 arter
 Eurillas – 5 arter
 Phyllastrephus – 20 arter
 Tricholestes – hårryggig bulbyl 
 Setornis – kroknäbbsbulbyl 
 Alophoixus – 8 arter
 Alcurus – 2 arter
 Iole – 7 arter
 Hemixos – 4 arter
 Acritillas – gulgrön bulbyl
 Ixos – 5 arter
 Hypsipetes – 21 arter

 Euptilotus – dunryggig bulbyl 
 Microtarsus – svartvit bulbyl 
 Poliolophus – gulflikig bulbyl 
 Brachypodius – 4 arter
 Ixodia – 3 arter
 Rubigula – 5 arter
 Nok – skallig bulbyl 
 Spizixos – 2 arter finkbulbyler
 Pycnonotus – 32 arter

Referenser
Texten är till stora delar översatt från engelskspråkiga wikipedias artikel Bulbul, läst 2009-09-12

Noter

Källor
 Beresford, P.; Barker, F.K.; Ryan, P.G. & Crowe, T.M. (2005): African endemics span the tree of songbirds (Passeri): molecular systematics of several evolutionary 'enigmas'. Proc. Roy. Soc. Lond. B 272(1565): 849–858.  PDF fulltext Electronic appendix
 Cibois, Alice; Slikas, Beth; Schulenberg, Thomas S. & Pasquet, Eric (2001): An endemic radiation of Malagasy songbirds is revealed by mitochondrial DNA sequence data. Evolution 55(6): 1198-1206. DOI:10.1554/0014-3820(2001)055[1198:AEROMS]2.0.CO;2 PDF fulltext
 Delacour, J. (1943): A revision of the genera and species of the family Pycnonotidae (bulbuls). Zoologica 28(1): 17-28.
 Fishpool L. & Tobias J. (2005) "Family Pycnonotidae (Bulbuls) in del Hoyo, J.; Elliot, A. & Christie D. (editors). (2005). Handbook of the Birds of the World. Volume 10: Cuckoo-Shrikes to Thrushes. Lynx Edicions. 
 Moyle, Robert G. & Marks, Ben D. (2006): Phylogenetic relationships of the bulbuls (Aves: Pycnonotidae) based on mitochondrial and nuclear DNA sequence data. Molecular Phylogenetics and Evolution 40(3): Pages 687-695.  (HTML abstract)
 Pasquet, Éric; Han, Lian-Xian; Khobkhet, Obhas & Cibois, Alice (2001): Towards a molecular systematics of the genus Criniger, and a preliminary phylogeny of the bulbuls (Aves, Passeriformes, Pycnonotidae). Zoosystema 23(4): 857-863. PDF fulltext

Externa länkar
Internet Bird Collection
Karaktärer för familjen

 
Fågelfamiljer