kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Konstantia av Antiokia

Konstantia av Antiokia, född 1127, död 1163, var en monark (regerande furstinna) av korsfararstaten Antiokia från 1130 till 1163. 

Hon var det enda barnet till fursten Bohemund II av Antiokia och Alice av Jerusalem.  

Konstantia efterträdde sin far som monark i Antiokia vid fyra års ålder 1130 under förmynderskap av sin morfar Balduin II av Jerusalem och ingifte morbror Fulko av Jerusalem. Hennes mor Alice försökte överta regentskapet i allians med atabeg Zengi av Mosul genom att lova bort henne till en muslimsk prins, men förvisades då av morfadern från Antiokia. 

Modern gjorde ett till försök till statskupp 1135, denna gång i allians med Bysans genom att lova bort Konstantia till den bysantinska tronföljaren Manuel Comnenus, men misslyckades även denna gång och förvisades av Fulke. Samma år trolovades Konstantia av förmyndarrådet under Fulke med Raymond av Poitiers, yngre son till Wilhelm IX av Akvitanien. Trolovningen hölls hemlig, och Raymond smugglades till Antiokia i förklädnad 1136 och vigdes snabbt vid Konstantia. 

År 1149 blev Konstantia änka. Hon mottog genast en mängd politiska äktenskapsförslag, men vägrade varenda ett. År 1153 gifte hon sig med Raynald av Châtillon, som utnämndes till hennes medregent. När maken tillfångatogs i strid 1160 hävdade Konstantia sin rätt att ensam styra och vägrade att abdikera för sin son. Balduin III av Jerusalem lät ändå utropa hennes son till medregent med patriarken Aimery som förmyndare, men Konstantia fick då stöd av sin svärson, kejsar Manuel I. 

När Konstantia år 1163 slöt en allians med Kilikien utbröt dock uppror och hon tvingades fly från Antiokia. Hon avled senare samma år.

Referenser

 

Furstinnor
Kvinnliga regenter under 1100-talet
Födda 1127
Avlidna 1163
Kvinnor
Personer i korsfararstaterna
Philippe Jaccottet

Philippe Jaccottet, född 30 juni 1925 i Moudon i Vaud, Schweiz, död 24 februari 2021 i Grignan i Drôme, Frankrike, var en schweizisk, franskspråkig poet och även översättare från tyska och italienska. Han bodde i byn Grignan i sydöstra Frankrike sedan 1953.

Liv
Philippe Jaccottets födelsestad ligger i kantonen Vaud i västra Schweiz. Han genomgick skola och universitet i Lausanne. Han bodde sedan i Rom och Paris, innan han flyttade till Grignan i Drôme. Där bodde han sedan resten av sitt liv tillsammans med bildkonstnären Anne-Marie Haesler. De gifte sig 1953, samma år som Jaccottet debuterade med diktsamlingen L'Effraie et autres poésies.

Verk
Jaccottets poesi har en sorts anteckningsstil. Korta dagboksliknande anteckningar växlar mellan korta lyriska inslag och längre prosalyriska passager. Hans texter söker en anknytning till och förståelse för naturen och världen i ett ofta dämpat och enkelt formspråk, vilket tycks leta efter det mest insiktsfulla uttrycket. Poesin är ett eftertänksamt och tillbakahållet sökande efter skönhet och erkännande.

Boktitlar

Svenska 
På svenska finns fem diktvolymer av Philippe Jaccottet, alla i tolkning av Bengt Erasmie mellan åren 1976-2003.
 Jordens avstånd (Coeckelberghs, 1976)
 Ljusets frukter (Fripress Bokförlag, 1984)
 Häftat i grönska (Atlantis Bokförlag, 1993)
 Efter många år (Atlantis, 2000)
 Och inte desto mindre (Atlantis, 2003)

Bilder

Priser
Philippe Jaccottet har tilldelats många priser. 1988 fick han till exempel det tyska Petrarcapriset och 2003 det prestigefyllda franska Goncourtpriset i poesi vid hundraårsfirandet av prisets instiftande.

Källor

Externa länkar
 Mémoire de licence sur Jaccottet culturactif.ch
 Eléments d'un cours sur l'oeuvre poétique maulpoix.net
 Böcker av och om Philippe Jaccottet på svenska bibliotek. Libris.

Schweiziska poeter
Franskspråkiga poeter
Män
Födda 1925
Avlidna 2021  
Översättare från tyska
Översättare från italienska
Poeter under 1900-talet
Schweiziska författare under 1900-talet
Personer från Vaud
Lucia av Tripoli

Lucia av Tripoli, född okänt år, död cirka 1299, var en monark (grevinna) av korsfararstaten Tripolis 1287-1289 och titulärmonark (regerande furstinna) av Antiokia. 

Hon var dotter till Bohemund VI av Antiokia och Sibylla av Armenien och syster till Bohemund VII av Antiokia. Lucia gifte sig 1275/1278 med Narjot de Toucy och bosatte sig i Auxerre. 

När hennes bror avled barnlös 1287 utnämnde hennes mor Bertrand of Gibelet till regent. Lucia reste då till Tripoli, som vid denna tidpunkt var det enda som återstod av korsfararstaten Antiokia, för att ta kontroll över staten. Hon lämnade kvar maken i Frankrike. Hon mötte opposition från både lokalbefolkningen och den genusesiska kolonin i staden, som försökte göra den till en genuesisk koloni. Lucia lyckades ta kontrollen genom att skapa en oväntad allians med genuesarna samtidigt som lokalbefolkningen hyllade henne som monark för att beskydda sig från just genuesarnas planer. 

På grund av hennes allians med Genua skapade Genuas rivaler Republiken Venedig och Republiken Pisa en allians med mamlukernas sultan Qalawun, som gick med på att anfalla staden. Lucia, som var medveten om att Tripoli inte kunde försvara sig självt, skapade förgäves en allians med mongolerna och begärde hjälp från Europa. 

Qalawun belägrade Tripoli under en månad och staden föll 26 april 1289. Det var den näst sista korsfararstaten i mellanöstern. Lucias död är okänd, men hon var fortfarande vid liv 1292, och dog troligen 1299.

Referenser 

 

Kvinnliga regenter under 1200-talet
Födda 1200-talet
Avlidna okänt år
Kvinnor
Grevinnor
Personer i korsfararstaterna
Fotskäls kyrka

Fotskäls kyrka är en kyrkobyggnad som ligger i småorten Fotskäl i Marks kommun. Den tillhör sedan 2011 Västra Marks församling (tidigare Fotskäls församling) i Göteborgs stift.

Kyrkobyggnaden
Nuvarande kyrka i nyklassisk stil med medeltidsinspirerande drag, uppfördes 1864 och ersatte då en äldre medeltidskyrka på samma plats. Ritningarna var upprättade av arkitekt Edvard von Rothstein. 

Byggnaden har en stomme av granit och består av ett rektangulärt långhus med femsidigt kor i öster och torn med spirformad lanternin, omgiven av fyra korta spiror i väster. Norr om koret finns en vidbyggd sakristia. 

En större renovering genomfördes 1955, varvid bland annat Hedæus målningar restaurerades. En ytterligare stor invändig renovering påbörjades 2004.

Inventarier

Dopfunt av sandsten är tillverkad under 1100-talet i två delar. Cuppans höjd: 54 cm. Upphovsman är stenmästaren Andreas, som är känd till namnet genom att han signerat två av sina dopfuntar: de som ursprungligen tillhört Gällstad och Finnekumla kyrkor, idag på Statens historiska museum. Cuppan är cylindrisk med skrånande undersida. Runt livet finns en ringkedjefris och upp- och nedtill utsparade blad. På undersidan en krans med uppåtriktade fjäll. Foten är nytillverkad i två sammanfogade delar: en fotskiva av sandsten och ett skaft av granit. Funten har ett litet centralt uttömningshål.
 Ett altarskåp från 1400-talet förvarades tidigare på Borås museum, men återinsattes i kyrkan 1997.
 Altarkrucifixet är i trä och från 1932.
 Omfattande vägg- och glasmålningar utfördes av John Hedæus 1921.

Klockor
Storklockan är gjuten 1827
Lillklockan göts i Göteborg 1815. 
En liten böneklocka från den katolska tiden hänger under läktaren.
En så kallad ringartavla eller budkavletavla från 1700-talet är unik. Den är i trä och har inskurna uppgifter, som anger hur många gånger de olika rotarna i socknen har ringt.

Orgel
 Orgeln är byggd 1874 av Johan Nikolaus Söderling och restaurerades av Tostareds Kyrkorgelfabrik 1990 varvid den återställdes i ursprunglig disposition. Instrumentet har två manualer och pedal.

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar
 Officiell webbplats
 
 

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Marks kommun
Kyrkobyggnader invigda 1864
1864 i Sverige
Isabella av Villehardouin

Isabella av Villehardouin, född 1260/63, död 23 januari 1312, var en monark (furstinna) av den grekiska korsfararstaten furstendömet Achaea 1287-1307. Hon var genom äktenskap titulärdrottning av Thessalonica. 

Hon var dotter till Achaias furste Vilhelm II av Villehardouin och Anna av Epiros. Hon var som äldsta dotter och i avsaknad av en bror sin fars tronarvinge. Den 28 maj 1271 gifte hon sig med prins Filip av Sicilien. Äktenskapet hade arrangerats genom fördraget i Viterbo mellan kung Karl I av Sicilien, den latinska titulärkejsaren Baduin II av Konstantinopel och hennes far. Fördraget stadgade att deras barn skulle giftas in i Karls familj, och om de blev barnlösa skulle Achaia tillfalla Karl: fördraget gynnade alltså planen på siciliansk överhöghet på det ena eller andra sättet. 

Isabellas make blev titulärkung av Thessalonica 1274. Filip dog 1277, och Isabellas far Vilhelm året därpå, 1278. Isabellas före detta svärfar Karl av Sicilien blev då furste av Achaia i enlighet med fördraget, som stadgade att Achaia skulle övergå till Sicilien om Isabellas och Filips äktenskaps förblev barnlöst. Vid Karls död 1285 efterträddes han av sin son Karl II av Sicilien som monark i Achaia. 

År 1287 gifte sig dock Isabella med Florent av Hainaut, och Karl II tillät henne tillträda tronen i Achaia gemensamt med Florent på villkor att hon inte fick gifta om sig utan hans tillstånd. Paret hade en dotter, Mathilda. De var från 1293 inblandade i strid med bysantinarna, ett krig där Florent föll 1298. Den 12 februari 1301 i Rom gifte sig Isabella utan Karl II:s tillstånd med prins Filip av Savojen, som också blev hennes medregent. Filip förorsakade uppror med sitt förtryck av bönderna och sin auktoritära stil mot baronerna. 

År 1306 kallades Isabella och Filip till Neapel av Karl II, som anklagade Filip för illojalitet och Isabella för att ha gift sig utan hans tillstånd, avsatte dem båda och insatte sin son Filip II av Taranto som monark i Achaia. Filip uppgav sina anspråk på Achaia 1307 i utbyte mot Alba. Isabella fortsatte att hävda sin rätt, separerade från Filip och bosatte sig i Hainaut. Isabellas dotter Mathilda av Achaea efterträdde 1313 Filip av Taranto som monark i Achaia.

Referenser 

 

Kvinnliga regenter under 1200-talet
Födda 1260-talet
Avlidna 1312
Kvinnor
Furstinnor
Achaeas regenter
Maria II Zaccaria

Maria II Zaccaria, född okänt år, död efter 1404, var en monark (regerande furstinna) av korsfararstaten Achaia 1402-1404. 

Maria II Zaccaria var dotter till Centurione I Zaccaria, herre av Veligosti–Damala och Chalandritsa, och Helene Asanina, som var syster till kejsarinnan Irene Asanina. Hon gifte sig med Pedro de San Superano, som köpte furstendömet år 1396 av kungen av Neapel, som var dess länsherre. 

När hennes make avled år 1402, efterträdde hon honom som regerande furstinna. Hon regerade i två års tid. 1404 tvingades hon mot sin vilja överlåta staten till sin brorson Centurione II Zaccaria, som hade fått stöd att avsätta henne av kungen av Neapel.

Referenser 

 

Kvinnliga regenter under 1400-talet
Födda 1300-talet
Avlidna 1400-talet
Kvinnor
Furstinnor
Achaeas regenter
Pjotr Durnovo

Pjotr Nikolajevitj Durnovo (ryska: Пётр Николаевич Дурново), född 1845 i guvernementet Moskva, död 24 september (gamla stilen: 11 september) 1915 i Petrograd, var en rysk ämbetsman och politiker.

Durnovo blev vicedirektör 1883 och var 1884–93 direktör för polisväsendet. Han var ett av tsardömets trogna redskap, utpräglat reaktionär och bekämpade energiskt revolutionära rörelser, men var mindre nogräknad om medlen. Spioneri, provokation, godtyckliga häktningar, fängslande och förvisning på "administrativ väg" hörde till ordningen för dagen. 

Durnovo blev senator 1893, biträdande inrikesminister 1900 och var under tiden oktober 1905 till maj 1906 inrikesminister i Sergej Wittes regering. Som sådan motsatte han sig de i "oktobermanifestet" utlovade reformerna. Även senare hörde han som medlem av riksrådet till reaktionens ledare och motarbetade Pjotr Stolypin men förmådde inte hindra zemstvoinstitutionens införande i Västryssland 1911. År 1914 avrådde han förgäves krig.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Externa länkar 
 

Ryska ämbetsmän under 1800-talet
Rysslands inrikesministrar
Ryska politiker under 1900-talet
Personer från Moskva oblast
Födda 1845
Avlidna 1915
Män
Svensk uppslagsbok
Tostareds kyrka

Tostareds kyrka är en kyrkobyggnad i Tostared i Marks kommun. Kyrkan tillhör sedan 2011 Västra Marks församling (tidigare Tostareds församling) i Göteborgs stift.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan uppfördes någon gång i början av 1500-talet och är därmed en av stiftets äldsta träkyrkor. Dendrokronologisk undersökning av ektimret visar, att det fälldes omkring år 1540. Först år 1720 nämns kyrkan i skrift, när församlingen begär en stiftskollekt för att reparera den förfallna kyrkan. 

Vid en ombyggnad påbörjad 1721 fick koret fick då sin nuvarande tresidiga form. Tornet i tre våningar, krönt av ett kors, byggdes 1824 av Sandhultsbyggmästarna och 1829 tillkom nya bänkar. År 1864 byggdes en liten sakristia invid korets södra sida och en ytterligare tillkom 1931 vid den norra sidan i samband med en restaurering under ledning av Axel Forssén. År 1945 höjdes innertaket och det tidigare platta taket ersattes av ett tunnvalv. Kyrkan genomgick 1976 en grundlig renovering.

Inventarier

Dopfunt av täljsten, som tillhör en grupp döpt efter funten i Starrkärrs kyrka. Den är tillverkad under senare delen av 1200-talet i två fyrpassformade delar med höjden 90 cm. Cuppan har rakt liv med buktande undersida och efter en rundstav nedtill ett kort skaft. Längs livet en arkadindelning med tolv rundbågiga arkader, utsmyckade enligt Starrkärrskolans mönster med växtornament, bandflätor och blomsterornament i relief. Foten har en enkel fotskiva som övergår i skaftet. På översidan finns en försänkt rand. Uttömningshål saknas. Funten återinsattes 1931 i kyrkan. Tillhörande dopfat av mässing är tillverkat 1955 i Skara.
Altartavlan och predikstolen är från 1600-talets senare del. Predikstolen och eventuellt även altartavlan härstammar från Hyssna gamla kyrka.

Klockor
Lillklockan kan vara senmedeltida eller yngre. Den har en egendomligt klumpig form och saknar inskrifter.
Storklockan är en donation från 1937.

Orgel
Nuvarande orgel, byggd 1971 av Tostareds Kyrkorgelfabrik, är mekanisk och har fjorton stämmor, huvudverk, svällverk och pedal. Den ersatte ett instrument från 1945 byggt av Bo Wedrup och dessförinnan användes ett harmonium.

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar

 Officiell webbplats
 

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Marks kommun
Lövgrunds kapell

Lövgrunds kapell är ett fiskekapell på ön Lövgrund i Gävlebukten. Det tillhör Gävle församling i Uppsala stift.

Kapellet nyttjades gemensamt av fiskarna på Lövgrund och Vitgrund.

Kyrkobyggnaden
Kapellet uppfördes 1831 på initiativ av bland annat fiskaren Lars-Erik Löf. Byggnaden har en stomme av liggtimmer och består av ett långhus med rakt kor i öster. Ytterväggarna är klädda med vitmålad stående panel.

Strax väster om kapellet finns en fristående klockstapel. Kyrkklockan är gjuten 1864 av N.P. Lindberg i Sundsvall.

Inventarier
På korväggen finns en oljemålning som är en kopia av Fredric Westins altartavla i Kungsholms kyrka. Tavlans motiv är Jesu uppståndelse. Kopian är målad av Axel Ludvig Wiberg och skänkt till kapellet 1859. Under oljemålningen finns en altarpredikstol. Framför predikstolen står altaret.

Referenser
 Heliga Trefaldighets församling

Noter

Vidare läsning

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Uppsala stift
Kyrkobyggnader i Gävle kommun
Kyrkobyggnader invigda 1831
1831 i Sverige
Veurne

Veurne (franska Furnes) är en stad och kommun i den belgiska provinsen Västflandern som ligger i regionen Flandern. Veurne hade 11 748 invånare per 1 januari 2008.

Orter i Flandern
Projekt Nike

Projekt Nike var ett försvarsprojekt som drevs av Bell Labs på uppdrag av USA:s försvarsdepartement. Projektet ledde bland annat fram till världens första operativa luftvärnsrobot Nike-Ajax och den första kärnvapenbestyckade luftvärnsroboten Nike-Hercules. Utvecklingen av interkontinentala ballistiska robotar gjorde att behovet av luftvärnsrobotar för försvar av Nordamerikas luftrum minskade samt att SALT 1- och ABM-avtalen lade begränsningar på användandet av antiballistiska robotar. Projektet är uppkallat efter segerguden Nike i grekisk mytologi.

Historia

Den första luftvärnsroboten

Utvecklingen av raketvapen i Nazityskland under andra världskriget gjorde att USA:s försvarsdepartement i januari 1945 gav Bell Telephone Laboratories (BTL) i uppdrag att utreda om det var möjligt och praktiskt genomförbart att konstruera en ”grovkalibrig luftvärnsraket” som kunde skjuta ner snabba flygplan på hög höjd. Ett halvår senare presenterade BTL ett koncept som lades ut på kontrakt till Western Electric och Douglas Aircraft Company. Roboten som fick namnet Nike-Ajax togs i tjänst i januari 1953 och kom att placeras ut på nästan 200 batteriplatser över hela USA.

Kärnvapen

Samtidigt som Nike-Ajax började levereras insåg man snart att den inte var kraftfull nog att kunna stoppa en armada en bombflygplan. Lösningen på det var att bygga en ny robot baserad på Nike-Ajax som kunde utrustas med en kärnladdning. Den nya roboten som fick namnet Nike-Hercules var betydligt kraftfullare; Den hade tre gånger så lång räckvidd och dubbelt så hög maxhöjd och kunde även slå ut ballistiska robotar i flykten.

Antiballistiska robotar

Nike-Hercules förmåga att verka mot ballistiska robotar var begränsad till slutfasen av målets bana. Därför konstruerades en uppförstorad robot kapabel att anfalla mål utanför atmosfären. Den saknade Nike-Hercules stora fenor utan hade i stället ett tredje steg med manövermotorer för att kunna styra utanför atmosfären. Projektet lades ner 1963 på grund av skenande kostnader, men USA:s armé fortsatte att utveckla roboten under namnet Nike-X vilket så småningom ledde fram till roboten LIM-49 Spartan som var ryggraden i Safeguard programmet.

Sondraketer
Redan 1954 konstruerade University of Michigan en tvåstegsraket av startmotorn från Nike-Ajax och den sedan tidigare använda sondraketen Deacon. Bara drygt 20 raketer av typen Nike-Deacon byggdes innan den ersattes av Nike-Cajun. Cajun var i princip identisk med Deacon med undantag av att den hade den effektivare motorn Thiokol TE-82. Nike-Cajun kunde lyfta en last på 4,5 kg till låg omloppsbana eller 45 kg i kastbana. I mitten av 1960-talet började Nike-Cajun bli omodern, men efter att USA och Sovjetunionen 1972 undertecknade SALT 1-avtalet som ålade USA att skrota Nike-Zeus fortsatte de skrotade robotarnas startmotorer att användas i Nike-Cajun fram till 1976.

Källor

Amerikanska luftvärnsrobotar
Rymdraketer
Amerikanska robotvapen
Bill Hunter Trophy

Bill Hunter Trophy var ett årligt pris i World Hockey Association som gavs till ligans poängkung under grundserien. Namnet på trofén kommer från grundaren av ishockeyklubben Alberta Oilers (senare Edmonton Oilers), Bill Hunter. Det finns även en trofé i WHL, "Bill Hunter Memorial Trophy", som är uppkallad efter Bill Hunter.

Vinnare 1973-1979
{| cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|-
! bgcolor="#96CDCD" width="70" | Säsong
! bgcolor="#96CDCD" width="170" | Spelare
! bgcolor="#96CDCD" width="190" | Lag
! bgcolor="#96CDCD" width="75" | Antal poäng
|-
| 1972/1973 || André Lacroix || Philadelphia Blazers || <center>124
|-
| 1973/1974 || Mike Walton || Minnesota Fighting Saints || <center>117
|-
| 1974/1975 || André Lacroix || San Diego Mariners || <center>147
|-
| 1975/1976 || Marc Tardif || Quebec Nordiques || <center>148
|-
| 1976/1977 || Réal Cloutier || Quebec Nordiques || <center>141
|-
| 1977/1978 || Marc Tardif || Quebec Nordiques || <center>154
|-
| 1978/1979 || Réal Cloutier || Quebec Nordiques || <center>129
|}

Källor
 Bill Hunter Trophy Winners på hockey-reference.com

Ishockeypriser
World Hockey Association
Priser och utmärkelser instiftade 1973
Paul Durrieu

Paul Durrieu, född 1855, död 1925, var en fransk greve och konsthistoriker.

Durrieu var anställd vid Louvren och inlade stora förtjänster om utforskandet av 1300- och 1400-talens franska konsthistoria, särskilt genom undersökningar av illuminerade handskrifter. Durrieu har bland annat utgett flera tideböcker, vidare Les débuts des Van Eyck (1903), Les Antiquités judaïques et le peintre Jean Foucquet (1908) samt La miniature flamande à la cour de Bourgogne de 1415 à 1530 (1921).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Franska konsthistoriker
Födda 1855
Avlidna 1925
Män
Samguk Yusa

Samguk Yusa, eller Memorabilia of the Three Kingdoms, är en samling folksagor, legender och historiska redogörelser från tiden 57 f.kr - 668e.kr, Koreas tre kungariken (Goguryeo, Baekje och Silla), och även tiden före och efter.

Texten var skrivet i klassisk kinesiska, som användes av skrivkunniga koreaner under den tiden. Den sammanställdes, åtminstone delvis, av Buddhist munken Iryeon (1206 - 1289) i slutet av 1200-talet.
Till skillnad från de mer sakligt inriktade Samguk Sagi så är Samguk Yusa mer fokuserad på olika folksagor, legender och historiska redogörelser från tidig koreansk historia. Många av de ursprungliga legenderna om de olika kungadömen i Koreas historia redovisas i boken. Munken Illyeon omfattade legender från många koreanska riken, inklusive Gojoseon, Wiman Joseon, Buyeo, Goguryeo, Baekje, Silla, och Gaya.

Detta är den äldsta bevarade anteckningar av Dangun, som grundade den första koreanska nationen

Upplagor
 Ilyeon (2006) Overlooked Historical Records of the Three Korean Kingdoms, Översatt av Kim Dal-Yong. Jimoondang: Seoul, Korea. 
 Ilyon (1972; 2006) Samguk Yusa:  Legends and History of the Three Kingdoms of Ancient Korea, Översatt av Tae-Hung Ha och Grafton K. Mintz.  Yonsei University Press: Seoul, Korea.  
 일연 (1996) 삼국유사.  Somun munhwasa: Seoul. .
 일연 (2002) 삼국유사. Översatt av Kim Won-jung. Eulyu munhwasa: Seoul. .

Se även
Samguk Sagi
Koreas tre kungariken
Koreas historia

Externa länkar
三國遺事(Links to full text of Samguk Yusa in literary Chinese)

Koreas historia
Historisk litteratur
WP:Projekt Korea
Koreanska ord och uttryck
Pierre François Joseph Durutte

Pierre François Joseph Durutte, född 13 juli 1767, död 13 juli 1827, var en fransk militär, från 1809 baron och från 1813 greve.

Durutte utmärkte sig under revolutionskrigen, blev 1803 generallöjtnant men föll sedan i onåd. Först från 1809 användes han på nytt och försvarade 1814 Metz ända till freden. 1815 slöt han sig åter till Napoleon men fick vid bourbonernas återkomst avsked.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Franska generaler
Födda 1767
Avlidna 1827
Män
Deltagare i slaget vid Waterloo
Deltagare i slaget vid Wagram
Deltagare i slaget vid Grossbeeren
Deltagare i slaget vid Leipzig
Namn ingraverat på Triumfbågen