kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Clemens von Delbrück

Clemens Gottlieb Ernst von Delbrück, född 19 januari 1856, död 17 december 1921, var en tysk politiker.

Delbrück blev efter byråkratisk karriär 1902 överpresident i Ostpreussen, 1905 preussisk handelsminister och i juli 1909 inrikes statssekreterare. Han fungerade även under Theobald von Bethmann Hollwegs ämbetstid som ministerpresident i Preussen. Vid första världskrigets utbrott ledde han den "ekonomiska uppmarschen". Delbück avgick 1916 men återkom oktober-november 1918 som chef för Vilhelm II:s civilkabinett samt deltog med förtjänst i nationalförsamlingen i Weimar. Diskussionen om riksregeringens och rikspresidentens framtida ställning erhöll genom hans inlägg goda bidrag. Delbrück valdes 1920 på tysknationella folkpartiets lista in i riksdagen. Hans minnen, Die wirtschaftliche Mobilmachung Deutschlands utgavs 1924, och hans Reden 1906-16 utgavs 1917.

Utmärkelser
  Kommendör med stora korset av Vasaorden, 1911.

Källor 
Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter

Tysk adel
Preussens ministrar
Personer i Tyskland under 1800-talet
Personer i Tyskland under 1900-talet
Födda 1856
Avlidna 1921
Män
Eckerdal

Eckerdal är en svensk släkt, som härstammar från folkskolläraren Martin  Eckerdal, född i  Eckerna, Tunge socken, Göteborgs och Bohus län. Han hade bland annat sonen Hugo Eckerdal (född 1907) som blev kyrkoherde i Västra Frölunda församling och David Eckerdal (född 1909) som blev rektor för gymnasiet i Klippan. Barn resp barnbarn till Hugo Eckerdal är bland andra:

 Anders Eckerdal, domprost i Linköping
 Erik Eckerdal, biskop i Visby
 Lars Eckerdal, biskop  i Göteborg
 Per Eckerdal, biskop  i Göteborg
 Kerstin Gemzell, fil.mag., adjunkt, gift med professorn i modern historia vid Köpenhamns universitet Carl Axel Gemzell

Svenska släkter
Prästsläkter
Édouard Deldevez

Édouard Marie Ernest Deldevez, född 31 maj 1817, död 6 november 1897, var en fransk tonsättare, dirigent och musikskriftställare.

Deldevez blev 1859 andre kapellmästare vid Parisoperan och vid konservatoriekonserterna, 1872 förste kapellmästare vid dessa och 1873 vid operan, därutöver professor vid konservatoriets orkesterklass. Deldevez, som var en skicklig dirigent och pedagog, har utgett arbeten om dirigering och modern harmoni samt äldre violinkompositioner.

Källor 

 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Franska kompositörer
Franska dirigenter
Franska författare
Födda 1817
Avlidna 1897
Män
Riddare av Hederslegionen
Burning in the Skies

Burning in the Skies är en musiksingel från det amerikanska rockbandet Linkin Park. Det är tredje singeln från deras fjärde studioalbum, A Thousand Suns.

Singeln släpptes 21 mars 2011.

Låtar av Linkin Park
Musiksinglar 2011
Étienne-Jean Delécluze

Étienne-Jean Delécluze, född den 26 februari 1781 i Paris, död den 12 juli 1863 i Versailles, var en fransk konstnär och författare.

Delécluze var lärjunge till Antoine Jean Gros och Jacques-Louis David. Han övergav 1816 måleriet för att verka som konstkritiker, men han var även verksam som romanförfattare. År 1862 utgav han sina memoarer.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Franska konstkritiker
Franska romanförfattare
Franskspråkiga romanförfattare
Franska målare under 1800-talet
Franska författare under 1800-talet
Författare från Paris
Konstnärer från Paris
Födda 1781
Avlidna 1863
Män
Svensk uppslagsbok
Johan Sasse

Johan Sasse (även Johan Sass), född på 1620-talet, troligen i Arboga, död efter 1660, var en svensk guldsmed, kopparstickare och tecknare. 

Han var son till guldsmeden Mårten Sasse och Margareta Danielsdotter och gift med Gunilla Luth. Sasse gick i guldsmedslära och vandrade därefter som gesäll. Han deltog en tid i det 30-åriga kriget under Jan Banér och Lennart Torstensson. Efter hemkomsten till Sverige förestod han sin faders verkstad under två år innan han antogs som hovguldsmed hos Jacob De la Gardie. På rekommendation från De la Gardie anlitades han även privat av drottning Kristina. Han erhöll 1650 privilegium att fåå sättia i kopparstick dhe förnämbste Städer i Swerige och Finland men av det stort anlagda topografiska verket över ”förnäma” städer i Sverige och Finland realiserade bara ett enda blad efter att han utfört en teckning av huvudstaden som att han var i färd med att återgiva den i kopparstick. Teckningen omfattar fyra kopparplåtar med en total storlek om tre alnar långt och en aln högt. Till hans arbeten räknas ett kopparstick från processionen vid Drottning Kristinas kröning 1650 och det stora bladet Stocholmia trycktes 1652 och förvaras numera vid Uppsala universitetsbibliotek. Trots att Sasses Stockholmspanorama från väst inte håller samma höga klass som exempelvis Carl Christian Vogels Stockholmsbilder anses det ha betydande förtjänster ur topografisk och historisk synpunkt samt beträffande byggnadernas detaljrikedom. 

Sasse anhöll 1654 hos hertig Adolf Johan om en rekommendationsskrivelse till landshövdingar och borgmästare att användas vid hans teckningsresor. Han var verksam som guldsmed i Stockholm 1651-1653 därefter vistades han ett halvår i Danmark som spion innan han anslöt sig till krigstjänst i Tyskland. Han författade en brandstadga som fick drottning Kristina att utnämna honom till branddirektör för hela riket. Vid tronskiftet tvingades han lämna tjänsten som branddirektör och anhöll därför hos Gabriel De la Gardie att få komma med i dennes tjänst under fredsförhandlingarna i Polen 1659–1660. Man finner honom i Elbing 1660 där han ägde en fastighet. Förutom den stora Stocholmia stack han även två blad av drottning Kristinas intåg och kröningsprocessionen i Stockholm 1650, dessa blad förvaras vid Kungliga biblioteket, samt processionsbilder från Carl Carlsson Gyllenhielms och Johan Casimirs begravningar i Strängnäs. Sasse var äventyrligt lagd och inte alltid så grannlaga i sina göranden. Han anklagades 1645 i Arboga för att ha fuskat med guldhalten i en ring och i Stockholm klagade man över att hans klienter blev hiskeligen bedragna. Inte heller hans konst undgick klander, den kritiske Berch karakteriserade honom som en stor klåpare och Klemming ansåg hans kopparstick vara rena karikatyrer, ehuru helt ofrivilligt.

Källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 51, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Externa länkar
 Konstnärslexikonett amanda

Representerade vid Nationalmuseum
Födda 1620-talet
Avlidna 1600-talet
Svenska grafiker
Män
Personer från Arboga
Svenska guldsmeder
Svenska tecknare
Svenska konstnärer under 1600-talet
Pro Vita

Føroya Pro Vita är en färöisk antiabortorganisation på kristen grund, grundad den 12 juni 1992.

Pro vita är latin och betyder För liv. Namnet anspelar på den internationella Pro-liferörelsen som man är en del av.

Abortmotstånd
Organisationer i Färöarna
Organisationer bildade 1992
Alfa Romeo Tipo A

Alfa Romeo Tipo A är en tävlingsbil, tillverkad av den italienska biltillverkaren Alfa Romeo 1931.

Utveckling
Alfa Romeo hade dragit sig tillbaka från Grand prix racing efter säsongen 1926 och Vittorio Jano hade istället ägnat sig åt 6C-modellen. Under arbetet med den större 8C-modellen planerade företaget en comeback med denna, men Jano tvivlade på att den förhållandevis lilla bilen skulle vara konkurrenskraftig. Han arbetade därför vidare med Tipo B och i väntan på denna tillkom Alfa Romeo Tipo A.

För att kunna matcha bilar som Mercedes-Benz SSKL fick Tipo A dubbla drivlinor. Två motorer från 6C-1750 monterades sida vid sida i motorrummet. Dessa hade varsin växellåda som överförde kraften via varsin kardanaxel till bakaxeln. Eftersom föraren satt mellan de två kardanaxlarna var sittpositionen lägre än på äldre vagnar och lösningen med dubbla kardanaxlar följde med till Tipo B-modellen.

Tekniska data

Tävlingsresultat
Tipo A tävlade endast under säsongen 1931. Den komplicerade drivlinan ledde till problem med tillförlitligheten och bilen tog sig sällan i mål. Bästa resultatet kom vid Coppa Acerbo i Pescara, där Giuseppe Campari vann och med Tazio Nuvolari på tredje plats.

Referenser

Externa länkar

alfaklub.dk 
ultimatecarpage.com 

Tipo A
Historiska tävlingsbilar
Grand Prix-bilar
Bakhjulsdrivna fordon
Alfa Romeo 16C Bimotore

Alfa Romeo 16C Bimotore är en tävlingsbil, tillverkad av det italienska tävlingsstallet Scuderia Ferrari 1935.

Utveckling
Alfa Romeo hade dominerat Grand prix-racingen i början av 1930-talet, men från säsongen 1934 hade fabriksteamet Scuderia Ferrari fått allt hårdare konkurrens från de statsunderstödda tyska Silverpilarna. För att matcha de tyska bilarna byggde Ferraris konstruktör Luigi Bazzi en P3:a med dubbla motorer. Förutom den ordinarie motorn framtill hade bilen en andra motor placerad bakom föraren. De två motorerna var kopplade till en gemensam växellåda. Därifrån överfördes kraften till bakaxeln.via två kardanaxlar som på övriga P3:or.

Tekniska data

Tävlingsresultat
Scuderia Ferrari tävlade med Bimotore under säsongen 1935 men modellen blev inte den framgång man hoppats på. Dåtidens däck höll inte för kraften från de två motorerna. Bästa resultatet blev en andraplats för Louis Chiron i Avusrennen.

I juni 1935 satte Tazio Nuvolari hastighetsrekord på allmän väg, när han körde sträckan Florens - Livorno med en snitthastighet på 323 km/h i en specialpreparerad Bimotore.

Referenser

Externa länkar

alfaklub.dk 
ultimatecarpage.com 

16C Bimotore
Historiska tävlingsbilar
Grand Prix-bilar
Bakhjulsdrivna fordon
Alfa Romeo Tipo 512

Alfa Romeo Tipo 512 är en prototyp, tillverkad av den italienska biltillverkaren Alfa Romeo 1940.

Utveckling
Tipo 512 togs fram som efterträdare till Alfettan sedan det blivit klart att internationella bilsportförbundet planerade för att 1940-talets Grand prix racing skulle köras med voituretter. Alfas chefskonstruktör Wifredo Ricart tog därför fram denna 1,5-litersbil vid sidan av den sextoncylindriga trelitersbilen Tipo 162.

Tipo 512 var Alfas första mittmotorbil. Motorn var en 180° V12:a med tvåstegskompressor. Alfa Romeo byggde en komplett bil samt ett chassi, innan andra världskriget satte stopp för vidare utveckling.

Tekniska data

Referenser

Externa länkar

alfaklub.dk 
ultimatecarpage.com 

Tipo 512
Historiska tävlingsbilar
Grand Prix-bilar
Bakhjulsdrivna fordon
Wifredo Ricart

Wifredo Pelayo Ricart Medina, född 15 maj 1897, död 19 augusti 1974 var en spansk motor- och bilkonstruktör.

Ricart föddes i Barcelona och tog ingenjörsexamen 1918. Under 1920-talet startade han flera företag inom bilindustrin i sin hemstad, men inget blev särskilt långlivat. 1930 blev han medlem i amerikanska Society of Automotive Engineers och etablerade sig som konsult i den europeiska motorindustrin.

1936 började Ricart arbeta för Alfa Romeos motoravdelning, där han tog fram motorer för tävlingsbilar och flygplan. Sedan Vittorio Jano lämnat företaget utsågs Ricart till chefskonstruktör och utvecklade grand prix-bilarna Tipo 512 och Tipo 162.

Ricart återvände till Barcelona vid andra världskrigets slutskede. Där blev han chef för det nystartade ENASA. Hans mest berömda konstruktion är sportbilen Pegaso Z-102, men han tog även fram motorer till företagets lastbilar och bussar. Ricart var mer intresserad av teknik än ekonomiska realiteter och 1959 tvingades han bort från ENASA. Han återgick då till konsultverksamheten.

Externa länkar 
Memory of a Mirage. 

Födda 1897
Avlidna 1974
Personer inom Spaniens näringsliv
Formelbilkonstruktörer
Personer verksamma inom bilindustrin
Personer med anknytning till Alfa Romeo
Män
Sasse

Sasse är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

 Hermann Sasse, tysk-australiensk teolog (1895–1976)
 Johan Sasse, svensk guldsmed, tecknare och kopparstickare, 1600-talet
 Joost van Sasse (1684–1755) koppargravör
 Staffan Sasse, amiral under Gustav Vasa

Sasse kan också syfta på

 Ulf Sandström (ishockeyspelare) med smeknamnet "Sasse"
 Student Association of the Stockholm School of Economics alltså Handelshögskolans i Stockholm studentkår

Tyska efternamn
Valenciatandkarp

Valenciatandkarp (Valencia hispanica), en fisk i familjen cyprinodontidae som finns sällsynt i sydöstra Spanien.

Utseende 
Valenciatandkarpen är en avlång fisk med stora ögon och rundade fenor. Färgen på övre delen av kroppen är brungrön, och ljusnar nedåt buken. Den vuxna hanen har blågrå sidor, och 9 till 12 smala, mörka tvärränder på bakkroppen. Stjärt- och ryggfenorna är gula med mörka kanter. På honans sida finns en svag, blågrå längsstrimma från ögat till stjärtspolen. Fisken kan bli upp till 8 cm lång.

Vanor 
Arten är en bottenlevande fisk som framför allt uppehåller sig i kustnära källor och färskvattenlaguner. Den kan också leva i träsk och andra våtmarker med tät vegetation. Födan består främst av märlkräftor av underordningen Gammaridea, men den tar också insekter och deras larver. Honorna kan bli upp till 4 år gamla, hanarna 3 år.

Fortplantning 
Parningstiden infaller mellan april och juli, då hanarna får kraftigare färger och börjar hävda små revir. När en hona simmar in i ett sådant, uppför hanen en halvcirkelformad parningsdans för henne. Honan lägger därefter mellan 10 och 30 ägg, som klibbar fast vid undervattensvegetationen. De kläcks efter omkring en vecka. Hon kan upprepa parningsspelet med andra hanar.

Utbredning 
Valenciatandkarpen finns längs Spaniens medelhavskust från Tortosa till Kap San Antonio. Den har även tidigare funnits vid Frankrikes medelhavskust nära Perpignan, men är utdöd i det området.

Status 
Valenciatandkarpen är klassificerad som akut hotad ("CR", underklassificering "A2ace") av IUCN, och populationen minskar kraftigt, med 80% de senaste 10 åren. Främsta orsaker är utdikning på grund av byggnation, miljöföroreningar från jordbruk och inplantering av arter som fungerar som predatorer och födokonkurrenter, exempelvis östlig moskitfisk (Gambusia holbrooki). Försök har gjorts att inplantera valenciatandkarpar i konstgjorda träsk.

Kommersiell användning 
Arten förekommer som akvariefisk, även om den anses svår att hålla.

Referenser 

Tandkarpar
Ashton Gate Stadium

Ashton Gate Stadium är en fotbolls- och rugbyarena i sydvästra Bristol i Storbritannien. Arenan har en kapacitet på 27 000 åskådare och är hemmaarena för Bristol City och Bristol Rugby.

På marken där arenan i dag ligger har fotboll spelats sedan 1880-talet. Ett lag kallat Southville FC hade sin hemmaplan där 1887, de bytte senare namn till Bedminster FC, uppgick i Bristol South FC och flyttade till deras hemmaplan innan de 1904 återvände till planen i Ashton Gate under namnet Bristol City. Arenan byggdes långsamt ut under de följande åren och 1913 spelades där en landskamp mellan England och Wales. Den första stora ombyggnaden gjordes 1928 då en ny takförsedd läktare byggdes på sydöstra sidan, den döptes till Wedlock Stand efter Billy Wedlock som spelade för Bristol City mellan 1900 och 1921. Publikrekordet för Ashton Gate sattes 1935 när 43 335 åskådare såg Bristol City spela en FA-cupmatch mot Preston North End FC.

1958 byggdes en ny huvudläktare (Williams Stand, efter tidigare ordföranden Des Williams) och 1970 byggdes Dolman Stand (efter ordföranden Harry Dolman) på motsatt sida planen. Den norra ståplatsläktaren revs 1994 och ersattes av den nya läktaren Ateyo Stand (efter John Ateyo, Bristol Citys meste målgörare), samtidigt byggdes sittplatser i resten av Ashton Gate.

Mellan 2014 och 2016 totalrenoverades arenan, Wedlock Stand och Williams Stand revs och ersattes av South Stand och Lansdown Stand (efter arenans ägare Stephen Lansdown), de två andra läktarna renoverades. Publikkapaciteten utökades från 21 000 till 27 000.

Källor 

Fotbollsanläggningar i England
Sportanläggningar invigda 1887
Bristol City FC
Hermann Sasse

Hermann Otto Erich Sasse, född den 17 juli 1895 i Sonnenwald, död den 9 augusti 1976 i Adelaide, Australien, var en tyskfödd luthersk teolog och författare. 

Sasse började sin bana under inflytande av sina lärares, bland andra Adolf von Harnacks, liberalteologi. Efter ett år som utbytesstudent vid Hartford Theological Seminary i Förenta Staterna (1925-26) återvände Sasse till hemlandet för att bli universitetslärare vid universitetet i Erlangen. 

Under tiden där blev han aktiv deltagare i den ekumeniska rörelsen. Under det tidiga 1930-talet framträdde han som en uttalad kritiker av det nationalsocialistiska partiet och rikskanslern Adolf Hitler. Han undertecknade inte Barmendeklarationen 1934 men författade, tillsammans med bland andra Dietrich Bonhoeffer, det första utkastet till den mindre kända Bethelbekännelsen 1933.

År 1949 utvandrade  Sasse till Australien, där han arbetade för United Evangelical Lutheran Church of Australia (som senare gick upp i Lutheran Church of Australia) till sin död.

Bibliografi (i urval) 
 This Is My Body: Luther's Contention for the Real Presence in the Sacrament of the Altar. (Eugene, OR: Wipf & Stock, 2001) 
 The Lonely Way: Selected Essays and Letters of Hermann Sasse: 1941-1976 (Concordia Publishing House, 2003) 
 The Lonely Way: Selected Essays and Letters of Hermann Sasse: 1927-1939 (Concordia Publishing House, 2002)

Källor

Noter

Tyska teologer
Australiska teologer
Lutherska teologer
Födda 1895
Avlidna 1976
Män
Officerare av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Spotland Stadium

Spotland Stadium är en fotbollsarena i Rochdale i Greater Manchester i nordvästra England. Arenan är hemmaarena för Rochdale AFC. Arenan tar 10 249 åskådare och invigdes 1920.

Fotbollsanläggningar i England
Sportanläggningar invigda 1920
Rochdale AFC
Hotet (roman)

Hotet (The Overlook) är en kriminalroman från 2007, skriven av Michael Connelly. Den publicerades först som en serie i New York Times.

Handling
Harry Bosch är tillbaka med sitt första fall sedan han lämnade enheten för gamla ouppklarade fall. Kort efter att Bosch blivit utkallad på fallet förstår han att det kan ha konsekvenser för hela nationen. Mordoffret hade tillgång till radioaktiva substanser. Homeland Security och FBI (Rachel Walling) blandar sig i fallet, och hotar att manövrera bort Harry Bosch. Nu gäller det inte bara att hitta mördaren, utan även att få behålla fallet.

Skönlitteratur 2007
Amerikanska kriminalromaner
C6 (tunnelbanevagn)

C6 var en vagnstyp som tillverkades och levererades i 160 exemplar åren 1970–1974 till Stockholms tunnelbana av Hägglund och ASEA. De sista vagnarna togs ur trafik den 24 april 2023. 

Två C6-vagnar, 2784 och 2785, har byggts om och trafikerar Saltsjöbanan. Sedan tidigare har 2 st. vagnar C6 2784 och C6 2785 byggts om till C16 och placerades på Saltsjöbanan år 1987.

C6 2651, från 1970, var efter 2002 den äldsta vagnen som trafikerade i tunnelbanan. Den 30 juni 2020 fyllde vagnen 50 år, då den var levererad detta datum 50 år tidigare. Den fick då ett namn precis som C20. Den har fått sitt namn efter Tonny Sjögren, som har arbetat med att underhålla Nybodahallens (Röda linjens) vagnar sedan 1970. Vagn 2651 avställdes 2023, och gick officiellt till skrotupplaget den 23 februari 2023.

C6 anpassades för röda linjen vid trafikstart 1971, då med grön färgsättning. Samtliga C6 fick permanent blå färgsättning 1990–1995. Flertalet C6-vagnar skrotades åren 2002–2005 respektive 2012–2014. I samband med leveransen av C30 planeras några kvarvarande C6-vagnar att byggas om till C10 och C11 för trafik på Saltsjöbanan. Resterande C6 liksom C14/C15 kommer att skrotas. Skrotningen av kvarvarande C6-vagnar påbörjades i maj 2021, enhet 2746 var den första som gick till skrot efter att ha stått avställd en längre tid i Hammarbydepån. Materialet från vagnarna som skrotas återvinns.

Hyttombyggnad
Förarhytten till tunnelvagnar av typ C6, C7, C8, C9, C10, C11, C12, C13, C14, C14z, C15 och C16 (C6-C16) utvecklades i slutet av 1960-talet inför leveransen av C6.

Tanken var att konstruera en modern hytt med god sikt och bättre värmeisolering än tidigare vagnar haft, automatisk inbromsning vid restriktiv hyttsignal, snabbstart samt anpassning för enmansdrift. Efter en del år började ett antal förare få besvär med rygg och axlar vid körning av dessa vagnar och problemen lokaliserades till körspakarna som måste hållas "med tryck" i fartläge. Efter prov med flera varianter av körspakar beslöts att installera ett enspaksbord med en "päronknopp" som är fjäderbelastad i vertikalled men ej horisontalled mellan noll och fartläge. Samtidigt infördes en fotpedal som ett alternativt säkerhetsgrepp. Vidare infördes nya uppladdnings- och nödbromsenheter i stället för de föråldrade förarbromsventilerna, fasta nya förarstolar samt nya strömbrytarpaneler. I början av 1990-talet inleddes hyttombyggnaderna av C6-vagnarna. Denna typ av ombyggnad genomfördes på C6, C8, C12, C13, C14 och C15. En förenklad variant genomfördes på Saltsjöbanans C10 och C11.

Se även
 C6H (tunnelbanevagn)

Referenser

Noter

Tryckta källor

Övriga källor 
 Svenska spårvägssällskapet
 Lokman.se | Tunnelbanan

Externa länkar
 
 Tunnelvagn C6 spårvägssällskapet.se

Stockholms tunnelbanevagnar
Sarah Leith

Sarah Leith är en amerikansk kanotslalomåkare som tävlade internationellt under slutet av 1990-talet. Hon vann en silvermedalj i K-1 vid kanotslalom-VM 1999 i La Seu d'Urgell, Spanien. Med i silverlaget var också Rebecca Giddens och Mary Marshall Seaver.

Referenser 

Amerikanska kanotister
Levande personer
Kvinnor
Pro-Life Alliance of Gays and Lesbians

Pro-Life Alliance of Gays and Lesbians (PLAGL) organiserar amerikanska HBT-personer som, med hänvisning till principer om icke-våld och mänskliga rättigheter, motsätter sig fri abort. Man hävdar att homosexualitet är genetiskt betingad och är rädda för att den dag vetenskapen hittar den specifika gen som gör en människa homosexuell, kan vissa mödrar välja att abortera foster med denna gen.

PLAGL är en partipolitiskt och religiöst obunden organisation, med medlemmar med bred politisk spännvidd. Ordföranden Cecilia Brown är t.ex. medlem av Green Party of the United States.

PLAGL har mötts med misstänksamhet av såväl Pro-liferörelsen som HBT-rörelsen i USA.

Externa länkar 
PLAGAL Officiell webbplats

Abortmotstånd
HBTQ-organisationer
Organisationer bildade 1990
Abort i USA
Frostavallen-Ullstorp

Frostavallen-Ullstorp är ett naturreservat i Höörs kommun.

Reservatet består till största delen av lövskog med bok som dominerande trädslag,  i området finns det även åkrar, betesmarker och sankmarker. Reservatet avsattes huvudsakligen för friluftsliv och rekreation. Frostavallen-Ullstorp ingår i Frostavallens strövområde, som har ett flertal vandringsleder i området Dagstorp – Frostavallen – Ullstorp. Flera av lederna har anlagts inom projekt Frostavallen-Dagstorp som pågått mellan åren 2005–2010. Ett av projektets syften har varit att förbättra tillgängligheten till Vaxsjön och Frostavallen, ett strövområde som var populärt redan på 1930-talet. Vaxsjö-slingan är anpassad för rullstol och barnvagn.

Strax söder om naturreservatet ligger Skånes Djurpark.

Vägbeskrivning 
Från riksväg 13 strax norr om Höör tar man av mot Skånes Djurpark. Naturreservatet ligger cirka 1,3 km norr om djurparken.

Referenser 
Noter

Källor
 Informationsskylt vid naturreservatet
 Länsstyrelsen i Skåne

Externa länkar 

 Naturvårdsverket
Strövområden i Skåne

Naturreservat i Höörs kommun
Naturskyddsområden bildade 1969
Shahpour III

Shahpour III var en persisk kung av den sassanidiska ätten. Han regerade mellan 383 och 388.

Referenser 

Sasanidiska dynastin
Män
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Personer i Iran under 300-talet