kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tammerfors stadion

Tammerfors stadion (finska: Tampereen stadion), även kallat Ratina stadion (fi: Ratinan stadion), är ett fotbolls- och friidrottsstadion i Tammerfors i Birkaland. Arenan används emellanåt som hemmaplan av Finlands landslag och har tidigare varit hemmaarena för såväl Ilves som den nu nedlagda föreningen Tampere United. Med sina 16 800 sittplatser är Tammerfors stadion den näst största fotbollsarenan i Finland, efter Helsingfors Olympiastadion.

Arenarekord
Ilves är innehavare av såväl det finländska publikrekordet för Europacupspel som publikrekordet för Tipsligan. Rekordet för Europacupspel noterades när Ilves mötte Turinlaget Juventus den 19 september 1984, då 24 873 tog sig till stadion. Ligarekordet noterade Ilves den 9 oktober 1983, då Karlebylaget KPV kom på besök.

Evenemang på Tammerfors stadion 
Musikkonserter och speedway har arrangerats på stadion. Publikkapaciteten vid konserter är 32 000.

Olympiska sommarspelen 1952 

På Tammerfors stadion spelades fem matcher under 1952 års oympiska fotbollsturnering.

Europamästerskapet i fotboll för damer 2009 

Det spelades fyra gruppspelsmatcher, en kvartsfinal och en semifinal under 2009 års fotbolls-EM för damer.

Se även 
Tipsligan
Friidrott

Referenser

Externa länkar

Sportanläggningar invigda 1952
Sportanläggningar i Finland
Sport i Tammerfors
Byggnader och anläggningar i Tammerfors
Robert Anderson (författare)

Robert Anderson, född den 7 januari 1750 i Carnwath, Lanarkshire, död den 20 februari 1830, var en skotsk författare och kritiker.

Anderson studerade först teologi och sedan medicin vid universitetet i Edinburgh, och tog därefter, efter viss erfarenhet som kirurg, medicine doktorsgraden vid universitetet i St Andrews 1778. 

Han började arbeta som läkare i Alnwick i Northumberland, men blev ekonomiskt oberoende efter att ha gift sig och lämnade praktiken till förmån för ett litterärt liv i Edinburgh.

I åtskilliga år var han sysselsatt med sin utgåva The Works of the British Poets, with Prefaces Biographical and Critical (14 band, Edinburgh, 1792-1807). Hans övriga publikationer var:
The Miscellaneous Works of Tobias Smollett, M.D., with Memoirs of his Life and Writings (Edinburgh, 1796)
Life of Samuel Johnson, LL.D., with Critical Observations on his Works (Edinburgh, 1815)
The Works of John Moore, M.D., with Memoirs of his Life and Writings (Edinburgh, 7 band, 1820)
The Grave and other Poems, by Robert Blair; to which are prefixed some Account of his Life and Observations on his Writings (Edinburgh, 1826).

Källor 

Skotska författare under 1700-talet
Brittiska fackboksförfattare
Engelskspråkiga fackboksförfattare
Skotska litteraturvetare
Brittiska litteraturkritiker
Födda 1750
Avlidna 1830
Män
Skotska läkare
Alumner från Edinburghs universitet
Alumner från Saint Andrews-universitetet
Skotska författare under 1800-talet
Tobias Smollett

Tobias George Smollett, döpt 19 mars 1721 i Dalquhurn (idag en del av Renton), West Dunbartonshire, Skottland, död 17 september 1771 i Livorno, Italien, var en skotsk romanförfattare och historiker.

Biografi 
Smollett besökte universitetet i Glasgow, där han sattes i lära hos en fältskär och apotekare, och måste 1741, då han förgäves utbjudit sitt sorgespel The regicide (tryckt 1749), under några år ta plats som fältskär på ett västindiskt 
krigsskepp.

Återkommen 1746, utgav han satirerna Advice och Reproof, men blev allmänt uppmärksammad först genom dikten Tears of Scotland, i vilken regeringstruppernas grymheter efter slaget vid Culloden gisslas, samt romanerna Roderick, Random (1748; svensk översättning 1824), en skälmroman med Le Sages "Gil Bias" som mönster, och Peregrine Pickle (1751).

I dessa skildrar han sjölivet på ett oöverträffligt och så realistiskt sätt, att flera reformer inom flottan framtvangs därigenom, samt utvecklar en rik humor och livserfarenhet; dock äger hans arbeten inte i samma mån planens enhet och psykologisk skärpa som hans store samtida Fieldings.

Ferdinand, Count Fathom (1753) och Sir Launcelot Greaves (1762) är i det hela underlägsna den sista av hans romaner, The Expedition of Humphry Clinker (1771; svensk översättning 1855), vilken anses som hans mästerverk och i vilken han, i motsats till hans övriga arbeten, låter humorn fritt spela utan tillsats av bitter satir.

Smollett är inte bara av betydelse för skälmromanens utveckling i England, utan har även som skapare av flera komiska och excentriska karaktärer verkat förebildligt på senare tiders författare, inte minst Dickens. Av hans övriga verk kan nämnas History of England (4 band, 1758) och en översättning av "Don Quijote" (1755).

Smollett tog efter någon tids praktik som fältskär 1750 medicinska graden, men återupptog inte sin praktik, utan levde mestadels i London. Smolletts Works utkom i 12 band 1899-1902.

Källor

Tryckta källor

Noter 

Födda 1721
Avlidna 1771
Engelskspråkiga författare
Skotska romanförfattare
Alumner från University of Glasgow
Män
The D.O.C.

Tracy Lynn Curry, mer känd under sitt artistnamn The D.O.C., född 10 juni 1968 i Dallas, är en amerikansk rappare, låtskrivare och musikproducent. Förutom sin solokarriär, var han även medlem i musikgruppen Fila Fresh Crew under slutet av 1980-talet, och samarbetade senare med gangstarap-gruppen N.W.A (där han är känd som en inofficiell medlem av gruppen), och skrev många av deras låtar tillsammans med de andra medlemmarna, liksom på Eazy-E's debutalbum Eazy-Duz-It från 1988. Han har även arbetat med Dr. Dre, och bland annat skrivit många låtar på hans debutalbum The Chronic från 1992, samt då Dr. Dre producerat hans solodebutalbum från 1989, som senare släpptes under Ruthless Records. Han är medgrundare till Death Row Records, tillsammans med Dr. Dre och Suge Knight.

Efter Fila Fresh Crew splittrades 1987, gick Curry vidare till att bedriva en framgångsrik solokarriär. 1989 släpptes hans debutalbum No One Can Do It Better, som nådde plats nummer ett på Top R&B/Hip-Hop Albums-listan under två veckor, och nådde plats ett med två låtar på Hot Rap Songs-listan; "It's Funky Enough" och "The D.O.C. & The Doctor". Albumet nådde platina fem år efter att det släpptes. I slutet av 1989, några månader efter debutalbumet släpptes, var The D.O.C. med i en bilolycka som nästan kostade honom livet, men krossade hans struphuvud, vilket permanent ändrade hans röst. Sedan sin återhämtning har han släppt två album, Helter Skelter från 1996, och Deuce från 2003. Sedan 2006 har han arbetat med nytt material på sitt fjärde album Voices.

Diskografi

Studioalbum

Samarbetsalbum 
 (med N.W.A)
 (med Fila Fresh Crew)

Referenser

Externa länkar 

Amerikanska hiphopmusiker
Amerikanska rappare
Afroamerikanska rappare
Personer från Los Angeles
Personer från Dallas
Män
Födda 1968
Levande personer
Karoline von Manderscheid-Blankenheim

Karoline von Manderscheid-Blankenheim (Karoline Felicitas Engelberte), född 13 november 1768 i Wien, död 1 mars 1831 i Wien, furstinna av Liechtenstein 1783-1805; gift 16 november 1783 med furst Alois I av Liechtenstein.

Karoline var dotter till greve Johann Wilhelm von Manderscheid-Blankenheim Geroldseck och Maxine Francisca Johanna von Limburg-Styrum. Hon hade inga barn med maken men två med sin långvarige livspartner, den österrikiske armékaptenen Franz von Langendonck, bland annat sonen Karl Ludwig (född 1793, död efter 1868), som fick titeln Viscount von Fribert. Då maken dog 1805 efterträddes han av sin bror. Karoline tillbringade merparten av sitt liv i Wien.

Källor 

Födda 1768
Avlidna 1831
Österrikisk adel
Kvinnor
Liechtensteins furstinnor
Personer i Liechtenstein under 1700-talet
Victor Alphonse Duvernoy

Victor Alphonse Duvernoy, född den 30 augusti 1842 i Paris, död där den 7 mars 1907, var en fransk musiker, son till Charles-François Duvernoy, bror till Edmond Duvernoy.

Duvernoy, som var professor i pianospel vid Pariskonservatoriet, började 1869 ge årsserier av kammarmusikaftnar med Hubert Léonard som förste violinist, erhöll 1880 staden Paris pris för körverket La tempête och har sedermera uppträtt som operakompositör, med Sardanapale (1882) och Hellé (1896) samt baletten Bacchus (1902) med mera.

Källor

Noter

Franska klassiska kompositörer
Franska pianister
Franska operatonsättare
Romantiska kompositörer
Födda 1842
Avlidna 1907
Män
Musiker från Paris
Leopoldine von Sternberg

Leopoldine von Sternberg (Maria Leopoldine),  född 11 december 1733 i Wien, död 1 mars 1809 i Feldsberg, var furstinna av Liechtenstein 1772-1781; gift 6 juli 1750 med furst Frans Josef I av Liechtenstein. Hon fungerade också som rådgivare åt kejsar Josef II. 

Hon var dotter till greve Franz Philipp von Sternberg och Leopoldine von Starhemberg. 

Efter makens död 1781 levde hon med sin yngsta dotter Maria Josepha Hermenegilde Esterhazy i Wien. Hon blev där medlem i en diskussionsklubb bestående av fem furstinnor under ledning av Eleonore av Liechtenstein, som samlade en och sedan fyra gånger per vecka för att diskutera statens angelägenheter med kejsar Josef II och fungera som hans rådgivare. Denna cirkel bestod av Eleonore av Liechtenstein (1745-1812), Maria Josepha von Clary und Aldringen (1728-1801), Maria Sidonia Kinsky von Wchinitz und Tettau (1729-1815), Leopoldine von Sternberg (1733-1809); utöver dem närvarade ofta ämbetsmännen greve Franz Moritz von Lacy (1725-1801) och furst Franz Xaver Wolfgang von Orsini-Rosenberg (1723-1796).

Källor 

Födda 1733
Avlidna 1809
Kvinnor
Liechtensteins furstinnor
Personer i Liechtenstein under 1700-talet
Anna Maria von Liechtenstein

Anna Maria Antonie von Liechtenstein, född 11 september 1699 i Wien, död 20 januari 1753 i Wien, furstinna av Liechtenstein 1718, 1732-45 och 1748-53; gift i Wien 19 april 1718 med in kusin furst Josef Wenzel I av Liechtenstein.

Hon var dotter till furst Anton Florian av Liechtenstein och Eleonore Barbara von Thun-Hohenstein. Hon gifte sig första gången 9 september 1716 med greve Johann Ernst von Thun und Hohenstein (född 21 jan 1694 i Wien, död 20 mars 1717 i Prag), och andra gången 1718 med sin kusin, som var monark vid tre tillfällen. Hon fick inga barn.

Källor 

 Principality of Liechtenstein

Födda 1699
Avlidna 1753
Kvinnor
Liechtensteins furstinnor
Tyska grevinnor
Christian Fredrik Sundberg

Christian Fredrik Sundberg, född den 17 oktober 1839 i Göteborg, död den 23 juli 1924, var en svensk ingenjör och ämbetsman.

Sundberg utexaminerades 1858 från Chalmersska slöjdskolan, erhöll 1859 anställning som elev vid Statens järnvägsbyggnader och befordrades 1860 till nivellör. Sedermera inträdde han i Statens järnvägstrafiks tjänst, utnämndes 1866 till baningenjör och 1878 till bandirektör. 

Då Gällivarebanan övertogs av staten, utsågs Sundberg 1891 att i egenskap av intendent utöva chefskapet över banan, såväl vad kompletteringsarbetena som vad trafiken angick. Detta krävande uppdrag utförde han med sådan framgång, att han 1895 befordrades till överdirektör och chef för banavdelningen samt som sådan blev ledamot av Kungliga järnvägsstyrelsen. 

1898–1906 var han överingenjör vid Statens järnvägsbyggnader. Bland de under denna tid utförda nybyggnadsarbetena må nämnas
Örebro-Krylbobanan, längdbanan genom Bohuslän, banan Gällivare-Riksgränsen och de 1902 beslutade bangårdsanordningarna i och invid Stockholm.

Sundberg är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor

Noter 

Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Ingenjörer från Göteborg
Ämbetsmän från Göteborg
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1839
Avlidna 1924
Män
Maria Josefa von Harrach

Maria Josefa von Harrach, född 20 november 1727 i Wien, död 15 februari 1788 i Raudnitz, furstinna av Liechtenstein 1745-1748; gift 19 mars 1744 med furst Johann Nepomuk Karl av Liechtenstein. Äktenskapet var barnlöst. Omgift 28 november 1752 med furst Joseph Maria von Lobkowicz (8 januari 1724 - 5 mars 1802), fältmarskalk i österrikiska armén.

Källor 

Födda 1727
Avlidna 1788
Kvinnor
Liechtensteins furstinnor
Maria Anna von Kottulinsky

Maria Anna von Kottulinsky, född 12 maj 1707, död 6 februari 1788 i wien, furstinna av Liechtenstein 1729-1732; gift i Vaduz 22 augusti 1729 med furst Josef Johann Adam av Liechtenstein. 

Hon var dotter till Franz Karl Graf Kottulinsky, Baron von Kottulin und Krzizkowitz, och Maria Antonia Gräfin von Rottal. Hennes första äktenskap var barnlöst, vilket inte var ett problem eftersom tronarvingar redan fanns. 

Då Maria Anna blev änka första gången 1732 bosatte hon sig i Wien. I Wien blev hon känd för sin salong, som beskrivs som ett centrum för  litterära diskussioner och musikaliskt intresse, särskilt under Josef II:s regeringstid, och frekventerades av kejsaren själv, Wolfgang Amadeus Mozart, Gottfried van Swieten, Wenzel Anton von Kaunitz-Rietberg och Otto Heinrich von Gemmingen-Hornberg.

Hon gifte om sig 10 oktober 1740 den tyske greven Ludwig Ferdinand von Schulenburg-Oeynhausen (1701-1754).

Källor 

 Geneagraphie

Födda 1707
Avlidna 1788
Kvinnor
Liechtensteins furstinnor
Tyska grevinnor
Maria Anna von Oettingen-Spielberg

Maria Anna Katharina von Oettingen-Spielberg, född 21 september 1693 i Wien, död 15 april 1729 i Głogów, Schlesien, furstinna av Liechtenstein 1721-1729; gift i Wien 3 augusti 1716 med furst Josef Johann Adam av Liechtenstein.

Källor 

Födda 1693
Avlidna 1729
Kvinnor
Liechtensteins furstinnor
Eleonore Barbara von Thun und Hohenstein

Eleonore Barbara Catharina von Thun-Hohenstein, född 4 maj 1661, död 8 februari 1723 i Wien, furstinna av Liechtenstein; gift 15 oktober 1679 med furst Anton Florian av Liechtenstein.

Källor 

Födda 1661
Avlidna 1723
Kvinnor
Liechtensteins furstinnor
Josefa zu Fürstenberg-Weitra

Josefa zu Fürstenberg-Weitra, född 21 juni 1776 i Wien, död där 23 februari 1848, furstinna av Liechtenstein 1805-1836; gift i Wien 12 april 1792 med furst Johan I av Liechtenstein.

Beethoven tillägnade sin pianosonata op 27 nr 1, "Quasi una fantasia", till Josefa zu Fürstenberg-Weitra. 

Barn;
 Leopoldine Maria av Liechtenstein (1793-1808) 
 Aloys II av Liechtenstein (1796-1858)
 Sophie Marie av Liechtenstein (1798-1869) gift med greve Vincenz Esterházy von Galántha
 Marie Josephine av Liechtenstein (1800-1884) ogift
 Frans de Paula av Liechtenstein (1802-1887) (från honom härstammar den nuvarande regerande grenen)
 Karl Johann av Liechtenstein (1803-1871) gift med Rosalie d'Hemricourt, grevinna von Grünne
 Henriette av Liechtenstein (1806-1876) gift med greve Joseph Hunyady von Kethély
 Friedrich av Liechtenstein (1807-1885) gift med Sophie Löwe
 Eduard av Liechtenstein (1809-1864) gift med grevinnan Honoria Choloniewska - farfars farföräldrar till prins Hanno von Liechtenstein
 August Ludwig av Liechtenstein (1810-1824)

Källor 

Liechtensteins furstinnor
Födda 1776
Avlidna 1848
Kvinnor
Personer i Liechtenstein under 1700-talet
Personer i Liechtenstein under 1800-talet
Franziska Kinsky

Franziska Kinsky von Wchinitz und Tettau, född 8 augusti 1813 i Wien, död där 5 februari 1881, var furstinna av Liechtenstein 1836-1858. Gift i Wien 8 augusti 1831 med furst Aloys II av Liechtenstein. 

Hon var dotter till greve Franz de Paula Joseph Kinsky von Wchinitz und Tettau och Therese von Wrbna und Freudenthal. Franziska Kinsky grundade det första barnhemmet i Liechtenstein samt en flickskola. Hennes son ärvde tronen vid arton års ålder 1858; han var myndig, men önskade avsluta sin utbildning innan han påbörjade sin regeringstid, och utnämnde därför sin mor till ställföreträdande regent. Hon var regent i Liechtenstein för sin son från 10 februari 1859 till november 1860.

Barn
 Marie av Liechtenstein (1834-1909) , gift med greve Ferdinand von Trauttmansdorff-Weinberg
 Caroline av Liechtenstein (1836-1885) , gift med furst Alexander von Schönburg-Hartenstein
 Sophie av Liechtenstein (1837-1899) , gift med furst Karl von Löwenstein-Wertheim-Rosenberg
 Aloysia av Liechtenstein (1838-1920) , gift med greve Heinrich von Fünfkirchen
 Ida av Liechtenstein (1839-1921) , gift med prins Adolf Joseph zu Schwarzenberg
 Johan II av Liechtenstein (1840-1929), ogift
 Fransisca av Liechtenstein (1841-1858) , ogift
 Henriette av Liechtenstein (1843-1931) , gift med prins Alfred av Liechtenstein (1842-1907)
 Anna av Liechtenstein (1846-1924) , gift med furst Georg Christian von Lobkowitz
 Therese av Liechtenstein (1850-1938) , gift med prins Arnulf av Bayern (1852-1907)
 Frans I av Liechtenstein (1853-1938)

Källor 

Födda 1813
Avlidna 1881
Kvinnor
Liechtensteins furstinnor
Kvinnliga regenter under 1800-talet
Personer i Liechtenstein under 1800-talet
Liechtensteins regenter
Elsa von Gutmann

Elisabeth (Elsa) von Gutmann, född 6 januari 1875, död 28 september 1947, var furstinna av Liechtenstein 1929-1938 och gift med furst Frans I av Liechtenstein.

Hon var dotter till Wilhelm Ritter von Gutmann och Ida Wodianer. Hennes far var en ledande judisk affärsman från Mähren, som adlades av kejsar Frans Josef I av Österrike 1878. Han var ordförande i den judiska gemenskapen i Wien 1891-92. 

Elsa gifte sig första gången med den ungerska baronen Géza Erős av Bethlenfalva, som avled redan den 7 augusti 1908. Hon mötte  Frans von Liechtenstein i samband med arbetet för en soldatfond 1914, och de gifte sig den 22 juni 1929 efter att Frans blivit furste. 

Paret var det första fursteparet i Liechtenstein som regelbundet gjorde besök i landet och skapade kontakt med allmänheten genom ett aktivt representerande, och Elsa besökte sjukhus, deltog vid invigningar och gav bidrag till behövande. Hon grundade en fond för ungdomar som fortfarande fungerar och blev mycket omtyckt. 

Gutmann hade dock år 1938 blivit identifierad som Liechtensteins "judefråga" av landets inhemska nazister, vilket ledde till att maken abdikerade. Vid Nazitysklands annektering av Österrike 1938 bosatte hon sig i Schweiz, där hon också avled.

Källor 

Födda 1875
Avlidna 1947
Kvinnor
Liechtensteins furstinnor
Österrikisk adel
Ungersk adel
Georgina von Wilczek

Georgina von Wilczek (Georgina Norberta Johanna Franziska Antonie Marie Raphaela), kallad Gina, född 24 oktober 1921 i Graz i Steiermark, död 18 oktober 1989 i Grabs i kantonen Sankt Gallen, var furstinna av Liechtenstein 1943–1989. Hon var gift med furst Frans Josef II av Liechtenstein från den 7 mars 1943 fram till sin död. 

Hon var dotter till den österrikiske greven Ferdinand von Wilczek och Norbertine Kinsky von Wchinitz und Tettau. Georgina von Wilczek förlovade sig med Frans Josef II av Liechtenstein år 1942 och gifte sig med honom vid stationen Schaan i Liechtenstein 1943; parets bröllop var första gången en av Liechtensteins monarker gift sig inom landet. Under andra världskriget engagerade hon sig för krigsfångar och tvångsarbetare. Hon grundade Röda Korset i Liechtenstein 22 april 1945 och var dess ordförande fram till 1984.  

Barn:
 Hans Adam II av Liechtenstein, född 14 februari 1945
 Philipp, född 19 augusti 1946
 Nikolaus, född 24 oktober 1947
 Nora, född 31 oktober 1950
 Wenzel, född 19 november 1962, död 28 februari 1991.

Källor 

Födda 1921
Avlidna 1989
Kvinnor
Liechtensteins furstinnor
Österrikisk adel
Södra Stockholms Folkhögskola

Södra Stockholms Folkhögskola i Slagsta, Botkyrka  är en av Stiftelsen Stockholms folkhögskolas tre folkhögskolor i Stockholm. Skolan har sitt ursprung i Långbro folkhögskola och Årstagårdens folkhögskola (med rötter i St Eriks folkhögskola).

Södra Stockholms Folkhögskola har cirka 150 kursdeltagare. Folkhögskolans långa kurser är allmän kurs 1–4 år som ger möjlighet till grundläggande behörigheter för vidare studier, baskurs i svenska som andra språk 1–2 år för den som behöver studera mer svenska som andraspråk på grundskolenivå. Projektverkstan är en "verkstad" för den som har en projektidé och vill utveckla den. Levande verkstad är en 2-årig bildpedagogisk utbildning. Lust att skapa är en 15 veckors kurs för den som vill arbeta kreativt med olika bildmässiga uttryck.

Externa länkar
Skolans webbplats

Folkhögskolor knutna till Folkuniversitet
Botkyrka kommun
Utbildning i Stockholm
Södra Sveriges Byggnadstekniska Samfund

Södra Sveriges Byggnadstekniska Samfund, SSBS, är en ideell förening och en sammanslutning av fackmän inom byggnadsbranschen och angränsande verksamhetsområden såsom arkitekter, ingenjörer, tekniker, entreprenörer, förvaltare m.fl. Samfundets uppgift är att följa och främja utvecklingen inom dessa områden. SSBS grundades den 14 november 1907 i Malmö av arkitekterna Harald Boklund och John Smedberg och har idag ca 250 medlemmar.

Externa länkar
Officiell webbplats

Yrkesföreningar i Sverige
Organisationer bildade 1907
Sarawaködla

Sarawaködla (Lanthanotus borneensis) är en ödla som lever endemisk på norra Borneo. Arten är den ende i sitt släkte och även i sin familj. Ödlan lever troligen största delen av sitt liv under jorden. Därför är nästan ingenting känt om artens levnadssätt.

Kännetecken 
Sarawaködlan når en kroppslängd av upp till 55 cm (vanligen 42 eller 43 cm) och svansen upptar ungefär halva längden. Kroppen är huvudsakligen täckt av små bruna fjäll, mellan dessa finns i symmetriskt avstånd större fjäll som bildar flera längsgående linjer. Linjernas antal ligger mellan 6 och 10 och vissa linjer har en fortsättning på svansen. Extremiteterna är jämförelsevis korta och de kraftiga tårna bär alla klor.

Näsborrarna ligger nästan på nosens ovansida. Ögonen är små och de har rörliga ögonlock. Vid ögonens underkant finns ett slags fönster av genomskinligt hornämne och därför kan ögonen inte stängas helt. Djuret saknar dessutom öronöppningar men innerörat är fullt utvecklade. Allmänt liknar skallen varanernas skalle med långa spetsiga tänder som är lite böjda. Liksom andra ödlor har sarawaködlan benbitar som är inbäddade i huden men i motsats till nära besläktade arter finns en tydlig gräns mellan benbitarna i skallen och bitarna i bålen.

Utbredning och habitat 
Arten lever endemisk på Borneo och förekommer bara på öns norra del. Ödlan föredrar underjordiska floder och andra platser under markytan, den hittades i delstaten Sarawak även i bevattningssystem för risodlingar.

Hot 
Beståndet hotas av landskapsförändringar när skogar röjs och vattendrag torrläggs. Flera exemplar fångas och säljs som terrariedjur. IUCN listar arten som starkt hotad (EN).

Referenser

Tryckta källor 
 Eric Pianka: Lanthanotus borneensis. In: Eric Pianka & Dennis King: Varanoid lizards of the world. Indiana University Press, 2004; sid. 535-538. 
 K. Klemmer: Familie Taubwarane in: Bernhard Grzimek (red.): Grzimeks Tierleben Kriechtiere, Bechtermünz Verlag, Augsburg 2000, sid. 337,

Noter

Externa länkar 
 Avbildning
 Lanthanotus borneensis, Earless 'Monitor' 

Ödlor
Kräldjur i orientaliska regionen
Ura e Mesit

Ura e Mesit (Bron i mitten) (sv: mesbron) är en bro belägen i byn Mes,  cirka fem kilometer norr om Shkodra i nordvästra Albanien. Bron byggdes på 1700-talet och går över Kirfloden (lumin kir). Bron består idag av tretton bågar, där den längsta, bågen i mitten, är 21,5 meter lång.

Bron är ett monument över postribëkulturen, som gör platsen till en turistattraktion med många besökare från hela världen. För utlänningar är brons arkitektur spännande med runda släta stenar och stenplattor. Det omgivande panoramat ger bron ett ännu mer pittoreskt utseende. Den albanska utvecklingsfonden investerade 13 miljoner ALL så att turister kan passera över bron för en närmare åskådning eftersom det inte fanns någon infartsväg till bron.

Det byggdes på 1700-talet, och öppnades ca 1770, av Kara Mahmud Bushatlliu, den lokala osmanska pashan, och sträcker sig över floden Kir. Byggnationen var uppdelad i två faser där den första fasen endast var mittbågen och bågen nära den och den andra fasen omfattade de övriga elva bågarna. Syftet var att förbinda staden Shkodër med staden Drisht och andra städer på norra sidan. Den är 108 meter lång, 3,4 meter bred, 12,5 meter hög med 13 valv och är ett exemplen på en av de längsta ottomanska broarna i regionen. Den byggdes som en del av vägen som går uppför Kirdalen, så småningom till Pristina.

Idag är bron i riskzonen, efter att ha skadats över tid av förödande översvämningar, vilket har resulterat i att översvämningsvattnet eroderar marken kring pelarna på höger sida och orsakar sprickor.

Galleri

Referenser

ALBANIA - The Mesi Bridge at Shkodra on the Kir river, international.icomos.org
Artikel om rekonstruktionen av Ura e Mesit, Shkodra.ws

Noter

Externa länkar

ALBANIA-The Mesi Bridge at Shkodra on the Kir river

Broar i Albanien
Stenvalvbroar