kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Västra Frölunda landskommun

Västra Frölunda landskommun var en kommun i dåvarande Göteborgs och Bohus län

Administrativ historik
När 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft inrättades denna kommun i Västra Frölunda socken i Askims härad i Västergötland.
 
I kommunen inrättades Långedrags municipalsamhälle 25 januari 1907 och Hagens municipalsahälle 19 augusti 1910. Dessa två sammanslogs 1 januari 1922 och bildade då Älvsborgs municipalsamhälle.

1 januari 1945 upplöstes kommunen och municipalsamhället och området införlivades i sin helhet med Göteborgs stad och delades in i åtta stadsdelar; Älvsborg, Fiskebäck, Högsbo, Järnbrott, Näset, Rud, Tynnered och Önnered.. Göteborgs stad ombildades 1971 till Göteborgs kommun.

Politik

Mandatfördelning i Västra Frölunda landskommun 1938-1942

Källor

 

Sveriges kommuner 1863-1951
Indelningar i Göteborgs kommun
Tidigare kommuner i Göteborgs och Bohus län
Nya Varvets socken

Nya Varvets socken ingick i Askims härad, upplöstes 1930 och området är sedan 1971 en del av Göteborgs kommun.

Socknens areal var 0,78 kvadratkilometer varav 0,49 land.  År 1930 fanns här 373 invånare.  Nya Varvet och Nya Varvets kyrkogård ligger i socknen.

Administrativ historik
Nya Varvets församling bildades 1827 ur Förenade kustförsamlingen (Carl Johans församling) och fördes samtidigt över från Sävedals härad till Göteborgs stad i folkbokföringshänseende. Församlingsmedlemmarna bestod till 1876 av personal vid Flottans garnison samt Nya Varvets straff- och arbetsfängelse och deras familjer.1868 fördes församlingarna i folkbokföringshänseende över till Askims härad och 5 maj 1876 blev socknen territoriell. Den omfattades då förutom av Nya Varvet även av Påvelund som hört till Västra Frölunda socken. Samtidigt blev Nya Varvets socken egen jordebokssocken. Sockenstämmoprotokoll finns för åren 1828-1869. Nya Varvets landskommun bildades 1868 från den då upplösta Karl Johans landskommun. 1931 upplöstes socknen och landskommunen uppgick i Göteborgs stad och församlingen i Karl Johans församling.

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Askims härad.

Geografi
Nya Varvet ligger vid södra stranden av yttre Göta älv i Göteborg.

Se även
 Nya Varvets församling
Nya Varvet

Referenser

Externa länkar

Indelningar i Göteborgs kommun
Socknar i Askims härad
Nya Varvet
Nya Varvets landskommun

Nya Varvets landskommun var en landskommun på södra älvstranden i Göteborgs och Bohus län.

Administrativ historik
Landskommunen bildades 1876 ur det som varit Karl Johans landskommun. Den 1 januari 1931 upplöstes kommunen - med 373 invånare - och införlivades med Göteborgs stad.

Se även 
 Nya Varvets församling
 Nya Varvets socken
 Nya Varvet

Källor

Sveriges kommuner 1863-1951
Indelningar i Göteborgs kommun
Tidigare kommuner i Göteborgs och Bohus län
Nya Varvet
Brämaregårdens församling

Brämaregårdens församling var en församling i Göteborgs stift  i Göteborgs kommun. Församlingen uppgick 2010 i Lundby församling.

Administrativ historik
Församlingen bildades 1961 genom en utbrytning ur Lundby församling och var under 1961 annexförsamling i pastoratet Lundby, Brämaregården och Biskopsgården för att därefter till 2010 utgöra ett eget pastorat. Församlingen uppgick 2010 i Lundby församling.

Den 1 januari 1994 överfördes ett område med fem personer till Brämaregårdens församling från Lundby församling.

Kyrkor 
Brämaregårdens kyrka

Areal
Brämaregårdens församling omfattade den 1 november 1975 (enligt indelningen 1 januari 1976) en areal av 5,9 kvadratkilometer, varav 4,9 kvadratkilometer land.

Se även
Brämaregården
Brämaregårdens distrikt

Källor

Fotnoter

Historiska församlingar i Göteborgs stift
Historiska församlingar i Göteborg
Biskopsgårdens församling

Biskopsgårdens församling var en församling i Göteborgs stift  i Göteborgs kommun. Församlingen uppgick 2010 i Lundby församling och Torslanda-Björlanda församling.

Administrativ historik
Församlingen bildades 1961 genom en utbrytning ur Lundby församling och var under 1961 annexförsamling i pastoratet Lundby, Brämaregården och Biskopsgården för att därefter till 2010 utgöra ett eget pastorat. Församlingen uppgick 2010 i Lundby församling och Torslanda-Björlanda församling.

Kyrkor 
Biskopsgårdens kyrka
Länsmansgårdens kyrka

Areal
Biskopsgårdens församling omfattade den 1 januari 1976 en areal av 7,7 kvadratkilometer, varav 7,7 kvadratkilometer land.

Se även
Biskopsgården
Biskopsgårdens distrikt

Källor

Fotnoter

Historiska församlingar i Göteborgs stift
Historiska församlingar i Göteborg
Nya Älvsborgs slottsförsamling

Nya Älvsborgs slottsförsamling var en församling för de boende kring Nya Älvsborg i  Göteborgs stift och i nuvarande Göteborgs kommun. Församlingen uppgick 1872 i Lundby församling.

Församlingskyrka var Garnisonskyrkan.

Administrativ historik 
Församlingen bildades 1654 i anslutning till uppförandet av Nya Älvsborg och dess garnisonskyrkan (klar 1658). Församlingen uppgick 1872 i Lundby församling.

Slottspredikanter
1654-1658 - Anders Andrei
1658-1682(?) - Johannes Jonæ Gothenius (1629–1710)
1683–1696 - Olaus J. Olinus (död 1702 eller 1703) 
1696–1697 - Sven Nilsson Kilander (död 1708)
1697–1700 - Mathias Gunnarsson Gröndell (död 1710)
1700–1709 - Jacob Ekström (1671–1716)
1709–1710 - Peter Lomberg (1681–1755)
1710 - Petrus Lachonius (1682–1731)
1710–1714 - Thorsten Andræ Lithander (1676–1751) 
1714 - Elias Montélius, avled under predikan i slottskyrkan enligt anteckning i kyrkoboken.
1716–1717 - Johan Cullén (död 1753)
1718–1728 - Johan Gudmundi Lysell (1685–1762)
1728–1730 - Johan Fortelin
1730 - David Hummel (1702–1761)
1731–1745 - Lars Bruhn (1702–1758)
1746–1749 - Olof A. Ekeborn (1716–1784)
1750–1751 - Peter Strömbom (1718–1777)
1752–1759 - Anton G. Grimbeck (1726–1780)
1760–1761 - Gabriel Laurentii Kierrulf (1723–1781)
1761–1764 - Stephan Enander (1728–1789)
1768–1774 - Carl Johan Brag (1735–1781)
1774–1780 - Fredrik Adolf Silvander (1747–1813)
1781–1782 - Carl Christian Böcker (1735–1782)
1782–1792 - Fredrik Roempke (1753–1821)
1792–1794 - Hans Christian Hummel (1758–1819)
1794–1801 - Jonas Norlander (1754–1816)
1801–1807 - Johan Jacob Jacobsson (1775–1835) 
1808–1814 - Anders Bjursten (1783–1834)
1815–1821 - Lars Adolf Billqvist (1778–1856)
1821–1833 - Lars Hagstedt (1792–1864)
1834–1837 - Carl Daniel Bagge (1795–1871)
1837–1849 - Carl Fredrik Carlgren (1808–1848)
1849–1857 - Samuel Johan Engström (1815–1857)
1857–1861 - Anders Elgqvist (1821–1895)
1862–1869 - August Wilhelm Ekman (1824–1913)

Referenser

Historiska församlingar i Göteborg
Historiska församlingar i Göteborgs stift
Tuve församling

Tuve församling var en församling i Göteborgs stift  i Göteborgs kommun. Församlingen uppgick 2010 i Tuve-Säve församling.

Administrativ historik
Församlingen har medeltida ursprung.

Församlingen var till 1 maj 1928 i pastorat med Lundby församling, till 1638 som moderförsamling därefter som annexförsamling för att därefter till 1962 vara annexförsamling i pastoratet Backa och Tuve. Från 1962 till 2010 eget pastorat. Församlingen uppgick 2010 i Tuve-Säve församling.

Kyrkor 
Tuve kyrka

Areal
Tuve församling omfattade den 1 januari 1976 en areal av 16,7 kvadratkilometer, varav 16,6 kvadratkilometer land.

Se även
Tuve socken

Källor

Fotnoter

Historiska församlingar i Göteborgs stift
Historiska församlingar i Göteborg
Dow Chemical

The Dow Chemical Company är ett amerikanskt multinationellt kemisk-tekniskt företag med huvudkontor i Midland, Michigan. Företaget tillverkar plast, kemikalier, och jordbruksprodukter och finns i mer än 175 länder.

Enligt företagets nuvarande VD, Andrew N. Liveris, är företagets uppdrag "Att lidelsefullt förnya det som är väsentligt för mänskliga framsteg genom att erbjuda hållbara lösningar till våra kunder" och har visionen: "Att vara det mest lönsamma och mest respekterade forskande kemiföretaget i världen".

Dow Chemicals äger Union Carbide, företaget som orsakade giftutsläppet i indiska Bhopal. Dagen innan invigningen av OS 2012 hotar den indiska truppen, med brottaren Sushil Kumar som fanbärare, att inte närvara vid invigningen. Orsaken är att Union Carbide köptes upp av Dow Chemicals 1999 som är en av de största sponsorerna till de olympiska spelen.

Historia
Företaget grundades 1897 av kanadaamerikanen, kemisten Herbert Henry Dow och började med utvinning och försäljning av bromid och tillverkning av blekmedel. Efterhand utökades företagets produktlinje och inom tjugo år kom man att ha produkter inom jordbrukskemikalier med mera. Under första världskriget kom man att bli ett viktigt rustningsföretag. Man gjorde också studier på magnesium. Under 1930-talet började man producera plast vilket kom att bli företagets viktigaste produkt.

Napalm och avlövningsmedel
Dow Chemical var leverantör av napalm till USA:s krigföring under Vietnamkriget. Dow Chemicals/Union Carbide låg också bakom det avlövningsmedel som USA använde i vietnamkriget, kallat agent orange, som orsakade enorma skador inte minst på ofödda barn när gravida kvinnor fick i sig det.

Företaget utvecklade och producerade bekämpningsmedlet 1,2-Dibromo-3-kloropropan, som orsakar sterilitet. Se även Dole Food Company

Påtänkt fusion med Dupont
Den 11 december 2015 meddelade konkurrenten Dupont att man hade för avsikt att fusionera sig med Dow och det kombinerade företaget skulle få namnet Dowdupont och vara holdingbolag till tre självständiga och publika företag inom jordbruk, materialvetenskap respektive specialprodukter. Detta är ett drag för att försöka att ta upp kampen med världens största kemiföretag i tyska BASF SE, det kom dock rapporter under 2016 att BASF själva var intresserade att förvärva Dupont som ett motdrag till den potentiella fusionen mellan Dow och Dupont. Affären har dock dragit ut på tiden på grund av svårigheter att övertyga olika länders konkurrensmyndigheter och Europeiska unionen (EU) om att fusionen inte skulle rubba konkurrenskraften på världsmarknaden för kemiska produkter.

Referenser 

 
Företag bildade 1897
Bhopalkatastrofen
Qatars fotbollsförbund

Qatar Football Association är det nationella fotbollsförbundet i Qatar. Det grundades 1960 och leds av shejk Hamad bin Khalifa Bin Ahmad Al Thani. Den 2 december 2010 blev det klart att QFA kommer att stå som värd för världsmästerskapet 2022 efter att detta beslutats av Fifa. QFA arrangerar bland annat fotbollsligan Qatar Stars League som är den högsta fotbollsdivisionen i Qatar och de ansvarar även för Qatars landslag.

Historik
Förbundet startades redan 1960 när Qatar fortfarande stod under brittiskt protektorat (beskydd), för att organisera upp fotbollen i Qatar. Vid Qatars självständighet i början av 1970-talet gick QFA med i först Fifa 1970 och sedan AFC 1972.

Externa länkar
 QFA.com.qa - Qatar Football Associations officiella hemsida.

Fotboll i Qatar
Medlemmar av AFC
Idrottsförbund bildade 1960
Organisationer i Doha
François-Désiré Froment-Meurice

François-Désiré Froment-Meurice, född den 31 december 1802 i Paris, död den 17 februari 1855, var en fransk guldsmedskonstnär, bror till Paul Meurice.

Froment-Meurice frambragte i sitt yrke arbeten av en teknisk fulländning och konstnärlig rang, som ställde honom främst bland en senare tids ciselörer. Man kallade honom "den nye Benvenuto Cellini".

Källor  

 

Födda 1802
Avlidna 1855
Franska konstnärer
Män
Konstnärer från Paris
Otto Hesse

Ludwig Otto Hesse, född 22 april 1811 i Königsberg (nuvarande Kaliningrad), död 4 augusti 1874 i München, var en tysk matematiker.

Hesse var professor vid Polytechnikum i München. Han ägnade sig företrädesvis åt bearbetandet av den högre algebran och dess tillämpning på geometrin. Av synnerlig vikt är hans undersökningar inom teorin för de homogena formerna. 

Bland Hesses många avhandlingar kan nämnas Über die Elimination der Variabeln aus drei algebraischen Gleichungen zweiten Grades mit zwei Variabeln (i August Leopold Crelles "Journal für die reine und angewandte Mathematik", XXVIII, 1844) och Über Doppeltangenten der Curven vierter Ordnung (ibid., XLIX, 1859). För övrigt utgav han åtskilliga läroböcker, bland annat Vorlesungen über analytische Geometrie des Raumes (1861; tredje upplagan 1876) och Analytische Geometrie der Ebene (1865; andra upplagan 1873). Gesammelte Werke utgavs 1897 av Bayerska vetenskapsakademien i München.

Källor

Geometriker
Tyska professorer i matematik
Personer verksamma vid Münchens tekniska universitet
Matematiker under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Königsberg
Födda 1811
Avlidna 1874
Män
Ugglan
Oscar Holm

Knut Oscar Holm, född 17 januari 1863, död 19 januari 1946 i Stockholm, var en svensk arkitekt och byggmästare.

Biografi
Han genomgick Byggnadsyrkesskolan vid Tekniska skolan 1879-1882 och utbildades i byggmästaryrket hos S. F. Stenberg, Per Emanuel Werming och A. G. Jansson. Han var anställd som ritare hos Petter Georg Sundius 1882, hos arkitekt Oskar Erikson 1883-87 och hos arkitekt Anders Gustaf Forsberg 1888-91. Holm började egen verksamhet 1887 och godkännes av som byggmästare av byggnadsnämnden 1892. 

Han var framför allt verksam i Stockholm signerade ritningarna för ett 30-tal byggnader i dess innerstad. Huvuddelen uppfördes under 1900-talets första årtionde, framför allt i den nya stadsdelen Vasastaden, och härmed domineras produktionen av bostadshus i tidig jugendstil.  Vid flera av byggena verkade han även som byggmästare. Han ritade Arholma kyrka som ursprungligen restes som Missionshyddan på Kungsholmen innan den flyttades till sin nuvarande plats. Holm hade även viss produktion utanför huvudstaden och ritade bland annat Kyrkskolan i Eskilstuna samt Konsul Carlesons villa i Härnösand (1883).

Bilder

Stockholmsverk i urval

Källor

Svenska Dagbaldet: Dödsnotis (1946-01-21)
Svenskt Porträttarkiv

Noter

Externa länkar

Svenska arkitekter under 1900-talet
Födda 1863
Avlidna 1946
Män
Arkitekter från Stockholm
Ljosvetningasagan

Ljosvetningasagan (isl. Ljósvetninga saga) är en av islänningasagorna. Den utspelar sig i Þingeyingaområdet på norra Island. Handlingen utspelar sig under åren 985 t.o.m. cirka 1066.

Handling
Sagan berättar först om Torgeir ljosvetningagode Torkelsson som bodde på gården Ljosavatn. Han var Islands lagsagoman under åren 985-1001. Trots att han själv var asatroende, var det han som med sin klokhet och övertalningsförmåga fick kristendomen antagen på Alltinget år 1000. 

Handlingen fortsätter sedan i fyra generationer med Torgeirs son Höskuld och sonsonen Torvard som huvudpersoner. Sagan slutar under Torgeirs sonsonson Höskuld, med Brand Gunnsteinssons fall vid Stamford Bridge år 1066. Bärande inslag för övrigt är Gudmund den mäktiges och Eyjolf haltes tvister med folket från Ljosavatn.

Tillkomst, manuskript och översättning
Sagan är troligen skriven under åren 1250–1260. Den finns bevarad i två pergamentshandskrifter, AM 461 qu och AM 162 C fol., båda från 1400-talet. Båda dessa membraner har luckor, så att de måste kompletteras med varandra och senare pappershandskrifter. Sagan trycktes först i Köpenhamn år 1830, som en del av Íslendinga sögum II. bindi.

Sagan har även kallats Reykdæla saga, Möðrvellinga saga, samt Þorgeirs saga goða, Guðmundar ríka ok Þorkels háks.

Sagan är översatt till svenska av Åke Ohlmarks (1964).

Se även
Islänningasagor
Sagalitteratur
Islands historia

Referenser
Guðni Jónsson: Íslendinga sögur, band 9, s. VII-VIII. Reykjavík 1947.
Åke Ohlmarks: De isländska sagorna, band 4, s. 17-18. Steinviks bokförlag 1964.

Externa länkar
Sagan i originaltext på Icelandic Saga Database

Islänningasagorna
Isobel

"Isobel" är en låt av den isländska sångerskan Björk, utgiven som andra singel från albumet Post den 14 augusti 1995. Förutom Björk är låten även skriven av Nellee Hooper, Marius de Vries och Sjón, och producerades av Björk och Hooper. Låten har uppnått plats 23 på den brittiska singellistan.

Björk har förklarat att "Isobel" är första delen av låten "Bachelorette" från albumet Homogenic (1997). I en intervju med Paper i september 1997 nämnde Björk följande angående låten: "Så Isobel bestämmer sig för att återvända till staden och ta ett tåg, som på 30-talet, i Sydamerika någonstans. Hon bestämmer sig för att konfrontera fegisarna som inte vågar bli kära i kärlek. Så du ser – det är som att Isobel har återvänt."

Musikvideo 
Musikvideon till låten regisserades av den franske videoproducenten Michel Gondry. Videon är surrealistisk och inspelad i svart/vitt.

Låtlista 
Brittisk CD 1 (172TP7CD; Utgiven: Augusti 1995)

 "Isobel" - 5:48
 "Charlene" - 4:45
 "I Go Humble" - 4:46
 "Venus as a Boy" (Harpsichord) - 2:13

Brittisk CD 2 (172TP7CDL; Utgiven: 1995)

 "Isobel" - 5:48
 "Isobel" (Deodato Mix) - 6:11
 "Isobel" (Siggtriplet Blunt Mix) - 4:50
 "Isobel's Lonely Heart" (Goldie Remix) - 8:09

Fransk CD (577 703-2; Utgiven: 1995)

 "Isobel" - 5:46
 "Isobel" (Deodato Mix) - 6:09
 "I Go Humble" - 4:44
 "Sweet Intuition" - 4:42

Referenser

Externa länkar 
 "Isobel" minisajt på Björk.com
 "Isobel" på Discogs

Björk-låtar
Låtar skrivna av Björk
Låtar skrivna av Nellee Hooper
Låtar skrivna av Sjón
Sånger 1995
Musiksinglar 1995
Singlar utgivna på One Little Indian Records
Musikvideor regisserade av Michel Gondry
Mindre bastardsvärmare

Mindre bastardsvärmare (Zygaena viciae) är en fjäril i familjen bastardsvärmare.

Kännetecken
Mindre bastardsvärmare har ett vingspann på 22 till 32 millimeter. Den har 5 röda fläckar på de annars mörkgrå framvingarna med metallisk glans i grönt och blått. Bakvingarna är röda med mörkgrå kant. Den liknande arten bredbrämad bastardsvärmare är betydligt större. Larven är grönaktig med små svarta fläckar. Kokongen är båtformad och glänsande blekgul och sitter på ett grässtrå eller på undersidan av ett blad.

Utbredning
Mindre bastardsvärmare finns från östra Frankrike vidare österut till södra Sibirien och norra Mongoliet. I Sverige finns den från Skåne till Ångermanland.

Levnadssätt
Mindre bastardsvärmare lever på blomrika ängsmarker eller andra blomrika områden. Flygtiden är i Sverige från slutet av juni till slutet av juli. Man ser dem på blommor som till exempel åkervädd, ängsvädd, rödklint och tistlar. Larven lever på ärtväxter, bland annat käringtand, gulvial och kråkvicker. De övervintrar som larver, troligtvis flera vintrar.

Referenser

Externa länkar

Bastardsvärmare
Günter Mittag

Günter Mittag, född 8 oktober 1926 i Stettin; död 18 mars 1994 i Berlin, var en ledande politiker i DDR som medlem av centralkommitténs politbyrå 1966-1989. Han var ansvarig för planekonomins näringslivsfrågor i DDR.

Mittag växte upp i en arbetarfamilj och genomgick 1943-1945 en utbildning hos Deutsche Reichsbahn. 1956 avslutade han en distansutbildning med titeln Diplom-Wirtschafter. 1958 promoverade han vid Högskolan för trafikväsendet i Dresden med arbetet Die Überlegenheit der sozialistischen Organisation und Leitung im Eisenbahnwesen der DDR gegenüber dem kapitalistischen Eisenbahnwesen och fick titeln Dr. rer. oec.

Hans politiska karriär började 1945 då han gick med i KPD som 1946 blev SED, det statsbärande partiet i det som 1949 blev DDR. Han blev 1947 medlem i SED:s lokala ledning i Greifswald och fick ledande positionerna i den regionala FDGB-organisationen. 1958 blev han sekreterare vid politbyråns näringslivskommission. 1962 blev han medlem i partiets centralkommitté och 1963 ledamot av Volkskammer samt medlem av DDR:s statsråd. 

Han blev som ledare för byrån för industri- och byggväsendet ansvarig för utformningen av ett nytt ekonomiskt system tillsammans med Erich Apel som var tänkt att modernisera det östtyska näringslivet. Det kom bara att genomföras i mindre utsträckning efter politiskt motstånd. Han höll själv fast vid den statliga kontrollen av det östtyska näringslivet och drev igenom skapandet av kombinat i DDR 1980. Mittags ledande roll inom östtyska näringslivsfrågor stärktes när han blev centralkommitténs sekreterare för näringsliv 1976.

Liksom Erich Honecker var han passionerad jägare.

Mittag var ofta samtalspartner med västtyska politiker och näringslivsföreträdare. Mittag hade inte minst bra kontakter med Franz Josef Strauss med vilka han förhandlade fram miljardlån till DDR med under 1980-talet. Hans karriär i DDR fick sitt slut i samband med SED-regimens sammanbrott 1989. Han häktades i december 1989 men släpptes av hälsoskäl och pensionerades.

Källor

Födda 1926
Avlidna 1994
DDR-politiker
Män
Tyska kommunister
Personer från Stettin
Montagu House, Bloomsbury

Montagu House (ibland stavat Montague) var ett slott från slutet av 1600-talet på Great Russell Street i Bloomsbury i London, som blev British Museums första museibyggnad.

Huset byggdes faktiskt två gånger, båda gångerna för samme man, Ralph Montagu, 1:e hertig av Montagu. Det sena 1600-talet var Bloomsburys mest fashionabla era, och Montagu hade köpt en tomt som nu ligger i hjärtat av London, men som på den tiden låg på landsbygden. Det första huset ritades av den engelska arkitekten och forskaren Robert Hooke, en arkitekt med måttlig förmåga vars stil var influerad av fransk planering och nederländska detaljer, och byggdes mellan 1675 och 1679. Det beundrades av samtiden, hade en centralt byggnad och två tjänsteflyglar som flankerande en stor gård. Huset innehöll muralmålningar av den italienska konstnären Antonio Verrio. Den franska konstnären Jacques Rousseau bidrog också väggmålningar. År 1686 förstördes huset i en brand.

Huset byggdes upp igen efter ritningar av en annars föga kända fransman Pouget. Detta Montagu House var, med viss marginal, den mest storslagna privatbostaden som byggdes i London under de sista två decennierna på 1600-talet. Byggnadens framsida hade sjutton travéer, med tre något utskjutande travéer i centrum och tre sluttravéer, som gränsade till tjänsteflyglarna från det första Montagu House. Huset hade två våningar, plus källare och ett framträdande mansardtak med en kupol över centrum. Planeringen som vanligt av tidens franska form, med representationsvåningar som leder från en central salong. Interiörerna, inredda av franska konstnärer, beundrades av Horace Walpole och var förmodligen jämförbara med de bevarade praktgemaken på Boughton House i Northamptonshire, som byggdes för samma beskyddare vid samma tidpunkt.

I början 1700-talet började Bloomsbury försiktigt sjunka från ett fashionabelt aristokratiskt distrikt till mer av ett mer medelklassområde, och 2:e hertigen av Montagu övergav sin faders hus för att flytta till Whitehall. Han byggde sig en mer blygsam bostad som senare ersattes med en överdådig herrgård av hans viktorianske ättling, Walter Montagu-Douglas-Scott, 5:e hertig av Buccleuch: se Montagu House, Whitehall.

Montagu House i Bloomsbury såldes till styrelsen för British Museum 1759 och inhyste denna institution tills det revs på 1840-talet att göra plats för större lokaler.

Inom litteraturen förekommer Montagu House i Neal Stephensons The Baroque Cycle som Ravenscar House med Daniel Waterhouse som arkitekt i stället för Hooke.

Referenser 

 Howard Colvin, A Biographical Dictionary of British Architects.
 David Pearce, London's Mansions.

Byggnader och anläggningar i London
Torgeir Ljosvetningagode

Torgeir Ljosvetningagode Torkelsson (född 940) var Islands lagsagoman vid Alltinget under åren 985–1001. På den tiden uppstod en tvist mellan de kristna och hedniska. Torgeir var de sistnämndas ledare, och ledaren för de kristna hette Sidu-Hall. Det sägs att för att komma till ett avgörande lade sig Torgeir under en fäll för att meditera i ett dygn. Sedan beslutade han att Island skulle vara kristet. Man skulle dock fortfarande tillåta förtäring av hästkött, sätta ut barn i ödemarken, och tillbedja de gamla gudarna (blota), förutsatt att det skedde i hemlighet.

Efter beslutet blev Torgeir själv kristen. Han kastade de gamla avgudabilderna i ett vattenfall, som därefter kallas Goðafoss, gudarnas vattenfall. Vattenfallet ligger på norra Island.

Torgeir ljosvetningagode förekommer i Isländingaboken och i Ljosvetningasagan.

Referenser

Personer i islänningasagorna
Personer på Island under 900-talet