kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ivan Gesjov

Ivan Evstratiev Gesjov (Иван Евстратиев Гешов), född 20 februari 1849 i Plovdiv, död 11 mars 1924 i Sofia, var en bulgarisk politiker.

Gesjov studerade i Storbritannien, av vars kultur han tog starka intryck, blev efter Östrumeliens bildande 1879 president i dess lantdag och var senare under en tid finansdirektor där. Efter dess förening med Bulgarien avslöt Gesjov som Bulgariens representant freden med Serbien i Bukarest i mars 1886. 

Efter furst Alexanders abdikation i september samma år blev Gesjov, trots sin ryssvänlighet, finansminister i Vasil Radoslavovs ministär, men avgick efter en tid. Såsom tillhörande oppositionen mot Stefan Stambolov blev han efter dennes fall 1894 åter finansminister i Konstantin Stoilovs kabinett, ur vilket han utträdde 1897. 

Gesjov blev 1906 agent hos turkiska regeringen, och dess uraktlåtenhet att inbjuda honom till en diplomatisk middag, ett steg, som avsåg att understryka Bulgariens vasallställning och besvarades med hans återkallande, inledde i september 1908 den kris, som ledde till Bulgariens självständighetsförklaring. 

Gesjov, som var från 1901 ledare för narodnjakernas konservativa parti, blev i mars 1911 ministerpresident och utrikesminister, tog  livlig del i bildandet av Balkanförbundet, att han betecknats som dess egentliga "själ", och ledde Bulgariens politik under första Balkankriget 1912–13. Då han ej ville göra sig delaktig i den intransigenta politiken mot Bulgariens allierade Serbien och Grekland, begärde han i slutet av maj 1913 sitt avsked, som beviljades i början av juni (strax före andra Balkankrigets utbrott). Han tillhörde de politiker, som 1915 avstyrkte Bulgariens deltagande i första världskriget. 

Gesjov framträdde även som skönlitterär och social skriftställare och skildrade sin premiärministertid i L'alliance Balkanique (1915).

Källor 

Svensk uppslagsbok, Malmö 1932

Bulgariens premiärministrar
Bulgariens utrikesministrar
Bulgariska politiker under 1800-talet
Bulgariska politiker under 1900-talet
Födda 1849
Avlidna 1924
Män
Svensk uppslagsbok
Alumner från Robert College
Bombus sandersoni

Bombus sandersoni (saknar svenskt namn) är en insekt i överfamiljen bin (Apoidea) och släktet humlor (Bombus) som lever i Nordamerika.

Beskrivning 
Honorna (drottningen och arbetarna) har ljusgul päls på huvudet och gult hår på bakre delen av mellankroppen samt första och andra bakkroppssegmenten framifrån (det första dock vanligtvis svart hos arbetarna) och ibland även på de två sista (femte och sjätte). Resten av kroppen är svart. Hanen har huvudet, bakre delen av mellankroppen och de två främsta bakkroppssegmenten gula, resten svart. Det är en liten humla; kroppslängden är mellan 15 och 16 mm för drottningen, 8 och 13 mm för arbetarna, och 10 till 13 mm för hanen. Arten är korttungad.

Ekologi 
Drottningarna är aktiva mellan maj och juli, medan arbetare och hanar är aktiva mellan juni och augusti. 

Arten besöker bland annat temyntor, aplar, hallonsläktet, dunörter, rododendron och penstemoner.

Taxonomi 
Artens taxonomiska status har varit omtvistad. Från början betraktades den ofta som en underart till Bombus vagans. Numer räknar någon forskare den till Bombus frigidus, medan andra betraktar den som en fristående art.

Utbredning 
Arten förekommer främst i norra och östra USA med angränsande områden i Kanada. Den undviker dock de sydöstligaste kuststaterna i USA, utan förekommer från Ontario till Newfoundland i Kanada och söderöver till Tennessee och North Carolina i USA. Den är ingenstans vanlig.

Externa länkar 
 (Utbredningskarta)

Källor 

Humlor
Bombus
Emil Telmányi

Emil Telmányi, född 22 juni 1892 i Arad, Ungern (i ett område som från 1919 tillhör Rumänien), död 12 juni 1988 i Holte, Danmark, var en ungersk violinist och dirigent.

Biografi
Telmányi debuterade som violinist vid 10 års ålder. I Budapest studerade han violin och dirigering för Jenõ Hubay och komposition vid Musikakademien. Från 1911 turnerade han i Europa och gav konserter som violinvirtuos. 

År 1912 kom han till Köpenhamn och gifte sig där 1918 med Carl Nielsens dotter Anne-Marie. År 1919 debuterade han som dirigent i samma stad. 

Åren 1925-1926 var Telmányi verksam som dirigent för Göteborgs symfoniorkester. Han bildade senare en egen kammarorkester. 

År 1936 skilde han sig och gifte om sig med pianisten Annette Schiøler, med vilken han gjorde ett flertal inspelningar för radio och grammofon.

Telmányi ägnade sig intensivt åt Carl Nielsens musik och uruppförde dennes violinverk tillsammans med Ernst von Dohnányi och Victor Schiøler. Som dirigent uruppförde han Nielsens klarinettkonsert.

Han visade stort intresse för barockverkens utförandepraxis och gick i bräschen för den bland musiker omstridda Vega-stråken, även kallad Bach-Bogen, som underlättade spelandet av flerstämmiga ackord. Med denna teknik gjorde han 1954 inspelningar av Bachs solosonater och partitor.

Från 1940 till 1969 undervisade han i Danmark vid Århus Musikademi.

Källor

Externa länkar
Diskografi från  'Allmusic'

Ungerska violinister
Violinister under 1900-talet
Ungerska musiker under 1900-talet
Personer från Arad
Födda 1892
Avlidna 1988
Män
Skansens vårtal

Skansens vårtal är en tradition på Skansen i Stockholm ända sedan 1894. Sedan 1974 hålls talen regelbundet varje år av en annan kulturpersonlighet i samband med Skansens valborgsmässofirande och är ett sätt att fira vårens ankomst. Programmet brukar bestå av studentsång, konserter, valborgsmässobål och vårtal.

Skansens vårtalare genom åren 

1974 Elisabeth Söderström
1975 Lars Wijkman, SSCO:s ordförande
1976 Alf Henrikson
1977 Magnus Härenstam
1978 Carl-Uno Sjöblom
1979 Richard Fuchs
1980 Torsten Ehrenmark
1981 Oscar Hedlund
1982 Jonas Hallberg
1983 Cecilia Hagen
1984 Ingemar Liman, avgående programchef på Skansen
1985 Gunnar Ljusterdal, chefredaktör för Grönköpings veckoblad
1986 Ernst-Hugo Järegård, skådespelare
1987 Sigvard Hammar, redaktör
1988 Theodor Kallifatides, författare
1989 Bo Strömstedt, chefredaktör Expressen
1990 Ana Martinez, författare och journalist
1991 Margareta Krook, skådespelerska
1992 Anders Carlberg
1993 Herman Lindqvist, författare
1994 Ulf Brunnberg, skådespelare
1995 Jonas Gardell, komiker
1996 Rikard Wolff, skådespelare
1997 Fredrik Lindström, författare
1998 Alexandra Pascalidou, journalist
1999 Hans Dahlman, satiriker ("Lelle Printer")
2000 Ernst Brunner, författare
2001 Åse Kleveland
2002 Bengt af Klintberg, författare
2003 Björn Ranelid, författare
2004 Mats Hellström, landshövding
2005 Dick Harrison, historiker
2006 Kajsa Ingemarsson, författare
2007 Martin Stugart, stockholmskännare
2008 Anton Abele, aktivist
2009 Björn Ranelid, författare
2010 Viveca Lärn, författare
2011 Christopher O'Regan, författare
2012 Marcus Birro, författare och poet
2013 Ebbe Schön, folklivsforskare och forfattere
2014 Bob Hansson, poet och författare

Källor 
 Skansen: Vårtalare genom åren

Vårtal
George H. Moses

George H. Moses, född 9 februari 1869 i Lubec, Maine, död 20 december 1944 i Concord, New Hampshire, var en amerikansk republikansk politiker, journalist och diplomat. Han representerade delstaten New Hampshire i USA:s senat 1918-1933. Han var tillförordnad talman i senaten, president pro tempore of the United States Senate, 1925-1933.

Moses gick i skola i Phillips Exeter Academy. Han utexaminerades 1890 från Dartmouth College. Han arbetade som journalist på Concord Evening Monitor från och med 1892. Han var chef för USA:s diplomatiska beskickning i Grekland 1909-1912. Utifrån residensstaden Aten var Moses även sändebud till Montenegro 1910-1912.

Moses efterträdde 1918 Irving W. Drew som senator för New Hampshire. Han efterträddes 1933 av Fred H. Brown.

Moses avled 1944 och han gravsattes på Franklin Cemetery i Franklin, New Hampshire.

Externa länkar

Political Graveyard

Amerikanska journalister
Amerikanska diplomater
Ledamöter av USA:s senat från New Hampshire
Amerikanska republikaner
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Washington County, Maine
Födda 1869
Avlidna 1944
Män
Alumner från Dartmouth College
Kiiking

Kiiking är en sport som handlar om att gunga. Ordet kiik betyder just gunga.

Kiikinggungning 
En kiikinggungas armar är gjorda av stål, vilket möjliggör gungningar i 360 grader. Personen som gungar har sina fötter fastspända så att personen inte faller. Ju längre armarna på gungan är, desto svårare är det att göra ett 360-graders-varv, dvs göra en loop. Ado Kosk innehar ett patent som möjliggör att förlänga gungans ställning och armar.

Kiikingtävling 
Kiikingsporten uppfanns i Estland runt år 1996. Skaparen var Ado Kosk. Sporten går ut på att lyckas göra 360 graders varv på gunga men så långa gungarmar som möjligt. Det nuvarande rekordet ligger på längden av 7 meter och 2 cm och innehas av Andrus Aasamäe.

Externa länkar

Hemsidor
 Kiiking
 Kiiking hos www.thecheers.org

Media
 Kiiking
 Most 360 revolutions on a kiiking swing in one minute på Youtube
 Andrus Aasamäe presenting kiikingsport

Noter 

Sport i Estland
Individuell sport
Lubec

Lubec är en kommun (town)  i Washington County i den amerikanska delstaten Maine med en yta av 204,2 km², varav 118,1 km² är vatten, och en folkmängd, som uppgår till 1 652 invånare (2000).

Kända personer från Lubec
George H. Moses, politiker

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Orter i Maine
Washington County, Maine
Shanghairyssar

Shanghairyssar refererar till den stora ryska minoritetsgruppen i Shanghai i Kina under mellankrigstiden. 

De första ryssarna kom till staden på grund av tehandeln, och ett konsulat öppnades 1896. 

Shanghairyssarna blev 1921 statslösa sedan Sovjetunionen återkallat alla utlandsryssars medborgarskap, och till skillnad från övriga västerlänningar i Kina var de underkastade kinesisk lag. De hade oftast endast ett Nansenpass utfärdat av Nationernas förbund. År 1922 skedde en stor invandring av politiska flyktingar från Vladivostok efter det ryska inbördeskrigets slut under ledning av Georgy Karlovich Stark. Shanghai var en frihamn och krävde inget visa eller arbetstillstånd.
 
Arbete hos västerlänningar krävde kunskaper i franska eller tyska, vilket de sällan hade. År 1935 rapporterade NF att 22 procent av de kvinnliga Shanghairyssarna mellan 16 och 45 arbetade som prostituerade. Män värvade sig i Ryska Shanghairegementet. Det fanns dock även ryska skolor, radio och tidningar, och ryska sång- och danslärare fick internationellt rykte.
De exilryska kvinnornas arbete inom nöjes-, dans- och prostitutionsindustrin blev ett av tidens uppmärksammade ämnen, omnämndes i guideböcker, gav upphov till rykten om slavhandel och kampanjer av NF. 

Under 1937 uppskattades 25,000 antikommunistiska exilryssar leva i staden: det var då dess största europeiska folkgrupp. Efter andra världskriget flydde Shanghairyssarna 1949 undan kommunisterna till ett flyktingläger på Filippinerna och därifrån till USA och Australien.

Se även 
 Harbinryssar

Källor      

Kina under 1920-talet
Kina under 1930-talet
Kina under 1940-talet
Ryssar
WP:Projekt Kina
Jacob Harold Gallinger

Jacob Harold Gallinger, född 28 mars 1837 i Cornwall, Ontario, död 17 augusti 1918 i Franklin, New Hampshire, var en kanadensisk-amerikansk politiker (republikan). Han representerade delstaten New Hampshire i båda kamrarna av USA:s kongress, först i representanthuset 1885-1889 och sedan i senaten från 1891 fram till sin död.

Gallinger studerade medicin och inledde sin karriär som läkare i Concord, New Hampshire. Han var 1876 delegat till New Hampshires konstitutionskonvent.

Kongressledamoten Ossian Ray ställde inte upp för omval i kongressvalet 1884. Gallinger vann valet och efterträdde Ray i representanthuset i mars 1885. Han efterträddes 1889 som kongressledamot av Orren C. Moore. Gallinger efterträdde sedan 1891 Henry W. Blair som senator för New Hampshire.

Gallinger var tillförordnad talman i senaten, president pro tempore of the United States Senate, i sju olika omgångar åren 1912 och 1913. Uppdraget roterade mellan fem senatorer i USA:s 62:a kongress.

Senator Gallinger avled 1918 i ämbetet. Han gravsattes på Blossom Hill Cemetery i Concord.

Externa länkar

Political Graveyard

Ledamöter av USA:s representanthus från New Hampshire
Ledamöter av USA:s senat från New Hampshire
Amerikanska republikaner
Amerikanska politiker under 1800-talet
Amerikanska politiker under 1900-talet
Födda 1837
Avlidna 1918
Män
Personer från Cornwall, Ontario
Bo Algers

Bo Fredrik Algers, född 5 januari 1950 i Stockholm, är en svensk veterinärmedicinsk forskare som är professor i husdjurshygien vid Sveriges lantbruksuniversitet (SLU), närmare bestämt vid Institutionen för husdjurens miljö och hälsa i Skara.

Bo Algers är son till ingenjör Börge Algers och sonson till agronom Knut Algers. Han gifte sig 1976 med Anita Frick och 1990 med Anne Rasmussen.

Algers tog veterinärexamen 1974 och doktorerade i veterinärmedicin 1989. Han var 1975-1977 forskningsassistent vid Veterinärhögskolan och (sedan Veterinärhögskolan inlemmats i SLU) 1977-1994 försöksledare vid SLU. Han blev 1990 docent och 1994 professor i husdjurshygien. Han var 1993-2002 prefekt för institutionen för husdjurens miljö och hälsa (HMH) inom SLU.

Algers blev 1982 ordförande i Sveriges yngre veterinärers förening. Han är sedan 1985 medlem av International Society for Veterinary Epidemiology and Economics (ISVEE). Han var 1989-1991 ordförande för International Society for Applied Ethology och medlem av flera andra internationella sammanslutningar. Han var mellan 1996 och 2007 medlem av Djurskyddsmyndighetens (tidigare Jordbruksverkets) djurskyddsråd. Under perioden 2004 till 2009 var han expert i European Food Safety Authority inom området Animal health and Animal Welfare.

Källor
 Vem är det 2001

Externa länkar
Bo Algers, hemsida vid Sveriges lantbruksuniversitet

Män
Födda 1950
Levande personer
Svenska professorer i veterinärmedicin
Personer verksamma vid Sveriges lantbruksuniversitet
Forskare från Stockholm
Svenska forskare under 1900-talet
Svenska forskare under 2000-talet
Irving W. Drew

Irving Webster Drew, född 8 januari 1845 i Colebrook, New Hampshire, död 10 april 1922 i Montclair, New Jersey, var en amerikansk politiker. Han representerade delstaten New Hampshire i USA:s senat från september till november 1918.

Drew utexaminerades 1870 från Dartmouth College. Han studerade sedan juridik och inledde 1871 sin karriär som advokat i New Hampshire. Han gick med i demokraterna. Han var ledamot av delstatens senat 1883-1884.

Drew bytte 1896 parti till republikanerna. Han var sedan verksam inom bank- och järnvägsbranscherna. Senator Jacob Harold Gallinger avled i ämbetet och Drew blev utnämnd till USA:s senat. Han efterträddes senare samma år av George H. Moses.

Drew avled 1922. Han gravsattes på Summer Street Cemetery i Lancaster, New Hampshire.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Födda 1845
Avlidna 1922
Ledamöter av USA:s senat från New Hampshire
Män
Alumner från Dartmouth College
Stora Gungan

Krogen Stora gungan är en byggnad och en krog på Skansen i Stockholm. Den ligger i museets stadskvarter vid Hyttorget och flyttades hit 1969 samt öppnade som restaurang 1975.

Historik

År 1725 blev Stora Gungan en arrendegård under Enskedegodset. Stället var på 1700-talet skjutshåll för resande på Dalarövägen och förekommer i en av Fredmans epistlar vilket tyder på att Carl Michael Bellman besökt Stora Gungan. 

År 1801 höjdes byggnaden med en våning och 1808 delades fastigheten i Stora och Lilla Gungan, det senare låg vid Sandsborg och revs sedermera. 1969 skulle tomten i Enskede bebyggas, då skänktes Stora Gungan till Skansen av Stockholm stad. Huset monterades ner och byggdes upp igen i stadskvarteren och stod klart 1975. I samband med flytten togs den senare tillkomna våningen bort, kvar blev botten- och vindsvåningen.

Byggnaden
Husets fasader är klädda med locklistpanel, taket är ett brutet, valmat tak som är täckt med enkupigt taktegel. Bottenvåningen är inredd som en 1880-tals krog. Här finns skänkrum och matsal som är inredd med möbler från gamla stockholmska bolagskrogar, föregångare till våra dagars Systembolag. Menyn består av väldigt traditionell svensk mat, med rötterna i tidigt 1900-tal. På vinden ligger en festsal som är inredd i lantlig loftstil. Krogen Stora gungan är öppen som restaurang och café hela året och under december serverar man ett riktigt traditionellt julbord.

Interiör

Se även
 Stockholms historiska krogar, värdshus och restauranger

Källor
 Skansens sida om Krogen Stora Gungan

Externa länkar

 Krogen Stora Gungan

Skansen
Henry W. Blair

Henry William Blair, född 6 december 1834 i Campton, New Hampshire, död 14 mars 1920 i Washington, D.C., var en amerikansk republikansk politiker. Han var ledamot av USA:s representanthus från New Hampshire 1875-1879 samt 1893-1895 och ledamot av USA:s senat från samma delstat 20 juni 1879-3 mars 1885 samt 10 mars 1885-3 mars 1891.

Blair studerade juridik. Han inledde 1859 sin karriär som advokat i Plymouth, New Hampshire. Han deltog i amerikanska inbördeskriget som officer i nordstaternas armé.

Blair besegrade sittande kongressledamoten Hosea Washington Parker i kongressvalet 1874. Han omvaldes 1876.

Blair efterträdde i juni 1879 Charles Henry Bell som senator för New Hampshire. Det uppstod 1885 ett dödläge i delstatens lagstiftande församling i samband med att mandatperioden löpte ut. Blair blev ändå utnämnd till de första månaderna i den nya mandatperioden och även den lagstiftande församlingen gav honom fortsatt förtroende den 17 juni 1885. Blair efterträddes 1891 i senaten av Jacob Harold Gallinger.

Blair blev 1891 utnämnd till chef för USA:s diplomatiska beskickning i Kina. Utnämningen godkändes inte av Kinas regering som förklarade honom persona non grata på grund av att han som senator hade röstat emot invandringen från Kina. Blairs utnämning hade blivit godkänd av senaten men eftersom Kina inte ville ha honom måste han meddela sin avgång.

Kongressledamoten Luther F. McKinney ställde inte upp för omval i kongressvalet 1892. Blair vann valet och efterträdde McKinney i representanthuset i mars 1893. Han efterträddes två år senare av Cyrus A. Sulloway.

Blair är begravd på Campton Cemetery i Campton i New Hampshire.

Referenser

Externa länkar

"Blair, the White Elephant of the Administration" - skämtteckning av Bert Wilder

Ledamöter av USA:s representanthus från New Hampshire
Ledamöter av USA:s senat från New Hampshire
Amerikanska politiker under 1800-talet
Amerikanska republikaner
Personer från Grafton County
Födda 1834
Avlidna 1920
Män
Otto Stelling

Per Otto Stelling, född 13 april 1901 i Malmö, död 16 januari 1979, var en svensk kemist. Han var svärfar till Tom Tscherning.

Stelling disputerade för filosofie doktorsgrad 1938 vid Lunds universitet och var därefter docent vid samma lärosäte 1927–1936. Han var 1944 och 1960–1967 professor i kemisk teknologi vid Kungliga tekniska högskolan och 1944–1960 i teknisk oorganisk kemi. Han invaldes 1945 i Ingenjörsvetenskapsakademien och 1948 i Krigsvetenskapsakademien.

Källor 
 

Svenska professorer i teknisk kemi
Personer verksamma vid Lunds universitet
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Svenska kemister under 1900-talet
Forskare från Malmö
Födda 1901
Avlidna 1979
Män
Karin Janzon

Karin Hervor Ingegerd Janzon, född 9 februari 1914, död 13 mars 2009, var en svensk översättare. 

Karin Janzon var mest känd för att hon tillsammans med sin make Allan B. Janzon översatte samtliga Hergés seriealbum om Tintin 1968–1978. Paret Janzon fick Adamsonstatyettens diplom av Svenska serieakademin 1979, det första året denna utmärkelse utdelades.

Se även
Tintin på svenska

Källor

Noter

Födda 1914
Avlidna 2009
Svenska översättare
Översättare från franska
Översättare från danska
Kvinnor
Teodor Peterson

Teodor Anders Peterson, född 1 maj 1988 i Umeå, är en före detta svensk längdskidåkare som hade sprint som sin bästa disciplin. Han tävlade för Sågmyra SK. Han tävlade sedan slutet av år 2014 för den klubb som fostrade honom, IFK Umeå. Innan dess hade han under sju års tid Åsarna IK som klubbadress. Han vann den totala juniorcupen i längdskidåkning säsongen 2007/2008, och debuterade i längdvärldscupen i Lahtis säsongen 2009.

Peterson fick sitt genombrott säsongen 2011/2012 när han vann sprintcupen efter topp tio‑placeringar i tolv av tretton sprintlopp inklusive två vinster, tre andraplatser och en tredjeplats. Han vann den första sprinttävlingen för säsongen i Kuusamo den 25 november 2011 (etapp i Nordiska öppningen). Helgen därefter, i Düsseldorf, bärgade han segern till Sverige i sprintstafetten tillsammans med Jesper Modin. 

Peterson tog sin första individuella världscupseger den 2 februari 2012 i Moskva.

Peterson tävlade för Sverige i olympiska vinterspelen 2010 i Vancouver. Han slutade på 11:e plats i den individuella sprinten och på 15:e plats i sprintstafetten tillsammans med Marcus Hellner.
Peterson tävlade även för Sverige i VM i Oslo 2011. Där åkte han ut i kvartsfinalen och slutade på 16:e plats.

I OS i Sotji 2014 vann han en silvermedalj i fristilssprinten, efter Ola Vigen Hattestad.

Peterson avslutade sin skidkarriär efter säsongen 2019-2020.

Världscupssegrar

Individuellt

Stafett

Övriga segrar

Källor

Externa länkar

Officiell webbplats - Teodor Peterson

Svenska längdåkare
Svenska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 2014
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 2014
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Sverige
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 2010
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2014 från Sverige
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 2014
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2018 från Sverige
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 2018
Idrottare från Umeå
Födda 1988
Levande personer
Män
Daniel Friberg

Daniel Friberg född 10 juli 1986 i  Motala är en svensk skridskoåkare.Friberg har bland annat vunnit brons på 500 meter vid skridsko-EM. Friberg tävlade för Sverige i olympiska vinterspelen 2010 i Vancouver, Kanada.

Den 25 oktober 2011 meddelades det att han avslutar sin karriär som skridskoåkare.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
SOK - Daniel Friberg

Födda 1986
Levande personer
Män
Svenska skridskoåkare
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Sverige
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 2010
Idrottare från Motala
Borgmästarkonventet

Borgmästarkonventet (engelska: Covenant of Mayors) är en överenskommelse gjord mellan ansvariga för olika städer som "fastställts för EU fram till 2020 och för att minska koldioxidutsläppen i våra förvaltningsområden med minst 20% genom att genomföra en åtgärdsplan för hållbar energi inom de verksamheter som faller inom våra ansvarsområden." I april 2014 finns 5 600 medlemmar.

Medlemmar

Huvudstäder i EU 
18 av EU:s 27 huvudstäder är representerade.

Sverige 
50 svenska städer är medlemmar och är därmed den sjunde största medlemmen. Italien (1177), Spanien (850), Frankrike (123), Grekland (68), Portugal (59) och Tyskland(58) har fler medlemsorter.

Finland 
Fem städer är medlemmar.

Medlemmar utom EU 
95 medlemmar ligger utanför EU. De ligger framförallt i Kroatien (23) Ukraina (17) och Bosnien (13).

Referenser 

Energy Cities

Klimatpolitik
Magdalena Iljans

Anna Magdalena Jonsson, gift Iljans, född 26 september 1969 i Kungsängen, är en svensk lärare och tidigare skicrossåkare som deltog i flera VM- och världscupstävlingar. 

Iljans deltog i de Olympiska vinterspelen 2010 där hon blev utslagen i kvartsfinalen. Hon är gift med den svenske skicrossåkaren Eric Iljans..

Iljans avslutade sin karriär 2010 på grund av skador och har sedan jobbat som rektor på olika skolor.

Referenser

Noter

Externa länkar 
Magdalena Iljans, SOK

Svenska skicrossåkare
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Sverige
Tävlande i freestyle vid olympiska vinterspelen 2010
Svenska idrottare under 2000-talet
Personer från Stockholms-Näs socken
Födda 1969
Levande personer
Kvinnor