kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Väne-Åsaka socken

Väne-Åsaka socken i Västergötland ingick i Väne härad, ingår sedan 1971 i Trollhättans kommun och motsvarar från 2016 Väne-Åsaka distrikt. Väne-Åsaka kyrka, belägen i tätorten Väne-Åsaka, ligger en dryg mil sydost om Trollhättan.

Arealen är 79,9 kvadratkilometer varav 79,3 land, och år 2000 fanns här 1 362 invånare.  Tätorten Väne-Åsaka med sockenkyrkan Väne-Åsaka kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Socknen har medeltida ursprung. Namnet var ursprungligen endast Åsaka, men den 1 januari 1886 (enligt beslut den 17 april 1885) lades häradsnamnet Väne till som prefix för att skilja den åt från åtskilliga andra socknar i Västergötland med samma namn.

När det svenska kommunväsendet infördes 1863 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Åsaka församling och för de borgerliga frågorna bildades Åsaka landskommun. Kommunen gick 1952 upp i den då nybildade Södra Väne landskommun som i sin tur 1967 uppgick i Trollhättans stad, från 1971 Trollhättans kommun. Församlingen lades 2002 ihop med Norra Björke socken till Åsaka-Björke församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Väne-Åsaka, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000. 

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Väne härad. De indelta soldaterna tillhörde Västgöta-Dals regemente, Väne kompani, Västgöta regemente, Barne kompani och Älvsborgs regemente, Redvägs kompani.

Geografi och natur
Slättbygd finns omkring kyrkan, medan skogsbygd finns i de södra och östra delarna. Socknen avvattnas av Lerumsån och Visslaån, som via Slumpån mynnar i Göta älv.

Det finns två naturreservat i socknen. Halle- och Hunnebergs rasbranter som delas med Västra Tunhems och Vänersnäs socknar i Vänersborgs kommun, Flo socken i Grästorps kommun och Norra björke socken i Trollhättans kommun ingår i EU-nätverket Natura 2000 medan Halle- och Hunnebergs platåer som delas med samma socknar är ett kommunalt naturreservat.

Sätesgårdar var Velanda herrgård och Munkebo säteri.

I kyrkbyn Väne-Åsaka fanns förr ett gästgiveri. I början av 1680-talet låg Väne härads tingsställe i Skalltorp.

Fornlämningar
Runstenen Velandastenen är socknens främsta fornminne. Flera boplatser och två hällkistor från stenåldern funna. Från bronsåldern finns gravrösen och skålgropsförekomster. Från järnåldern finns ett gravfält.

Befolkningsutveckling
Befolkningen ökade från 1 242 1810 till 2 551 1870 varefter den minskade till 997 1970 då den var som minst under 1900-talet. Därefter vände folkmängden uppåt igen till 1 357 1990.

Namnet
Sockennamnets betydelse är omstridd. Se artikeln Åsaka.

Referenser

Externa länkar

Åsaka socken i Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige i 7 band, Stockholm 1856-1870

Indelningar i Trollhättans kommun
Socknar i Väne härad
Norra Björke landskommun

Norra Björke landskommun var en tidigare kommun i dåvarande Älvsborgs län.

Administrativ historik
Kommunen bildades  i Björke socken i Väne härad i Västergötland när 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft. Den 1 januari 1886 (enligt beslut den 17 april 1885) ändrades kommunens namnt till Norra Björke.

Vid kommunreformen 1952 uppgick den i Södra Väne landskommun som 1967 uppgick i Trollhättans stad som 1971 ombildades till Trollhättans kommun.

Politik

Mandatfördelning i Norra Björke landskommun 1938-1946

Källor

Indelningar i Trollhättans kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Tidigare kommuner i Älvsborgs län
Väne-Åsaka landskommun

Väne-Åsaka landskommun var en tidigare kommun i dåvarande Älvsborgs län.

Administrativ historik
Kommunen bildades  i Åsaka socken i Väne härad i Västergötland när 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft. Namnet ändrades den 1 januari 1886 (enligt beslut den 17 april 1885) till Väne-Åsaka landskommun.

Vid kommunreformen 1952 uppgick den i Södra Väne landskommun som 1967 uppgick i Trollhättans stad som 1971 ombildades till Trollhättans kommun.

Politik

Mandatfördelning i Väne-Åsaka landskommun 1938-1946

Källor

Indelningar i Trollhättans kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Tidigare kommuner i Älvsborgs län
Gärdhems landskommun

Gärdhems landskommun var en tidigare kommun i dåvarande Älvsborgs län.

Administrativ historik
Kommunen bildades  i Gärdhems socken i Väne härad i Västergötland när 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft.  5 juni 1896 inrättades i kommunen Trollhättans municipalsamhälle som sedan 1916 med andra områden utbröts för att uppgå som en del av den då bildade Trollhättans stad.

Vid kommunreformen 1952 uppgick den resterande delen av landskommunen Södra Väne landskommun som 1967 uppgick i Trollhättans stad som 1971 ombildades till Trollhättans kommun.

Politik

Mandatfördelning i Gärdhems landskommun 1938-1946

Källor

Indelningar i Trollhättans kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Tidigare kommuner i Älvsborgs län
Väne-Ryrs socken

Väne-Ryrs socken i Västergötland ingick i Väne härad, uppgick 1952 i Vänersborgs stad och området ingår sedan 1971 i Vänersborgs kommun och motsvarar från 2016 Väne-Ryrs distrikt.

Socknens areal var 26,60 kvadratkilometer varav 25,10 land. År 1954 fanns här 486 invånare.  Kyrkbyn Väne-Ryr med sockenkyrkan Väne-Ryrs kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Socknen har medeltida ursprung. Namnet var före den 1 januari 1886 (ändring enligt beslut den 17 april 1885) Ryrs socken och även Södra Ryrs socken.  

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Ryrs församling och för de borgerliga frågorna bildades Ryrs landskommun. Landskommunen inkorporerades 1952 i Vänersborgs stad som 1971 ombildades till Vänersborgs kommun.  Församlingen uppgick 2010 i Vänersborg och Väne-Ryrs församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Väne-Ryr, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000. 

ocknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Väne härad. De indelta soldaterna tillhörde Västgöta-Dals regemente, Väne kompani.

Geografi
Väne-Ryrs socken ligger sydväst om Vänersborg. Socknen är en bergsbygd med odlingsbygd i dalar i väster.

En sätesgård var Kollerö bruk.

Fornlämningar
Ett par boplatser och två hällkistor, varav en stor vid Skottene, från stenåldern är funna. Gravfält och spridda gravar finns från järnåldern och bronsåldern.

Befolkningsutveckling
Befolkningen ökade från 473 1810 till 822 1870 varefter den minskade till 359 1970 då den var som minst under 1900-talet. Därefter vände folkmängden uppåt igen till 485 1990.

Namnet
Namnet skrevs  1540 Ryr och kommer från kyrkbyn. Namnet innehåller ryd, 'röjning'.

Se även
 Väne-Ryrs församling
Väneko

Referenser

Noter

Externa länkar

Ryrs socken i Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige i 7 band, Stockholm 1856-1870

Indelningar i Vänersborgs kommun
Socknar i Väne härad
Vassända församling

Vassända församling var en församling i Skara stift i nuvarande Vänersborgs kommun. Församlingen uppgick 1888 i Vassända-Naglums församling.

Administrativ historik
Församlingen har medeltida ursprung. Ur församlingen utbröts omkring 1600 Brätte församling och 1642 Vänersborgs församling.

Församlingen var till 1661 moderförsamling i pastoratet Vassända, Naglum och Ryr som även omfattade Brätte församling från omkring 1600 till 1644 och Vänersborgs församling från 1642. Från 1661 till 1 maj 1888 var församlingen annexförsamling i pastoratet Vänersborg, Vassändan, Naglum och (Väne-)Ryr. Församlingen uppgick 1888 i Vassända-Naglums församling.

Organister

Kyrkobyggnader 
Vassända-Naglums kyrka

Se även
 Vassända socken

Källor

Fotnoter

Indelningar i Vänersborgs kommun
Historiska församlingar i Skara stift
Schneidlerska villan

Schneidlerska villan en byggnad på Eriksbergsgatan 27 i det informella området Eriksberg i stadsdelen Östermalm i Stockholm. Fastigheten är grönmärkt av Stadsmuseet vilket innebär ”att den representerar ett högt kulturhistoriskt värde och är särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt”.

Byggnadsbeskrivning

Villan som ligger strax norr om Timmermansordens monumentala ordenshus uppfördes ursprungligen 1922-1925 som enfamiljshus åt grosshandlaren Edvard Schneidler (död 1931). Schneidler var medlem i orden och anhöll 1921 hos denna att mot en årlig ersättning på 800 kr få arrendera den 531 kvadratmeter stora tomten och därpå uppföra en patriciervilla. I avtalet stadgades att huset efter Schneidlers och hans makas död skulle tillfalla orden.

Huset ritades av John Bagger och stilen med det valmade taket och den höga stensockeln knyter an till det närliggande ordenshuset. Fasaden putsades och försågs med hörkedjor och burspråk, medan porten flankerades av kolonner. Enligt originalritningarna innehöll källarvåningen en liten portvaktslägenhet om ett rum och kök. Här rymdes även vin- och matkällare, tvättstuga, magelrum och torkrum. En trappa ledde upp till den stora hallen i husets bottenvåning. Här låg även sällskaprummen och köket. Ovanför dessa fanns sov och arbetsrummen samt bibliotek. Sedan 1947 är byggnaden delvis kontoriserad.

Referenser

Noter

Källor
 
 SSM - Byggnadsinventering - Östermalm IV, 1984

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Östermalm
Grönmärkta byggnader i Stockholm
Naglums församling

Naglums församling var en församling i Skara stift i nuvarande Trollhättans och Vänersborgs kommuner. Församlingen uppgick 1888 i Vassända-Naglums församling.

Administrativ historik
Församlingen har medeltida ursprung.

Församlingen var till 1661 annexförsamling i pastoratet Vassända, Naglum och Ryr som även omfattade Brätte församling från omkring 1600 till 1644 och Vänersborgs församling från 1642. Från 1661 till 1 maj 1888 var församlingen annexförsamling i pastoratet Vänersborg, Vassändan, Naglum och (Väne-)Ryr. Församlingen uppgick 1888 i Vassända-Naglums församling.

Kyrkobyggnader 
Naglums kyrka (övergavs på 1840-talet)

Se även
Naglums socken

Källor

Fotnoter

Indelningar i Vänersborgs kommun
Indelningar i Trollhättans kommun
Historiska församlingar i Skara stift
Johann Karl Ludwig Gieseler

Johann Karl Ludwig Gieseler, född 3 mars 1792 i Petershagen, död 8 juli 1854 i Göttingen, var en tysk kyrkohistoriker.

Gieseler var professor och konsistorialråd i Göttingen. Han utgav ett flertal kyrkohistoriska arbeten och framför allt Lehrbuch der Kirchengeschichte (1824-57, de två sista banden av Ernst Rudolf Redepenning), varigenom Gieseler vid sidan av August Neander blev den normgivande för nästan alla kyrkohistoriska läroböcker under 1800-talet. Gieseler utgav även, tillsammans med Gottfried Lücke, "Zeitschrift für gebildete Christen der evangelischen Kirche" (1823-24).

Källor

Tyska kyrkohistoriker 
Tyska professorer
Personer verksamma vid Göttingens universitet
Födda 1792
Avlidna 1854
Män
Theodor Kolde

Theodor (von) Kolde, född 6 maj 1850 i Friedland, Oberschlesien, död 21 oktober 1913 i Erlangen, var en tysk kyrkohistoriker.

Kolde blev e.o. professor i Marburg 1879 och professor i kyrkohistoria i Erlangen 1881. Han ägnade huvuddelen av sin kyrkohistoriska forskning åt Martin Luther och reformationen. Bland hans många skrifter märks Martin Luther, eine Biographie (två band, 1884-93) samt Friedrich der Weise und die Anfänge der Reformation (1891), Luthers Selbstmord, eine Geschichtslüge (tredje upplagan 1890), Beiträge zur bayrischen Kirchengeschichte (13 band, 1895-1907), Andreas Althamer (1895), Pater Denifle etc. (andra upplagan 1904), Die älteste Redaktion der Augsburger Konfession (1906) och Historische Einleitung in den symbolischen Büchern der lutherischen Kirche (1907). Även åt brittisk kyrkohistoria under 1800-talet ägnade han undersökningar, bland annat de uppmärksammade Die Heilsarmee (andra upplagan 1899) och Edward Irving (1901). Han adlades 1910.

Källor

Noter

Tyska kyrkohistoriker
Tyska professorer
Personer verksamma vid Marburgs universitet
Födda 1850
Avlidna 1913
Män
Ugglan
Personer från Schlesien
Wilhelm Möller

Ernst Wilhelm Möller, född 1 oktober 1827 i Erfurt, död 1892, var en tysk kyrkohistoriker.

Möller var från 1873 professor vid Kiels universitet. Han tillhörde den förmedlingsteologiska riktningen och författade bland annat Lehrbuch der Kirchengeschichte (I–II, 1889–1891, andra upplagan av I 1897–1902 av Hans von Schubert; III, 1894, tredje upplagan av Gustav Kawerau 1907).

Källor

Noter

Externa länkar
 i Allgemeine Deutsche Biographie.

Tyska kyrkohistoriker
Tyska professorer
Personer verksamma vid Kiels universitet
Födda 1827
Avlidna 1892
Män
Ugglan
Personer från Erfurt
John Colet

John Colet, född 1467, död 10 september 1519, var en engelsk humanist.

Under sina studieår i Florens tog Colet intryck såväl av den klassiska filologin som av tidens religiösa mysticism. Hemkommen föreläste han i Oxford över de paulinska breven och fortsatte dessa för dåtida studium av Bibeln betydelsefulla föreläsningar, sedan han 1505 blivit domprost vid Sankt Pauls-katedralen i London. Här grundade han en berömd skola, som gav fri undervisning åt ett antal fattiga gossar. Colet motarbetade den medeltida skolastiken och verkade för en reform inom det bestående kyrkoskicket, varigenom han förberedde reformationen i England. Han blev också anklagad för kätteri men benådades av Henrik VIII. Erasmus av Rotterdam var hans nära vän, och bland hans lärjungar märks Thomas More.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter 

Födda 1467
Avlidna 1519
Män
Engelska romersk-katolska präster
Engelska präster under 1500-talet
Alumner från Magdalen College, Oxford
Svensk uppslagsbok
Heinrich Denifle

Friedrich Heinrich Suso Denifle, född den 16 januari 1844 i Imst, Tyrolen, död den 10 juni 1905 i München, var en österrikisk kyrkohistoriker och arkivman.

Denifle studerade i Brixen, inträdde i Graz 1861 i dominikanorden samt prästvigdes 1866. Sedan han ett par år fortsatt sina studier, bland annat i Rom, återvände han till Graz 1870, där han i tio års tid var lärare i teologi vid dominikanklostret samt även förvärvade sig rykte som framstående predikant. Han kallades 1880 till Rom som dominikanordens  generaldefinitor för Tyskland, blev 1883 anställd vid Vatikanska arkivet och 1896 underarkivarie.

Denifle utgav åtskilliga arbeten och aktpublikationer, av vilka här kan nämnas Die katholische Kirche und das Ziel der Menschheit (1872), Das geistliche Leben. Eine Blumenlese aus den deutschen Mystikern des XIV:ten Jahrhunderts (1873; 5:e upplagan 1904), Der Gottesfreund im Oberland und Nikolaus von Basel (1875), Das Buch von der geistlichen Armut (1877), Susos Schriften (1876–1880), Taulers Bekehrung (1879), Die universitäten des mittelalters bis 1400 (del I, 1885), Die päpstlichen Registerbände des 13. Jahrhunderts und das Inventar derselben vom Jahre 1339 (i "Archiv für Litteratur- und Kirchengeschichte", 1886), Specimina palæographica regestorum romanorum pontificum ab Innocentio III ad Urbanum V (1888), Die Statuten der Juristenuniversität Padua vom Jahre 1331 (1892) samt La désolation des églises, monastères et hôpitaux en France pendant la guerre de cent ans (del l, 2: 1, 2, 1897–1899).

Därtill kom Luther und Lutherthum in der ersten Entwickelung quellenmässig dargestellt (1904, 2:a upplagan 1905), i vilken han hätskt angrep Luther och lutherdomen, vilket framkallade åtskilliga motskrifter, som föranledde Denifle att utgiva Luther in rationalistischer und christlicher Beleuchtung. Prinzipielle Auseinandersetzung mit A. Harnack und R. Seeberg (1904). Tillsammans med pater Franz Ehrle grundlade han 1885 "Archiv für Litteratur- und Kirchengeschichte des Mittelalters" (Berlin), och jämte Émile Chatelain utgav han "Chartularium universitatis Parisiensis" (del 1–4, Paris 1889-97, omfattande tiden 1200–1452) samt "Auctarium chartularii univ. Parisiensis" (del 1. 2, Paris 1894–1897, omfattande tiden 1333–1466). Denifle biträdde även vid utgivningen av den nya upplagan av Tomas från Aquino skrifter.

Källor 

 

Österrikiska arkivarier
Österrikiska romersk-katolska präster
Österrikiska historiker
Romersk-katolska kyrkohistoriker
Reformationshistoriker
Präster under 1800-talet
Historiker under 1800-talet
Österrikiska forskare under 1800-talet
Personer från Tyrolen
Födda 1844
Avlidna 1905
Män
Ugglan
Catching Rays On Giant

Catching Rays On Giant är ett studioalbum av den tyska synthpopgruppen Alphaville, släppt 19 november 2010.

Låtlista 

Album av Alphaville
Musikalbum 2010
Engelskspråkiga musikalbum
Johann Adam Möhler

Johann Adam Möhler,  född 6 maj 1796 i Igersheim i Württemberg, död 12 april 1838 i München, var en tysk romersk-katolsk teolog.

Möhler var från 1826 professor vid Münchens universitet och var en framstående vetenskaplig förespråkare för den ideala katolicismen. Bland hans arbeten märks Die Einheit in der Kirche oder das Prinzip des Katholizismus, dargestellt im Geiste der Kirchenväter der drei ersten Jahrhunderte (1825; andra upplagan 1843) och hans förnämsta verk, det berömda Symbolik oder Darstellung der dogmatischen Gegensätze der Katholiken und Protestanten nach ihren öffentlichen Bekenntnisschriften (1832; nionde upplagan 1884, översatt till flera språk, även till svenska 1843), som framkallade en mängd protestantiska motskrifter, i främsta rummet från hans kollega i Tübingen Ferdinand Christian Baur, varpå Möhler svarade med Neue Untersuchungen der Lehrgegensätze zwischen den Katholiken und Protestanten (1834; femte upplagan 1900).

Källor

 Johann Adam Möhler: Vom Geist der Theologie. Gesammelte Aufsätze (Tyska). Hrsg. von Dieter Hattrup.Band 1. Paderborn, 2011.
 Johann Adam Möhler: Vom Geist der Theologie. Gesammelte Aufsätze (Tyska). Hrsg. von Dieter Hattrup.Band 2. Paderborn, 2011.

Noter

Tyska teologer
Tyska professorer
Personer verksamma vid Münchens universitet
Födda 1796
Avlidna 1838
Män
Ugglan
Rommele landskommun

Rommele landskommun var en tidigare kommun i dåvarande Älvsborgs län.

Administrativ historik
Kommunen bildades  i Rommele socken i Flundre härad i Västergötland när 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft.

Vid kommunreformen 1952 uppgick den i Flundre landskommun som upplöstes 1971 då denna del uppgick i Trollhättans kommun.

Källor

Indelningar i Trollhättans kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Tidigare kommuner i Älvsborgs län
Upphärads landskommun

Upphärads landskommun var en tidigare kommun i dåvarande Älvsborgs län.

Administrativ historik
Kommunen bildades  i Upphärads socken i Flundre härad i Västergötland när 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft.

Vid kommunreformen 1952 uppgick den i Flundre landskommun som upplöstes 1971 då denna del uppgick i Trollhättans kommun.

Politik

Mandatfördelning i Upphärads landskommun 1938-1946

Källor

Indelningar i Trollhättans kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Tidigare kommuner i Älvsborgs län
Hurter

Hurter är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

 Ferdinand Hurter (1844–1898), schweizisk kemist och fotografiteoretiker
 Friedrich Emanuel von Hurter (1787–1865), schweizisk-österrikisk historiker
 Heinrich von Hurter (1825–1895), schweizisk romersk-katolsk präst
 Hugo Hurter (från 1852 Hugo von Hurter-Ammann; 1832–1914), schweizisk teolog, jesuit och författare
 Thomas Hurter (född 1963), Schweizer Politiker
Åsbräcka landskommun

Åsbräcka landskommun var en tidigare kommun i dåvarande Älvsborgs län.

Administrativ historik
Kommunen bildades  i Åsbräcka socken i Flundre härad i Västergötland när 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft.

Vid kommunreformen 1952 uppgick den i Flundre landskommun som upplöstes 1971 då denna del uppgick i Lilla Edets kommun.

Källor

Sveriges kommuner 1863-1951
Indelningar i Lilla Edets kommun
Tidigare kommuner i Älvsborgs län
Johannes Teutonicus Zemeke

Johannes Zemeke (eller Zemecke), känd under namnet Johannes Teutonicus ("Johannes den tyske"), född okänt år vid Halberstadt, död 12 april 1245 i Halberstadt, var en tysk jurist och katolsk präst.

Zemeke, född av fattiga föräldrar, vistades som student och antagligen magister vid Bolognas universitet, där studiet av romersk rätt blomstrade. Stödd på föregående glossatorer där, åstadkom han den första omfattande och fortlöpande kommentaren till det viktiga "Decretum Gratiani", en kommentar som blev allmänt använd som grundval för studiet av kanonisk rätt och fick titeln Glossa ordinaria decreti. 

Zemeke utarbetade även dylika förklarande anmärkningar till Innocentius III:s dekretal och Fjärde laterankonsiliets (1215) beslut. Han blev 1212 kanonikus vid domkapitlet i Halberstadt (bredvid idel högadliga herrar), 1235 detta högstifts dekan och 1241 dess prost.

Källor 

Tyska kanonister
Tyska romersk-katolska präster
Personer från Halberstadt
Födda 1100-talet
Avlidna 1245
Män
Ugglan
Personer i Tyskland under 1200-talet
Björn Rombach

Björn Rombach, född 10 maj 1955, är professor i förvaltningsekonomi och prefekt för Förvaltningshögskolan vid Göteborgs universitet.

Rombach har bedrivit en rad forskningsprojekt om utvärdering, ekonomistyrning, kvalitetsförbättring, organisation och ledarskapsfrågor inom offentlig förvaltning.

Bibliografi

Referenser

Svenska professorer i företagsekonomi
Personer verksamma vid Göteborgs universitet
Män
Födda 1955
Levande personer
Ahmad al-Mansur

Ahmad I al-Mansur (), född 1549 i Fès, död 25 augusti 1603 i utkanterna av Fès, var sultan av Saadidynastin från 1578 till sin död 1603. Han är den sjätte och mest kända av alla Saadisultanerna, och var Mohammed ash-Sheikhs tredje son som blev sultan av Marocko. Ahmad al-Mansur var en viktig person i både Europa och Afrika under 1500-talet.

Biografi
När al-Mansur med sin broder Abd al-Malik mördade sin fader 1557 tvingades de båda fly undan deras äldre broder Abdallah al-Ghalib (1557–1574), lämna Marocko och stanna utanför landet till 1576. De tillbringade 17 år bland osmanerna i Konstantinopel. Ahmad efterträdde sin broder Abd al-Malik som sultan när han avled i en strid mot portugiser, mitt under en period av ekonomiskt välstånd. Pengarna började dock ta slut på grund av militära åtaganden, spioneri och byggnadsprojekt, en kunglig livsstil och propagandakampanjer. 

Ahmad al-Mansur hade vänskapsrelationer med England, och sände år 1600 sin sekreterare Abd el-Ouahed ben Messaoud som ambassadör för Barbareskstaterna till Elizabeth I av England:s hov för att förhandla fram en allians mot Spanien. Han dog av pesten 1603 och efterträddes av Zidan Abu Maali, med bas i Marrakech, och av Abou Fares Abdallah, med bas i Fès, och hade bara lokal makt. Han begravdes i Marrakech. Genom mästerlig diplomati motstod al-Mansur kraven från den osmanska sultanen, för att bevara marockansk självständighet. Hans åtaganden var dock dyra, och för att lösa detta försökte han erövra, och även om det lyckades i början, blev det allt svårare för marockanerna att bibehålla kontroll över kolonierna, och successivt minskade deras makt och prestige.

Referenser

Fototer

Tryckta källor 

 .
 .
 .

Personer i Marockos historia
Marockanska sultaner
Personer från Fès
Födda 1549
Avlidna 1603
Män