kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Parnelli Jones

Rufus Parnell "Parnelli" Jones, född den 12 augusti 1933 i Texarkana, Arkansas, USA, är en amerikansk racerförare, samt före detta stallchef i formel 1. För det stallet, se Parnelli

Racingkarriär
Jones växte upp i Kalifornien, efter att ha flyttat ifrån Arkansas som liten, och tävlade under pseudonymen "Parnelli" som ung, då hans vän Billy Calder inte ville att Jones föräldrar skulle veta att Rufus Parnell tävlade med racingbilar. Naturligtvis upptäckte de det så småningom, men namnet Parnelli användes i racingsammanhang under hela hans karriär. Jones kom att bli en stor förare i USA, och en av få förare som vunnit både Indianapolis 500 och deltävlingar i Nascar Winston Cup Series. Han blev dock mest känd för sin vinst i just Indianapolis 500 1963, vilket blev en kontroversiell sådan, då skotten Jim Clark jagade honom under de sista varven, och kunde inte köra om på grund av att Jones bil spred olja över banan. Det ansågs av Clarks brittiska Lotusteam att Parnelli borde kallats in i depån, men han kunde ta målflaggan som segrare. Han bästa placering i USAC National Championship kom säsongen 1962, med en tredjeplats, vilket uppföljdes med en fjärdeplats säsongen 1963. Därefter tävlade han vidare, dock utan samma framgångar i Indycar-sammanhang, men tog en seger i Nascar så sent som 1970. Samma år vann han Iny 500 som ägare till Al Unsers bil, vilket han upprepade även 1971. Efter det gjorde Jones ett försök att nå framgångar i formel 1, med bland annat Mario Andretti som förare i teamet, men framgångarna uteblev.

Källor 
 

Födda 1933
Amerikanska racerförare
Racerförare från Arkansas
Indianapolis 500-förare
Indianapolis 500-vinnare
NASCAR-förare
Stallägare i Formel 1
Män
Levande personer
Medlemmar i International Motorsports Hall of Fame
Klostret Altenburg

Klostret Altenburg är ett benediktinkloster i Altenburg i det österrikiska förbundslandet Niederösterreich.

Historia
Klostret grundades år 1144. Trots rika donationer hade klostret det svårt och det skövlades svårt både under trettioåriga kriget av svenska trupper och under de osmanska krigen 1681. Men efter det började en storstilad om- och utbyggnad i barockstil. 

I samband med Josef II:s klosterreform förbjöds en antagning av nya noviser fram till 1794, men klostret upplöstes inte. Det gjorde det emellertid 1940, när nazisterna exproprierade klostret och förvisade konventet. Efter 1945 var klosterbyggnader manskapslogi för ryska trupper och skadades svårt. 1947 återkom konventet och började renovera klostret.

Byggnader
I början på 1700-talet inleddes en om- och utbyggnad i högbarock stil. Ansvarig för ombyggnaden var Josef Munggenast och freskerna i klosterkyrkans kupoler målades av Paul Tröger. Från den här tiden är också altarflyglarna, predikstolen och orgeln. Även klosterbyggnaderna är utsmyckade med stuckaturer och fresker från kejsartrappan och kejsarrummet till marmorflygeln och biblioteksflygeln. Höjdpunkten utgörs av biblioteket med sina fresker och den egenartade kryptan under biblioteket vars väggar är helt täckta med barocka grotesker och dödsdansmotiv.

Klostret kan besökas inom ramen för guidningar.

Externa länkar
 Klostrets webbplats

Altenburg
Byggnader och anläggningar i Niederösterreich
Sevärdheter i Österrike
Benediktinkloster
Magnus Dyrssen

Magnus (Manne) Peder Wilhelm Dyrssen, född 18 maj 1894 i Karlskrona, död 1 mars 1940 vid Märkäjärvi, var en svensk överstelöjtnant och frivilligsoldat.

Biografi
Dyrssen var son till Wilhelm Dyrssen och Lizinka af Ugglas och bror till Gustaf Dyrssen. Han blev underlöjtnant vid Svea artilleriregemente (A 1) 1915. Efter studier på Krigshögskolan blev han kapten vid generalstaben 1929, därefter tjänstgjorde han som adjutant hos generalstabens chef. År 1932 blev han batterichef vid Svea artilleriregemente. År 1935 blev han lärare vid Krigshögskolan och var en kortare tid tillförordnad chef för högskolan. 

Dyrssen studerade Finlands försvarsmöjligheter och gjorde långa skidresor längs gränsen till Sovjetunionen. I sin undervisning kom han också att betona Sveriges och Finlands militärpolitiska samhörighet. Överstelöjtnant Dyrssen var med vid bildandet av Finlandskommittén, tillsammans med Carl August Ehrensvärd och Viking Tamm, och tillhörde initiativtagarna till Svenska frivilligkåren, Svenska brigadens efterföljare. Han organiserade också kårens första grupp, I. gruppen, som han också blev chef över. I väntan på Svenska frivilligkårens chef Ernst Linder fungerade han som chef med kapten Malcolm Murray och löjtnant Per-Hjalmar Bauer vid sin sida. 

Dyrssen var den förste att stupa av Svenska frivilligkårens medlemmar. Hans död gav upphov till misstänksamhet och ogrundade rykten om att allt inte gått rätt till. Den 22 mars avtäcktes på den plats Dyrssen stupat en minnessten. Han begravdes på Kungsängens kyrkogård; gravplatsen för honom anges "Föll 1/3 1940 vid Märkäjärvi för Nordens frihet". Hans namn återfinns också på den andra minnesstenen vid Märkäjärvi tillsammans med fem andra svenska namn. Även på slottskapellet på Karlbergs slott finns hans namn.

Referenser 
 Svenska män och kvinnor 2. Stockholm 1944

Externa länkar 
 In memoriam
 Marschen till Märkäjärvi

Män
Födda 1894
Avlidna 1940
Militärer från Karlskrona
Svenska militärer under 1900-talet
Överstelöjtnanter i svenska armén
Svenska frivilligsoldater
Personer i Sverige under andra världskriget
Personer i vinterkriget
Altenburg (olika betydelser)

Altenburg kan syfta på följande

 Altenburg (efternamn) – ett efternamn samt personer med namnet
 Cirkus Altenburg – svensk cirkus, upphörde 1959
 9336 Altenburg − en asteroid i huvudbältet

Geografi

Schweiz 

 Altenburg bei Brugg, ort i kantonen Aargau,

Tyskland 

Landkreis Altenburger Land, distrikt i Thüringen med staden Altenburg som huvudort 
 Altenburg, stad och kommun, Thüringen, 
 Altenburg (slott), Bayern, Oberfranken, 
 Sachsen-Altenburg – en mikrostat och ett ernestinskt hertigdöme i det tyska riket

Ungern 

 Mosonmagyaróvár, Győr-Moson-Sopron,

USA 

 Altenburg, Missouri,  Perry County,

Österrike 

 Altenburg, Niederösterreich, kommun i distriktet Horn i Niederösterreich, 
Klostret Altenburg – kloster i orten Altenburg
Bad Deutsch-Altenburg – kommun i distriktet Bruck an der Leitha, Niederösterreich, 

Robotskapade Ungernförgreningar
Heidenreichstein

Heidenreichstein är en stad och en kommun i det österrikiska förbundslandet Niederösterreich. Heidenreichstein är belägen cirka 20 kilometer nordöst om distriktshuvudorten Gmünd.

Orter 
Kommunen omfattar efter 1972 års kommunsammanslagning tolv orter (Ortschaften) (inom parentes invånarantal ):

Altmanns ()
Dietweis ()
Eberweis ()
Guttenbrunn ()
Haslau ()
Heidenreichstein ()
Kleinpertholz ()
Motten ()
Seyfrieds ()
Thaures ()
Wielandsberg ()
Wolfsegg ()

Historia 
Området koloniserades kring år 1000. Under andra hälften av 1100-talet byggdes borgen Heidenreichstein, namngiven efter byggherren Heidenreich. Vid den här tiden lär även orten Heidenreich ha bildats intill borgen. I början på 1200-talet anlades torget. 1389 omnämndes Heidenreichstein som köping. Köpingen utvecklades till ekonomiskt och administrativt centrum för regionen. I Heidenreichstein fanns en domstol med asylrätt, orten hade rätt att anordna vecko- och årsmarknader med särskilda rättigheter och jurisdiktion. 

Under de närmaste århundradena drabbade naturkatastrofer, missväxt, hungersnöd och epidemier (pest) även orten Heidenreichstein. Krigshandlingar ledde till förstörelse och nöd i Heidenreichstein samt omgivning. Hussiternas anfall på 1400-talet och bondeuppror i slutet av 1500-talet hade dock inte några större konsekvenser, däremot plundringarna och förstörelserna under det trettioåriga kriget. Under Napoleonkrigen i början på 1800-talet ockuperades Heidenreichstein av franska trupper. 

I samband med utbredd fårskötsel och linodling ägnade sig befolkningen åt tyg- och linväveri redan under 1400-talet som fick ekonomisk betydelse under andra hälften av 1600-talet. På 1800-talet uppstod en betydelsefull textilindustri. 1869 arbetade två tredjedelar av arbetskraften i distrikten Gmünd och Waidhofen an der Thaya i textilindustrin. Mot slutet av 1800-talet grundades även de första metallindustrierna i Heidenreichstein. År 1900 fick orten en järnvägsanslutning (i dag nedlagd).

1932 blev Heidenreichstein stad.

Byggnader 
Borgen Heidenreichstein  är en av Österrikes bäst bevarade vattenborgar från medeltiden med romansk kärna från 1100-talet och senmedeltida utbyggnader från 1400-talet. 
Stadskyrkan, en ursprungligen romansk kyrka med gotiskt kor, ombyggd och utsmyckad i barock stil 1753-1759
Evangeliska kyrkan, byggd 1908 i Jugendstil och renoverad 1968
Trefaldighetskolonnen, en barock kolonn från 1730

Museer 
Moss- och torvmuseet i Kleinpertholz
Museijärnväg Waldviertler Schmalspurbahn mellan Heidenreichstein och Alt-Nagelberg

Näringsliv 
Heidenreichstein är en industristad. Mer än hälften av arbetskraften är verksam inom produktionssektorn. 

Genom Heidenreichstein går vägarna B5 (Waidhofen an der Thaya – Grametten vid den österrikisk-tjeckiska gränsen) och B30 (Raabs an der Thaya – Schrems.

Vänorter 
Nová Bystřice, Tjeckien

Källor 

Orter i Niederösterreich
Kommuner i Niederösterreich
Borgen Heidenreichstein

Borgen Heidenreichstein är en borg i orten Heidenreichstein i det österrikiska förbundslandet Niederösterreich. Den räknas till Österrikes bäst bevarade vattenborgar från medeltiden.

Historia
Borgen grundades mot slutet av 1100-talet av Heidenreich, en vasall till greven av Gars-Eggenburg. 1205 omnämndes borgen skriftligen för första gången. Borgen hade som uppgift att bevaka två viktiga handelsvägar till Böhmen. Borgen bytte flera gånger ägare innan den hamnade hos adelssläkten Puchheim 1348. Under deras tid byggdes borgen ut till en ointaglig fästning. Under 1400-talet byggdes den yttre borggården och murarna förstärktes med torn. Under andra hälften av 1500-talet byggdes utanverket med porten och vindbryggor. 

1636 auktionerades borgen bort på grund av höga skulder. Därefter följde olika ägare tills borgen förvärvades av huset Pátty i vars ägo den stannade som fideikommiss fram till 1947. Idag ägs borgen av ätten Kinsky.

Byggnader
Borgen är ytterst väl behållen. På grund av sin styrka drogs den aldrig in i krigshandlingar eller erövrades. Hussiter, upproriska bönder och svenskar skövlade väl orten, men attackerade inte borgen vilket förklarar borgens utmärkta skick.

Den romanska högborgen är från 1100- och 1200-talen och domineras av en 42 meter hög bergfrid vars ingång ligger på 14 meters höjd. Tre stora runda hörntorn kompletterar den inre försvarsanläggningen. De binds samman av gotiska salbyggnader. Den största salen är den 27 meter långa riddarsalen med sengotisk klinkergolv och trätak. 

Ytterborgen med sina enkla byggnader är från 1400- och 1500-talen. 

Utanverket skyddar borgens enda ingång. Den består av två portbyggnader i rad med vindbryggor. Den yttre porten är i renässans, medan den inre porten är sengotisk. Den yttre porten ingick i ett försvarsverk som inte längre finns. 

Även borgens inventarier är tidstypiska. Det finns många gotiska och renässansmöbler som tillhör borgens originalinredning.

Borgen idag
Borgen som är i privat ägo är fortfarande bebodd. Dock kan borgen besiktigas inom ramen för guidningar.

Byggnader och anläggningar i Niederösterreich
Heidenreichstein
Oshiwambo

Oshiwambo (även oshivambo eller ndongaspråk) är en samling dialekter eller mycket närbesläktade bantuspråk som talas i Namibia och Angola, framförallt av etniska ovambo i det historiska Owamboland (regionerna Omaheke, Omusati, Oshana och Oshikoto i Namibia, samt södra Angola). Omkring 1,3 miljoner människor talar oshiwambo. I Namibia är det ett av de officiella språken.

Det finns åtminstone sex distinkta varianter av oshiwambo i Namibia: kwambi, kwaluudhi, mbalanhu, ndonga, ngandyera och kwanyama. Av dessa är ndonga och kwanyama standarddialekter, med varsin ortografi. Även kwambi skrivs ibland, i kyrkliga sammanhang. Ibland används ordet oshiwambo synonymt med standarddialekten kwanyama.

Oshiwambo sorteras in i bantuspråkens grupp R.20.

Något som en besökare i det som brukade kallas Owamboland noterar är det stora antalet ortnamn som börjar på ”O”. Detta beror på att oshiwambo har lagt till ett initialt o- till de flesta substantivklass-prefixen, precis som grannspråket herero. När det gäller klass 9 har detta ”för-prefix” självt blivit prefixet. Ur ett diakroniskt perspektiv skulle den korrekta analysen av ord som ontungwa, onkoshi och ompo vara on-tungwa, on-koshi och om-po, med det gamla bantu-prefixet reducerat till bara ett nasalljud. Det är dock uppenbart att moderna talare av språket betraktar o- i sig självt som det verkliga prefixet. Man kan se detta på att nya lånord inte får nasalljud framför ordstammen, utan istället finner man till exempel oTV (=TV), ocooldrank (=läsk) och opolitika (=politik).

Oshiwambo har gått ett steg längre än herero och även lagt ett o- till subjektmarkörer, som i praktiken är verbprefix. Här bör man dock lägga märke till att även om grammatikböcker normalt räknar upp dessa subjektmarkörer med o-formerna så uttalas inte alltid detta ”o”, och i vissa fall skulle o-formerna rentav vara ogrammatiska, såsom är fallet för till exempel relativsatser/participsatser:

Nda aruk’ ike aanona tayiithanandje (*otayiithanandje) = Plötsligt fann jag bara barn som kallade på mig

Finska personnamn som till exempel Vilho och Selma är vanliga bland oshiwambo-talare, och till skillnad från andra afrikanska språk innehåller oshiwambo även åtskilliga finska lånord (till exempel oshisoomi (=finska språket) och olumi (=snö)). Detta är resultatet av tidig finsk missionsverksamhet i området.

Källor

Externa länkar 
 Lärobok i standarddialekten kwanyama
 Oshiwambofamiljen hos Ethnologue 
 Nyheter på oshiwambo från The Namibian 

Bantuspråk
Språk i Angola
Språk i Namibia
Troy Ruttman

Troy Ruttman, född den 11 mars 1930 i Mooreland, Oklahoma, USA, död den 19 maj 1997 i Lake Havasu City, Arizona, USA, av lungcancer, var en amerikansk racerförare.

Racingkarriär
Ruttman var en talangfull Indycar och Sprint car-förare, som vann Indianapolis 500 1952, vilket även räknas som en Grand Prix-seger, då den ingick i världsmästerskapet samma säsong. Under 1952 slutade Ruttman tvåa i det nationella mästerskapet bakom Chuck Stevenson, vilket kom att bli hans bästa resultat, då han samma år skadades illa i en Sprint Car-olycka, och när han kom tillbaka körde han därefter ett reducerat schema, vilket omöjliggjorde alla chanser att bli nationell mästare. Förutom sin seger i Indy 500, vann han samma säsong mästerskapstävlingen i Raleigh, vilket blev hans enda två vinster i det nationella mästerskapet. Han tävlade även i NASCAR, där han på sju tävlingar blev bland de tio bästa fem gånger, och tog en tredjeplats på Riverside International Raceway som allra bäst. Ruttman avslutade sin professionella karriär i Indycar och NASCAR-sammanhang 1964.

Födda 1930
Avlidna 1997
Amerikanska racerförare
Racerförare från Oklahoma
Indianapolis 500-förare
Indianapolis 500-vinnare
Amerikanska Formel 1-förare
Formel 1-racevinnare
Formel 1-racevinnare under 1950-talet
Män
Personer från Woodward County
Charles Luther

Karl August "Charles" Luther, född den 8 augusti 1885, död den 24 januari 1962, var en svensk friidrottare som tävlade i kortdistanslöpning för klubbarna IFK Göteborg och Örgryte IS (från år 1915).

Luther vann en olympisk silvermedalj under OS 1912 i Stockholm. Han var med i det svenska laget som kom på andra plats på 4x100 meter stafett. Det var tre lag i finalen, det brittiska laget vann före Tyskland, men det tyska laget blev diskvalificerat för felväxling. Storbritannien vann guldet och Sverige silver och det delades inte ut några bronsmedaljer. De andra löparna i det svenska laget var Ivan Möller, Knut Lindberg och Thure Persson. Luther deltog även på 100 meter och 200 meter men blev utslagen i semifinal i bägge grenarna.

Luther vann SM-guld på 100 meter 1913 och 1915 samt stafettguld 4x100 meter 1918.

Personliga rekord 
100 m: 10,9 s (Kristiania, Norge,  7 september 1913)
200 m: 22,3 s (Stockholms Stadion 10 juli 1912)

Källor

Fotnoter

Tryckta källor 

Födda 1885
Avlidna 1962
Män
Olympiska silvermedaljörer 1912
Svenska kortdistanslöpare
Svenska mästare i kortdistanslöpning
Svenska mästare i stafettlöpning
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1912 från Sverige
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1912
Svenska olympiska silvermedaljörer
Idrottare från Göteborg
Ture Persson

Ture Walter Persson, född 13 juni 1904 i Malmö, död där 30 april 1991, var en svensk ingenjör och kommunalpolitiker (Folkpartiet).

Efter ingenjörsexamen vid Högre tekniska läroverket i Malmö 1923, blev Persson ingenjör vid Sydsvenska Kraft AB i Malmö 1924, driftsingenjör i Knäred 1930, förste driftsingenjör i Malmö 1943, distriktsingenjör 1953 och var driftchef vid Sydsvenska Kraft AB från 1964.

Persson var ordförande i Svenska industritjänstemannaförbundets (SIF) malmöavdelning 1956–61 (ledamot 1947), vice ordförande i SIF:s förbundsstyrelse från 1959 (ledamot 1956) och ledamot av Sveriges Privatanställdas Pensionskassas (SPP) överstyrelse från 1959. 

Persson var ledamot av kommunalfullmäktige i Knäred 1939–42, stads-/kommunfullmäktige i Malmö 1951–73, drätselkammaren/kommunstyrelsen 1958–59 och 1965–73 (vice ordförande från 1967), lönenämnden 1951–54, beredningsutskottet 1953–54, industriverksstyrelsen 1954–55 samt gatunämnden 1955–59 och 1964–66.

Källor

Malmö stads historia, åttonde delen (register), Arlöv 1994, , sid. 43, 53.

Svenska ingenjörer under 1900-talet
Personer i Liberalerna och Folkpartiet
Kommunalpolitiker i Malmö
Födda 1904
Avlidna 1991
Män
Jim Rathmann

Richard "Jim" Rathmann, född 16 juli 1928 i Alhambra, Kalifornien, död 23 november 2011 i Melbourne, Florida, var en amerikansk racerförare. Han var vid sin död den då äldste levande vinnaren av Indianapolis 500, och valdes in i Motorsports Hall of Fame of America 2007.

Racingkarriär
Rathmann tävlade i USAC National Championship, tidigare AAA, mellan 1949 och 1962, och var framförallt framgångsrik i den största tävlingen Indianapolis 500, där han blev tvåa hela tre gånger (1952, 1957 och 1959), men även vann 1960, vilket även räknades som en Grand Prix-seger, i och med att Indianapolis 500 räknades till förar-VM mellan 1950 och 1960. Följaktligen blev Rathmann den sista föraren som registrerade som Grand Prix-vinnare för att ha vunnit Indy 500. Rathmann lyckades aldrig vinna det nationella mästerskapet, men var tillräckligt bra som allroundförare för att kunna sluta på andra plats säsongen 1957.

Födda 1928
Avlidna 2011
Amerikanska racerförare
Racerförare från Kalifornien
Indianapolis 500-förare
Indianapolis 500-vinnare
Amerikanska Formel 1-förare
Formel 1-racevinnare
Formel 1-racevinnare under 1960-talet
Män
US Open i tennis 2009

US Open i tennis 2009 var den 128:e upplagan av tävlingen och sportens fjärde Grand Slam-turnering under året. Den spelades under tiden 31 augusti–13 september. Se även US Open i tennis.

Vinnare i seniorklassen

Damsingel 

(WC)  Kim Clijsters vann över (9)  Caroline Wozniacki med 7-5, 6-3

Herrsingel 

(6)  Juan Martín del Potro vann över (1)  Roger Federer med 3-6, 7-6, 4-6, 7-6, 6-2

Damdubbel 

(4)  Serena Williams /  Venus Williams vann över (1)  Cara Black /  Liezel Huber med 6-2, 6-2

Herrdubbel 

(4)  Lukáš Dlouhý /  Leander Paes vann över (3)  Mahesh Bhupathi /  Mark Knowles med 3-6, 6-3, 6-2

Mixed dubbel 

(WC)  Carly Gullickson /  Travis Parrott vann över (2)  Cara Black /  Leander Paes med 6-2, 6-4

Externa länkar 

 Officiell webbplats
Jules Goux

Jules Goux, född den 6 april 1885 i Valentigney, Paris, Frankrike, död den 6 mars 1965 på samma plats, var en fransk racerförare.

Racingkarriär
Goux vann den katalanska cupen 1908, vilket gjorde att han blev fabriksförare för Peugeot. Han tog sedan båt över till USA och vann Indianapolis 500 i sitt första försök 1913, vilket gjorde honom till den förste europeiske föraren att vinna tävlingen, samt en av enbart två fransmän som gjort det. Totalt ställde Goux upp fem gånger i 500 mile-tävlingen, med en tredjeplats 1914 och en fjärdeplats 1919, som sina övriga större framgångar. Efter första världskriget var hans största framgång segern i Italiens Grand Prix 1921, samt Frankrikes Grand Prix 1926.

Källor 
 

Födda 1885
Avlidna 1965
Franska racerförare
Indianapolis 500-förare
Indianapolis 500-vinnare
Grand Prix-förare
Män
Mikrotillstånd

Ett mikrotillstånd är inom fysiken en komplett beskrivning av tillståndet för ett system. Läge och rörelsemängd är alltså kända för alla partiklar som ingår i systemet. Kvantmekaniskt kan det uttryckas som att vågtalen för alla partiklar är kända. I praktiken är det mycket opraktiskt att beskriva större system i dess mikrotillstånd då det blir nästintill omöjligt att arbeta med det stora antal parametrar som behövs för att beskriva systemet. Större system brukar därför beskrivas i makrotillstånd.

Antalet mikrotillstånd betecknas ofta med bokstaven W eller Ω. Om ett system består av två delsystem A och B är det totala antalet tillstånd Ω = ΩA x ΩB. Inom statistisk mekanik definieras entropi som logaritmen av antalet mikrotillstånd: S = kB ln Ω, där kB är Boltzmanns konstant. 

Statistisk fysik
Kwanyama

Kwanyama är en standardvariant av oshiwambo, som talas av sammanlagt omkring 670 000 människor i Angola och Namibia. Kwanyama är ömsesidigt begripligt med andra varianter av oshiwambo, som ndonga. Namnet oshiwambo används ibland synonymt med kwanyama, eftersom kwanyama, som har en egen ortografi, betraktas som en slags standarddialekt av oshiwambo.

Kwanyama är ett tonspråk, där ett ords tonhöjdsförlopp kan vara betydelseskiljande. Bland nasalerna utnyttjas kontrasten mellan varianter som uttalas med stämton och utan.

Kwanyama är undervisningsspråk de första skolåren i en del skolor i norra Namibia. I högre klasser är det ett valbart läroämne. I Angola kwanyama nyligen införts i skolundervisningen.

Källor

Referenser 
Lärobok i kwanyama
 Halme,Riikka:	"A tonal grammar of Kwanyama" i 'Namibian African studies', volym 8, Indiana University 2004, , .

Externa länkar

Bantuspråk
Språk i Angola
Språk i Namibia