T-64

T-64 är en medeltung stridsvagn avsedd att ersätta de tidigare T-54/55 och T-62 med en avancerad stridsvagn som hade kompositpansar vilket gav betydligt bättre skydd i förhållande till vikten. Likaså infördes automatladdning till kanonen och laddarens plats togs bort vilket gav mer utrymme för vagnchef och skytt samtidigt som totalvolymen av tornet minskade jämfört med T-62. Även motor och bandaggregat var synnerligen avancerade för sin tid.

Den första modellen började produceras 1963 i Sovjetunionen och godkändes av armén 1966. Massproduktionen startade 1967. T-64 var förbehållen de bästa sovjetiska styrkorna, främst de stationerade i Östtyskland, då den höga tekniknivån gjorde tillverkningen dyr. Istället togs T-72 fram som standardstridsvagn, med en förenklad variant för export. Mot slutet av 1970-talet kom ersättaren T-80.

Kännetecken 
T-64 har till skillnad från T-72 en infraröd sökningsstrålkastare till vänster om kanonen. Ett annat sätt att särskilja T-64 från de övriga Sovjet och ryskbyggda stridsvagnarna är dess bandhjul som är betydligt mindre än på de övriga modellerna.

Varianter 
 T-64R: varianten som är bestyckad med en 115 mm D-68 slätborrad kanon. Det sägs att över 600 byggdes i Sovjet från 1976 till 1981. Ingen av dem är fortfarande i tjänst.
 T-64: Består av flera årsvarianter som är från 1964, 1967 och 1981. Bestyckad med en 125 mm slätborrad kanon. De flesta av den här modellen gjordes om till T-64A-modellen.
 T-64K: befälsstridsvagn. En uppgradering av den vanliga T-64.
 T-64A: uppgraderad version med förbättrat sikte och rökgranater på sidorna av tornet. Fyra årsvarianter som byggdes är från 1967, 1969, 1972 och 1975.
 T-64A(omgjord): omgjorda från den vanliga T-64. 
 T-64B: en helt ny variant från 1975 med förbättrat pansar. Den har också en laseravståndsmätare. Andra varianten kom 1981.
 T-64AK: variant från 1981 med en bensinmotor.
 T-64AM: uppgradering där vissa hade en 6TDF-motor.
 T-64AMK: vidare uppgradering som också möjligen fick en 6TDF-motor.
 T-64BV: uppgraderad variant byggd på T-64B. Den är utrustad med reaktivt pansar och strålningsskydd. T-64BV började tillverkas 1985.
 T-64BVK: befälstridsvagnsmodell av T-64BV från 1985.
 T-64BM2: försedd med en 850 hk motor från 1999 och moderniseringen T-64BM2 Bulat 2019
 T-64B-1: omgjorda från T-64A till T-64B från 1984.
 T-64U: den senaste modellen från 1999 som är byggd i Ukraina.
 Taifun 9M15: är en rysk robotstridsvagn baserad på T-64:s chassi. Beväpnad med två 73 mm 2A28 som var monterad på varsin sida av en robotramp på vagnen. Båda två laddades automatiskt. Testades i april 1964 tillsammans med IT-1, men Taifun presterade dåligt och sattes aldrig i tjänst till skillnad från IT-1.

Användare

Nuvarande användare
  – 5 T-64BV-1 stridsvagnar levererade från Ukraina 2016.
 – 18 T-64BV i aktiv tjänst.
  – 2.345 var i tjänst från och med 1995, 2.277 från och med 2000 och 2.215 från och med 2005. För närvarande är cirka 800 i tjänst, 1000+ är förrådsställda och över 130 av de som är i aktiv tjänst moderniserade till T-64BM Bulat. I augusti 2019 hade Ukrainas Kharkiv Armoured-Vehicle Factory (KhBTZ) uppgraderat över 150 T-64BV till den nya modell 2017-standarden, och Lviv Armoured-Vehicle Factory (LBTZ) hade börjat leverera denna modell också. År 2020 hade Ukraina över 720 T-64BV 2017, T-64BM Bulat och T-64BV i drift och 578 T-64 i förråd.
Den illegala och ej erkända Folkrepubliken Donetsk – ett flertal T-64B, T-64BV och T-64BM i drift från och med 2017.
Den illegala och ej erkända Folkrepubliken Lugansk – ett flertal T-64B, T-64BV och T-64BM i drift från och med 2017.
  – 100 i aktiv tjänst 2017.

Tidigare användare
  – övertogs av till efterföljande stater.
  – okänt antal på 1990-talet. Alla har skrotats sedan dess.
  – cirka 50 år 2011. Alla har skrotats sedan dess.
  – cirka 4.000 1995. Under 2014 hade Ryssland cirka 2.000 som landet hade tagit ur drift och planerat att skrotas, enligt Nato och USA.

Referenser

Noter

Externa länkar

Stridsvagnar under kalla kriget
Rysk militär utrustning