kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jaurekaska

Jaurekaska är en udde som ligger vid en fors efter Vägen västerut upp mot Stora Sjöfallet mellan sjöarna Langas och Stora Lulevatten i Lappland. År 1919 byggdes en smalspårig järnväg, en s.k. décauvillebana, över morkan som ett led i att skapa  fungerande transportvägar vid byggandet av Suorvadammen. Det effektivaste sättet att frakta material var nämligen att göra det via järnvägen till Luleluspen och sedan via båt över de två sjöarna, men då krävdes järnväg för att man skulle kunna tralla byggmaterialet mellan dem. Ytterligare en décauvillebana anlades av samma skäl vid Stora Sjöfallet, men den revs så sent som på 1980-talet vilket gör banan vid Jaurekaska till ett viktigt industriminne. Vid omlastningsplatsen i Jaurekaska fanns  även bryggor med handkranar, materialbodar och manskapsbaracker som ännu finns kvar. Miljön är därför välbevarad i sin helhet. Fram till 1962 när Vägen Västerut (Länsväg BD 827) anlades pågick en livlig sjötrafik med pråmar, bogserbåtar och turistbåtar med mycket personal både ombord på båtarna och vid omlastningsplatserna. Men därefter tog lastbilstrafik över transporterna och sjötrafiken upphörde helt när även turisterna övergick till att resa med bil och buss. Banan övergavs och var nerlagd fram till 1995 då Stig Tranberg, boende i Västra Kirjaluokta, återupptäckte den. Han samlade en grupp intresserade och bildade den ideella föreningen Båtklubben Trallgänget. År 1997 överlät Vattenfall banan med tillhörande mark och byggnader till Båtklubben Trallgänget som rustade upp den och skapade en fungerande museijärnväg. En höjdpunkt för föreningen var när Svenska Motorvagnsklubben anordnade en resa för sina medlemmar bl.a. till Jaurekaska.

Hästdragna transportvagnar användes för att dra vagnarna fram till 1937. Då infördes motorloksdrift på decauvillebanorna. Av ett gammalt bilchassi byggdes även en enkel motortralla som användes av STF för att transportera turister, och deras bagage, som skulle till Stora Sjöfallet, Saltoluokta och andra stugor i dalen och kanske vidare till Sarek nationalpark. Motortrallorna kunde dra upp till åtta transporttrallor, som fram till 1950 bromsades med spak. Den motortralla som användes i Stora Sjöfallet och som konstruerades av bröderna Sten och Martin Lundkvist från Piteå är den enda som bevarats till idag. Denna motortralla omhändertogs av det lokala företaget Fiskeflyg vars ägare är släkt med konstruktörerna och skänktes vid slutet av 1990-talet till Båtklubben Trallgänget som äger  underhåller banan och bedriver småskalig transporttrafik sommartid för fiskare, fjällvandrare och tågentusiaster. En förutsättning för att åka på den är att bli medlem i denna ideella förening, som dessutom har en liten stuga till uthyrning.

Referenser 

Lapplands geografi
Jokkmokks kommuns geografi
Stanislao Cannizzaro

Stanislao Cannizzaro, född 13 juli 1826 i Palermo, död 10 maj 1910, var en italiensk kemist.

Cannizzaro började på universitetet i Palermo 1841, med avsikten att utbilda sig till läkare, men snart övergick han till att studera kemi. 1845 och 1846 verkade han som assistent till Raffaele Piria (1815-1865), som då var professor i kemi i Pisa.

Under Siciliens självständighetskamp 1848 tjänstgjorde Cannizzaro som artilleriofficer i Messina och valdes också som representant för Francavilla i Siciliens parlament. Efter att Messina hade fallit i september 1848 stationerades han i Taormina. När upproret föll samman flydde han till Marseille i Frankrike i maj 1849 och kom, efter att ha besökt flera andra städer, till Paris i oktober.

Han arbetade i Michel Eugène Chevreuls laboratorium där och bidrog tillsammans med F. S. Cloz (1817-1883) för första gången till den kemiska forskningen 1851, genom att tillverka cyanamid genom att låta ammoniak reagera med klorcyanid löst i eter. Samma år utnämndes han till professor i fysikalisk kemi vid den nationella högskolan i Allessandria i Piemonte. Där upptäckte han att aldehyder, om de löses i en kaliumhydroxidlösning i etanol, kan uppdelas till motsvarande syra och alkohol, till exempel från bensaldehyd till bensoesyra och bensylalkohol, den så kallade Cannizzaro-reaktionen. På hösten 1855 blev han professor i kemi vid Genoas universitet i Genua. Efter ett par professorsposter i Pisa och Neapel tog han jobbet som professor i organisk och oorganisk kemi i Palermo. Där blev han kvar i tio år och undersökte aromatiska föreningar, samtidigt som han fortsatte med aminerna. 1871 blev han professor i kemi vid Roms universitet.

Utöver sitt arbete med organisk kemi bidrog han i hög grad till förståelsen av de grundläggande kemiska sambanden i sin skrift Sunto di un corso di Filosofia chimica (1858) där han gjorde tydlig åtskillnad mellan molekylvikt och atomvikt och också visade hur de elementära ämnenas atomvikter i flyktiga sammansatta ämnen kan beräknas ur dessa sammansatta ämnens molekylvikter. Härmed fick Avogadros hypotes om atomer och molekyler en stabil grund. Cannizzaro visade också hur elementens atomvikter kan beräknas från deras värmekapacitivitet även när deras gasdensitet inte är känd. Detta arbete hade stor betydelse för framväxandet av en förståelse för materiens struktur utifrån atom-begreppet. För detta tilldelades han Copley-medaljen av Royal Society 1891.

I egenskap av framstående vetenskapsman kunde han 1871 ta plats i den italienska senaten och senare blev han dess vicepresident. Som medlem i Rådet för offentlig utbildning, och även på andra sätt, hade han stort inflytande över utvecklandet av den naturvetenskapliga utbildningen i Italien.

Han blev ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien år 1905.

Externa länkar 

Italienska kemister
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1826
Avlidna 1910
Män
Mottagare av Copleymedaljen
Jaspis

Jaspis är ett aggregat av mikrokornig kvarts och/eller kalcedon och andra mineralfaser. Det är en ogenomskinlig, oren variant av kiseldioxid (hornsten), vanligtvis röd, gul, brun eller grön till färgen; mera sällan blå. Den vanliga röda till bruna färgen beror på inneslutningar av järn(III). Jaspis brister med en slät yta.

Namnet kommer från grekiskan och betyder prickig sten, men användes helt annorlunda under antiken än nu. Då betecknade det gröna, genomskinliga stenar.

Jaspis finns i alla nyanser, mest randig eller fläckig. Jaspisen har upp till 20 % andra ämnen i sig, vilket ger de olika färgkombinationerna. Detta gör även att streckfärgen som stenen har blir annorlunda beroende på vilket ämne som färgar stenen. Enfärgad jaspis är ovanlig.

Jaspis används till sniderier, smycken, mosaik och inläggningar. Av jaspis tillverkas också ofta gnistskydd att ha framför eldstaden, bordsskivor och fasadbeklädnad. Jaspis kan bildas i fossiliserat trä, vilket är efterfrågat för cabochonslipning och broscher.

Varianter
Det finns många olika varianter av jaspis. De namnges ofta efter färgkombinationen men även fyndorten. Några exempel på olika jaspisar är:
 Agat-jaspis (jaspis-agat) - blandning mellan dessa stenar
 Bandjaspis - har som band på sig, användbar för gemmer
 Basanit - svart, finkornig jaspis från North Carolina, USA
 Blodsten (heliotrop) - rödfläckig, mörkt grön
 Dalmatinerjaspis - vit med svarta prickar som en dalmatiner
 Egyptisk jaspis (eller nilkisel)
 Hornsten/Chert - oren grå variant (flinta och kalcedon)
 Landskapsjaspis - genom inneslutningar ger det vackra landskapsliknande mönster
 Nunkirchner-jaspis - gråbrun, finkornig som är uppkallad efter fyndorten i Hunsrück-bergen.
 Oceanjaspis - denna jaspis är blå till grönaktig med olika havsliknande ting. Den är delvis genomskinlig
 Plasma - mörkgrön, finkornig (ibland med vita eller gula fläckar)
 Prasem - grågrönfärgad jaspis som ibland får färg av aktinolitfibrer
 Silex - brun och rödfläckig
 Tysk jaspis - en nunkirchnerjaspis som är färgad med berlinerblått, heter även schweizisk jaspis eller Swiss lapis (som imitation av lapis lazuli)

Referenser

Externa länkar 

Silikatmineral
Ädelstenar
Sexus

Sexus är samma sak som semantiskt genus eller naturligt genus. För svenska språket innebär detta att någots faktiska kön kan bestämma ords morfologi, parallellt med svenskans två grammatiska genus neutrum och utrum.

Till exempel kan sexus framgå av substantivs ändelser, ändelser hos ordningstal som ej slutar på -e och adjektivs kongruensböjning:
 den gamla sköterskan
 den gamle skötaren

den förste dansaren
den andra dansösen

Både sköterskan och skötaren tillhör det grammatiska genuset utrum men böjs liksom adjektivet efter sina respektive sexus. Man kan därför hävda att svenskan har två parallella genussystem: ett grammatiskt och ett semantiskt.

Användningen av -a respektive -e i modern svenska är dock inte entydigt knuten till sexus. Mycket annat spelar också in, bland annat stilläge. Exempelvis kan samma språkbrukare skriva "den gamle mannen" men "den där coola snubben", trots att vederbörande använder "han" för att beteckna såväl "mannen" som "snubben". I vissa fall används -e i skrift därför att det upplevs som det enda korrekta. Dock är det enligt språkvårdare korrekt att använda -a i alla situationer. -e används också även i riksspråket ibland med andra syftningar än människor som omnämns med "han", exempelvis för hästar (men då företrädesvis hanhästar), eller för kvinnor med könsneutrala yrkesbeteckningar ("landstingets nye ordförande", använt om en kvinna).

Dialektalt förekommer även han och hon med betydelsen "den" om ting, men då handlar det om grammatiskt genus. Det könsneutrala pronomenet hen medför ett tredje, obestämt sexus.

Se även 
Grammatiskt genus

Referenser 

Semantik
Språkligt genus
Jul med Hep Stars

Jul med Hep Stars är ett julalbum från 1967 av den svenska popgruppen Hep Stars, utgivet på skivmärket Olga . 2001 var det dags för en nyutgåva på CD, då på skivmärket EMI .

Låtlista
Sida 1
Nu är det jul igen
Christmas Today
Alla sover utom jag
White Christmas
Johanssons Boogie-woogie vals
Jingle Bells

Sida 2
Hej tomtegubbar
Christmas on My Mind
The Boy that Old Santa Forgot (Gutten som julenissen glemte)
Gläns över sjö och strand
Nu tändas tusen juleljus
Stilla natt
Dotter Sion

Referenser 

Album av Hep Stars
Julmusikalbum 1967
Svenska julmusikalbum
Flerspråkiga julmusikalbum
Jag kommer hem igen till jul

Jag kommer hem igen till jul är ett julalbum från 2002 av Peter Jöback, med såväl äldre som nyskrivna julsånger. På albumlistorna toppade det i Sverige under sent 2002. Under sent 2003 återinträdde albumet på listorna, och placerade sig på fjärde plats i Norge medan det återigen toppade i Sverige.

Låtlista
Intro, Här är vi med julens kransar (Deck the Hall with Boughs of Holly)
Viskar en bön
Ave Maria
Jag kommer hem igen till jul
Jul, jul, strålande jul
Gläns över sjö och strand
Snön föll
Decembernatt (Halleluja)
Guds frid i gode vise män (God Rest Ye Merry, Gentlemen)
Marias sång
O helga natt (Cantique de noël)
Jag tror på dig
Stilla natt (Stille Nacht, heilige Nacht)
Varmt igen

Medverkande
Peter Jöback - sång
Lars Halapi - gitarr, vibrafon, klockspel, omnichord med mera
Peter Korhonen - trummor
Robert Qwarforth - piano
Thomas Axelsson - bas

Listplaceringar

Listföljd

Referenser

Album av Peter Jöback
Julmusikalbum 2002
Julmusikalbum utgivna på Sony Music
Svenska julmusikalbum
Svenskspråkiga julmusikalbum
Jorge Vargas

Jorge Vargas, född 8 februari, 1976 i Santiago, är en chilensk före detta fotbollsspelare som spelade som försvarare.

Karriär 
1995 debuterade han för Universidad Católica, men efter 5 år flyttade han till Italien för spel i Reggina. Därefter spelade han också för Empoli och Livorno innan han slutligen flyttade till Österrike för att spela för FC Red Bull Salzburg.

Landslaget 

Vargas har representerat Chile 36 gånger efter debuten 28 april, 1999 i en match mot Bolivia. Han var också kapten under en kort period.

Efter att Chile åkt ur Copa América 2007 uppstod skandal då Vargas i sällskap av ett par andra landslagsspelare stuckit ut på puben. Det resulterade i att Vargas och de andra inblandade chilenarna stängdes av från landslaget i 20 matcher. Det betyder att Vargas kommer att missa hela kvalet mot VM 2010 i Sydafrika.

Chilenska fotbollsspelare
Spelare i Club Deportivo Universidad Católica
Spelare i Reggina Calcio
Spelare i Empoli FC
Spelare i AS Livorno Calcio
Spelare i FC Red Bull Salzburg
Spelare i Spezia Calcio 1906
Spelare i Club Deportivo San Luis de Quillota
Spelare i Club de Deportes La Serena
Spelare i Copa América 1999
Spelare i Copa América 2007
Chilenska idrottare under 2000-talet
Personer från Santiago de Chile
Födda 1976
Levande personer
Män
Välkommen till min jul

Välkommen till min jul, släppt 5 november 2001, är ett julalbum av den svenska sångaren Jan Malmsjö . Det nådde som högst 20:e plats på den svenska albumlistan.

Låtlista
Bella notte
Frid på Jorden
En släde för två (Sleigh Ride)
Stilla natt
När frosten nyper i din kind (The Christmas Song) 
När det lider mot jul
På himlen tändas ett ljus 
Julen är här
Jag ska hem till julen (I'll Be Home for Christmas)
Klang min vackra bjällra
Dagen är kommen (O Come all ye Faitful)
Hosiana in Exelcis Deo
Den lilla trumslagarpojken (The Little Drummer Boy)

Listplaceringar

Medverkande
Peter Ljung - piano
Staffan Astner, Billy Bremner, Micke Littwold - gitarr
Sven Lindvall - trummor
Johan Granström - bas med mera

Referenser

Album av Jan Malmsjö
Julmusikalbum 2001
Svenska julmusikalbum
Svenskspråkiga julmusikalbum
Bröderna (sällskap)

Bröderna i Böödalen var ett sällskap i Göteborg som bildades av skeppsredaren Werner Lundqvist (1868-1943). 1903 hade han och hans hustru Anna (född Ahrenberg) flyttat in i huset Villa Soltorpet, som ligger i Bö, Göteborg. Skisserna till huset utfördes i oktober 1902 av Göteborgsarkitekten Georg Nordström (1874-1907). Huset inreddes och dekorationsmålades av den danske konstnären Ole Kruse (1868-1948). 

Ole Kruse var en av de tidigaste medlemmarna i sällskapet Bröderna, som Werner Lundqvist alltså bildade strax efter inflyttningen till Soltorpet. Bröderna var en sammanslutning av hantverkare, tänkare och några andra som bodde i området och som tänkte i samma banor. Sällskapet varade från 1905 till strax innan Werner Lundqvists död 1943. Oftast sammanträdde man på Villa Soltorpet, särskilt i Brödrarummet som inreddes 1908. En av de flitigaste medlemmarna var Gustaf von Holten (1873-1958). Han verkade som sekreterare i sällskapet hela tiden. Han såg till att utdrag ur de handpräntade Krönikorna blev tryckta. Originalskrifterna finns bevarade på Göteborgs konstmuseum. Det finns ett dussin tryckta skrifter med utdrag ur de samtal, som Bröderna förde om Örgryte, Göteborg, resor, hantverket och livet. Där används endast yrkespseudonymer. 

Werner Lundqvist fick antagligen impulsen från sällskapet att ge konstverken i Brödrarummet, Ole Kruses "Livets träd" och andra verk av denne konstnär, i donation till Göteborgs konstmuseum.

Källor
Göteborg Förr och Nu. Göteborgs Hembygdsförbunds Skriftserie Nr 26-1996
 Jeff Werner "Brodern som bestämde. Werner Lundqvist och Göteborgs konstmuseum", i Skiascope 5: Fådda och försmådda. Samilngarnas historia vid Göteborgs konstmuseum, Göteborg 2012 

Göteborgs kommun
The Unholy Alliance

The Unholy Alliance är en återkommande turné i Nordamerika och Europa med Slayer som huvudband och olika medföljande band.

The Unholy Alliance Chapter II 
The Unholy Alliance Chapter II var en turné 2006 i med de fem metal/thrash metal-/hårdrocks-banden Thine Eyes Bleed, Lamb of God, Children of Bodom, In Flames och Slayer. Dessa fem band gjorde en europaturné under oktober och november, då de bland annat var i England och Sverige. I Sverige kom turnén till Stockholm, Hovet, den 16 november och till Malmömässan den 17 november.

Europaturnén hade föregåtts av motsvarande turné i USA, men då med bandet Mastodon i stället för In Flames.

The Unholy Alliance Chapter III 

År 2008 kom The Unholy Alliance i ny skepnad med nya tag och nya band. Enda bandet från The Unholy Alliance Chapter I och II som är kvar är huvudpelaren i turnén: Slayer.

Slayer följdes denna gång av metalcore-bandet Trivium, svenska death metal-bandet Amon Amarth och metalbandet Mastodon. 
Turnén kom till Stockholm och Annexet den 23 november.

Konsertturnéer 2006
Heavy metal
Bullegummans gata

Bullegummans gata ligger i stadsdelen Älvsborg i Göteborg, som gavs sitt nuvarande namn 1965. Under 1930-talet bodde där en fru Liljegren, som bakade goda bullar, eftertraktade av barnen som var på väg till Påvelundsskolan. 

Fru Liljegren tog då upp en lucka i husets vägg där hon kunde sälja sina bullar och så blev fru Liljegren känd i trakten som "Bullegumman". Huset ägdes under en tid av Göteborgs stad och fungerade då som flyktingsluss. Huset är i ursprungligt skick. Bullegummans lucka finns kvar 2011.

Källor 
, s. 63

Gator i Göteborg
Marie Jacobsson

Marie Jacobsson är jur.dr och valdes den 16 november 2006 till ledamot av FN:s folkrättskommission, så som den första svenska ledamoten sedan 1961. 
Intervju på ud.se 4 juli 2010: "Intensiv julimånad för svensk folkrättsexpert"

Referenser 

Personer inom FN
Svenska jurister
Kvinnor
Levande personer
Födelseår saknas
Rosenkvarts

Rosenkvarts är ett mineral som oftast är lite mjölkigare snarare än genomskinligt och mer eller mindre rosa. Den heter rosenkvarts på grund av sin färg. Färgen anses vanligen bero på spårmängder av titan, järn eller mangan i materialet. En del rosenkvarts innehåller mikroskopiska rutilnålar som producerar asterism i genomsläppt ljus. Nyligen genomförda röntgenkristallografiska studier tyder på att färgen beror på tunna mikroskopiska fibrer,  möjligen av dumortierit i kvartsen. Man kan finna rosenkvarts i bland annat Brasilien, på Madagaskar,  i Thailand och USA samt i Härjedalen i Sverige. Rosenkvarts finns även i Älvsbyn i Norrbotten.

Färgen kan blekna. Om man värmebehandlar stenen bleknar den, och om den bestrålas svartnar den. Det är sällsynt som kluster. När man ser det i klusterform är klustret mycket litet.

Det finns dessutom en sällsynt typ av rosenkvarts (ofta också kallad kristallin rosenkvarts) med färg som tros vara orsakad av spårmängder av fosfat eller aluminium. Färgen i kristaller är tydligen ljuskänslig och kan blekna. De första kristallerna hittades i en pegmatit som upphittades nära Rumford, Maine, USA och i Minas Gerais, Brasilien. Kristallerna som hittas är mer genomskinliga och euhedriska, på grund av föroreningarna av fosfat och aluminium som bildade kristallin rosenkvarts, till skillnad från järn och mikroskopiska dumortieritfibrer som bildade rosenkvarts.

Galleri

Referenser

Externa länkar 

Silikatmineral
Ädelstenar

en:Quartz#Rose quartz
Tideräkningsgatan

Tideräkningsgatan är en två kilometer lång gata i stadsdelen Kortedala, Göteborg. Gatan fick sitt namn 1953 som ett gruppnamn ur almanackan, tillsammans med 53 andra gator i stadsdelen.

Historik 
På 1600-talet kallades vägen Mölnebacken (Mjölnarebacken). Det var då en hålväg för torparna i Kortedala som skulle bege sig till kvarnen i Lärje. I backen fanns skvaltkvarnar och karpdammar och här bodde franciskanermunkar som kom från hospitalet i Nylöse.

"Burmabacken" 
Gatans västra del består av en en kilometer lång backe, som förbinder Kortedala med Alelyckan. Backen kallas i folkmun Burmabacken, Burmavägen eller Lärjebacken. Under andra världskriget byggde de allierade en 1 100 km lång väg i Myanmar (Burma) – Burmavägen – som gick genom svår terräng och höga bergstrakter. En skröna säger att Skanska som byggde denna väg i Kortedala på samma sätt gav den namnet Burmavägen eller Burmabacken. Detta förnekas av både Göteborgs Stad Namnberedningen och av Skanskas Sten Delle, som var asfaltschef i Kortedala på den tiden och den som anlade gatan. Namnet Burmabacken fanns redan då endast en stig gick längs gatans senare sträckning.

Burmabacken är en kilometer lång med ungefär 7 procent lutning. Den brantaste delen lutar cirka 10 procent, enligt mätning i Daftlogic.com.

Se även  
 Burmavägen (E45) – en del av E45 i Norrbottens län

Referenser 
, s. 64, 287

Noter 

Gator i Göteborg
Kortedala
Chalmerstunneln

Chalmerstunneln är en spårvägstunnel i Johanneberg, Göteborg, som byggdes år 2000 till en kostnad av . Längd  och stigningen är . Öppnad för allmän trafik 10 februari 2002. Tunneln är egentligen två parallella tunnlar med enkelspår, vilket i praktiken är en dubbelspårig tunnel. Mellan tunnlarna finns det sex evakueringstunnlar, eller tvärtunnlar.
Det uppåtgående tunnelrörets spår har två signalreglerade spårblock och tillåter två spårvagnar att gå uppför. Det nedåtgående röret har endast en blocksträcka. Teoretiskt kan alltså tre spårvagnar trafikera tunneln samtidigt, i praktiken blir det ytterst sällan mer än två spårvagnar, en uppför och en nedför. Chalmerstunneln trafikeras tidtabellsmässigt av linjerna 6, 8 och 13. Därutöver förekommer det extravagnar och Ringliniens abonnemang. Spårvägssällskapet Ringlinien undviker gärna att trafikera tunneln nedför med sina äldsta spårvagnar, då man befarar att värmeutvecklingen i motstånden blir för stor under en längre sträcka med motståndsbroms, då dess kylning kan vara försämrad inne i tunneln. Att köra uppför gör man däremot gärna. 

Tunneln förbinder Södra Vägen med Aschebergsgatan där Chalmers tekniska högskola ligger. Den är en del av den planerade spårvagnsringleden Kringen. Tunneln gör det lättare att ta sig mellan å ena sidan Chalmers och Sahlgrenska och å andra sidan Korsvägen, Mölndal, Kungsbacka, Örgryte. Bortåt  arbetar eller studerar i Chalmers eller Sahlgrenska med omgivning.

Koordinater:
Västra änden: 
Östra änden:

Referenser

Transportanläggningar i Göteborg
Spårvagnstrafik i Göteborg
Göteborgs historia
Inka (härskare)

Inka (Sapa inka) var titeln på Inkarikets härskare. Inkan var solens son, titeln var ärftlig och styrelseskicket kan betecknas som absolut monarki, av teokratisk karaktär.

Härskaren över Inkariket 

Inkariket eller Tawantinsuyo fanns till under en relativt kort period, cirka 300 år. Under den tiden skedde en gradvis utvidgning och Inkariket hade sin största utbredning då de spanska conquistadorerna anlände 1532. Under Inkarikets höjdpunkt sträckte det sig från Colombia, Ecuador, Peru, Bolivia till Chile och Argentina, det vill säga det var mer än 4 000 km långt och täckte ett territorium på mer än 3 miljoner kvadratkilometer.

När spanjorerna kom hade den siste store inkan Huayna Capac dött och en strid höll just på att blossa upp mellan inkans två söner, halvbröderna Atahualpa och Huáscar.

Inkafolket saknade skriftspråk så det vi vet om Inkarikets historia är det som hade bevarats i muntlig tradition och som nedtecknades av spanjorerna. Ju längre bak i tiden man kommer desto osäkrare blir tidsbestämning och annat. De första inkorna räknas därför till de mytiska inkorna, och från och med den nionde inkan Pachacuti talar man om de historiska inkorna, se listan över inkor.

Kröningen av en inka 
För att bli inka måste arvtagaren krönas av Inkarikets överstepräst Willac Umo. De inkor som krönts på detta sätt brukar räknas till capaccuna, listan över krönta inkor. Till inkorna räknas ibland också den sista inkan Atahualpa. Denne hade de fakto ställningen som den härskande inkan när spanjorerna anlände, men han blev aldrig krönt. Till ny inka utsåg sedan spanjorerna Atahualpas halvbror Manco Inca, men inte heller han räknas till capaccuna.

Inkan bar olika insignier som markerade hans höga position, bland annat en kunglig borla – mascaipachan. Inkan bar också en huvudbonad, llauto som var ett färgat band som lindades runt inkans huvud, och corequenque-fjädrar (fjädrar i svart och vitt som fästes under inkans llauto). Inkan hade också liksom den övriga noblessen öronprydnader av metall (guld) orejeras som fästes i stora hål i örsnibbarna. Som tecken på sin makt hade inkan en käpp av guld med fjädrar topayauri samt champi som var en yxa av guld.

Se även
Lista över Inkarikets härskare

Inka
Härskartitlar
Inkarikets regenter