kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Svartbukig gök

Svartbukig gök (Piaya melanogaster) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utbredning och systematik 
Fågelns utbredningsområde sträcker sig från Guyana och Venezuela till östra Ecuador, Peru och västra Brasilien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

Gökar
Fåglar i neotropiska regionen
Långnäbbad glansgök

Långnäbbad glansgök (Chrysococcyx megarhynchus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Långnäbbad glansgök är en slank gök med en lång näbb som är böjd vid spetsen. Hanen har mörk hjässa, rött öga och röd ögonring. Honan har grått huvud och mörk näbb. Arten liknar gråhalsad honungsfågel, men långnäbbade glansgöken är mycket mindre aktiv och har tvärbandad undergump. Från arten dvärgkoel skiljer den sig genom avsaknad av vit teckning i ansiktet och en längre och tunnare n äbb. Lätet består av en tvåstavig vissling, dne första tonen kort, den andra längre och fallande: "pu piiuuu!".

Utbredning och systematik 
Långnäbbad glansgök behandlas antingen som monotypisk eller delas in i två underarter med följande utbredning:
 Chrysococcyx megarhynchus megarhynchus – förekommer på Aruöarna och Nya Guinea
 Chrysococcyx megarhynchus sanfordi – förekommer på Waigeo (utanför norra Nya Guinea)

Ibland placeras som enda art i släktet Rhamphomantis eller i Chalcites.

Levnadssätt 
Långnäbbad glansgök är en dåligt känd fågel som hittas i låglänta regnskogar. Den sitter ofta upprätt och helt stilla under långa stunder under trädkronorna.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i australiska regionen
Jättegök

Jättegök (Scythrops novaehollandiae) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Jättegöken är som namnet avslöjar en mycket stor gök, störst i hela familjen, och dessutom med en enorm ljus näbb. Fjäderdräkten är mestadels ljusgrå, med mörkare vingar och stjärt. Runt ögat syns en röd ring.

Utbredning och systematik 
Jättegöken placeras som enda art i släktet Scythrops. Den förekommer förekommer Sulawesi till norra och östra Australien, övervintrar på Moluckerna, Nya Guinea. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnaddsätt 
Jättegöken ses flyga runt tidigt på morgonen då den ljuder sitt kraftiga läte eller när den sitter i ett fruktbärande fikonträd. Liksom många andra gökar är den boparasit som lägger sina ägg i andra fåglars bon, denna art framför allt torreskråka och svartvit kurrawong.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i australiska regionen
Tvärstjärtad drongogök

Tvärstjärtad drongogök (Surniculus lugubris) är en sydasiatisk fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar med omtvistad systematik.

Utseende och läte 
Tvärtstjärtad drongogök är en glansigt helsvart, relativt liten (25 cm) gök med vitbandade undre stjärttäckare. Näbben är tunn och nedåtböjd. Ungfågeln är vitfläckad. Lätet består av en upprepad stigande serie visslingar som avbryts plötsligt.

Arten är mycket lik nära släktingarna klykstjärtad drongogök, filippindrongogök och moluckdrongogök, och alla har tidigare behandlats som en och samma art (se nedan). Klykstjärtad drongogök skiljer sig dock genom just kluven stjärt, men även tunnare näbb och kortare handpenneprojektion. Filippindrongogök och moluckdrongogök har båda matt, purpursvart dräkt. Den förra har också mycket mindre vitt på undre stjärttäckarna, kortare stjärt och avvikande rostbrun ungfågeldräkt. Moluckdrongogöken har å andra sidan mycket mer vitt under den mycket längre stjärten.

Utbredning och systematik 
Tvärstjärtad drongogök delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Surniculus lugubris lugubris – Java och Bali
 Surniculus lugubris brachyurus – Himalaya från Kashmir till nordöstra Indien samt Bangladesh, Myanmar och Thailand genom Malackahalvön till Sumatra, Borneo och Palawan
 Surniculus lugubris barussarum – häckar i nordöstra Indien, norra Myanmar, norra Thailand, norra Indokina och sydöstra Kina, inklusive Hainan; övervintrar så långt söderut som till Sumatra

Underarten barussarum behandlades tidigare som underart till klykstjärtad drongogök. Tidigare betraktades moluckdrongogök (S. musschenbroeki), klykstjärtad drongogök (S. dicruroides) och filippinsk drongogök (S. vetulinus) ingå i S. lugubris (då under det svenska trivialnamnet asiatisk drongogök) och vissa gör det fortfarande. Populationen i sydvästra Filippinerna urskiljs ibland som den egna underarten minimus.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågeln kallades tidigare asiatisk drongogök när musschenbroeki och dicruroides inkluderades i arten.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Filippindrongogök

Filippindrongogök (Surniculus velutinus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Filippindrongogöken är en slank, medelstor fågel. Fjäderdräkten är helt svart, på vingarna glänsande. De yttre stjärtpennorna något utvridna. Den är lik både filippindrongon och lyrdrongon, men är mindre, med tunnare näbb och utan kluven stjärt. Sången består av en stadigt stigande serie visslingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Filippinerna, inklusive Suluöarna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Vissa behandlar den som underart till Surniculus lugubris.

Levnadssätt 
Arten bebor skogar i låglänta områden och lägre bergstrakter. Där födosöker den i trädtaket efter insekter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Filippinerna
Stripgök

Stripgök (Tapera naevia) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Stripgöken är en långstjärtad och rätt liten gök. Ovansidan är streckad, undersidan rent beigefärgad. Sången är högljudd och vittljudande.

Utbredning och systematik 
Stripgök placeras som enda art i släktet Tapera. Den behandlas antingen som monotypisk eller delas in i två underarter med följande utbredning:
 excellens – förekommer från tropiska sydöstra Mexiko till Panama
 naevia – förekommer från norra Sydamerika till Brasilien, Argentina, Trinidad och Isla Margarita

Levnadssätt 
Stripgök hittas i tropiska låglänta områden, i buskiga skogsområden, igenväxta ogräsfält och buskmarker, ofta med tätt gräs. Den är svår att få syn på utom när den sjunger, vanligen från en stolpe eller en annan låg sittplats. Under sången reser den och sänker sin tofs på huvudet.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen en halv miljon till fem miljoner vuxna individer.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i neotropiska regionen
Jätteturako

Jätteturako (Corythaeola cristata) är en fågel i den afrikanska familjen turakor inom ordningen turakofåglar. Som namnet antyder är den störst i familjen. Den förekommer i regnskog i västra och centrala Afrika. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läten 
Jätteturakon gör skäl för sitt namn med en kroppslängd på 70–75 cm. Den känns lätt igen på inte bara storleken i sig utan också den huvudsakligen grå- eller grönblå och gula fjäderdräkten. Diagnostiskt är också den stora, svarta tofsen och den långa stjärten med svart ändband. Näbben är gul med röd spets. Vingarna är blå utan rödbruna handpennor som hos många andra turakoarter. Ungfågeln är mattare med kortare tofs och gråare bröst. Lätet är en högljudd serie med djupa, gutturala "caw", ibland inledd med en bubblande drill.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i låglänta regnskog i västra och centrala Afrika. Den placeras som enda art i släktet Corythaeola och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Jätteturakon är systerart till andra arter i familjen.

Levnadssätt 
Jätteturakon förekommer i trädtaket i skog, galleri skog och höga träd i ungskog. Den ses vanligen i flockar med fem till åtta fåglar. Den lever huvdsakligen av frukt, men även skott, knoppar, blad och blommor.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som mest spridd av alla turakor och verkar inte ovanlig i större delen av utbredningsområdet.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Turakor
Fåglar i etiopiska regionen
Grå tofsturako

Grå tofsturako (Crinifer concolor) är en fågel i familjen turakor inom ordningen turakofåglar.

Utseende och läte 
Grå tofsturako är en udda grå turako med lång stjärt och en hög tofs. Den liknar andra tofsturakor, men skiljs lätt åt genom den enhetligt grå fjäderdräkten. Under den tvekande flykten böljar stjärten upp och ner. Bland lätena hörs en serie buttra gläfsande ljud samt ett nasalt "go-waaay" som gett tofsturakornas namn på engelska, "Go-away-bird”.

Utbredning och systematik 
Grå tofsturako förekommer i södra Afrika och delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 molybdophanes – nordöstra Angola till södra Kongo-Kinshasa, Zambia, södra Tanzania och norra Moçambique
 pallidiceps – västra Angola till södra Namibia och västra Botswana
 bechuanae – södra och sydöstra Angola till nordöstra Namibia, Botswana, sydvästra Zambia, Zimbabwe och nordöstra Sydafrika
 concolor – södraMalawi och norra Moçambique till Swaziland och östra Sydafrika (söderut till KwaZulu-Natal

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Corythaixoides, men genetiska studier visar att det släktet är parafyletiskt visavi Crinifer. Tongivande taxonomiska auktoriteten International Ornithological Congress (IOC) inkluderar därför Corythaixoides i Crinifer och denna linje följs här. Andra, som BirdLife International, för dock istället vitbukig tofsturako till det egna släktet Criniferoides och kan på så vis behålla grå tofsturako i Corythaixoides.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Turakor
Fåglar i etiopiska regionen
Vitbukig tofsturako

Vitbukig tofsturako (Crinifer leucogaster) är en fågel i familjen turakor inom ordningen turakofåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på akaciasavann från Somalia och Etiopien till nordöstra Tanzania. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Corythaixoides, men genetiska studier visar att det släktet är parafyletiskt visavi Crinifer. Tongivande taxonomiska auktoriteten International Ornithological Congress (IOC) inkluderar därför Corythaixoides i Crinifer och denna linje följs här. Andra, som BirdLife International, för dock istället vitbukig tofsturako till det egna släktet Criniferoides.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

Turakor
Fåglar i etiopiska regionen
Barkindad tofsturako

Barkindad tofsturako (Crinifer personatus) är en fågel i familjen turakor inom ordningen turakofåglar.

Utbredning och systematik 
Den barkindade tofsturakon delas in i två underarter med följande utbredning:
 personatus – förekommer i östafrikanska gravsänkesystemet i Etiopien
 leopoldi – förekommer från södra Uganda till Rwanda, Burundi, sydvästra Kenya, Malawi och Zambia

Sedan 2014 urskiljer Birdlife International och naturvårdsunionen IUCN leopoldi som den egna arten "svartmaskad tofsturako".

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Corythaixoides, men genetiska studier visar att det släktet är parafyletiskt visavi Crinifer. Tongivande taxonomiska auktoriteten International Ornithological Congress (IOC) inkluderar därför Corythaixoides i Crinifer och denna linje följs här. Andra, som BirdLife International, för dock istället vitbukig tofsturako till det egna släktet Criniferoides och kan på så vis behålla barkindad tofsturako i Corythaixoides.

Status 
Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar underarterna (eller arterna, se ovan) var för sig, båda som livskraftiga.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Turakor
Fåglar i etiopiska regionen
Västlig larmfågel

Västlig larmfågel (Crinifer piscator) är en fågel i familjen turakor inom ordningen turakofåglar.

Utseende och läte 
Västlig larmfågel är en udda grå turako med lång stjärt och en buskig huvudtofs. I flykten syns vita band på vingens utterdel. Lätet består av en serie rop som accelererar och ökar i volym, ofta avgivet i duett eller i kör av en hel grupp fåglar. Arten är mycket lik östlig larmfågel, men överlappar knappt i utbredning. Västlig larmfågel urskiljer sig också genom avsaknad av vitt i stjärten och svarta fläckar snarare än tvärband på ryggen.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på akaciesavannen från Senegal och Gambia till Centralafrikanska Republiken och västra Kongo-Kinshasa. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Västlig larmfågel hittas i savann, skogslandskap, buskrik jordbruksbygd och trädgårdar. Den ses vanligen i ljudliga smågrupper.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Turakor
Fåglar i etiopiska regionen
Östlig larmfågel

Östlig larmfågel (Crinifer zonurus) är en fågel i familjen turakor inom ordningen turakofåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i öppna skogslandskap i centrala och östra Afrika. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Turakor
Fåglar i etiopiska regionen
Gulmaskad turako

Gulmaskad turako (Tauraco rossae) är en fågel i familjen turakor inom ordningen turakofåglar.

Utseende och läte 
Gulmaskad turako är en spektakulärt purpurfärgad turakoer med gult på näbben och i ansiktet samt en buskig röd huvudtofs. I flykten syns stora karmosinröda fläckar på vingarna. Arten liknar violett turako, men dessa överlappar knappt i utbredningsområde och den senare saknar dessutom rossturakons röda tofs och gula näbb. Lätet består av en mörk stigande och fallande drill som ofta avges i en skränande kör av en hel flock.

Utbredning och systematik 
Gulmaskad turako förekommer i strandskogar, skogar och skogsmarker i Centralafrika. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Musophaga, men genetiska studier visar att det släktet är inbäddat i Tauraco.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Lady Eliza Solomon Ross (född Bennett, död 1890), andra fru till generalmajoren Sir Patrick Ross (död 1850) som var guvernör på St. Helena 1846-1850. Fram tills nyligen kallades den rossturako även på svenska, men justerades 2022 till ett enklare och mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Turakoer
Fåglar i etiopiska regionen
Lila turako

Lila turako (Tauraco violaceus) är en fågel i familjen turakor inom ordningen turakofåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från södra Senegal och Gambia till nordvästra Kamerun, södra Tchad och Centralafrikanska republiken.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Musophaga, men genetiska studier visar att det släktet är inbäddat i Tauraco.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

Turakoer
Fåglar i etiopiska regionen
Ruwenzoriturako

Ruwenzoriturako (Gallirex johnstoni) är en fågel i familjen turakor inom ordningen turakofåglar.

Utbredning och systematik 
Ruwenzoriturako delas in i tre distinkta underarter:
 johnstoni – förekommer i Ruwenzoribergen (nordöstra Kongo-Kinshasa och sydvästra Uganda)
 bredoi – förekommer i östra Kongo-Kinshasa (Matt Kabobo)
 kivuensis – förekommer i höglandet i östra Kongo-Kinshasa, Rwanda, Burundi och sydvästra Uganda

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt som ensam art i släktet Ruwenzorornis, men genetiska studier visar att den är systerart till purpurtofsad turako (Tauraco porphyreolopha). De har därför flyttats till ett och samma släkte, där Gallirex har prioritet.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Sir Harry Hamilton Johnston (1858-1927), engelsk upptäcktsresande i tropiska Afrika 1882-1884 och kolonial administratör, bland annat som vicekonsul i Kamerun och Nigerdeltat 1885, konsul i Portugisiska Östafrika 1889, kommissionär i sydcentrala Afrika 1891-1896, generalkonsul i Tunisien 1897-1899 samt specialkommissionär i Uganda 1899-1901.

Referenser

Externa länkar 

Turakor
Fåglar i etiopiska regionen
Bamendaturako

Bamendaturako (Tauraco bannermani) är en utrotningshotad fågel i familjen turakor inom ordningen turakofåglar som är endemisk för Kamerun.

Kännetecken

Utseende 
Bamendaturako är en stor och grön fågel med en kroppslängd på 43 centimeter. Den är överlag mörkgrön, ljusare grön på undersidan och på huvudet har den en för utbredningsområdet diagnostisk orange tofs. I flykten syns lysande karminröda vingfläckar.

Läte 
Arten känns lätt igen under artens gryningskör, då granngrupper (upp till 15 individer) svarar varandras rop. Lätet som kan höras upp till en kilometer är det för gröna turakor typiska kau kau kau, men generellt snabbare framfört och ljusare. Från guineaturako (T. persa) skiljer den sig genom luckan mellan första tonen och resten av sången.

Utbredning och systematik 
Bamendaturakon förekommer enbart i sydvästra Kamerun, huvudsakligen i Bamendahögländerna men även vid närbelägna Mount Mbam och, senast upptäckt, vid Fossimondi och Fomenji i sydväst. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tidigare placerades turakorna i ordningen gökfåglar, men DNA-studier visar dock att de skildes åt för relativt länge sen och det är inte heller säkert att de är varandras närmaste släktingar.

Levnadssätt 
Bamendaturakon är en trädlevande frugivor som förekommer i bergsskogar. Den klarar sig även i ungskog så länge det finns tillräckligt med höga, fruktbärande träd.I lägre regioner ersätts den av guineaturakon (T. persa) som hittas i öppnare skog eller buskmarker. Den verkar röra sig mot högre regioner (2200-2600 meters höjd) under häckningssäsongen, förmodligen för att följa fruktträds årstidsmönster.

Status 
Arten har ett mycket begränsat och fragmenterat utbredningsområde och en liten världspopulation på endast 1500-7000 vuxna individer som dessutom minskar kraftigt till följd av skogsavverkning. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som starkt hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar David Armitage Bannerman (1886-1979), skotsk ornitolog och samlare av specimen. Fram tills nyligen kallades den även bannermanturako på svenska, men justerades 2022 till ett enklare och mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Turakoer
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Kamerun
Knysnaturako

Knysnaturako (Tauraco corythaix) är en fågel i familjen turakor inom ordningen turakofåglar.

Utseende och läte 
Knysnaturakon är en långstjärtad knubbig fågel med grön fjäderdräkt. I flykten syns djupt röda vingpaneler. På huvudet syns en rundad tofs med vit spets, vilket skiljer den från den spetsiga tofsen hos den i övrigt lika moçambiqueturakon. Purpurtofsad turako har mycket mörkare kropp. Lätet är ett hårt och kväkande "khaaar-khaaar-khaar" som upprepas.

Utbredning och systematik 
Knysnaturako delas in i två distinkta underarter:
 Tauraco corythaix phoebus – förekommer i nordöstra Sydafrika (Limpopo och Mpumalanga) samt nordvästra Swaziland
 Tauraco corythaix corythaix – förekommer i södra Swaziland och sydöstra Sydafrika (KwaZulu-Natal till östra Västra Kapprovinsen)

Status 
Trots det begränsade utbredningsområdet och det faktum att den minskar i antal anses beståndet vara livskraftigt av internationella naturvårdsunionen IUCN.

Levnadssätt 
Knysnaturakon hittas i städsegröna skogar. Där ses den i par eller smågrupper studsande genom lövverket.

Namn 
Knysna är en stad i Sydafrika.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Turakor
Fåglar i etiopiska regionen
Rödkronad turako

Rödkronad turako (Tauraco erythrolophus) är en fågel i familjen turakor inom ordningen turakofåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer endast lokalt i skogar och på savann i västra Angola. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

I kulturen 
Rödkronad turako är Angolas nationalfågel.

Referenser

Externa länkar 

Turakor
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Angola
Kustturako

Kustturako (Tauraco fischeri) är en fågel i familjen turakor inom ordningen turakofåglar.

Utseende 
Kustturako är en 40 cm lång fågel med övervägande grönblå glansig fjäderdräkt. Den har en tydlig vitspetsad karmosinröd tofs och är karmosinröd även i naken. En vit linje framför ögat är separerad från en vit linje som sträcker sig bakåt från under ögat av en mörk tygelfläck.

Utbredning och systematik 
Kustturako delas in i två distinkta underarter med följande utbredning:
 Tauraco fischeri fischeri – förekommer i kustnära skogar i södra Somalia, Kenya och nordöstra Tanzania
 Tauraco fischeri zanzibaricus – förekommer på Zanzibar

Status 
IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Gustav Adolf Fischer (1848-1886), tysk doktor, upptäcktsresande och samlare av specimen verksam i tropiska Afrika 1876-1886. Fram tills nyligen kallades den fischerturako eller Fischers turako även på svenska, men justerades 2023 till ett enklare och mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Referenser

Externa länkar

Turakor
Fåglar i etiopiska regionen