Hagar Olsson

Alli Hagar Olsson, född 16 september 1893 i Gustavs i Egentliga Finland, död 21 februari 1978 i Helsingfors, var en finländsk författare, litteraturkritiker, dramatiker och översättare.

Biografi 
Olsson föddes i Gustavs, i norra Åboland, där hennes far Karl Sixtus Olsson tjänstgjorde som kyrkoherde 1889–1893. Familjen flyttade redan samma år till Föglö och vid 13 års ålder flyttade hon till Räisälä på Karelska näset, där hennes far fått tjänsten som kyrkoherde. Hon gick i skola i Viborg vid Fruntimmersskolan och blev student 1913. Efter examen vid Högre svenska handelsläroverket i Helsingfors inledde hon 1914 studier i nordisk och finsk filologi vid Helsingfors universitet.

Hon gjorde sin litterära debut 1916 med romanen Lars Thorman och döden.

Hon var kritiker i bland annat Dagens Press och Svenska Pressen. Tillsammans med några andra skribenter var Olsson, som då var omkring 25 år gammal, en av de första i Finland som skrev om modern litteratur, och hon blev ganska snabbt namnkunnig. 

Hagar Olsson dokumenterade tidigt sitt intresse för Eric Hermelins tolkningar av persisk litteratur och var en av de första som uppmärksammade hans litterära gärning. I Arbetare i natten (1935) har hon också en essay om Hermelins arbete.

Relation till Edith Södergran
I januari 1919 skrev Olsson en recension av Edith Södergrans diktsamling Septemberlyran, där hon inte minst kritiserade Södergrans sätt att lägga sig i debatten innan den ens hade börjat, men också visade prov på att ha uppskattat de nietzscheanska och modernistiska dragen, vilket fick Södergran att skriva ett både passionerat och ilsket brev till henne. Det blev starten för en livslång vänskap och allians. Olssons yrkesliv har dock under många år hamnat i skuggan av vänskapen med Södergran. I Södergrans diktsamling Rosenaltaret, 1919, är flera av dikterna riktade till henne där hon kallas min syster. 1940 gav hon ut Edith Södergrans Dikter med en inledande essä.

Det fanns många likheter mellan Södergran och Olsson:
 de var födda med ungefär ett års mellanrum 
 de kom från mindre orter på den finska delen av Karelska näset
 deras sociala bakgrund och bildningsnivå var likartad
 de var båda nyfikna världsmedborgare som talade flera språk
 båda var fascinerade av Friedrich Nietzsche och intresserade av modernismen
 de ifrågasatte de traditionella manliga maktstrukturerna och ville föra fram "den nya kvinnan".

Till skillnad från Olsson hade Södergran dock rest runt mer i Europa och kände till mer om den samtida ryska poesin. Olsson däremot hade en bredare intressesfär och lönearbetade.

Redan i februari samma år träffades väninnorna för första gången, när Olsson besökte Raivola under några dagar. Sammanlagt skulle de komma att träffas fem gånger. Under de närmaste fyra åren fram till Södergrans död skickade hon över 90 brev till Olsson (av de 250 som finns bevarade). Dessa brev är den huvudsakliga källan till kunskap om Södergrans liv under drygt tre år, vilket är problematiskt eftersom Södergran enbart sällan beskriver sitt liv och i de fall hon gör det är mån om att visa upp en bild som en skapande konstnär. I början av brevkontakten är tonen i Södergrans brev översvallande positiv, men när Olsson visar prov på att ha ett socialt liv utanför sin relation med Södergran blir poeten alltmer irriterad och till och med svartsjuk. Olsson innebar en förändring för Södergran som i egenskap av ensambarn varit avgudad av modern och ofta fått sin vilja igenom. Olssons brev ger en nyanserad bild av Södergran som en ibland ganska besvärlig och krävande vän. 

1955 gav Olsson ut delar av brevväxlingen mellan henne och Södergran, kommenterade av Olsson. Olssons brev har dock inte blivit bevarade, och det gör att hennes del i relationen är "konstruerad" i efterhand. Det var också Olsson som redigerade diktsamlingen Rosenaltaret och satte Södergran i kontakt med Elmer Diktonius i mars 1922, vilket i viss mån blev en avlastning för Hagar Olsson som intellektuell sparringpartner till Södergran.

Mot slutet av Södergrans liv gled vännerna isär och kontakten kom att handla mest om Södergrans översättningsarbete, men ett av Södergrans sista brev var till Olsson.

Privatliv
Hagar Olsson hade ett förhållande med Kylli Siegberg (1895–1931) och under en tid levde de tillsammans.

Författarskap
Med essäsamlingen Ny generation (1925) och Arbetare i natten (1935) blev Olsson en av 1920-talsmodernisternas viktigaste introduktörer i Finland. Hennes romaner och skådespel ger uttryck åt en radikal och kosmopolitisk livssyn – Själarnas ansikten (1917) m. fl. I senare verk som Träsnidaren och döden (1940) är hon mera vänd mot en folklig fromhet.

Bibliografi

Samlade upplagor och urval
 - Innehåll: Hjärtats pantomim ; S.O.S. ; Det blåa undret ; [Ett stycke historia / av Jörn Donner].
 - Innehåll: Lars Thorman och döden ; Själarnas ansikten ; Kvinnan och nåden ; [ Med Ett stycke liv / av Jörn Donner].

Översättningar (urval) 
 L. Onerva: Jungfru Marias gåva (Schildt, 1918)
 Johannes Linnankoski: Simson och Delila (Simson ja Delila) (Bonnier, 1919)
 Frans Eemil Sillanpää: Det fromma eländet: ett avslutat finskt livsöde (Hurskas kurjuus) (Svenska andelsförlaget, 1920)
 Juhani Aho: Järnvägen (Rautatie) (Bonnier, 1920)
 Maila Talvio: Tranorna (Bonnier, 1921)

Priser och utmärkelser 
1950 – Tollanderska priset
1965 – Eino Leino-priset
1966 – Svenska Akademiens Finlandspris
1968 – Pro Finlandia-medaljen

Vidare läsning 
Jörn Donner (1962). "Ett stycke historia", Tidig dramatik. Natur & Kultur

 Lena Fridell (1973). Hagar Olsson och den nya teatern: teatersynen speglad i teaterkritiken 1918-1929 och i Hjärtats pantomim. Diss. Göteborgs universitet.
 Författare om författare: 24 finlandssvenska författarporträtt (Rabén & Sjögren, 1981)
 Roger Holmström: Hagar Olssons manuskript: kommenterad förteckning (Åbo akademis bibliotek, 1989)
 Roger Holmström: Hagar Olsson och den öppna horisonten: liv och diktning 1920-1945 (Schildt, 1993)
 Roger Holmström (1995). Hagar Olsson och den växande melankolin
 
Eva Kuhlefelt: »SKRIV! – Om kärleksromanen Ediths brev (1955)», På fria villkor. Edith Södergran studier (Svenska litteratursällskapet i Finland, Atlantis, 2011)
Kuhlefelt, Eva (2016). ”Queera Hagar”, Källan 2016:1
 
 
 Merete Mazzarella: "Mellan jagiskhet och självuppgivelse". I Från Fredrika Runeberg till Märta Tikkanen (1985)
 Meurer, Judith (2008). ”Utopiskt tänkande i Hagar Olssons kritiska och skönlitterära texter”, Källan 2008:2
Judith Meurer-Bongardt (2011). "'Landet, där all vår önskan blir underbart uppfylld'. Ungdom och utopi hos Hagar Olsson och Edith Södergran", På fria villkor. Edith Södergran studier. Arne Toftegaard Pedersen (red.). SSLS 751. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland, Stockholm: Atlantis.
 Judith Meurer-Bongardt: Wo Atlantis am Horizont leuchtet oder eine Reise zum Mittelpunkt des Menschen: utopisches Denken in den Schriften Hagar Olssons (2011)
 Birgitta Svanberg (1996). "Med ansvar för hela mänskligheten. Om Hagar Olsson», Nordisk kvinnolitteraturhistoria 3. Vida Världen. 1900–1960. Bokförlaget Bra Böcker AB.
 
 Maria Wegelius: Civilisation kontra inre människa: en studie i "Jag lever" med utgångspunkt i Hagar Olssons 40-tal (Åbo akademi, 1991)

Källor

Externa länkar 
 
 
 Hagar Olssons samling på Åbo Akademis bibliotek.
 Hagar Olsson (1893–1978) på Litteraturbanken.
I Svenska litteratursällskapet i Finlands arkiv:
SLSA 774 Södergranmaterial ur Hagar Olssons kvarlåtenskap (1872–1949) 
SLSA 783 Brev till Hagar Olsson (1915–1939) 
SLSA 1135 Inga-Britt Wiks arkiv (1934–2008) 
SLSA 843 J. O. Tallqvists arkiv (1924–1976) 
Hagar Olsson i Nordisk kvinnolitteraturhistoria 

Finlandssvenska författare
Finlandssvenska manusförfattare
Finländska författare under 1900-talet
Svenska översättare
Svenskspråkiga översättare
Översättare från finska
Mottagare av Eino Leino-priset
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Mottagare av Tollanderska priset
Personer från Gustavs
Födda 1893
Avlidna 1978
Kvinnor