kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bandmarkgök

Bandmarkgök (Neomorphus radiolosus) är en starkt utrotningshotad sydamerikansk fågel i familjen gökar.

Utseende 
Bandmarkgöken är en stor (46 cm), skogslevande gök som liksom namnet avslöjar tillbringar mycket tid på marken. Ovansidan är kraftigt sotfärgad, undersidan gul, liksom näbben. Runt ögat syns en stor blå bar fläck. På huvudet syns även en svartaktig, glansig huvudtofs. Den är svart även på ryggen och undersidan, men täckt av beigevita fjäll eller band. På vingarna och nedre delen av ryggen är den kastanjebrun. Den långa stjärten är grönglänsande svart. Liknande rostbukig markgök är bronsbrun ovan och på stjärten med grönglänsande vingar och ett brutet, svart bröstband.

Läte 
Lätet är ett djupt, upprepat "moo", likt en råmande ko eller en duva. Även högljudda näbbklappringar hörs.

Utbredning och status 
Fågeln förekommer i det fuktiga låglandet i sydvästra Colombia och nordvästra Ecuador. IUCN kategoriserar arten som starkt hotad.

Noter

Externa länkar 

Gökar
Fåglar i neotropiska regionen
Lilahalsad markgök

Lilahalsad markgök (Neomorphus rufipennis) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Lilahalsad markgök är en stor gök med lång stjärt och kraftig näbb. Den verkar helmörk med ljusare buk och bar röd hud kring ögat. Den vittljudande sången består av ett enda barskt hoande, något likt zebrahäger, upprepat under långa perioder.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i södra Venezuela, Guyana och norra Brasilien (Roraima). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Lilahalsad markgök hittas i låglänta skogar, som namnet avslöjar på eller nära marken. Den är skygg och löper kvickt undan vid minsta störning. Fågeln följer svärmande vandringsmyror och flockar av navelsvin för att fånga insekter och små ryggradsdjur som dessa skrämmer upp i sin framfart.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i neotropiska regionen
Fjällig markgök

Fjällig markgök (Neomorphus squamiger) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i centrala Amazonområdet i Brasilien, från södra sidan av Amazonfloden på båda sidor om nedre Rio Tapajós österut till Rio Xingus östra bank och söderut till övre Tapajós avrinningsområde. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN betraktar den numera som en underart till rostbukig markgök och placeras därmed inte i någon hotkategori.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i neotropiska regionen
Tjocknäbbad gök

Tjocknäbbad gök (Pachycoccyx audeberti) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Tjocknäbbad gök är en mycket stor gök som i flykten ser ut som en rovfågel med sin kraftiga och svepande flykt. Ovansidan är svart, undersidan vit. Ungfågeln är tvärbandad i vitt undertill. Lätet är ett ljudligt, upprepat ”wheet-it” som ofta avges i spelflykt högt upp i luften. Arten skiljs från skatgökar genom avsaknad av huvudtofs eller vitt i vingen. Ungfågeln liknar en ung skatgök, men har svartvita fläckar på huvudet och saknar huvudtofs.

Utbredning och systematik 
Tjocknäbbad gök placeras som enda art i släktet Pachycoccyx.  Den delas in i tre underarter fördelade i två grupper:
 Pachycoccyx audeberti audeberti – förekommer på nordöstra Madagaskar
 validus-gruppen
 Pachycoccyx audeberti brazzae – förekommer från Sierra Leone till Ghana, Nigeria, Kamerun och västra Kongo-Kinshasa
 Pachycoccyx audeberti validus – förekommer från östra Kongo-Kinshasa till sydöstra Kenya, Tanzania, Moçambique och nordöstra Sydafrika

Levnadssätt 
Tjocknäbbad gök är en ovanlig fågel i regnskog, galleriskog och fuktiga skogsmarker, framför allt miombo.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal på grund av habitatförstörelse, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ovanlig till sällsynt i hela utbredningsområdet.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Josef Peter Audebert (1848-1933), tysk naturforskare och samlare av specimen på Madagaskar 1876-1882.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i etiopiska regionen
Sulawesimalkoha

Sulawesimalkoha (Rhamphococcyx calyorhynchus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Sulawesimalkohan är en stor och tjocknäbbad malkoha. Rostfärgade övre kroppshalvan och mörka nedre ger den intrycket av att ha blivit doppad i svart färg. Tillsammans med den långa stjärten och den tjocka röda och gula näbben ger det fågeln ett omisskännligt utseende. Lätet är mycket distinkt, en serie vassa raspiga toner som först stiger och sedan faller i tonhöjd, mot slutet accelererande och uttonande.

Utbredning och systematik 
Sulawesimalkoha delas in i tre underarter:
 Rhamphococcyx calyorhynchus calyorhynchus – förekommer på Sulawesi och i Togianöarna
 Rhamphococcyx calyorhynchus meridionalis – förekommer på centrala och södra Sulawesi
 Rhamphococcyx calyorhynchus rufiloris – förekommer på Butung (utanför Sulawesi)

Levnadssätt 
Sulawesimalkohan förekommer i skogsmiljöer från lågland till bergstrakter. Den följer gärna makaker för att fånga insekter som de skrämmer upp.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 virens Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Indonesien
Rostgök

Rostgök (Rhinortha chlorophaea) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Rostgöken är en långstjärtad gök blå näbb och lysande blå bar hud kring ögat. Hanen är övervägande rostbrun med mörkare stjärt, medan honan har grått huvud och bröst. Bland lätena hörs ofta upprepade vassa jamande ljud, liksom kväkningar och tjirpanden.

Utbredning och systematik 
Rostgöken förekommer i Sydostasien. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Rhinortha chlorophaea chlorophaea – förekommer från södra Myanmar till södra Thailand, Malackahalvön, Sumatra och Borneo.
 Rhinortha chlorophaea fuscigularis – förekommer på nordvästra Borneo (Sarawak och nordvästra Kalimantan).

Levnadssätt 
Rostgöken hittas i skogar i lågland och lägre bergstrakter. Den ses vanligen enstaka eller i par, klättrande genom vegetation på medelhög nivå som en ekorre.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Luzonmalkoha

Luzonmalkoha (Dasylophus cumingi) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar. Den förekommer i norra Filippinerna. Arten minskar i antal, men beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Luzonmalkohan är en stor och spektakulär fågel med lång stjärt. Fjäderdräkten är svartaktig, med glansiga vingar, vitspetsad stjärt och rostrött på undersidan och ryggen. På huvudet syns en gul näbb, röd bar hud framför och bakom ögat och en vit huva med en fjällig linje ner från näbben och upp över hjässan. Lätet är ett rysligt ljust skrik.

Utbredning och systematik 
Luzonmalkohan förekommer i norra Filippinerna (Luzon, Marinduque och Catanduanes). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Luzonmalkohan hittas i skogsområden både i lågland och bergstrakter. Den födosöker på alla nivåer i skogen efter insekter och annan animalisk föda, framför allt bland snåriga klängväxter. Ibland slår den följe med kringvandrande artblandade flockar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Hugh Cuming (1791-1865), engelsk naturforskare och samlare av specimen.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Filippinerna
Rödbröstad malkoha

Rödbröstad malkoha (Phaenicophaeus curvirostris) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Rödbröstad malkoha är en stor gök. Kombinationen av rött ansikte, stirrande ljuda ögon och, röd övre näbbhalva och ljus undre ger den ett clownliknande utseende. Ovansidan är mörkt grönglansig, undersidan kastanjebrun. Lätena beskrivs som ihåliga och knackande.

Utbredning och systematik 
Rödbröstad malkoha delas in i sex underarter med följande utbredning:
 Phaenicophaeus curvirostris singularis – förekommer från södra Myanmar till södra Thailand, Malackahalvön och Sumatra
 Phaenicophaeus curvirostris oeneicaudus – förekommer på Mentawaiöarna (sydvästra Sumatra)
 Phaenicophaeus curvirostris curvirostris – förekommer på västra och centrala Java
 Phaenicophaeus curvirostris deningeri – förekommer på östra Java och Bali
 Phaenicophaeus curvirostris microrhinus – förekommer på Borneo och Bangka
 Phaenicophaeus curvirostris harringtoni – förekommer i södra Filippinerna (Palawan, Balabac, Busuanga, Culion, Calauit)

Underarten oeneicaudus urskiljs som en egen art av Birdlife International och Internationella naturvårdsunionen, "mentawaimalkoha".

Levnadssätt 
Rödbröstad malkoha hittas i skogsområden i lågland och lägre bergstrakter. Den är trög och nästan däggdjurslik när den rör sig i lövverket, ibland tillsammans med andra arter i kringvandrande födosökande grupper.

Status 
Internationella naturvårdsunionen IUCN bedömer hotstatus för oeneicaudus och övriga underarter var för sig, båda som livskraftiga.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Rosornas kyrka

Rosornas kyrka kan syfta på:

 Rosornas kyrka – en kyrkobyggnad i Malmö, se Sankt Johannes kyrka, Malmö
 Rosornas kyrka – en kyrkobyggnad i Hejdeby i Visby stift, se Hejdeby kyrka 
 Rosornas kyrka – en centralt belägen kyrkobyggnad i Hörnefors, se Hörnefors kyrka
Sotbukig malkoha

Sotbukig malkoha (Phaenicophaeus diardi) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar. Den förekommer i Sydostasien från Myanmar till Sumatra och Borneo.

Utseende och läte 
Sotbukig malkoha är en 36–38 cm lång långstjärtad gök. Ovansidan är grå med blågröna vingar, undersidan även den grå, men svartgrå buk. Undersidan av stjärten är vitspetsad. Runt ögat syns karmosinröd bar hud. Näbben är gulgrön med blågrått längst int. Benen är mörkgrå, ofta med grön anstrykning. Lätet återges i engelsk litteratur som ett vasst "pwew-pwew”. Även ett mjukt och grodlikt men vittljudande "taup" kan höras.

Utbredning och systematik 
Sotbukig malkoha delas in i två underarter med följande utbredning:
 Phaenicophaeus diardi diardi – förekommer i södra Myanmar, södra Thailand, Malackahalvön och Sumatra
 Phaenicophaeus diardi borneensis – förekommer på Borneo

Levnadssätt 
Arten hittas i skog, bambusnår och sumpiga buskmarker, vanligen i tät undervegetation och bland klängväxter. Den förekommer i låglänta områden och lägre bergstrakter, upp till 1200 meters höjd. Födan består av insekter. Den häckar mellan januari och mars i Malaysia, i Myanmar i april. Boet av kvistar placeras i en buske. Däri lägger den två till tre kritvita ägg.

Status 
IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Pierre Médard Diard (1795-1863, fransk zoolog och samlare av specimen i Nederländska Ostindien 1819-?1863.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Rödnäbbad malkoha

Rödnäbbad malkoha (Zanclostomus javanicus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Rödnäbbad malkoha är en 42–44 cm lång gök. Adulta fåglar är grå ovan med blågrön glans på vingar och stjärt samt vit spets på den senare. Undersidan är roströd med ett grått band tvärs över nedre delen av bröstet. Runt ögat syns grå eller blå bar hud. Näbben är korallröd med svartaktig kulmen, benen skifferblå till grönaktiga. Fåglar på Java har mörkare grått på bröstet och i genomsnitt kortare vingar. Lätet beskrivs som ett genomträngande gny. Även dämpade och djupa "kuk" kan höras.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i södra Myanmar, på Malackahalvön, Stora Sundaöarna och Natunaöarna. Den behandlas antingen som monotypisk eller delas in i två underarter med följande utbredning:
 Zanclostomus javanicus pallidus – Malackahalvön, Sumatra och Borneo
 Zanclostomus javanicus javanicus – Java

Släktestillhörighet 
Tidigare inkluderades den tillsammans med övriga malkohor i släktet Phaenicophaeus men lyfts efter genetiska studier numera oftast ut till det egna släktet Zanclostomus.

Levnadssätt 
Rödnäbbad malkoha hittas i höga träd i skog, i skogsbryn och i plantage med Eucalyptus och Albizia, men även i igenväxande buskmarker och bambusnår. Den förekommer från låglänta områden upp till 1200 meters höjd, på Sumatra ibland till 1550 meter och på Bornö 1750 meter över havet. Födan består av stora insekter, men även spindlar och skaldjur.

Häckning 
Fågeln häckar i början av juni på Malackahalvön, på Borneo februari–april. Arten är monogam. Det slarvigt byggda boet av kvistar och gräs placeras i täta buskage.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Sirkeermalkoha

Sirkeermalkoha (Taccocua leschenaultii) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende 
Sirkeermalkohan är en stor (42 cm), sandfärgad gök med gulspetsad, röd näbb. Den har vidare en mörk ansiktsmask med ljus ram och tydligt vita spetsar på stjärten.

Utbredning och systematik 
Sirkeermalkoha delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Taccocua leschenaultii sirkee – förekommer i Pakistan och nordvästra Indien
 Taccocua leschenaultii infuscata – förekommer i förberg nedanför Himalaya (Kumaon till Nepal, västra Assam och Bangladesh)
 Taccocua leschenaultii leschenaultii – förekommer i södra Indien och Sri Lanka

Släktestillhörighet 
Tidigare inkluderades den tillsammans med övriga malkohor i släktet Phaenicophaeus men lyfts efter genetiska studier numera oftast ut till det egna släktet Taccocua.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som förhållandevis sällsynt.

Namn 
Sirkeer är ett indiskt ord för en buntad vassmatta som användes för att göra exempelvis möbler. Sirkeermalkohan trivs i vass. Dess vetenskapliga artnamn hedrar Jean Baptiste Louis Claude Théodore Leschenault de la Tour (1773-1826), fransk botaniker och ornitolog verksam som samlare av specimen i bland annat Indien och Ceylon 1816-1822.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Rödmaskad malkoha

Rödmaskad malkoha (Phaenicophaeus pyrrhocephalus) är en hotad fågel i familjen gökar som enbart förekommer på Sri Lanka.

Utseende och läten 
Rödmaskad malkoha är en 46 cm lång omisskännlig gök med ordentligt med röd, bar hud i ansiktet. Undersidan är vitaktig med svart på nedre delen av strupen och övre delen av bröstet. Bland lätena hörs korta och gläfsande visslingar, låga "kra" och ihåliga "kok".

Utbredning och status 
Fågeln förekommer enbart på Sri Lanka. IUCN kategoriserar arten som sårbar.

Noter

Externa länkar

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Sri Lanka
Rostbukig malkoha

Rostbukig malkoha (Phaenicophaeus sumatranus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Rostbukig malkoha är en cirka 40 cm lång gök. Ovansidan är mörkt grönglänsande, vingarna grönblå och stjärten blågrå. Huvudet är grått, liksom strupen och bröstet, medan den är roströd till kastanjebrun på buk och undre stjärttäckarna. Stjärtfjädrarna är vitspetsade undertill. På huvudet syns röd bar hud kring blågrått öga och grön näbb. Benen är blygrå till grågröna. Lätet beskrivs som ett "tok-tok" or "chi-chi", men även tunna och ljusa "mew" kan höras.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i södra Myanmar, södra Thailand, Malackahalvön, Sumatra och Borneo. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Rostbukig malkoha hittas i skogsbryn, ungskog, mangroveträsk och durianplantage, från låglänta områden upp till 1200 meters höjd. Den födosöker tystlåtet genom att krypa genom buskar och slyn. Födan består av bönsyrsor, olika sorters stickande insekter, syrsor, gräshoppor, stora håriga fjärilslarver och ibland även grodor. Arten häckar i juli på Borneo, medan parning noterats i slutet av augusti på Borneo. Boet placeras på olika höjd, alltifrån lågt i en buske till högt uppe i ett träd. Däri lägger den två vita ägg.

Status 
IUCN kategoriserar arten som nära hotad. Den tros minska relativt kraftigt till följd av skogsavverkning. Eftersom den också förekommer i mer påverkade miljöer och även på högre nivåer där skogsavverkningarna inte är lika omfattande listas den ännu inte som hotad.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Rödtofsad malkoha

Rödtofsad malkoha (Dasylophus superciliosus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Rödtofsad malkoha är en stor och långstjärtad fågel. Fjäderdräkten är svartaktig, med blåaktig glanns på ryggen och vitt längst ut på stjärten. På huvudet syns en bred röd ring riunt ögat, en gul näbb med rött längst in och en spretig röd huvudtofs. Lätet är ett vasst "jok!". Rödtofsad malkoha liknar luzonmalkohan, men saknar denna artens tydliga vita huva.

Utbredning och systematik 
Rödtofsad malkoha delas in i två underarter:
 Dasylophus superciliosus cagayanensis – förekommer på norra Luzon (Cagayandalen) i Filippinerna
 Dasylophus superciliosus superciliosus – förekommer på Luzon (söder om Cagayan)

Levnadssätt 
Rödtofsad malkoha hittas i skogar i låglänta områden och lägre bergstrakter. Den födosöker bland klängande växter på jakt efter insekter och annan animalisk föda.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Luzon
Större malkoha

Större malkoha (Phaenicophaeus tristis) är en syd- och sydostasiatisk fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Större malkoha är en rätt stor (38 cm) gök med lång, vitspetsad stjärt. Fjäderdräkten är övervägande grågrön. I ansiktet har den röd bar hud kring ögat och ett vitstrimmigt ögonbrynsstreck. Näbben är grön med röd näbbas. Lätet är ett kluckande och kväkande grodlikt "ko, ko, ko, ko".

Utbredning och systematik 
Större malkoha delas in i sex underarter med följande utbredning:
 Phaenicophaeus tristis tristis – förekommer från norra Indien till Nepal, Sikkim, Bhutan, Assam och Bangladesh
 Phaenicophaeus tristis saliens – förekommer från norra Myanmar till norra Thailand, norra Indokina och sydvästra Kina (Yunnan)
 Phaenicophaeus tristis hainanus – förekommer på Hainan (södra Kina)
 Phaenicophaeus tristis longicaudatus – förekommer i södra Indokina och Malackahalvön
 Phaenicophaeus tristis elongatus – förekommer på Sumatra
 Phaenicophaeus tristis kangeangensis – förekommer på Kangeanöarna (Javasjön)

Vissa inkluderar underarterna saliens till elongatus i nominatformen.

Levnadssätt 
Fågeln förekommer i tät skog och täta buskområden, alltifrån urskog och ungskog till gummiplantage och odlingsbygd. Den lever av insekter som stora fjärilslarver, gräshoppor och vårtbitare, men även ödlor. Fågeln häckar mellan april och augusti i Indien, i maj i Nepal, mars till september i Myanmar och mellan januari och mars på Malackahalvön. Arten är stannfågel.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig till mycket vanlig.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Blåmaskad malkoha

Blåmaskad malkoha (Phaenicophaeus viridirostris) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte  
Blåmaskad malkoha är en 39 cm lång, grönaktig gök. Näbben är grön och runt ögat syns ett blått bart område. Stjärten har tydliga vita spetsar. Lätet är ett lågt kväkande "kraa".

Utbredning och systematik 
Fågeln lever i södra Indien samt på Sri Lanka. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och det finns inga tecken på vare sig några substantiella hot eller att populationen minskar. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Ekorrgök

Ekorrgök (Piaya cayana) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utbredning och systematik 
Ekorrgöken förekommer från Mexiko söderut till nordvästra Argentina. Den delas in i fyra grupper med sammanlagt 14 underarter, med följande utbredning. 
 Piaya cayana mexicana – Stillahavssluttningen i Mexiko (från Sinaloa till näset Tehuantepec)
 Piaya cayana thermophila – östra Mexiko, östra Panama, nordvästra Colombia och öar utanför dessa länder
 Piaya cayana nigricrissa – västra Colombia (västra Andernas västsluttning, Caucadalen och norra centrala Andernas östsluttning), västra Ecuador och nordvästligaste Peru (Tumbes och Piura)
 cayana-gruppen
 Piaya cayana mehleri – nordöstra Colombia och kustnära norra Venezuela österut till Paríahalvön
 Piaya cayana mesura – Colombia öster om Anderna och i östra Ecuador
 Piaya cayana circe – västra Venezuela (området söder om Maracaibosjön)
 Piaya cayana cayana – Orinoco-daen i Venezuelas anslutning till Guyana och norra Brasilien
 Piaya cayana insulana – Trinidad
 Piaya cayana obscura – Brasilien söder om Amazonfloden (från Rio Juruá till Rio Tapajós)
 Piaya cayana hellmayri – Brasilien söder om Amazonfloden (från Santarém till Amazonflodens delta)
 Piaya cayana pallescens – östra Brasilien (i Piauí, Pernambuco, norra Bahia och angränsande östra Goiás)
 Piaya cayana cabinisi – södra centrala Brasilien (centrala Mato Grosso och angränsande Goiás)
 Piaya cayana macroura – sydöstra Brasilien till Paraguay, Uruguay och nordöstra Argentina
 Piaya cayana mogenseni – södra Bolivia och angränsande nordvästra Argentina

Sedan 2014 urskiljer Birdlife International och naturvårdsunionen IUCN mexicana som den egna arten "mexikansk ekorrgök".

Status 
Internationella naturvårdsunionen IUCN hotkategoriserar mexicana och övriga underarter var för sig, båda som livskraftiga.

Bildgalleri

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i neotropiska regionen