kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Arne Lamberth

Arne Lamberth född 13 oktober 1926 i Mjölby i Östergötland, död 21 november 1977 i Hjärnarp i Skåne, var en svensk trumpetare och orkesterledare.

Biografi

Tidiga år
Lamberth växte upp i Mjölby och hans farfar var kyrkoorganist, fadern var organist, modern sångerska och hans syster Daga Lamberth sångerska och brodern Dag Lamberth kompositör. Detta ledde till att han gjorde debut som åttaåring i Mjölby kyrka, då på fiol. Dock var det trumpeten han visade sig ha mest fallenhet för, och Lamberth började sin riktiga karriär 1942 som militärmusiker i Strängnäs. Han spelade fiol, oboe och trumpet.

Karriär i Danmark
Lamberth var 1946–1968 bosatt i Danmark. Drygt 20 år gammal fick han kontrakt på dansrestaurangen Valencia i Köpenhamn. Kontraktet varade bara i tre månader. Efter det arbetade han vid Danmarks Radio som solist på trumpet (från 1951) i Danmarks Radios underhållningsorkester men även som dirigent och arrangör. 

I mitten av 1950-talet hade han en jättehit med låten "Gelsomina", ledmotivet i den italienska filmen La Strada.

I Sverige skrev han i slutet av 1950-talet kontrakt med skivbolaget Joker och fick flera hits på topplistorna. Allra störst blev "Russian Folk Song", den ryska folkvisan "Однозвучно гремит колокольчик" ("Odnozvutjno gremit kolokol'tjik", Entonigt ringer den lilla klockan), som låg inte mindre än nio månader på branschtidningen Show Business försäljningslista (1/1-15/10 1960) varav 17 veckor (15/2-1/6) på första plats. Det var den mest sålda skivan i Sverige 1960, enligt Show Business. Andra framgångar var "Blås trumpetare, blås" tillsammans med sångerskan Birgitta Bäck, "En natt i Moskva", "O, mein Papa", och "Nana". Under 1950-talet rankade Expressen Lamberth som lika populär som Elvis Presley.

Tillbaka till Sverige
Efter 22 år i Danmark flyttade han med familjen i slutet av 1960-talet till Hjärnarp där familjen hade sommarhus. Tillbaka i Sverige framträdde han som musiker, framförallt i kyrkor, men han var även musiklärare på Kungsgårdsskolan i Ängelholm. Under denna tid gjorde han även ett försök att vara fårfarmare. Arne Lamberth avled 1977 och han begravdes på Hjärnarps kyrkogård.

Källor

Noter

Externa länkar 
 Arne Lamberth på gravsted.dk

Svenska trumpetare
Svenska musiker under 1900-talet
Födda 1926
Avlidna 1977
Män
Personer från Mjölby
Edmund Hellmer

Edmund von Hellmer, född 12 november 1850 i Wien, död där 9 mars 1935, var en österrikisk skulptör.

Han studerade för Franz Bauer vid Wiens konstakademi men samtidigt också för Hans Gasser. Han utvecklade en omfattande verksamhet som porträttör, men främst som monumentalskulptör. Bland hans i regel behagliga och lätt tillgängliga, effektfulla verk kan nämnas monumentet över Wiens befrielse från turkarnas anfall, i Stefansdomen (1883), statyer över Emil Schindler och Goethe (1900), båda i sittande ställning, i Wien, över kejsarinnan Elisabet, i Salzburg, och Maria Teresia, i Wiens statsarkiv.

Bland hans mera dekorativa arbeten finns Kastaliabrunnen i Wiens universitet, och den figurrika Lek, brunnsgrupp i en pergola. Hellmer var också verksam som professor vid Wiens konstakademis bildhuggarskola från 1879 – och utgav 1900 broschyren Lehrjahre der Plastik.

Källor 

Österrikiska konstnärer under 1800-talet
Födda 1850
Avlidna 1935
Män
Konstnärer från Wien
Österrikiska konstnärer under 1900-talet
Bim

BIM eller Bim  kan syfta på:

BIM – en modern arbetsmetod i byggprocessen, se Building Information Model
BIM – bäst i motsatt kön vid en hundutställning
 BIM – beräknad icke mens för förväntad första dag av utebliven mens vid graviditet, se graviditet
Bim (vattendrag i Kamerun) – vattendrag i Kamerun
Bim Warne (1938–), en svensk skådespelare
North Miami

North Miami är en stad (city) i Miami-Dade County, i delstaten Florida, USA. Enligt United States Census Bureau har staden en folkmängd på 60 143 invånare (2011) och en landarea på 21,8 km².

Källor

Externa länkar 
 State & County QuickFacts, US Census Bureau.

Miami-Dade County
Orter grundade 1890
Orter i Florida
Michael Piller

Michael Piller, född 1948 i Port Chester, New York, död 2005, var en amerikansk manusförfattare och TV-producent som gjorde sig ryktbar genom sin medverkan i TV-baserade science fiction-serier och serier som kretsar kring det paranormala. Framför allt skrev han och producerade många avsnitt i de olika serierna av science fiction-serien Star Trek. 

Michael Piller föddes den 13 maj 1948 i Port Chester i delstaten New York. Han avled 57 år gammal av cancer den 1 november 2005 i Los Angeles i delstaten Kalifornien. Piller hade inte haft något tyngre uppdrag på länge när han fick skriva manus till några avsnitt av Star Trek: The Next Generation-avsnitt. Berträffande serien Star Trek: Deep Space Nine, anges Michael Piller och Rick Berman som skapare av denna serie och även av serien Star Trek: Voyager.

Filmografi 
Sammanlagt har Michael Piller skrivit 358 avsnitt i olika Star Trek-serier. Beträffande Star Trek: Deep Space Nine och Star Trek: Voyager skrev Piller merparten av avsnitten.
  
Som manusförfattare  svarade han för 358 avsnitt i TV-serierna:
Simon & Simon (11 avsnitt, 1982-86)
Star Trek: The Next Generation (13 avsnitt, 1989 – 1992) 
Star Trek: Insurrection (långfilm, 1998) 
Star Trek: Deep Space Nine (173 avsnitt 1993 – 1999) 
Star Trek: Voyager (172 avsnitt 1995 – 2001) 
The Dead Zone (81 avsnitt 2002 – 2007)

Som producent svarade han för 341 avsnitt i TV-serierna:
Simon & Simon (24 avsnitt, 1985 – 1986)
Star Trek: The Next Generation (103 avsnitt, 
Deep Space Nine (103 avsnitt, 1989 – 1994)
Legend (12 avsnitt, 1995)
Star Trek: Voyager (45 avsnitt av)
Star Trek: Insurrection (långfilm, 1998) 
Legend (12 avsnitt, 1995)
Wild Fire (45 avsnitt, 1995) 
Star Trek: Voyager (45 avsnitt, 1995) 
Star Trek: Voyager (45 avsnitt, 1995) 
The Dead Zone (81 avsnitt 2002 – 2007)

Michael Piller samarbetade mycket med Rick Berman. Piller och Berman anges av Internet Movie Database som skapare av TV-seriena Star Trek: Deep Space Nine och Star Trek: Voyager.

Utmärkelser 
 2007 - The Constellation Awards, Best Overall 2006 Science Fiction Film or Television Script: Stargate SG-1: 200

Externa länkar 
 
 

Amerikanska TV-producenter
Amerikanska manusförfattare under 1900-talet
Amerikanska manusförfattare under 2000-talet
Personer från Port Chester
Födda 1948
Avlidna 2005
Män
Valens (lingvistik)

Valens är en språkvetenskaplig term, lånad från kemin. Innebörden är att ett ord i kraft av sin betydelse ställer vissa villkor eller inger vissa förväntningar med avseende på underordnade satsled. Det gäller i högre grad deras antal än deras grammatiska form. Termen kom i mer allmänt bruk i samband med att Lucien Tesnière presenterade sin dependensgrammatik. Valensen hos ett ord omfattade i denna modell ordets aktanter. Tesnière skilde sålunda på avalenta, monovalenta, bivalenta och trivalenta verb, dvs verb med ingen, en, två eller tre aktant(er). Oftast har valensbegreppet förknippats med det finita verbet; skillnaden gentemot de traditionella begreppen transitivitet och rektion är då att i valensen även subjektet ingår.

Det har rått tveksamhet om valensbegreppets räckvidd. Förutom finita verb har adjektiv i predikativ ställning tillerkänts valens, liksom det deverbala eller deadjektiviska huvudordet i nominaliserade uttryck. Anledningen till motståndet mot att gå vidare till andra ordklasser ligger troligen i föreställningen att dessa inte är ”lexikaliska”.

Även om vissa försök gjorts att skilja på syntaktisk och semantisk valens menar de flesta att begreppet är övervägande semantiskt. Trots detta tar man sällan steget att jämställa valensbärare med logikens predikat. I en fras som (en) tung sten kan inte gärna sten tillerkännas valens, men däremot bestämningen tung, som kan anses som ett enställigt predikat. I detta fall blir alltså syntaktisk och semantisk dependens helt olika.

Inom den generativa grammatiken har man valt en annan term för (i stort sett) samma begrepp, nämligen argumentstruktur.

Källor

Grammatik
We Rule The World (T.H.E.H.I.V.E.S.)

T.H.E. H.I.V.E.S. är en låt från The Black And White Album av det svenska rockbandet The Hives. Låten utgavs 2008 som singel. Låten, som ligger som åttonde spår, är ett samarbete med Pharrell Williams som också har ett finger med i det fjärde spåret på skivan som släpptes hösten 2007.

Musiksinglar 2008
Singlar av The Hives
Bengo

Bengo är en provins i Angola med huvudstaden Caxito.

Angolas provinser
Georg Kolbe

Georg Kolbe, född 15 april 1877, död 20 november 1947, var en tysk skulptör.  

Georg Kolbe utbildade sig till målare under slutet av 1800-talet i Dresden, München och Paris. Han började skulptera under en vistelse i Rom, där han studerade för skulptören Louis Tuaillon.  Hans konstnärliga genombrott kom 1912 med skulpturen Die Tänzerin.

I augusti 1934 publicerades ett upprop formulerat av Joseph Goebbels i NSDAP:s partiorgan Völkischer Beobachter. I korthet handlade detta om att offentligt visa Führern sin trohet. Det var undertecknat av namnkunniga författare, bildkonstnärer, konsthistoriker, arkitekter, skådespelare, musiker och tonsättare. Bland dem fanns Georg Kolbe.

Åren 1937–1944 ställde han varje år ut på Große Deutsche Kunstausstellung i München.

Mot slutet av andra världskriget återfanns Georg Kolbe på propagandaministeriets lista över "gudabenådade" kulturskapare, den så kallade Gottbegnadeten-Liste, vilket skänkte honom ett extra skydd av staten och befriade honom från allt deltagande i militär verksamhet.

Många av hans runt ett tusen skulpturer förstördes genom konfiskering, bombningar samt nedsmältning för att använda materialet i krigsproduktion. Hans skulpturer kan ses i många museer i Västeuropa, USA och Östeuropa. Hans ateljé, där han levde och verkade från 1929 till 1947, finns vid Sensburger Allee, Berlin.

Offentliga verk i urval 
 1902 Frauenbildnis (Dresden)
 1912 Die Tänzerin (Nationalgalleriet i Berlin)
 1921 Assunta
 1925 Der Morgen och Der Abend, (Ceciliengärten, Berlin)
 1926-1947 Beethoven-Denkmal i Frankfurt am Main
 1927 "Badende Frauen (Paar)" i (Hamburger Stadtpark). 
 1930 Rathenau-Brunnen i Volkspark Rehberge i Berlin
 1933, 1935 Zehnkampfmann och Ruhender Athlet i Berlins olympiaområde
 1945 Der Befreite

Priser och utmärkelser 
 Goethepriset 1936
 Asteroiden 7315 Kolbe

Referenser 

Tyska skulptörer under 1900-talet
Födda 1877
Avlidna 1947
Män
Jón Arnar Magnússon

Jón Arnar Magnússon, född 28 juli 1969, är en isländsk friidrottare, mångkampare som bland annat har ett brons i inomhus-VM i friidrott 1997.

referenser 

Födda 1969
Isländska mångkampare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Island
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Island
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Island
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Män
Levande personer
Sånghökar

Sånghökar (Melierax) är ett släkte i familjen hökar. Det omfattar numera vanligen tre arter, alla förekommande i Afrika söder om Sahara:
 Mörk sånghök (Melierax metabates) 
 Blek sånghök (Melierax canorus)
 Östlig sånghök (Melierax poliopterus)

Noter 

Hökartade rovfåglar
Internationella Rödakorskommittén

Internationella Rödakorskommittén (ICRC) är en opartisk, neutral och oberoende organisation vars humanitära uppgift är att skydda människor och hjälpa dem som drabbats av krig eller väpnad konflikt. ICRC leder och koordinerar rödakorsrörelsens internationella katastrofhjälp i konfliktsituationer.

ICRC har en särställning bland internationella organisationer på grund av sitt permanenta mandat att ansvara för Genèvekonventionernas utveckling och efterlevnad och på grund av de rättigheter och skyldigheter som konventionerna ger Röda Korset. ICRC bildades 1863 och är rödakorsrörelsens ursprungsorganisation.

Källor 

Biståndsorganisationer
Rödakorsrörelsen
Organisationer bildade 1863
Observatörer vid FN:s generalförsamling
Mörk sånghök

Mörk sånghök (Melierax metabates) är en huvudsakligen afrikansk rovfågel i släktet sånghökar.

Utseende och läte 

Mörk sånghök är en stor, långvingad hök, med en längd på 38–48 centimeter och ett vingspann på 105 centimeter. Den adulta fågeln har ljust askgrå ovansida, finvattrade ljusare buk och bandad stjärt i svart och vit. Ovansidan av vingarna är grå med svarta vingspetsar. Dess näbbas och långa benen är klarröda. Den juvenila fågeln är brun på ovansidan och mer grovt vattrad i brunt och vitt. Dess näbbas och ben är gula. Den flyger stelt och mekaniskt. Under häckningssäsongen framför den en flöjtande och visslande sång som gett släktet dess namn.

Utbredning och taxonomi
Mörk sånghök är en stannfågel som främst förekommer söder om Sahara, men undviker regnskogen i Kongobäckenet. Det förekommer också en population på Arabiska halvön och en minskande och isolerad population i Marocko. Den har även påträffats i Israel.

Den delas vanligtvis upp i fem underarter med följande utbredning:
Melierax metabates theresae – sydvästra Marocko
Melierax metabates neumanni – Mali och österut till norra Sudan
Melierax metabates ignoscens – sydvästra Arabiska halvön
Melierax metabates metabates – Senegal och Gambia till Etiopien och söderut till Demokratiska republiken Kongo och norra Tanzania.
Melierax metabates mechowi – sydöstra Gabon till Angola, södra Tanzania och söderut till norra Namibia och nordöstra Sydafrika.

Underarten neumanni inkluderas ofta i nominatformen metabates.

Levnadssätt 
Den mörka sånghöken förekommer på savann och i öppet skogslandskap. Den undviker tät skog och öken, och ses generellt i fuktigare, frodigare områden än andra sånghökar där utbredningsområdena överlappar.

Föda 
Fågeln lever av större insekter och en mängd olika ryggradsdjur, framför allt däggdjur, fåglar och reptiler. Den fångar ofta sitt byte på marken eller i luften efter ufall från en utkiksplats, men har även setts följa honungsgrävlingar, sydliga hornkorpar, hundar och människor för att fånga djur som skräms upp utmed vägen. Det största påträffade bytet är hjälmpärlhöna och dvärgmangust.

Häckning 
Mörk sånghök bygger sitt rede av pinnar i träd. Den lägger en till två ägg mellan juli och november som ruvas av honan i 36-38 dagar medan hanen jagar åt henne. Ungarna är flygga vid 50 dagars ålder och är självständiga tre till åtta månader senare.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Hökartade rovfåglar
Gulnäbbad regngök

Gulnäbbad regngök (Coccyzus americanus) är en amerikansk fågelart i familjen gökar.

Utseende 
Den adulta fågeln är i genomsnitt cirka 30 cm lång, har ett vingspann på cirka 46 cm och väger 65 gram. Ovansidan är gråbrun och undersidan vit. Vingpennorna är rödbruna på både ovan- och undersidan med en mörk bakkant av vingen. Den har en lång stjärt som på undersidan är svart med stora vita fläckar. Området runt ögat är svart och den har en gul orbitalring. Den gula näbben är ganska kraftig, spetsig och nedåtböjd, och har en mörk överkant. Juvenilen påminner om den adulta fågel men har initialt mindre gult på näbben och har grå undersida av stjärten istället för svart.

Läten 
Sången består av en gutturalt knackande serie, i engelsk litteratur återgiven "ku-ku-ku-ku-kddowl-kddowl". Även djupa och duvlika "cloom" upprepas, med långa pauser emellan.

Utbredning och systematik 
Gulnäbbad regngök häckar från södra Kanada till Mexiko och Västindien, och den övervintrar från Centralamerika och så långt söderut som till norra Argentina. Felflugna individer ses årligen i Västeuropa, med flest fynd i Azorerna och Storbritannien, men även flera fynd i Irland, Italien, Belgien, Island och Norge samt ett fynd vardera i Danmark, Frankrike och Spanien (Balearerna); även Marocko.

Arten beskrevs första gången taxonomiskt 1758 av Linné i den tionde upplagan av hans verk Systema naturae. 1887 beskrev Ridgway den västra populationen som underarten C. a. occidentalis men detta har ifågasatts. Banks kom 1990 fram till slutsatsen att arten borde beskrivas som monotypisk, baserat på jämförande morfologiska studier medan Pruett et al., 2001 genom jämförande genetiska analyser kom fram till att arten kanske bäst beskrivs som att den består av två underarter. Clements et al 2019 beskriver fortfarande arten som monotypisk.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Noter

Källor 
 
 Clements Checklist version nov. 2008 (exceldokument), www.birds.cornell.edu, läst 2009-09-23
 ITIS (2009) ITIS Standard Report Page: Coccyzus americanus occidentalis, <www.itis.gov>, läst 2009-09-23

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i nearktiska regionen
Fåglar i neotropiska regionen
Skatgök

Skatgök (Clamator glandarius) är en sydeuropeisk och afrikansk gök. Den är häckningsparasit som lägger sina ägg hos speciellt skator. I Sverige är den en mycket sällsynt gäst.

Utseende 

Fågeln är med sina 35–39 cm något större än göken, men verkar mycket större med sina breda vingar och långa smala stjärt. Den vuxna fågeln är grå ovan beströdd med vita fläckar, med grå hätta och grå vingar. Ansiktet och övre delen av bröstet är gulaktigt och undersidan vit. Könen är lika. Ungfåglarna är svartaktiga ovan och har kastanjefärgade vingpennor. I flykten ter den sig skatlik. Olikt göken hoppar den gärna omkring på marken, då med rest stjärt.

Läten 
Skatgöken är en högljudd och talför fågel. Vanligaste lätet är ett gnäggande och skramlande "tjerr-tjerr-tje-tje-tje-tje" eller "ki-ki-ki kriä kriä kriä...". Den varnar med ett strävt och nasalt "chäh".

Utbredning 
Skatgöken häckar i Medelhavsområdet från Iberiska halvön österut via södra Frankrike, västra Italien, Kroatien och sydöstra Bulgarien till nordöstra Grekland. Därefter fortsätter utbredningsområdet vidare österut från Turkiet till norra Irak samt söderut genom Mellanöstern till Egypten. Den förekommer också på Cypern, i södra Marocko samt i stora delar av Afrika söder om Sahara. De allra flesta skatgökar övervintrar i Afrika, men finns även regelbundet i små antal vintertid i södra Spanien.

Förekomst i Sverige 
Skatgöken är en sällsynt gäst i norra Europa. I Sverige har den observerats vid nio tillfällen, alla i juli eller augusti, senast i juli 2019 i Steninge i Halland.

Ekologi

Biotop och föda 
Skatgöken trivs i savannliknande torrt hedlandskap med inslag av pinjer, korkek eller ibland i olivodlingar. Födan består av insekter, spindlar, små reptiler och i synnerhet håriga fjärilslarver som många andra fåglar undviker.

Häckning 

Liksom många andra gökar är skatgöken en boparasit. Denna art riktar in sig på kråkfåglar och då främst skata. Till skillnad från göken puttar varken honan eller ungen ut värdfamiljens egna ägg, men de juvenila skatorna dör oftast eftersom de konkurreras ut av gökungen. Studier har dock visat att skatgökens ungar utsöndrar en speciell avskräckande lukt när en predator hotar, vilket skyddar inte bara ungen själv utan också värdfamiljen och dess ägg. Det har också visat sig att svartkråkans ungar klarar sig bättre om en skatgök har lagt ägg i svartkråkans bo. Rovfåglar och katter undviker kråkbon med skatgökunge i större utsträckning än utan. Detta gäller när trycket från rovdjur och rovfåglar är väldigt stort.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). I Europa tros den öka i antal.

Källor

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Hans Olsson (alpin skidåkare)

Hans Olsson, född 27 augusti 1984 i Mora, är en svensk tidigare alpin skidåkare som tävlade för IFK Mora Alpina. 

Olsson har en guldmedalj i junior-VM i super-G från Maribor 2004, och ett VM-silver i lag från Åre 2007. Olsson är också 18-faldig svensk mästare. När han blev trea i störtloppet i Lake Louise 29 november 2008, var det första gången en svensk manlig åkare kommit på pallen i ett störtlopp i världscupen.

Olsson är även den ende svensk som varit rankad bland de 15 bästa i störtloppsvärldscupen (12:e plats 2009 och 13:e plats 2010). Han har även 6 europacupsegrar och 10 pallplatser i Europacupen, samt 18 individuella SM-guld.

År 2015 avslutade Olsson sin karriär.

Privatliv 
Hans Olsson har sedan 2004 ett förhållande med Maria Pietilä Holmner.

Källor

Externa länkar
SOK - Hans Olsson

Svenska alpina skidåkare
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 2010
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Sverige
Män
Födda 1984
Levande personer
Idrottare från Mora
Svenska idrottare under 2000-talet
Alpina skidåkare i IFK Mora
1. Infanterie-Division

1. Infanterie-Division var en av Reichswehrs ursprungliga divisioner.

Befälhavare 
 Generalmajor Georg von Küchler 1 okt 1934 - 1 april 1935
 Generalleutnant Walther Schroth 1 april 1935 - 1 jan 1938
 Generalleutnant Joachim von Kortzfleisch 1 jan 1938 - 1 mars 1940
 Generalleutnant Philipp Kleffel 1 mars 1940 - 12 juli 1941
 Generalmajor Dr Friedrich Altrichter 12 juli 1941 - 4 sep 1941
 Generalleutnant Philipp Kleffel 4 sep 1941 - 16 jan 1942
 Generalmajor Martin Grase 16 jan 1942 - 30 juni 1943
 Generalmajor Ernst-Anton von Krosigk 1 juli 1943 - 10 maj 1944
 Oberst Hans-Joachim Baurmeister 10 maj 1944 - 8 juni 1944
 Generalleutnant Ernst-Anton von Krosigk 8 juni 1944 - 1 okt 1944
 Generalleutnant Hans Schittnig 1 okt 1944 - 27 feb 1945
 Generalleutnant Henning von Thadden 27 feb 1945 - 8 maj 1945

Divisioner ur Heer
Asrevesläktet

Asrevesläktet (Brachystelma) är ett släkte i familjen oleanderväxter med cirka 120 arter från södra Afrika och en art som förekommer i Indien, Nya Guinea och Australien.

Släktet innehåller små, krypande till upprätta, fleråriga örter med en ensam rotknöl eller med förtjockade rötter. Blommorna sitter i en flocklik samling, den är toppställd eller kommer fram vid bladvecken. Kronan är klocklik till mer eller mindre utbredd, flikarna är utbredda ller sammanväxta i spetsen så de formar en bur-liknande bildning. Bikronan är i en eller två serier. Frukten består av två, kala baljkapslar. Fröna är vingade med en tofs hår i spetsen.

Referenser

Webbkällor
Flora of Zimbabwe - Brachystelma
Svensk Kulturväxtdatabas

Oleanderväxter
Krukväxter
Virkestork

En virkestork är en anläggning som torkar virke efter sågning på ett sågverk, varvid torkning sker i flera steg till brädgårdstorrt virke med en fuktkvot av cirka 15 till 18 %.

Torkning av trä
Nyligen sågat virke innehåller en stor mängd fritt vatten, mängden kan variera mellan cirka 25 och 30 % som är fibermättnad av de flesta träslag. Nysågat virke som inte tas om hand och ströas inför torkning blir förstört av blånadssvampar, eller kan få ett förstadium till svampangrepp. Trä krymper vid torkning, mest på tangentiella riktningen och mindre på radiell. Träets elasticitet och hållfasthet ökar med virkets grad av torkning.
 
Den efterföljande torkningen sker i träindustrier och snickerier. Virkestorkning är en kostnadskrävande metod ur energisynpunkt, de senare årens nyare teknik kan spara energi. Tidigare torkades allt virke utomhus eller i stora luftiga hallar innan leverans till industri eller annan slutanvändare samt för export. Vid ströläggning vid virkessorteringen läggs en läkt tvärs över med vissa mellanrum i längsled, lodrätt över varandra i virkestraven eller stabben. Numera finns det maskiner som lägger strö vid ströläggning på ett större sågverk.

Torkning utförs under noggrant kontrollerade former i en torkanläggning, dagens torkar har en temperatur i kammaren på 90°- 120°. 

Två typer är kammartork och vandringtork.

Se även
 Brädgårdstorkning
 Sågverk
 Virke
 Virkessortering
 Tryckimpregnerat trä

Externa länkar
Torkning av virke Skogsindustriernas portal
Träguiden

Träindustri
Träbearbetning
Snickeri
Torkning