kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jean Galfione

Jean Galfione, född den 9 juni 1971 i Paris, är en fransk före detta stavhoppare som tävlade under 1990-talet.

Galfione deltog vid VM i Tokyo 1991 där han slutade tia efter att ha klarat 5,40. Vid VM inomhus 1993 slutade han trea efter att ha klarat 5,80. Året efter blev han bronsmedaljör utomhus vid EM i Helsingfors. Vidare deltog han vid VM i Stuttgart 1993 där han blev åtta. Bättre gick det vid VM 1995 i Göteborg där hans 5,86 räckte till brons efter Sergej Bubka och Maksim Tarasov. 

Hans främsta merit kom året efter vid Olympiska sommarspelen 1996 i Atlanta där han blev guldmedaljör efter att ha klarat det nya mästerskapsrekordet 5,92. Efter framgången i Atlanta blev VM året efter i Aten en besvikelse då han rev ut sig på ingångshöjden 5,70. 

Han deltog även vid EM 1998 i Budapest där han åter blev bronsmedaljör. Ytterligare en framgång var inomhus-VM 1999 där han vann guld efter att ha klarat 6,00. Vid VM 1999 utomhus hände samma sak som vid förra mästerskapet. Återigen rev han ut sig på ingångshöjden 5,70. Han försökte vid Olympiska sommarspelen 2000 i Sydney försvara sitt guld men tog sig inte vidare till finalen. Efter flera års frånvaro från internationella mästerskap gjorde han ett försök till comeback vid VM 2005 i Helsingfors men tog sig inte vidare till finalen.

Källor 
 Fakta på IAAFs-hemsida

Födda 1971
Män
Franska stavhoppare
Olympiska guldmedaljörer 1996
Franska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från Frankrike
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Frankrike
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Frankrike
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Levande personer
Idrottare från Paris
Nikolaj Gerhard

Nikolaj Nikolajevitj Gerhard, eller Gerard, född 3 september 1838 i guvernementet Mohilev, död 9 december 1929 på Halila sanatorium i Nykyrka, Karelen, var en rysk ämbetsman och Finlands generalguvernör.

Han blev Finlands generalguvernör efter storstrejken 1905. I ideologisk mening var han frisinnad och sökte i sin verksamhet att iaktta Finlands konstitutionella rättigheter. När reaktionen övertog rodret i S:t Petersburg i februari 1908 avlägsnades han från sin post. År 1923 erbjöd den finska regeringen honom politisk asyl i Finland.

Externa länkar 
 
 

Födda 1838
Generalguvernörer
Avlidna 1929
Män
Ugglan
Personer från Mahiljoŭs voblasts
Nikolaj Nekrasov (politiker)

Nikolaj Vissarionovitj Nekrasov (ryska: Николай Виссарионович Некрасов), född 1 februari 1879 i Sankt Petersburg, död 7 maj 1940 i Kazan, var en rysk liberal politiker.

Nekrasov blev ingenjör från väg- och vattenbyggnadsinstitutet samt utnämndes 1902 till lärare i ritning vid teknologiska institutet i Tomsk och blev där 1905 professor i statik och brobyggnad. Han tillhörde tredje riksduman (1911) och anslöt sig först till progressistgruppen, men efter dennas upplösning till Kadettpartiet, till vars ledare han hörde. I fjärde riksduman (1913) valdes han slutligen till andre vice ordförande. 

Nekrasov tillhörde kadetternas vänstra flygel och invaldes vid februarirevolutionen 1917 i regeringen, där han blev kommunikationsminister och småningom allt närmare anslöt sig till Aleksandr Kerenskij. Han råkade i konflikt med sitt parti på grund av frågan om eftergifter åt ukrainarna, vilkas beviljande kadetterna motsatte sig, och avgick ur regeringen den 16 juli, men återinträdde vid regeringens konstruktion efter bolsjevikupproret några dagar därpå och blev nu Kerenskijs ställföreträdare samt ledde i denna egenskap ofta regeringen under dennes frånvaro. Då han utsattes för ihärdiga personliga angrepp, utträdde han åter i mitten av september ur regeringen för att ej försvåra Kerenskijs ställning. Nekrasov utnämndes då till generalguvernör över Finland, men förlorade i stort sett direkt i september 1917 sin auktoritet. Han blev Storfurstendömet Finlands siste generalguvernör i ordningen.

Nekrasov överlevde det ryska inbördeskriget, men fängslades och frigavs ett flertal gånger på 1920 och -30 talen. Han arkebuserades 1940.

Källor 

Ryska ingenjörer
Väg- och vattenbyggnadsingenjörer
Ryska professorer
Kadettpolitiker
Rysslands ministrar
Generalguvernörer
Finlands historia under ryska tiden
Födda 1879
Avlidna 1940
Män
Personer från Sankt Petersburg
Personer som blivit avrättade av Sovjetunionen
Svetlana Gontjarenko

Svetlana Valentinovna Gontjarenko (), född den 28 maj 1971 i Rostov-na-Donu, är en rysk före detta friidrottare som tävlade på 200 meter men vars främsta meriter kom i stafett.

Gontjarenkos genombrott kom när hon vid EM 1994 blev tvåa på 400 meter på tiden 51,24 efter Marie-José Pérec. Året efter blev hon guldmedaljör på 4 x 400 meter vid inomhus-VM i Barcelona. Vid utomhus-VM samma år i Göteborg blev det silver i stafett efter USA. 

Under 1997 deltog hon vid inomhus-VM i Paris där det blev dels brons individuellt på 200 meter dels guld i stafett på nytt världsrekord 3.26,84. 1998 deltog vid EM 1998 där hon blev silvermedaljör i stafett efter Tyskland.

Vid inomhus-VM 1999 blev det silver på 200 meter efter Ionela Târlea och guld och nytt världsrekord i stafett, denna gång på tiden 3.24,25. Ytterligare en stafettmedalj blev det vid Olympiska sommarspelen 2000 i Sydney, denna gång ett brons efter USA och Jamaica. 

Hennes sista mästerskap var VM inomhus 2004 där hon slutade tvåa på 200 meter efter Natalia Safronnikova.

Personliga rekord 
 60 meter inomhus - 7,21
 100 meter - 11,13
 200 meter - 22,46
 400 meter - 50,23

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Noter

Födda 1971
Kvinnor
Ryska kortdistanslöpare
Ryska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Ryssland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Ryssland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Världsmästare på 4 x 400 meter löpning
Levande personer
Personer från Rostov-na-Donu
Långesjö

För sjöar med snarlika namn, se: Långesjön

Långesjö är en småort i Tanums socken i Tanums kommun i Bohuslän och Västra Götalands län.

Långesjö ligger i stort sett mitt emellan Fjällbacka och Grebbestad, längs land- eller inre vattenvägen.

Historia
Samhället ligger vid den unika naturhamnen Veddökilen. Fram till 1970-talet beboddes en hel del av samhället av yrkesfiskare som idkade småskaligt fiske efter bland annat ål, hummer, makrill och torsk. Från 1970 har antalet bryggplatser ökat för att tillgodose det ökande antalet fritidsboende med båtplatser.

Utvecklingsplaner
Långesjö camping lades ner hösten 2011 efter att ha köpts upp av Veddö Properties AB. Våren 2012 har Tanums kommun tecknat ett planavtal med bolaget. I planerna ingår bland annat en stugby och ett 10-tal sjöbodar. Öster om Lerekilen planeras ett dagcentrum, ett trygghetsboende, en restaurang, ett tiotal sjöbodar samt ett 80-tal parkeringsplatser.

Källor 

Orter i Tanums kommun
Småorter i Sverige
Lalibela Airport

Lalibela Airport (LLI) är en flygplats sydväst om Lalibela, Etiopien . År 2007 besökte drygt 310 000 personer flygplatsen. 78% av de var turiser samt 22% var etiopier.

Flygbolag och destinationer 
 Ethiopian Airlines (Addis Abeba Bole International Airport, Dire Dawa Airport, Gondar Airport, Axum Airport, Alula Aba Airport)

Flygplatser i Etiopien
William Robert Taylor

William Robert Taylor, född 10 juli 1820 i Woodbury, Connecticut, död 17 mars 1909 i Dane County, Wisconsin, var en amerikansk demokratisk politiker. Han var den tolfte guvernören i delstaten Wisconsin 1874-1876.

Båda Taylors föräldrar dog tidigt. Han växte upp i delstaten New York och flyttade 1848 till Dane County, Wisconsin. Han blev 1854 invald i Wisconsin State Assembly, underhuset i delstatens lagstiftande församling. Efter en mandatperiod i underhuset tillbringade han två år i delstatens senat.

Taylor besegrade ämbetsinnehavaren Cadwallader C. Washburn i guvernörsvalet i Wisconsin 1873. Han kandiderade två år senare till omval men förlorade mot republikanen Harrison Ludington.

Taylors grav finns på Forest Hill Cemetery i Madison, Wisconsin.

Externa länkar
Biografi på National Governors Associations hemsidor
William Robert Taylor på Dictionary of Wisconsin History
Political Graveyard

Guvernörer i Wisconsin
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Litchfield County
Födda 1820
Avlidna 1909
Män
Arsenij Zakrevskij

Arsenij Andrejevitj Zakrevskij, (), född 24 september 1786 på släktegendomen Bernjikovo i guvernementet Tver, död 23 januari 1865 i Florens, var greve, rysk militär och Finlands generalguvernör.

Zakrevskij deltog i flera fälttåg, bland annat i finska kriget som general Nikolaj Kamenskijs adjutant och avancerade till infanterigeneral 1829. Han blev Finlands generalguvernör 1823. Zakrevskij började kraftfullt att forma Finlands förhållanden efter kejserliga militärförvaltningens modell. Vid skiftet av generalguvernör 1825 sökte han kräva trohetsed till kejsaren i rysk stil av finländarna. Men detta misslyckades efter att statssekreteraren Robert Henrik Rehbinder fått Nikolaj I att förstärka storfurstendömets grundlagar. 1828 blev han Rysslands inrikesminister och kom att leda sitt ämbete i Finland från S:t Petersburg. 1827 bildade han skarpskyttebataljonen. 1831 entledigades han från alla uppdrag p.g.a. misstag han begått vid bekämpandet av en koleraepidemi.

Utmärkelser

Referenser 
 August Theodor Låstbom: Swea och Götha höfdinga-minne sedan 1720. Tredje Afdelningen: General-Gouverneurer och Landshöfdingar i Finland., Upsala 1843, S. 4

Noter

Externa länkar 

 

Födda 1786
Ryska politiker under 1800-talet
Generalguvernörer
Finlands historia under ryska tiden
Ryska generaler
Avlidna 1865
Män
Personer från Tver oblast
Personer i Finland under 1800-talet
Axum Airport

Axum Airport (AXU) är en flygplats nordöst om Axum, Etiopien. År 2006 besökte ungefär 280 000 personer flygplatsen.

Flygbolag och destinationer
Ethiopian Airlines (Addis Abeba Bole International Airport, Gondar Airport, Asosa Airport)
Flygplatser i Etiopien
Einar Osterman

Einar Gustaf Edvard Osterman (i riksdagen kallad Osterman i Sundsvall), född 20 juni 1902 i Göteborg, död 26 mars 1964 i Sundsvall (under en resa till Tranås), var en svensk överläkare och riksdagsledamot (folkpartist). Han var son till kyrkoherde Edvard Osterman och dotterson till kyrkoherden och riksdagsmannen Gustaf Edström.

Osterman blev medicine licentiat vid Uppsala universitet 1929. Han var förordnad som assistentläkare och underläkare vid lasarett samt andre läkare vid sinnessjukhus 1930–1933, blev förste läkare vid Säters sjukhus 1933, överläkare av tredje klassen vid Umedalens sjukhus 1938 och sjukhuschef vid Sidsjöns sjukhus i Sundsvall 1941, en befattning som han innehade till sin död.

Osterman var riksdagsledamot i andra kammaren för Västernorrlands läns valkrets 1945–1948 och var bland annat suppleant i första lagutskottet 1947–1948. Han engagerade sig inte minst i psykiatri- och alkoholfrågor. Osterman blev riddare av Nordstjärneorden 1948 och kommendör av samma orden 1961.

Källor 
Vem är vem, Norrlandsdelen, 1950, sidan 302
 
 Kommendörer av Kungl. Nordstjärneorden i Sveriges statskalender 1964
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, sidorna 249-250

Svenska psykiatrer
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Folkpartiet
Kommendörer av Nordstjärneorden
Svenska läkare under 1900-talet
Svenska politiker under 1900-talet
Läkare från Göteborg
Politiker från Göteborg
Födda 1902
Avlidna 1964
Män
Johan Sandler

Johan Sandler (i riksdagen kallad Sandler i Hola), tidigare Eriksson, född 21 september 1858 i Sunne, död 29 maj 1929 i Stockholm, var en svensk folkhögskoleman och politiker (liberal). Han var far till den socialdemokratiske statsministern Rickard Sandler.

Johan Sandler, som var son till en bonde och skomakare, tog folkskollärarexamen 1879 i Härnösand och var därefter folkskollärare och organist i Torsåkers församling, Ångermanland, 1882–1913. År 1896 grundade han Hola folkhögskola i Torsåker, vars föreståndare han förblev till 1922. Åren 1925–1929 var han riksstudieledare i ABF. Han var också grundare av en godtemplarloge i Torsåker 1884 och var Torsåkers kommunalstämmas ordförande 1909–1921.

Han var riksdagsledamot i första kammaren för Västernorrlands läns valkrets 1913–1918 och tillhörde i riksdagen Frisinnade landsföreningens riksdagsgrupp Liberala samlingspartiet. Han var bland annat ledamot i första kammarens första tillfälliga utskott 1913–1916. Som riksdagsman engagerade han sig främst i skolfrågor.

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar

Litteratur 
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, s. 253

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Liberala samlingspartiet
Svenska skolledare under 1900-talet
Personer inom nykterhetsrörelser i Sverige
Personer från Sunne
Födda 1858
Avlidna 1929
Män
Rolf Sellgren

Rolf Odhar Mauritz Sellgren (i riksdagen kallad Sellgren i Örnsköldsvik), född 17 januari 1919 i Själevads församling, Västernorrlands län, död där 29 augusti 2009, var en svensk tjänsteman och politiker (folkpartist).

Rolf Sellgren var skeppningsföreståndare och sedan transportplaneringschef vid Mo & Domsjö AB i Örnsköldsvik 1949–1970. Han var också kommunalt verksam i Örnsköldsvik, bland annat som förste vice ordförande i stadsfullmäktige 1967–1970. Han var även aktiv i den lokala pingstkyrkan, där han 1950 blev församlingsäldste.

Han var riksdagsledamot för Västernorrlands läns valkrets 1969–1982 (fram till 1970 i andra kammaren) och var bland annat suppleant i tredje lagutskottet 1969–1970 och ledamot i trafikutskottet 1971–1982. Han engagerade sig särskilt i kommunikationspolitik.

Referenser 
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, s. 255
 Enkammarriksdagen 1971-1993/94. Ledamöter och valkretsar, band 2 (Sveriges riksdag 1996), s. 409-410

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Folkpartiet
Tidigare ledamöter av Sveriges riksdag för Liberalerna och Folkpartiet
Personligheter inom svensk pingströrelse
Personer från Själevads socken
Födda 1919
Avlidna 2009
Män
Institut Pasteur

Institut Pasteur, Pasteurinstitutet, är en fransk, icke vinstinriktad privat stiftelse som ägnar sig åt forskning i biologi, mikroorganismer, sjukdomar och vacciner. Institutet är uppkallat efter dess grundare Louis Pasteur, som 1885 lyckades utveckla ett antirabiesserum. Stiftelsen bildades 1887, och har sitt centrum i Paris. Sedan 2017 har Stewart Cole fungerat som institutets direktör. Han återvaldes till posten igen år 2021.

Under sin mer än hundraåriga historia har institutet varit framgångsrikt med att upptäcka nya sjukdomar, framför allt infektioner. Det var här som HIV-viruset upptäcktes, och här har vaccin och mediciner mot till exempel difteri, tuberkulos, influensa, gula febern och pest tagits fram.

Vid institutets lokaler i Paris finns även Pasteurmuseet och Louis Pasteurs och hans frus gravkapell. 

År 2018 var institutets budget 289,1 miljoner euro. Statliga bidrag utgör 17,9 % av budgeten, privata donationer 31 % och resten, 51,1 %, kommer från forskningsavtal, royalty, försäljningen. Institutet anställer cirka 2500 människor. 

Instituten har också försökt utveckla ett vaccin mot covid-19. I hösten 2021 började institutet även testa läkemedlet clofoctol, för att se om patienter som redan fått covid skyddas mot svår sjukdom. Institutets regionala aktörer har spelat en viktig roll under pandemin i bland annat Kambodja och Senegal. 

Tio forskare vid institutet har genom åren tilldelats Nobelpriset i medicin:
 Alphonse Laveran 
 Ilja Metjnikov
 Jules Bordet
 Charles Nicolle
 Daniel Bovet
 François Jacob
 Jacques Monod
 André Lwoff 
 Luc Montagnier
 Françoise Barré-Sinoussi

Källor

Externa länkar 
The Institute Pasteur (på engelska)
Medicinska organisationer
Franska forskningsinstitut
Organisationer bildade 1887
Louis Pasteur
Charles & Eddie

Charles & Eddie är en amerikansk musikduo bestående av Charles Pettigrew och Eddie Chacon.

Karriär
De träffades första gången på tunnelbanan i New York. Chacon höll en kopia av Marvin Gayes skiva "Trouble Man", och de började prata och skulle senare även börja uppträda tillsammans. Chacon växte upp i Oakland, Kalifornien där han spelade i ett band som spelade soulmusik. Han flyttade senare till Miami, Florida, där hans musikaliska karriär fortsatte med olika projekt med bland andra Dust Brothers och Daddy-O. 

Pettigrew å andra sedan växte upp i Philadelphia. Han studerade jazzsång vid Berklee College Of Music i Boston, medan han även uppträdde med popbandet Down Avenue. 

Charles and Eddie hade en världshit under 1992 med låten "Would I Lie to You?"

Deras sång "I Would Stop The World" framfördes 1993 i filmen ”Super Mario Bros." som baserar sig på den populära serien av figurerna i videospelet. 

Sången "Wounded Bird" framfördes i filmen True Romance.

När hitsen började dala under 1996 började Chacon arbeta som låtskrivare för EMI och skriva sånger för bland andra tjejgruppen Eternal,  Conner Reeves, Hanne Boel med flera.

Pettigrew dog i cancer den 6 april 2001 vid 37 års ålder.

Diskografi

Studioalbum
1992: Duophonic
1995: Chocolate Milk

Singlar
1992: "Would I Lie to You?"
1992: "N.Y.C. (Can You Believe This City)"
1993: "Shine"
1993: "House Is Not a Home"
1995: "Jealousy"
1996: "24-7-365"

EP
1995: I'm Gonna Love You (24-7-365)

Övrigt
2005:  "Would I Lie To You" (remix) – en  #1 hit i Europa

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 Diskografi på Discogs

Amerikanska musikgrupper
Xiaojingcheng

Xiao Jing Cheng, född 1812, död 1855, var en kinesisk kejsarinna, gift med kejsar Daoguang, mor till Prins Gong och styvmor till kejsar Xianfeng.

Biografi

Xiaojing föddes som dotter till Hualianga från den mongoliska Borjigit-klanen. 

Hon gavs som konkubin till Daoguang i den Förbjudna staden då han fortfarande var tronföljare. 1820 blev han kejsare. Hon födde tre söner och en dotter och befordrades till "Värdiga Fru Jing" och sedan "Kejserliga Gemålen Jing". Då kejsarinnan Xiao Quan Cheng dog 1840 blev Xiaojing överhuvud för kejsarens konkubiner och fosterförälder åt tronföljare Xianfeng. 

Då Daoguang dog och Xianfeng blev kejsare 1850 blev Xianjing, då både den förra kejsarens kejsarinna och den nye kejsarens biologiska mor var döda, i första rang bland den förre kejsarens änkor, och hon gavs titeln "Hälsosamma och Moderliga Kejserliga Nådiga Änke-Gemålen", och som hovets "första dam" utvalde hon år 1852 den nye kejsarens hustrur och konkubiner. Bland dem fanns den nya kejsarinnan Cian och den berömda Cixi. 

År 1855 blev hon allvarligt sjuk, och Xianfeng gav henne titeln änkekejsarinna. Hon dog senare samma år, och fick postumt titeln kejsarinna.

Referenser

 Denna artikel bygger på dess motsvarighet på engelska Wikipedia

Kvinnor
Födda 1812
Avlidna 1855
Personer i Kina under 1800-talet
Kinesiska kejsarinnor
WP:Projekt Kina
Politik i Shaanxi

Den politiska makten i Shaanxi utövas officiellt av provinsen Shaanxis folkregering, som leds av den regionala folkkongressen och guvernören i provinsen. Dessutom finns det en regional politiskt rådgivande konferens, som motsvarar Kinesiska folkets politiskt rådgivande konferens och främst har ceremoniella funktioner. Provinsens guvernör sedan 2022 är Zhao Gang.

I praktiken utövar dock den regionala avdelningen av Kinas kommunistiska parti den avgörande makten i Shaanxi och partisekreteraren i regionen har högre rang i partihierarkin än guvernören. Sedan 2022 heter partisekreteraren Zhao Yide.

Shaanxi inrättades som provins under Qingdynastin, och föll under kommunistregeringens kontroll 1950.

Lista över Shaanxis guvernörer
Ma Mingfang (马明方) maj 1949 – november 1952
Zhao Shoushan (赵寿山) november 1952 – juli 1959
Zhao Boping (赵伯平) juli 1959 – mars 1963
Li Qiming (李启明) mars 1963 – april 1966
Li Ruishan (李瑞山) april 1966 – december 1978
Wang Renzhong (王任重) december 1978 – februari 1979
Yu Mingtao (于明涛) februari 1979 – april 1983
Li Qingwei (李庆伟) april 1983 – december 1986
Zhang Boxing (张勃兴) december 1986 – september 1987
Hou Zongbin (侯宗宾) september 1987 – mars 1990
Bai Qingcai (白清才) mars 1990 – december 1994
Cheng Andong (程安东) december 1994 – maj 2002
Jia Zhibang (贾治邦) maj 2002 – oktober 2004
Chen Deming (陈德铭) oktober 2004 – juni 2006
Yuan Chunqing (袁纯清) juni 2006 – juni 2010
Zhao Zhengyong 	赵正永 	juni 2010 – december 2012
Lou Qinjian 	娄勤俭 	december 2012 — april 2016
Hu Heping 	胡和平 	april 2016 – januari 2018
Liu Guozhong 	刘国中 	januari 2018 — augusti 2020
Zhao Yide 	赵一德 	augusti 2020 — december 2022
Zhao Gang 	赵刚 	december 2022 —

Lista över Shaanxis partisekreterare
Ma Mingfang (马明方) 1949 – 1952
Pan Zili (潘自力) 1952 – 1954
Zhang Desheng (张德生) 1954 – 1964
Hu Yaobang (胡耀邦) 1964 – 1966
Huo Shilian (霍士廉) 1966 – 1970
Li Renshan (李瑞山) 1970 – 1978
Wang Renzhong (王任重) 1978 – 1979
Ma Wenrui (马文瑞) 1979 – 1984
Bai Jinian (白纪年) 1984 – 1987
Zhang Boxing (张勃兴) 1987 – december 1994
An Qiyuan (安启元) december 1994 – augusti 1997
Li Jianguo (李建国) augusti 1997 – mars 2007
Zhao Leji (赵乐际) mars 2007 – december 2012
Zhao Zhengyong 	赵正永 	december 2012 – mars 2016 	
Lou Qinjian 	娄勤俭 	mars 2016 – oktober 2017 	
Hu Heping 	胡和平 	oktober 2017 — juli 2020 	
Liu Guozhong 	刘国中 	juli 2020 — november 2022 	
Zhao Yide 	赵一德 	november 2022 — 	

Shaanxi
Shaanxi
WP:Projekt Kina
Politik i Shandong

Den politiska makten i Shandong utövas officiellt av provinsen Shandongs folkregering, som leds av den regionala folkkongressen och guvernören i provinsen. Dessutom finns det en regional politiskt rådgivande konferens, som motsvarar Kinesiska folkets politiskt rådgivande konferens och främst har ceremoniella funktioner. Provinsens guvernör sedan 2007 är Jiang Daming.

I praktiken utövar dock den regionala avdelningen av Kinas kommunistiska parti den avgörande makten i Shandong och partisekreteraren i regionen har högre rang i partihierarkin än guvernören. Sedan  2008 heter partisekreteraren Jiang Yikang.

Lista över Shandongs guvernörer
Kang Sheng (康生): 1949 – 1955
Zhao Jianmin (赵健民): 1955 – 1958
Tan Qilong (谭启龙): 1958 – 1963
Bai Rubing (白如冰): 1963 – 1967
Wang Xiaoyu (王效禹): 1967 – 1969
Yang Dezhi (杨得志): 1971 – 1974
Bai Rubing (白如冰): 1974 – 1979
Su Yiran (苏毅然): 1979 – 1982
Liang Buting (梁步庭): 1982 – 1985
Li Chang'an (李昌安): 1985 – 1987
Jiang Chunyun (姜春云): 1987 – 1989
Zhao Zhihao (赵志浩): 1989 – 1995
Li Chunting (李春亭): 1995 – 2001
Zhang Gaoli (张高丽): 2001 – 2003
Han Yuqun (韩寓群): 2003 – 2007
Jiang Daming (姜大明): 2007 –

Lista över Shandongs partisekreterare
Kang Sheng (康生): 1949
Fu Qiutao (傅秋涛): 1949 – 1950
Xiang Ming (向明): 1950 – 1954
Shu Tong (舒同): 1954 – 1960
Zeng Xisheng (曾希圣): 1960 – 1961
Tan Qilong (谭启龙): 1961 – 1967
Wang Xiaoyu (王效禹): 1969
Yang Dezhi (杨得志): 1971 – 1974
Bai Rubing (白如冰): 1974 – 1982
Su Yiran (苏毅然): 1982 – 1985
Liang Buting (梁步庭): 1985 – 1988
Jiang Chunyun (姜春云): 1988 – 1994
Zhao Zhihao (赵志浩): 1994 – 1997
Wu Guanzheng (吴官正): 1997 – 2002
Zhang Gaoli (张高丽): 2002 – 2007
Li Jianguo (李建国): 2007 – 2008
Jiang Yikang (姜异康): 2008 –

Källor

Shandong
Shandong
WP:Projekt Kina