kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Östafrikansk shilling

Östafrikansk shilling är namnet på två olika valutor. Den första användes i Brittiska Östafrika och andra territorier mellan 1921 och 1969. Östafrikansk shilling är också namnet på en föreslagen gemensam valuta i en framtida östafrikansk federation.

Den första östafrikanska shillingen 
Den brittiska östafrikanska shillingen (East African shilling) infördes först i Kenya, Tanganyika och Uganda 1921, och ersatte den tidigare östafrikanska florinen och den indiska rupien som båda använts tidigare. En shilling delades i 100 cent.

1936 anslöt sig Zanzibar till den gemensamma valutan, och övergav sin tidigare zanzibariska rupie. Mellan 1941 och 1960 användes valutan också i Brittiska Somaliland, mellan 1941 och 1944 användes den som en av två valutor i Etiopien, mellan 1941 och 1952 på liknande sätt i Eritrea och från 1951 till 1965 var den i bruk i Aden.

Valutan ersattes med nationella valutor i samband med självständigheten.

Den andra östafrikanska shillingen 
Östafrikanska gemenskapen har föreslagit en gemensam valuta för medlemsstaterna Kenya, Uganda, Tanzania, Rwanda och Burundi i en framtida östafrikansk federation. Enligt den ursprungliga planen skulle valutan införas under 2009.

Östafrika
Ej längre existerande valutor
Pride and Glory

Pride and Glory är en amerikansk kriminaldramafilm från 2008, regisserad av Gavin O'Connor.

Handling
Filmen handlar om korruption inom polisen, där tre generationer är inblandade.

I rollerna
 Edward Norton - Ray Tierney
 Colin Farrell - Jimmy Egan
 Jon Voight - Francis Tierney Sr.
 Noah Emmerich - Francis Tierney Jr.
 Jennifer Ehle - Abby Tierney
 John Ortiz - Ruben Santiago
 Lake Bell - Megan Egan

Externa länkar 

 Filmens officiella hemsida

Filmer 2008
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska kriminalfilmer
Weldon B. Heyburn

Weldon Brinton Heyburn, född 23 maj 1852 i Delaware County, Pennsylvania, död 17 oktober 1912 i Washington, D.C., var en amerikansk republikansk politiker. Han representerade delstaten Idaho i USA:s senat från 4 mars 1903 fram till sin död.

Heyburn studerade vid University of Pennsylvania. Han studerade därefter juridik och inledde 1876 sin karriär som advokat i Pennsylvania. Han flyttade 1883 till Idahoterritoriet.

Heyburn kandiderade 1898 till USA:s representanthus men förlorade mot Silver Republican Partys kandidat Edgar Wilson. Heyburn efterträdde 1903 Henry Heitfeld som senator för Idaho. Han omvaldes 1909.

Heyburns grav finns på Birmingham-Lafayette Cemetery i Chester County, Pennsylvania. Berget Mount Heyburn och staden Heyburn har fått sina namn efter Weldon B. Heyburn.

Externa länkar 
Biographical Directory of the United States Congress
Mount Heyburn
Political Graveyard

Ledamöter av USA:s senat från Idaho
Amerikanska republikaner
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Delaware County, Pennsylvania
Födda 1852
Avlidna 1912
Män
Alumner från University of Pennsylvania
Sunnerbo domsagas östra valkrets

Sunnerbo domsagas östra valkrets var vid riksdagsvalen till andra kammaren 1866–1890 samt 1896–1908 en egen valkrets med ett mandat. Vid riksdagsvalet 1893 ingick området i den sammanslagna Sunnerbo härads valkrets. Vid riksdagsvalet 1908 avskaffades valkretsen slutgiltigt och uppgick i Sunnerbo domsagas valkrets.

Riksdagsmän
Carl Isak Bengtsson, lmp (1867–1884)
Anders Gustaf Jönsson, lmp 1885–1887, nya lmp 1888–1893 (1885-1893)
Mandatperioden 1894–1896 ingick valkretsen i Sunnerbo härads valkrets
Anders Gustaf Jönsson, lmp (1897–1902)
Otto Magnusson, lmp (1903–1908)

Valresultat

1896

1899

1902

1905

Källor
 Tidningen Kalmar, digitaliserad av Kungliga biblioteket
 Östgötaposten, digitaliserad av Kungliga biblioteket
Statistiska centralbyrån Riksdagsmannavalen 1894-1896
Statistiska centralbyrån Riksdagsmannavalen 1897-1899
Statistiska centralbyrån Riksdagsmannavalen 1900-1902
Statistiska centralbyrån Riksdagsmannavalen 1903-1905

Historiska valkretsar i Kronobergs län
Heyburn

Heyburn är en stad i Minidoka County i den amerikanska delstaten Idaho med en yta av 5 km² och en folkmängd, som uppgår till 2 899 invånare (2000). Staden har fått sitt namn efter republikanen Weldon B. Heyburn som representerade Idaho i USA:s senat 1903-1912.

Källor

Orter i Idaho
Minidoka County
Bergvattensalamander

Bergvattensalamander (Ichthyosaura alpestris) är ett stjärtgroddjur i familjen salamandrar som förekommer i stora delar av Europa. Den kallas även bergvattenödla på svenska.

Utseende 
De fullvuxna individerna blir mellan 7 och 12 cm långa. De vattenlevande hanarna har buken tegelfärgad eller orange. Längs sidan löper ett smalt, ljusblått band, och ovanför detta ett bredare vitt band med runda, svarta fläckar. Ryggen är grå till blågrå. Högst upp har de en 1 till 2 mm hög, ljusgul och svartfläckig ryggkam. Även hos honorna är buken tegelröd eller orange, dock med en tydligt gul till orange svansundersida. Den har ett, blåvitt längsband med svarta fläckar, inte lika tydliga som hos hannarna. Ryggen är diffust gråblå till gråbrun med ett mönster av grå-svart-gröna fläckar.

I maj när individerna lämnar vattnet blir färgerna blekare. Ryggen blir mörkare, nästan svart, och huden blir grövre.

Utbredning 
Dess utbredningsområde sträcker sig från sydligaste Jylland söderut till franska Atlantkusten med enstaka förekomster i norra Italien och norra Spanien, och österut över Centraleuropa till Ukraina, Rumänien, Bulgarien och Balkan. Dessutom har den implanterats i Storbritannien och Spanien (Sierra de Guadarrama). 

I Centraleuropa och på Balkan lever arten huvudsakligen i de stora bergsregionerna.

Ekologi 
Bergvattensalamandern lever på land utanför yngeltiden, då den uppehåller sig dold i undervegetationen och jagar insekter (inklusive larver), sniglar och daggmaskar i skymningen och under natten. Den är dock starkt bunden till vatten. Arten förekommer i många olika slags biotoper, från låglandsängar över skogar (både lövskog, barrskog och blandad) till bergsängar och -slätter. Yngeltiden tillbringas i allehanda stillastående vatten, sjöar, dammar, diken, vattenkar och liknande. Den kan även uppsöka långsamma bäckar. Vattnet får inte vara för varmt (under 20 °C); den dör om vattentemperaturen stiger över 29 °C. 

I Alperna förekommer arten upp till 2 500 meter över havet.

Fortplantning 
Liksom alla vattensalamandrar fortplantar sig bergvattensalamandern i vatten. Parningsleken äger rum om våren; efter att ha nosat på honan ställer sig hanen på tvärs framför henne med vibrerande stjärt och fenor. Därefter lägger han sig med sidan mot honan, går bort ifrån henne och på bottnen avsätter han en spermatofor, som han lockar honan att ta upp med sin kloak. Honan börjar därefter att lägga ägg; upptill 250 kan läggas under en säsong. Ungarna förvandlas och går upp på land till hösten. Hanarna blir könsmogna vid 2 till 3 års ålder, honorna vid 3 till 4 år. Arten kan bli upp till 20 år gammal, men blir vanligtvis inte äldre än omkring 7 år.

Status 
Bergvattensalamandern är globalt livskraftig ("LC"). Den är dock på nedgång. I Österrike och Danmark är den missgynnad ("NT"); i Spanien är den sårbar ("VU") och i Nederländerna, Belgien, Luxemburg samt Grekland är den starkt hotad ("EN").

Referenser

Externa länkar 

Salamandrar
Groddjur i palearktiska regionen
Kirtland I. Perky

Kirtland Irving Perky, född 8 februari 1867 i Smithville i Ohio, död 9 januari 1939 i Los Angeles i Kalifornien, var en amerikansk demokratisk politiker och jurist. Han representerade delstaten Idaho i USA:s senat 1912-1913.

Perky avlade 1888 sin grundexamen vid Ohio Northern University. Han studerade därefter juridik vid University of Iowa och inledde 1890 sin karriär som advokat i Wahoo, Nebraska. Han gifte sig 18 april 1891 med Ella Hunter. Han tjänstgjorde 1901 som federal domare i Idaho. Han arbetade därefter som advokat i Boise.

Senator Weldon B. Heyburn avled 1912 i ämbetet. Guvernören i Idaho James H. Hawley utnämnde Perky till senaten fram till fyllnadsvalet följande år. Perky efterträddes i februari 1913 som senator av James H. Brady.

Perkys grav finns på begravningsplatsen Forest Lawn Memorial Park i Glendale, Kalifornien.

Externa länkar 
 Biographical Directory of the United States Congress
 Political Graveyard

Amerikanska jurister
Ledamöter av USA:s senat från Idaho
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Smithville, Ohio
Födda 1867
Avlidna 1939
Män
Tysta Mari

Tysta Mari var ett kafé i Stockholm, öppnat 1834 av Maria Christina Lindström vid Drottninggatan, 100 år senare beläget i Kronprinsens stall vid Tegelbacken. Tysta Mari kom liksom Tennstopet att bli en mötesplats för journalister från de tidningsredaktioner som tidigare låg i de omgivande Klarakvarteren. Kaféet stängdes 1954 men i Östermalms saluhall finns det sedan 1974 ett nytt kafé och restaurang med namnet Tysta Mari.

Historia

Den första lokalen låg i korsningen Jakobsgatan och Drottninggatan men kaféet flyttade 1934 till sin lokal vid Tegelbacken där man disponerade hela våningen en trappa upp i byggnaden kallad Kronprinsens stall. 

Kaféet öppnades 1834 av Maria Christina Lindström. Stället fick snart sitt smeknamn, Tysta Mari, på grund av Lindströms lågmälda och diskreta sätt att sköta sitt kafé. Senare lät hon sätta upp en skylt utanför lokalen med namnet Tysta Mari. Kaféet levde vidare till 1954. Det övertogs 1857 av en kusin, Elise Granberg, och 1879 av  systrarna Amalia och Mina Damberg, som flyttade det först till Regeringsgatan 11 och 1887 till nr 24.

Att Tysta Mari var ett välkänt kafé i sin samtid styrks av att Claës Lundin i boken Nya Stockholm från 1890 nämner kaféet i rubriken på kapitel V som handlar om kafé- och restauranglivet i Stockholm, han använder även Tysta Mari som namn på en typ av kaféer: "Tysta Mari-kafeer": benämning på kaféer med bra sortiment, rejäl betjäning och tysta och ordentliga kunder. På sådana ser man många damer som gäster. Riktigt fina konditorier som Landelius, Oscar Berg, Hellbacher och Sundell har också en kvinnlig publik.

Denna nya typ av kafé, kallad "Tysta Mari-kaféer", var en kategori där det inte serverades alkohol och inte förekom vadslagning och spel och som ofta ägdes av kvinnor, och till skillnad från de tidigare kaffehusen blev det socialt accepterat för kvinnor "af societet" att äta på dem: "Stundom kommo damerna i stora sällskap, en hel skock av fruntimmersförmiddagsrumlare", som efter att ha möts på Gustaf Adolfs torg sade till varandra: "Ska vi inte gå upp till Tysta Mari?" De blev också kända som frukostkaféer, då de serverade frukostmåltider hela dagen.

Tysta Mari i dag
Tysta Mari har lämnat spår i form av gångvägen Tysta Marigången som binder samman Klara västra kyrkogata med Tegelbacken. Sedan 1974 finns det också ett kafé och restaurang med samma namn i Östermalmshallen. Dagens Tysta Mari ingår i Melanders Group som ägs av Patrik Lundstedt, Ulf Barkman och bröderna Erik och Nils Molinder som bland annat driver Konstnärsbaren, Wärdshuset Ulla Winbladh, Edsbacka Wärdshus och Sjöpaviljongen. Under många år fanns även en spalt i Dagens Nyheter under namnet Tysta Mari. Spalten publicerade oskyldigt skvaller om kända personer, ofta med glimten i ögat.

Referenser

Externa länkar

Kaféer i Stockholm
Företag bildade 1834
Företag upplösta 1954
Företag bildade 1974
Norrmalm
Rådet för stöd och samordning efter flodvågskatastrofen

Rådet för stöd och samordning efter flodvågskatastrofen (RSOS) inrättades av Sveriges regering som en kommitté den 10 januari 2005 för att stödja och informera de svenska medborgare som på olika sätt hade drabbats av flodvågskatastrofen i Sydostasien. Rådet var från början underställt Försvarsdepartementet. Rådets ordförande var Kerstin Wigzell.

Den 1 september 2005 övergick RSOS till en enhet inom Styrelsen för psykologiskt försvar (SPF). Den 31 maj 2006 upphörde RSOS kansli med aktiv verksamhet.

Förutom stöd till de drabbade hade RSOS två regeringsuppdrag: Det ena var att betala ut bidrag till minnesresa för anhöriga till de omkomna och saknade. Det andra var att förbereda och genomföra minnesceremonier i Thailand och minnesstund i Sverige under 2005.

Externa länkar 
 SOU 2005:60 - Efter flodvågen - det första halvåret
 Slutrapport från Rådet för stöd och samordning efter flodvågskatastrofen - Efter flodvågen (pdf-fil, laddas ner från MSB:s webbplats)
 Bilaga till Slutrapport från Rådet för stöd och samordning efter flodvågskatastrofen (pdf-fil, laddas ner från MSB:s webbplats)

Ej längre existerande svenska statliga myndigheter
Myndigheter under svenska Försvarsdepartementet
Svenska statliga myndigheter bildade 2005
Svenska statliga myndigheter upplösta 2006
Maria Lindström (kaféinnehavare)

Maria Christina Lindström, född 2 juli 1806 i Lindesbergs landsförsamling, Örebro län, död 28 mars 1895 i Jakob och Johannes församling, Stockholm, var en svensk kaféinnehavare, grundare av Tysta Mari i Stockholm.

Biografi

Lindström hade i unga år kommit från landsorten till Stockholm där hon fick anställning som uppasserska vid Bianchinis schweizeri på Storkyrkobrinken i Gamla stan. Här fick hon idén att öppna ett kafé för enbart damer. År 1834 grundade hon det första damkaféet i Stockholm kallt Tysta Mari belägen i korsningen Drottninggatan och Jakobsgatan. "Damerna blevo från början förtjusta i stället", skrev Svenska Dagbladet i samband med Tysta Maris 100-årsjubileum. Snart hittade även herrar till stället och det dröjde inte länge förrän kaféet fick en stor publik.

Namnet Tysta Mari var från början ett smeknamn som Lindström fick på grund av sitt diskreta sätt att driva kaféet på. Det hindrade henne dock inte från att sätta upp en skylt utanför kaféet med namnet Tysta Mari, ett namn som kaféet behöll tills det stängdes 1954 då dess dåvarande lokal i Kronprinsens stall revs i samband med Norrmalmsregleringen. Lindström ska ha skapat en atmosfär av "hygglig stillhet" i sitt kafé. 

Hon överlät år 1857 sin verksamhet till en kusin, Elise Granberg, som i sin tur år 1879 lämnade den vidare till systrarna Amalia och Mina Dammberg, som alla skötte kaféet på samma sätt som Lindström. Efter sin pensionering ska hon ha fortsatt ett tyst och fridfullt liv; då hon var över 80 år ska hon enligt samtida vittnen fortfarande ha sett ut som 50, varit frisk och älskvärd och "med samma fina behagliga väsen som i unga år".

Tysta Mari har lämnat spår i form av gångvägen Tysta Marigången som binder samman Klara Västra kyrkogata med Tegelbacken. Sedan 1974 finns det också ett kafé och restaurang i Östermalmshallen som är en del av butiks- och restaurangkoncernen Melanders fisk.

Referenser

 Idun. Nummer 15, 1895

Kvinnor
Födda 1806
Avlidna 1895
Personer i Stockholms historia
Svenska krögare
Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Tom McCarthy (filmskapare)

Thomas Joseph "Tom" McCarthy, född 7 juni 1966 i New Jersey, är en amerikansk skådespelare, manusförfattare och regissör. 

Som skådespelare har McCarthy medverkat i flera filmer, till exempel Släkten är värst, Good Night, and Good Luck. och Flags of Our Fathers och i flera serier som till exempel Boston Public och I lagens namn.

McCarthy har skrivit manus och regisserat independentfilmerna Station Agent (2003) och The Visitor (2007) och Win Win (2011). För regidebuten Station Agent vann han två priser vid 2003 års Sundance Film Festival. Filmen vann även BAFTA:s pris för bästa filmmanus. Vid Oscarsgalan 2016 tilldelades McCarthy en Oscar för bästa originalmanus tillsammans med Josh Singer för filmen Spotlight. Filmen utsågs även till Bästa film och han var även nominerad i kategorin Bästa regi.

Filmografi i urval
 (skådespelare)
 (skådespelare)
 (regi och manus)
 (skådespelare)
 (regi och manus)
 (skådespelare)
 (skådespelare)
 (skådespelare)
 (skådespelare)
 (endast manus)
 (skådespelare)
 (regi och manus)
 (endast manus)
 (regi och manus)
 (regi och manus)
 (regi, två avsnitt)

Källor

Externa länkar 
 

Födda 1966
Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska manusförfattare
Amerikanska filmregissörer
Män
Levande personer
Oscar för bästa originalmanus
Alumner från Boston College
Alumner från Yale School of Drama
John F. Nugent

John Frost Nugent, född 28 juni 1868 i La Grande, Oregon, död 18 september 1931 i Silver Spring, Maryland, var en amerikansk demokratisk politiker. Han representerade delstaten Idaho i USA:s senat 1918–1921.

Nugent försörjde sig i sin ungdom som gruvarbetare. Han studerade sedan juridik och inledde 1898 sin karriär som advokat i Idaho. Han var åklagare för Owyhee County 1899–1906.

Senator James H. Brady avled 1918 i ämbetet. Guvernören i Idaho Moses Alexander utnämnde Nugent till senaten fram till fyllnadsvalet senare samma år. Nugent besegrade därefter tidigare guvernören Frank R. Gooding i fyllnadsvalet. Gooding utmanade sedan Nugent i senatsvalet 1920 och vann. Sex år senare utmanade Nugent i sin tur Gooding men förlorade en gång till.

Nugents grav finns på Cedar Hill Cemetery i Prince George's County, Maryland.

Referenser

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress

Ledamöter av USA:s senat från Idaho
Personer från La Grande
Födda 1868
Avlidna 1931
Män
Januari 2009



Händelser
 1  januari
 Euron införs i Slovakien.
 Norge tillåter samkönat äktenskap.
 Sri Lanka: landets armé intar staden Kilinochchi som var ett fästa för de tamilska befrielsetigrarna.
 En brand utbryter på en nattklubb i Bangkok, Thailand och dödar 61 personer. 
 2 januari
 Ett svenskt charterplan med 150 passagerare landar som första europeiska flygplan på Bagdad International Airport sedan 1990.
 Världens äldsta levande människa avlider. Maria de Jesus, 115 år.
 3 januari
 Dakarrallyt 2009 börjar i Buenos Aires, Argentina
 4 januari
 En självmordsbombning äger rum i Dera Ismail Khan, Pakistan och kräver sex dödsoffer och skadar 21 personer.
 5 januari
 USA:s president Barack Obama nominerar Leon Panetta till att bli CIA:s nästa VD

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Nya Stockholm

Nya Stockholm är en bok skriven av journalisten Claës Lundin och utgiven av Hugo Gebers förlag 1890 som behandlar det samtida Stockholm. Boken innehåller 792 sidor och var en del av en samtida trend att beskriva de stora städerna, där invånarna och typiska företeelser skildrades.

Claës Lundin

Claës Lundin var en journalist inriktad på att skildra Stockholm och han var även medförfattare till August Strindbergs Det gamla Stockholm. Lundin arbetade som journalist vid Stockholms Dagblad.

Nya Stockholm

I övriga Europa gavs det vid denna tid ut böcker om större städer och dess invånare och särdrag vilket hörde ihop med ett stort intresse för etnologi och folklivsskildringar på 1800-talet. Vid samma tid grundades också exempelvis Skansen och Nordiska Museet i Stockholm. En föregångare var John Jesses bok London: its celebrated characters and remarkable places från 1871.

Lundin skriver i boken om de flesta samhällsområden och dokumenterar den snabba utvecklingen i Stockholm mot slutet av 1800-talet och jämför den med äldre tider, jämförelser som han låter utfalla till den moderna tidens fördel.

Utdrag
Så här skriver Lundin på första sidan i kapitel II som handlar om Stockholmarnas boende: 

Detta borde åttiotalets stockholmare ha i friskt minne, och likväl låter det nu, när vi läsa annonser om 5,555 till uthyrning lediga rum (se Hyreslista i augusti 1887), såsom en saga, då någon talar om bostadsbristen i förra årtiondet. Man tänka ej mera på den sorgliga tid, då många husvilla nödgades flytta in i Sieverska kasernen, i f. d. Kolerasjukhuset, i Westmans Fåfänga, eller bo i tältstaden vid Tyskbagarbärgen, där nu en tät bebyggd stadsdel lemmar åt tusental tak öfver huvudet och riktiga tegelväggar, om ock till en del mindre väl hopkomna.

Mot slutet av stycket talar Lundin om Östermalm som växte upp vid denna tid och tar också upp lite av den samtida kritiken mot de snabbt byggda husen. I kapitel fem med titel "I Lagerlunden, hos Tysta Mari och på småkaféerna" skildrar han restaurang- och kafélivet:

I "Lagerlunden" äro stockholmarne tämligen för sig själfva. Främlingarna komma dit endast undantagsvis. De begifva sig hällre till musikkaféerna. Äro de tyskar, välja de hälst Rydbergs kafé, under det fransmännen vanligen stanna på "Grand" samt små-, värm- och gotländingar sitta hos Berns. Engelsmännen låta hissa upp sig till Mosebacke. Stockholmaren älskar sin lagerlund, där han visserligen kanske hör en och annan ton från musikkaféerna, men ej så stark, att den besvärar samtalen.

Tre av restaurangerna och kaféerna som nämns i texten finns kvar: Grand Hotell, Berns och Mosebacke. Rydbergs, Lagerlunden och Tysta Mari har däremot försvunnit.

Se även
Claës Lundin
Gamla Stockholm

Referenser

Externa länkar
 Boken i fulltext på Stockholmskällan

Stockholmiana
Litteratur 1890
Ekebymeteoriten

Ekebymeteoriten är en stenmeteorit som slog ner vid gården Kastbergshus i Ekeby i Skåne den 5 april 1939. Det är ett av nio observerade meteoritnedslag i Sverige och en av 18 upphittade meteoriter i landet.

Nedslag
Nedslaget skedde klockan 07:12 mellan järnvägsstationerna Billesholms gruva och Böketofta vid Västkustbanans dåvarande sträckning och observerades av sex järnvägsarbetare som arbetade nära den åker som meteoriten slog ner på. Vid tidpunkten för nerslaget var vädret mulet och disigt och meteoriten  observerades inte som lysande, men den efterlämnade sig en ljus röktrimma som snabbt försvann. Däremot hördes ljudet av meteoritens färd starkt under vad som rapporterades som två minuter. Ljudet angavs som smattrande eller dånande, brutet av enstaka skarpa smällar, och hördes minst 13 kilometer bort från nedslagsplatsen. Detta gjorde flera andra personer reagerade över ljudet och kunde notera tidpunkten och varaktigheten för fallet. Ljudet ska ha upphört direkt vid nedslaget, men efterföljts av ett vinande ljud, likt en gevärskula. Detta skulle visa sig komma från en mindre skärva som brutits loss från meteoriten. Järnvägsarbetarna begav sig genast till nedslagsplatsen, där de kunde hitta hålet i marken och gräva upp stenen. Meteoriten hade endast borrat ner sig 35 centimeter i den luckra myllan, vilket tyder på att dess hastighet vid nedslaget inte var särskilt hög. Detta bekräftas även av hur länge ljudet från fallet kunde höras innan nedslaget, vilket tyder på att hastigheten var klart lägre än ljudets hastighet, troligen runt 100 m/s. Efter att ha grävt upp stenen kontaktade järnvägsarbetarna geologisk-mineralogiska institutionen vid Lunds universitet, som samma dag kunde förvärva den och studera den.

Beskrivning
Meteoriten är en stenmeteorit av typen kondrit (H4) och är formad som en trekantig prisma med en sidolängd på 14 centimeter och en höjd på 7 centimeter. Stenen innehåller mer än 40% olivin, samt rombisk pyroxen och cirka 25% nickeljärn och magnetkis. Den ursprungliga stenen vägde 3310 gram, och den senare upphittade skärvan vägde 26 gram. Dess densitet är 3,17 g/cm³.

Skulptur
Vid Lunds universitets 350-årsjubileum år 2017 avtäcktes en jubileumsskulptur på Universitetsplatsen kallad "Bronsmeteoriten", utformad av Charlotte Gyllenhammar. Skulptören hämtade inspiration till skulpturens form och färg från Ekebymeteoriten.

Referenser

Noter

Källor

"Meteoritical Bulletin Database - Ekeby". Läst 23 augusti 2015.
"Svenska meteoriter - SGU". Läst 23 augusti 2015.
"Der Ekeby-meteorit". P.A. Norstedt & söner, 1940.

1939 i Sverige
Bjuvs kommuns historia
Svenska meteoritnedslag
Vetenskapsåret 1939