kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Humber Super Snipe

Humber Super Snipe är en personbil, tillverkad i tre generationer av den brittiska biltillverkaren Humber mellan 1938 och 1967.

Super Snipe (1938-40)
Den första Super Snipe introducerades hösten 1938. Genom att plocka ned en stor fyraliters motor från Pullman-modellen i den mindre karossen från Snipe-modellen fick bilen utmärkta prestanda. Ett förhållandevis lågt pris gjorde modellen populär.

Produktionen fortsatte under andra världskriget, då Super Snipe användes som stabsbil. Den utgjorde också grunden för en lätt pansarbil.

Super Snipe Mk I - IV (1945-57)
Super Snipe Mk I var en förstorad version av Humber Hawk. Det fanns även en Snipe-version med mindre 2,7-liters motor.

Mk II från 1948 moderniserades med strålkastarna inbyggda i framskärmarna och individuell framvagnsupphängning med tvärställd bladfjäder. Mk III från 1950 hade något längre kaross.

År 1952 kom Mk IV med moderniserad kaross med utbyggt bagageutrymme och en ny toppventilmotor, baserad på en Commer lastbilsmotor.

Motor

Super Snipe Series I - V (1958-67)
Super Snipe Series I var en helt ny konstruktion med självbärande kaross som den delade med den mindre Hawk-modellen. Motorn kom från Armstrong Siddeley.

1959 kom Series II med större motor och servoassisterade skivbromsar fram.

Series III från hösten 1960 fick modifierad front med dubbla strålkastare och två år senare kom Series IV med starkare motor.

Series V från hösten 1964 modifierades kraftigt, med ny taklinje och större fönsterytor. Motorn fick dubbla förgasare och servostyrning blev standardutrustning. Som märkets flaggskepp infördes den fullutrustade Imperial, med bland annat automatlåda och vinyltak.

Produktionen av de sexcylindriga modellerna upphörde i juli 1967 och därmed försvann de sista stora Humberbilarna. Chrysler Europe ersatte dem med Australien-byggda Valiant-bilar.

Motor

Källor
Engelskspråkiga Wikipedia.

Noter

Externa länkar
Rootes Car Club Sweden

Super Snipe
Bakhjulsdrivna fordon
John Robinson (biskop)

John Robinson, född den 7 november 1650 i Yorkshire, död den 11 april 1723 i Hampstead och begraven i All Saints Church, Fulham, London var en engelsk biskop och diplomat. 

Han blev efter studier i Oxford i början av 1680-talet kaplan vid den engelska beskickningen i Stockholm och verkade i Sverige ända till 1709. Sedan den ordinarie envoyén, Philip Warwick, varit tvungen att återvända till England och där hastigt avlidit i mars 1683, verkade han under lång tid såsom agent, det vill säga tjänstförrättande resident eller envoyé. Han var således i Sverige under en intressant och viktig period, då norra Europas affärer tilldrog sig Englands intresse i mycket stor utsträckning. Han ledde 1700 förhandlingarna om Haagtraktatens förnyande och åtföljde samma år Karl XII på dennes fälttåg till Narva. 

John Robinson blev efter sin återkomst till England domprost i Windsor 1709 och biskop av Bristol 1710. Han blev 1711 lordsigillbevarare – och det ska ha varit sista gången en engelsk biskop erhöll ett högt politiskt ämbete – och var 1712-13 Englands förste delegerade vid fredsunderhandlingarna i Utrecht. 1713 blev han biskop i Londons stift och inkallades 1714 av Georg I till Privy council. Han har skildrat svenska förhållanden i Account of Sweden together with an extract of the history of that kingdom (1695; fransk amsterdamutgåva 1712; nyutgiven i Karolinska förbundets årsskrift 1998).

Av svenskt intresse är de av hans brev som finns på British Library (Additional Mss), Public Record Office, London (State Papers 95) och svenska Riksarkivet (Diplomaticasamlingen).

Källor

Tryckta källor

Noter 

Brittiska diplomater
Biskopar av London
Anglikanska biskopar
Personer i Storbritannien under 1700-talet
Alumner från Brasenose College, Oxford
Personer från Yorkshire
Födda 1650
Avlidna 1723
Män
Ugglan
Perfect Battle

Perfect Battle är ett freeware action och strategi datorspel för Windows. Spelet är svenskutvecklat och lades ut för allmänheten i mars 2005. 

Spelets uppföljare heter Perfect Battle Online.

Externa länkar
Bit2logic Official Site

Review by Jose Stevens at The Freeware Addict

Review by Samer at FreewareGenius

Windows-spel
Hillman Minx

Hillman Minx är en serie personbilar, tillverkade av den brittiska biltillverkaren Hillman mellan 1932 och 1970.

Minx Mk III - VIII (1948-57)
1948 presenterades Minx Mk III. Bilen hade fått ny kaross med utbyggt bagageutrymme och individuell hjulupphängning med skruvfjädrar fram. Sidventilsmotorn följde med från företrädarna. Bilen fanns som sedan, cabriolet och kombi. Kombiversionen Husky hade kortare hjulbas än de övriga.

1949 kom Mk IV med större motor.

Med Mk VI från 1953 kom coupé-versionen Californian, utan B-stolpe och med en stor panoramaruta bak.

Mk VIII från 1954 fick toppventilmotor.

Motor

Bilder

Minx Series I - VI (1956-67)
1956 presenterades Minx Series I, med ny kaross ritad av Raymond Loewys designstudio. Bilen uppdaterades under åren med allt större motor.

Series III från 1958 fick 1,5-litersmotor och nytt kylargaller. Cabriolet-versionen försvann från sommaren 1962.

Series V från 1963 fick 1,6-litersmotor och skivbromsar fram.

Series VI från 1965 fick 1,7-litersmotor och helsynkroniserad växellåda.

Motor:

Övriga märken
Rootes var pionjärer inom badge engineering och Minx-karossen användes av flera av koncernens märken. Bilarna skiljde åt främst genom kylarmaskeringen och detaljer i utrustningsnivå.

Singer Gazelle
Singer Gazelle blev den första modellen som tillverkades efter att Singer köpts upp av Rootes. De första åren fick bilen behålla sin Singer-motor med överliggande kamaxel, men sedan försvann denna sista rest av egen identitet.

Motor:

Sunbeam Rapier
Sunbeam var Rootes sportiga märke och Rapier såldes bara med tvådörrars täckt eller öppen kaross.

Motor:

Bilder

New Minx (1967-70)
Se under huvudartikeln: Hillman Hunter.

Källor
Engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar
Rootes Car Club Sweden

Minx
Bakhjulsdrivna fordon
Hillman Super Minx

Hillman Super Minx är en personbil, tillverkad av den brittiska biltillverkaren Hillman mellan 1961 och 1967.

Hillman Super Minx
Super Minx Series I, som introducerades hösten 1961, var en större version av Minx-modellen och bröt Hillmans långvariga enmodellspolitik.

Med Series IV från 1964 uppdaterades Super Minx med ny taklinje och större fönsterytor, samt en större motor.

Motor:

Övriga märken
Rootes var pionjärer inom badge engineering och Super Minx-karossen användes av flera av koncernens märken. Bilarna skiljde åt främst genom kylarmaskeringen och detaljer i utrustningsnivå.

Singer Vouge
Singer-modellen var lite dyrare än Hillman och utmärktes bland annat med en annan front med dubbla strålkastare.

Motor:

Humber Sceptre
Humber var Rootes-koncernens finaste märke och hade traditionell brittisk inredning med mycket trä och läder.

Motor:

Bilder

Källor
Engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar

Rootes Car Club Sweden

Super Minx
Bakhjulsdrivna fordon
Philip Warwick

Philip Warwick, död den 13 mars 1683 i Newmarket, var engelsk envoyé i Stockholm. Hans instruktion är daterad Whitehall den 12 april 1680. Han ankom hösten 1680 till Stockholm och stannade till början av 1683, då han var tvungen att återvända till England uti enskilte angelägenheter. Han efterträddes av kaplanen John Robinson. Som envoyé sysslade han mycket med frågor rörande handeln. Av svenskt intresse är de av hans brev som finns på Public Record Office, London, (State Papers 95) och svenska Riksarkivet (Diplomaticasamlingen).

Hans fader, med samma namn, född 24 november 1609 och död 15 januari 1683, var författare och politiker, mest känd för Memoirs of the reigne of King Charles I, with a continuation to the happy restauration of King Charles II, skriven mellan 1675 och 1677 och publicerad i London 1701.

Källor

Avlidna 1683
Brittiska diplomater
Män
Födda 1640
Olle Lindström

Lars Olof "Olle" Birger Lindström, född 16 november 1924 i Gävle Heliga Trefaldighets församling, död 14 april 1997 i Täby församling, Stockholms län, var en svensk forskare och professor i kemisk teknologi.

Lindström avlade civilingenjörsexamen från Kungliga Tekniska högskolan (KTH) 1948, blev teknologie licentiat 1953 med arbeten omfattande ultraljudets fysikalisk-kemiska verkningar och disputerade 1962 på ämnet biocider för utsädesbetning. 

Lindström var forskningslaboratoriechef vid AB Casco 1953–1958 och därefter överingenjör och chef för ASEAs (nuvarande ABB) centrallaboratorium 1958–1968. Inom ramen för ASEAs bränslecellsprogram utvecklade han tillsammans med amerikanska NASA bland annat en alkalisk bränslecellsprototyp (AFC) för ubåtsdrift på 200 kW, som var störst i världen i sitt slag fram till 1976. Under tiden på ASEA arbetade han även med kärnkraftstekniska lösningar inom områden såsom kokande slurryreaktorer och vätske-vätskeextraktion, vilket senare ledde till patent i flera länder.

Han utnämndes till professor i kemisk teknologi vid KTH 1968. Samma år invaldes han till ledamot av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien (IVA). Under 25 års tid var han även ledamot i Carl Tryggers stiftelse för vetenskaplig forskning samt under en tid Energikommissionens expert i biobränslefrågor. 

Under sina nära 50 verksamma år producerade Lindström ett hundratal vetenskapliga artiklar och blev upphovsman till totalt 161 patent i fyra länder (Sverige, Storbritannien, USA och Tyskland). Vid sidan av detta författade han även ett flertal böcker, bland annat den visionära Den gröna energin (Ingenjörsförlaget, 1979) där han tidigt argumenterade för den enorma potentialen i biomassa. Boken bygger till stor del på den forskning han bedrev i Indien under 1970-talet, något som han kom att bli hyllad för som en av vår tids bränslecellpionjärer. I Sverige kom han senare för sina insatser att få epitetet "bränslecellens fader". Lindström är begravd på Täby norra begravningsplats.

Källor 
 
 
 
 Lindström, Lars Olof "Olle" Birger på SvenskaGravar.se

Svenska professorer i kemiteknik
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Forskare från Gävle
Gravsatta på Täby norra begravningsplats
Födda 1924
Avlidna 1997
Män
Movement for Multiparty Democracy

Movement for Multiparty Democracy (MMD) är ett politiskt parti i Zambia, bildat 1990 som en paraplyorganisation avsedd att samla den politiska oppositionen mot Kenneth Kaunda och hans United National Independence Party, som haft makten i 27 år och länge varit det enda tillåtna partiet i landet.

När flerpartidemokrati 1991 återinfördes i landet tog MMD makten och behöll den 20 år framåt, det första decenniet med egen parlamentarisk majoritet.

Presidenter 
MMD:s kandidater beklädde presidentposten mellan 1991 och 2011.

 Frederick Chiluba: 2 november 1991–2 januari 2002
 Levy Mwanawasa: 2 januari 2002–19 augusti 2008 (dog i ämbetet)
 Rupiah Banda: 19 juni 2008 - 23 september 2011

Politiska partier i Zambia
Politiska partier bildade 1990
Ismael Urzáiz

Ismael Urzaiz Aranda, Urzaiz, född 7 oktober 1971 i Tudela, är en spansk fotbollsspelare som spelat i det spanska landslaget. Hans position var forward.

Spanska fotbollsspelare
Spanska landslagsspelare i fotboll
Födda 1971
Spelare i Real Madrid Castilla
Spelare i Albacete Balompié
Spelare i RC Celta de Vigo
Spelare i Rayo Vallecano
Spelare i UD Salamanca
Fotbollsspelare i RCD Espanyol
Spelare i Athletic Bilbao
Spelare i AFC Ajax
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2000
Män
Levande personer
United Democratic Alliance

The United Democratic Alliance (UDA) är en valkartell i Zambia.

UDA ställde upp i valet den 28 september 2006 som en koalition av följande politiska partier:

 United Party for National Development
 United National Independence Party
 Forum for Democracy and Development

Dess presidentkandidat Hakainde Hichilema fick 25,3 % av rösterna och UDA erövrade 27 av de 150 mandaten i parlamentet.

En tid efter valet anslöt sig även United Liberal Party, med två parlamentariker, till UDA.

United Democratic Alliance
Valkarteller i Zambia
Code Breaker

är en manga skapad av mangaka Akimine Kamijyo körs i Weekly Shonen Magazine genom Kodansha. Code: Breaker handlar om en gymnasieflicka som är utbildad i kampsporter och en ny utbytesstudent, en pojke med mystiska krafter.

Handling 
En dag när Sakura Sakurakouji sitter ensam och försjunken i tankar på bussen får hon genom fönstret syn på människor som bränns till döds av en blå eld. En pojke i hennes egen ålder står oskadd inne bland de brinnande kropparna medan bussen susar förbi.
Följande dag återvänder hon till platsen men då syns inga lik eller tecken på mord endast askan från en liten brand. När Sakura sedan går till sin lektion upptäcker hon att den nya utbytesstudenten är samma pojke hon sett dagen innan. Han presenterar sig för klassen som Rei Oogami, men Sakura uppdagar snart att han är en så kallad "Code:Breaker"; en särskild sorts lönnmördare med en märklig förmåga och medlem av en hemlig organisation som arbetar för regeringen.

Mangaserier
Animeserier baserade på manga
Akimine Kamijyo

Akimine Kamijyo (japanska: 上条明峰, Kamijō Akimine), född 13 september 1975 i Kanagawa prefektur, är en japansk serieskapare. Hon är mest känd för sin manga Samurai Deeper Kyo. Kamijyo har även skrivit doujinshi under namnet Meika Hatagashira (伯明華).

Hon har börjat skriva på två andra serier: Shirogane no Karasu som började serialiseras i Weekly Shonen Magazine 30 maj 2007 och Code Breaker som han började på år 2008.

Som läromästare hade hon Rumiko Takahashi.

Referenser

Externa länkar
Akimines profil hos Weekly Shounen 

Japanska serieskapare
Personer från Kanagawa prefektur
Födda 1975
Levande personer
Kvinnor
WP:Projekt Japan
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Lista över Blekinges runinskrifter

Lista över Blekinges runinskrifter är en förteckning över runristningar i Blekinge förkortat DR efter landskapets forna tillhörighet Danmark. Därpå följer ett nummer enligt Samnordisk runtextdatabas, ristningens eventuella namn, dess placering och typ av föremål.

DR 356, Sölvesborgsstenen, Sölvesborgs socken, Listers härad.
DR 357, Stentoftenstenen, Gammalstorps socken, Listers härad.
DR 358†, Gummarpstenen, Gammalstorps socken, Listers härad, försvunnen.
DR 359, Istabystenen, Mjällby socken, Listers härad.
DR 360, Björketorpsstenen, Listerby socken, Medelstads härad.
DR 361, Halahultstenen, Åryds socken, Bräkne härad.
DR 363, Sturköstenen, Sturkö socken, Östra härad.
DR 364, Lösenstenen 1, Lösens socken, Östra härad.
DR 365, Lösenstenen 2, Lösens socken, Östra härad.
DR 366, Lösenstenen 3, Lösens socken, Östra härad.
DR IK184, f.d. DR BR75, Tjurkö brakreat, Augerums socken, Östra härad, nu i SHM.

Litteratur
Numreringen grundar sig på följande verk: 
 
Detta standardverk behandlar alla då kända danska runinskrifter, inklusive de som finns i de nuvarande svenska landskapen Skåne, Halland och Blekinge. 

Blekinges runinskrifter
BLS

BLS AG är ett schweiziskt järnvägsbolag grundat 2006 genom en sammanslagning mellan BLS Lötschbergbahn AG (BLS) och Regionalverkehr Mittelland AG (RM). Namnet kommer från BLS Lötschbergbahn AG och härstammar från det 1906 grundade järnvägsbolaget Berner Alpenbahngesellschaft BLS (Bern–Lötschberg–Simplon).

Bolaget har ett normalspårigt järnvägsnät på 440 km och är därmed den största privatbanan i Schweiz. Förutom egen trafik kör bolaget även pendeltågen kring Bern och Luzern. Huvudägare i BLS är kantonen Bern som äger 55,8% av bolaget och Schweiziska staten som äger 21,7%.

Lok och motorvagnar

Lok 
Ae 6/8 205, museilok
Ae 4/4
Ae 8/8
Re 4/4 (Re 425)
Re 420.5
Re 465 (Lok 2000)
Re 485 (Traxx)
Am 843 (diesellok)

Motorvagnar 
RABe 515 (MUTZ)
RABe 525 (NINA)
RABe 526 (GTW)
RBDe 565 (NPZ)
RBDe 566 II (NPZ)
RBDe 566 I

Båttrafik 
BLS bedriver även båttrafik på Brienzsjön och på Thunsjön sedan 1913. Då tog man nämligen över Thunerseebahn som året innan hade fusionerat med "Vereinigte Dampfschifffahrtsgesellschaft für den Thuner- und Brienzersee".

Trafikerade orter på Brienzsjön 
 Brienz
 Brienz Dorf
 Giessbach
 Oberried
 Iseltwald
 Niederried
 Ringgenberg BE
 Bönigen
 Goldswil
 Interlaken Ost (Aare)

Flotta Brienzsjön 
 DS Lötschberg
 MS Brienz
 MS Jungfrau
 MS Interlaken
 MS Iseltwald

Trafikerade orter Thunsjön 
 Interlaken West (Aare Schiffahrtskanal)
 Därligen
 Leissigen
 Neuhaus(Unterseen)
 Beatushöhlen-Sundlauenen
 Beatenbucht
 Merligen
 Faulensee
 Spiez
 Gunten
 Längenschachen
 Oberhofen
 Hilterfingen
 Hünibach
 Einigen
 Gwatt
 Casino Thun
 Schadau
 Thun (Aare Schiffahrtskanal)

Flotta Thunsjön 
 DS Blümlisalp
 MS Berner Oberland
 MS Bubenberg
 MS Stadt Thun
 MS Beatus
 MS Niederhorn
 MS Schilthorn
 MS Stockhorn
 MS Spiez

Se även 
SBB-CFF-FFS

Externa länkar 
 BLS AG

Schweiziska järnvägsbolag
Rederier
Järnväg i Schweiz
Järnvägsbolag bildade 2006
Rederier bildade 2006
Steve Simonsen

Steven Preben Arthur "Steve" Simonsen (född 3 april 1979 i South Shields, Tyne and Wear) är en engelsk professionell fotbollsmålvakt som spelar för indiska FC Pune City. Simonsen har gjort 4 matcher för Englands U21-landslag.

Karriär

Tranmere
Simonsen växte upp som Sunderland-supporter och började sin karriär i augusti 1996 i Tranmere Rovers. I november 1996 hade Simonsen redan gjort sin debut för klubben, ironiskt nog mot den klubb han senare skulle komma att skriva på för, Stoke City.

Everton
Efter 42 liga- och cupmatcher för Tranmeres A-lag värvades Simonsen i september 1998 av Everton för en transfersumma på 3,3 miljoner pund. Simonsen hade det dock svårt att komma med i A-laget och efter sina fem säsonger i Everton fick han bara spela 35 matcher. Hans debut för klubben kom inte förrän säsongen 1999/2000 i en match i Ligacupen mot Oxford United FC.

Säsongen 2001/2002 fick han äntligen chansen att visa sig värdig som förstamålvakt och spelade 25 matcher för Everton. När David Moyes tog vid som tränare i klubben fick han dock mycket lite speltid och valde att avböja en förlängning av sitt kontrakt.

Stoke City
Han skrev på för Stoke City i juli 2004 på en "free transfer" och var klubbens förstahandsmålvakt ända tills Thomas Sørensen värvades till klubben, med över 150 ligamatcher för "The Potters". Han utnämndes till Årets Spelare i Stoke City säsongen 2004-2005 och belönades med ett nytt tre år långt kontrakt till juli 2008.

Födda 1979
Engelska fotbollsmålvakter
Spelare i Tranmere Rovers FC
Spelare i Everton FC
Spelare i Stoke City FC
Spelare i Sheffield United FC
Spelare i Preston North End
Spelare i Dundee FC
Spelare i Rangers FC
Män
Levande personer
Sunbeam Alpine

Sunbeam Alpine är en serie sportbilar, tillverkade av den brittiska biltillverkaren Sunbeam mellan 1953 och 1975.

Alpine Mk I - II (1953-55)
Sunbeam-Talbot 90 hade blivit en framgångsrik rallybil, med framskjutna placeringar i Monte Carlo-rallyt och Coupe des Alpes (en. Alpine Rally). Rootes-handlaren George Hartwell, som själv hade tävlat med bilen, tog för eget bruk fram en tvåsitsig roadster-kaross på ett Sunbeam-Talbot 90-chassi. Rootes ledning, som letade efter en bil som kunde ta upp konkurrensen med Austin Healey och Triumph, gillade vad de såg och beslutade att serietillverka bilen. Den döptes till Sunbeam Alpine, för att påminna om rallyframgångarna.

Tyvärr var bilen alltför tung och prestandan var långt från sportbilsmässig och Alpine blev inte den framgång som ledningen hoppats på.

Motor

Alpine Series I - V (1959-68)
Alpine Series I presenterades sommaren 1959. Den baserades på Hillman Minx, närmare bestämt kombi-versionen Husky med dess kortare hjulbas. Drivlinan hämtades från Sunbeam Rapier.

Redan efter ett år kom Series II med större motor.

Series III från 1963 kunde levereras med en avtagbar hardtop och ett litet baksäte.

Series IV från 1964 fick modifierad kaross med mindre fenor.

Den sista utvecklingen blev Series V från 1965 med större motor.

Alpine sålde allt sämre med åren och sedan Chrysler tagit över Rootes lades tillverkningen ned.

Motor

Alpine (1969-75)
Se under huvudartikeln: Sunbeam Rapier.

Övrigt
En ljusblå Sunbeam Alpine (series II, 1962) kördes av James Bond i filmen Agent 007 med rätt att döda och var därigenom den första Bond-bilen på film.

Källor
Classic Cars av Graham Robson, 1989.

Externa länkar

Rootes Car Club Sweden
Svensk sida om renoveringen av en Alpine.

Sportbilar
Alpine
Bakhjulsdrivna fordon
Sunbeam Tiger

Sunbeam Tiger är en sportbil, tillverkad av den brittiska biltillverkaren Sunbeam mellan 1964 och 1967.

Rootes återförsäljare i USA imponerades av AC Cobra och bad ledningen att ta fram en liknande modell. Genom att montera en V8-motor från Ford i en Sunbeam Alpine-kaross skapades Sunbeam Tiger. Modifieringarna för att klara av den stora motorn var omfattande och lades ut på Jensen Motors.

Till 1967 infördes en större motor, men sedan Chrysler tagit över Rootes lades tillverkningen ned omgående.

Motor

Källor
Classic Cars av Graham Robson, 1989.

Externa länkar
Rootes Car Club Sweden

Sportbilar
Tiger
Bakhjulsdrivna fordon
Liam Lawrence

Liam Lawrence (född 14 december 1981 i Retford, England) är en professionell fotbollsspelare, mittfältare (högerytter), för Shrewsbury Town.

Sunderland kontrakterade Lawrence från Mansfield Town 2004. Lawrence gjorde en stabil förstasäsong i Sunderland med 6 mål på 20 matcher och 12 inhopp, bland annat två mål mot Wolverhampton.

Efter Sunderlands uppflyttning till Premier League 2005 fick Lawrence speltid lite till och från i laget. Han spelade 23 matcher och gjorde 10 inhopp för klubben, och gjorde fantastiska mål bland annat mot Fulham, Chelsea och Sunderlands ärkerivaler Newcastle United på St James' Park. 

I januaris transferfönster 2007 sålde Sunderland Lawrence till Stoke för 500 000 pund. Lawrence hade redan blivit en populär spelare i Stoke eftersom han varit där på lån, och även gjort några viktiga mål för klubben. Lawrence gjorde bland annat ett hattrick mot Barnsley i en match som slutade 3-3. Han blev också Årets Spelare i Stoke City efter säsongen 2007-2008.

Han spelade totalt 113 matcher för Stoke och gjorde 23 mål innan han skrev på för Portsmouth.

Födda 1981
Engelska fotbollsspelare
Irländska fotbollsspelare
Spelare i Mansfield Town FC
Spelare i Sunderland AFC
Spelare i Stoke City FC
Spelare i Portsmouth FC
Spelare i Cardiff City FC
Spelare i PAOK FC
Spelare i Barnsley FC
Spelare i Shrewsbury Town FC
Män
Levande personer