kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Katharina Michailovna

Katharina Michailovna av Ryssland, född 28 augusti 1827 i S:t Petersburg , död där 12 maj 1894, var en rysk storfurstinna och hertiginna av Mecklenburg-Strelitz, gift 1851 med hertig Georg August av Mecklenburg-Strelitz. Dotter till storfurst Michael Pavlovitj av Ryssland (1798–1849) och Charlotte av Württemberg (1807–1873).

Biografi 

Katharina fick en fin utbildning. Hon förlovades 1850 och gifte sig året därpå; genom äktenskapet miste hon sitt ryska medborgarskap, men paret bosatte sig med hennes mor i S:t Petersburg och deras relation var lycklig, även om modern och maken inte alltid kom överens. 

Katharina Michailovna var liksom sin mor aktiv inom välgörenhet och beskyddare för många organisationer och utbildningsinstitutioner. Hon var beskyddare av Mariinskij- och Povivalny Instituten (numera Institutet för obstetrik och gynekologi), Maksimilianovskaya kliniken, vårdhem i St Petersburg och Oranienbaum. Hon öppnade ett vårdhem för sjuka barn från St Petersburg i Oranienbaum, kliniska institutet (numera Institutet för avancerade läkarutbildning), en skola för flickor i Tasjkent och en välgörenhetsorganisation för kvinnor i Riga.

Barn
 Nikolaus Georg Michael Karl (född och död i Sankt Petersburg 1854). 
 Helene Marie Alexandra Elisabeth Auguste Karoline (född den 16 januari 1857 i Sankt Petersburg, död 1936); gift 1891 med Albert av Sachsen-Altenburg (1843-1902; yngre bror till Teresia av Sachsen-Altenburg). 
 Georg Alexander Michael Friedrich Wilhelm Franz Karl (född den 6 juni 1859 i Remplin, död den 5 december 1909 i Sankt Petersburg); gift morganatiskt i Sankt Petersburg 1890 med Natalia Vanljarskaya, grevinna von Carlow (1858–1921). Från detta par stammar den nuvarande mecklenburgske tronpretendenten Borwin av Mecklenburg.
 Karl (eller Carl?) Michael Wilhelm August Alexander (född den 17 juni 1863 i Oranienbaum, död den 6 december 1934 i Remplin).

Referenser

Ryska storfurstinnor
Tyska hertiginnor
Romanov
Personer från Sankt Petersburg
Födda 1827
Avlidna 1894
Kvinnor
Maria Alexandrovna av Ryssland

Maria Alexandrovna av Ryssland, född 17 oktober 1853 i Tsarskoje Selo , död 24 oktober 1920 i Zürich, var en kunglig brittisk hertiginna av Edinburgh, grevinna av Kent och Ulster och tysk hertiginna av Sachsen-Coburg-Gotha, gift 1874 i S:t Petersburg med hertig Alfred av Sachsen-Coburg-Gotha. Dotter till tsar Alexander II av Ryssland och Maria Alexandrovna.

Biografi 

Hennes äktenskap blev med åren inte lyckligt, och Maria betraktades som högdragen och snobbig i Londonsocieteten. Hennes far hade begärt att hon skulle behålla sin titel "Kejserlig Höghet" och gå före hustrun till den brittiska tronföljaren (Alexandra av Danmark) i rang; Maria ville inte komma efter Alexandra då denna var dotter till en kung medan Maria var dotter till en kejsare. Drottning Viktoria I av Storbritannien erkände förvisso som "Kunglig och Kejserlig Höghet", men gav henne företräde omedelbart efter Alexandra. 

1893 ärvde maken tronen i Sachsen-Coburg-Gotha efter sin farbror, vilket äntligen gav henne företräde framför sina svägerskor i egenskap av gemål till en regerande monark.

Hon beskrivs som mycket intelligent men bestämd, och uppfostrade sina barn enligt principen "no nonsense".

Barn 
 prins Alfred (1874–1899) arvprins av Sachsen-Coburg-Gotha från 22 augusti 1893
 prinsessan Marie (1875–1938) gift med kung Ferdinand I av Rumänien (1865–1927)
 prinsessan Victoria Melita ("Ducky") (1876–1936) gift med (1) storhertig Ernst Ludvig av Hessen (skilda 1901), gift med (2) storfurst Kirill Vladimirovitj av Ryssland
 prinsessan Alexandra (1878–1942) gift med furst Ernst II av Hohenlohe-Langenburg
 dödfödd son (född och död 1879)
 prinsessan Beatrice (1884–1966) gift med don Alfonso, infant av Spanien, hertig av Galliera

Referenser

 Marie, prinsessa av England, drottning av Rumänien, "Mitt Livs Historia" I-II, Albert Bonniers förlag, Stockholm 1936

Kvinnor
Romanov
Födda 1853
Avlidna 1920
Ryska storfurstinnor
Brittiska prinsessor genom giftermål
Kulturproposition

Kulturproposition är en proposition (ett förslag) från en regering till ett parlament om kulturpolitikens inriktning. I Sverige har, sedan kultur blev ett politikområde under 1970-talet (efter att frågorna tidigare hanterats av det svenska ecklesiastikdepartementet), två sådana propositioner förekommit Kulturpropositionen 1974 och Kulturpropositionen 2009.
Kulturutredningar och propositioner
Liang

Liang är en kinesisk stavelse som bland annat kan syfta på:

Liang (namn) – ett av Kinas vanligaste efternamn
Liang (stat) – en kinesisk stat under Vår- och höstperioden (771-475 f.Kr.);
Liangdynastin – en kortvarig sydlig kinesisk dynasti (502-557) under De sydliga och nordliga dynastierna.
 Kecamatan Liang – distrikt, Sulawesi Tengah, Indonesien, 

WP:Projekt Kina
Lundblad

Lundblad är ett svenskt efternamn som den 31 december 2013 bars av 2514 personer bosatta i Sverige.

Personer med efternamnet Lundblad

 Albert Lundblad (1836–1900), affärsman, rådman och politiker
 Axel Robert Lundblad (1862–1928), lantbrukare och politiker
 Britta Lundblad (1920–2008), paleobotaniker, professor
 Caroline Lundblad (född 1979), koreograf, dansare och performancekonstnär
 Cecilia Lundblad (1797–1877), målare
 David Lundblad (född 1974), kördirigent 
 Emil Lundblad (1887–1965), prost
 Erik Lundblad (1869–1944), borgmästare
 Erik G. Lundblad (1925–2004), ingenjör och företagsledare
 Grethe Lundblad (1925–2010), socialvårdsinspektör och politiker, socialdemokrat
 Gunnar Lundblad (1914–2010), biokemist
 Gustaf Teodor Lundblad (1851–1931), präst och psalmförfattare
 Jane Lundblad (1905–1986), översättare och journalist
 Janne Lundblad (1877–1940), dressyrryttare
 Johan Lundblad (1753–1820), latinsk skald, präst och professor
 Johan Erik Lundblad (1790–1828), avrättad
 Johan Fredrik af Lundblad (1791–1854), ämbetsman och historisk författare
 Jon Lundblad (född 1982), fotbollsspelare
 Leif Lundblad, entreprenör och uppfinnare 
 Magdalena Lundblad (1753–1786), ballerina
 Magnus Lundblad (1861–1921), psykiater
 Margit Lundblad (1906–1983), politiker, socialdemokrat
 Marianne Lundblad (född 1930), bioldkonstnär och skulptör
 Nicklas Lundblad (född 1971), IT-debattör
 Nils Lundblad (1888–1947), ämbetsman och företagsledare
 Olov Lundblad (1890–1970), zoolog och museiman
 Peter Lundblad (1950–2015), sångare
 Peter Lundblad (ämbetsman) (1868–1933), landssekreterare
 Ragnar Lundblad (1893–1973), lärare och matematisk fysiker
 Sara Lundblad (1818–1902), målare
 Sven Lundblad (1776–1837), teolog, professor, politiker och biskop i Skara
 Sven Lundblad (översättare) (1789–1860)
 Thomas Lundblad (född 1973), drakbåtspaddlare
 Thor Lundblad (1858–1952), arrendator och politiker

Källor

Svenska efternamn
Lösch

Lösch:
 August Lösch
 Claudia Lösch
 Dorothea Maria Lösch

Se även 
 Claudia Losch

Tyska efternamn
Matute

Matute är en kommun och ort i den autonoma regionen La Rioja i norra Spanien. Kommunen hade 93 invånare (2018), på en yta av 25,65 km².

Referenser

Externa länkar 
 

Orter i La Rioja, Spanien
Kommuner i La Rioja
Helga Nowotny

Helga Nowotny, född 9 augusti 1937 i Wien, är en österrikisk sociolog och forskare. Hon var 1996-2002 professor i vetenskapsforskning vid ETH Zürich och blev 2006 vice VD för Europeiska forskningsrådet. Sedan den 1 mars 2010 är hon vd och ordförande för Europeiska forskningsrådets vetenskapliga råd.

Nowotny invaldes 2006 som utländsk ledamot av svenska Vetenskapsakademien.

Källor 

Österrikiska sociologer
Österrikiska professorer
Personer verksamma vid ETH Zürich
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Kvinnor
Födda 1937
Levande personer
M/S Pearl of Scandinavia

M/S Pearl Seaways är ett passagerarfartyg ägd av DFDS Seaways och som går deras rutt Köpenhamn-Oslo. Hon byggdes 1989 av Wärtsilä Marinindustri Pernovarvet i Åbo, för Rederi AB Slite som M/S Athena för användning i Viking Line trafiken. Mellan 1993 och 2001 seglade hon som M/S Langkapuri Star Aquarius.

Historia 
Fartyget hette från början M/S Athena och ersatte gamla Apollo III som 24-timmarskryssare från Stockholm till Mariehamn. Hon byggdes med bildäck för att snabbt kunna lägga om trafiken till vanlig bilfärjetrafik mellan Finland och Sverige, men hon blev snabbt så populär att rederiet byggde om bildäck till ett nöjesfält med disco och andra attraktioner.

När Rederi AB Slite gick i konkurs blev hon såld till Star Cruise Line som döpte om henne till Langkapuri Star Aquarius och satte henne i kryssningstrafik från Singapore.

En brand uppstod på morgonen den 17 november 2010.

Referenser

Externa länkar 

Passagerarfartyg
Viking Lines tidigare fartyg
Fartyg byggda i Åbo
Fartyg sjösatta 1989
Fartyg i Östersjön
Philip Stanhope, 4:e earl av Chesterfield

Philip Dormer Stanhope, 4:e earl av Chesterfield, född 22 september 1694, död 24 mars 1773, var en brittisk statsman och författare

Biografi
Han var son till Philip Stanhope, 3:e earl av Chesterfield, adoptivfar till Philip Stanhope, 5:e earl av Chesterfield.

Chesterfield var ledamot av underhuset för whigs 1715-22, och var kammarjunkare 1715-30 samt chef för livdrabanterna 1723-25. Chesterfield ärvde 1726 earlvärdigheten från sin far och tog därmed säte i överhuset. År 1728 blev han medlem av Privy council och var 1728-32 sändebud i Haag, där han skickligt tillvaratog Georg II:s hannoverska intressen och medverkade till garantifördraget i Wien 1731. Han blev 1730 överhovmarskalk och drev opposition mot Robert Walpole.

År 1733 ingick han äktenskap med Georg I:s utomäktenskapliga dotter Petronilla Melusina von der Schulenburg (1693-1778) och framställde med anledning därav penningkrav på kronan, råkade i onåd och avskedades samma år. Längre fram ledde han överhusoppositionen mot Walpole och John Carteret och blev efter den senares fall Irlands lordlöjtnant 1745. Sin post som lordlöjtnant kom han att tillträda först efter avslutandet av en diplomatisk mission till Holland, där han slöt några viktiga militära överenskommelser med landet. 

Redan 1746 avgick han som lordlöjtnant och inträdde som statssekreterare i Henry Pelhams ministär. Han försökte överta ledningen för ministären men misslyckades och utträdde 1748. Efter denna tid deltog Chesterfield endast sällan i det offentliga livet. Hans sista stora insats som ledamot av överhuset var genomdrivande av beslutet om den gregorianska kalenderns införande i Storbritannien.

Chesterfields brev till den utomäktenskaplige sonen Philip Stanhope, sändebud i Dresden , utgavs 1774 med titeln Letters written by the Earl of Chesterfield to his Son, Philip Stanhope. Dessa har utgetts i flera senare upplagor. Letters to his Godson utgavs delvis 1817 och fullständigt 1890. Andra av hans brev, Letters to Lord Huntingdon, utgavs 1923.

På grund av att han saknade legitima barn, efterträddes han som earl av Chesterfield 1773 av sin syssling, Philip Stanhope, 5:e earl av Chesterfield .

Referenser 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter

Externa länkar 
 

Brittiska diplomater
Engelsk adel
Brittiska parlamentsledamöter
Brittiska överhusledamöter
Storbritanniens ministrar
Irlands lordlöjtnanter
Personer i Storbritannien under 1700-talet
Födda 1694
Avlidna 1773
Män
Svensk uppslagsbok
Alumner från Universitetet i Cambridge
Perfektionism

Perfektionism är inom psykologin en föreställning om att perfektion kan och borde vara det som ska åstadkommas. I dess patologiska form är perfektionismen tron om att resultat, som är annat än helt perfekt, är oacceptabelt. På en sådan nivå ses det som en ohälsosam tro som psykologer ser som maladaptiv perfektionism. Robert Leahy, professor i psykologi, skiljer på maladaptiv och adaptiv perfektionism. 

"För att hantera maladaptiv perfektionism gäller det att pröva sina egna föreställningar om vad som skulle kunna hända ifall de inte uppfylls. I relation till prokrastinering kan detta ofta handla om tankar kring hur andra ska uppfatta en som person eller resultatet av sitt arbete ifall det inte är perfekt. Att undersöka vad det skulle innebära att göra avsteg från sina annars så högt ställda krav kan då ge värdefull information om att sina föreställningar inte nödvändigtvis stämmer överens med verkligheten. Det kan i sin tur göra individen mer benägen att pröva alternativa sätt att handskas med sina uppgifter som är mer flexibelt och tolererar misstag.

Robert Leahys definition av adaptiv perfektionism:

1. Mina mål är höga, men realistiska

2. Jag gillar inte misstag, men jag kan acceptera dem

3. Jag balanserar det negativa med det positiva

4. Mitt jobb känns tillfredsställande"

Referenser

Beteendesymtom
Personlighet
Ångest
Charles Cornwallis Chesney

Charles Cornwallis Chesney, född 29 september 1826, död 19 mars 1876, var en brittisk militär, och författare. Han var brorson till Francis Rawdon Chesney och bror till George Tomkyns Chesney.

Chesney blev officer vid ingenjörsvapnet 1846, överstelöjtnant 1868, samt överste och chef för ingenjörkåren 1873. Chesney var under många år lärare i krigshistoria vid krigsskolan i Sandhurst och från 1868 en nitisk medhjälpare åt Lord Cardwell vid brittiska arméns omorganisation.

Chesney utgav bland annat Waterloo lectures (1868), The tactical use of forteresses (1868) och The military resources of Prussia and France (1870).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Externa länkar 
 

Överstar
Brittiska fackboksförfattare
Engelskspråkiga fackboksförfattare
Brittiska militärer under 1800-talet
Brittiska författare under 1800-talet
Födda 1826
Avlidna 1876
Män
Svensk uppslagsbok
Palmgren

Palmgren är ett svenskt efternamn, som även finns i Finland. Offentlig statistik tillgänglig i februari 2019 uppger att i Sverige var 2340 personer bosatta och i Finland var 37 personer bosatta med efternamnet Palmgren.

Personer med efternamnet Palmgren
 Alvar Palmgren (1880–1960), finländsk botaniker
 Arvid Palmgren (1890–1971), ingenjör och uppfinnare
 Aurore Palmgren  (1880–1961), skådespelare
 Axel Palmgren (1867–1939), finländsk industriman och politiker i svenska folkpartiet
 Axel Palmgren (anatom) (1892–1966), professor vid Veterinärhögskolan

 Bengt Palmgren (född 1944), industridesigner, professor
 Bertil Palmgren (1920–2007), filmfotograf
 Björn Palmgren (1911–1974), skådespelare
 Bo Palmgren (1909–1973), finländsk jurist

 Edvard Palmgren (1840–1910), skolman, upprättade Palmgrenska samskolan

 Georg Palmgren (1859–1906), militär, tecknare och teckningslärare
 Gunnar Palmgren, flera personer
 Gunnar Palmgren (jurist) (1908–1953), finländsk jurist
 Gunnar Palmgren (konstnär) (1908–1998), målare, tecknare och scenograf

 Hans Palmgren  (1930–2012), arkitekt
 Herman Palmgren (1865–1933), jurist

 Inga Palmgren (1914–2008), textilkonstnär, tecknare och målare
 Isa Palmgren (1918–2000), skådespelare

 Johan Palmgren, flera personer
 Johan Palmgren (dokumentärfilmare) (född 1967)
 Johan Palmgren (lagman) (1746–1812)
 Johan Palmgren (militär) (1931–2018)
 Johannes Palmgren (1869–1947), sadelmakare
 Josefin Palmgren (född 1989), författare
 Juni Palmgren (född 1949), finlandssvensk epidemiolog och matematiker

 Lars Palmgren (född 1946), journalist och författare
 Lisbet Palmgren (född 1928), professor och författare
 Ludvig Palmgren (1844–1915), präst och arkeolog

 Maria Jonaea Palmgren (1630–1708), första svenska kvinnliga gymnasist
 Monica Palmgren (född 1936), arkitekt

 Niclas Palmgren (född 1970), krögare och kommunalpolitiker, moderat
 Nils Palmgren, flera personer 
 Nils Palmgren (konstkritiker) (1890–1955), konsthistoriker
 Nils Palmgren (militär) (1922–2019), officer i flygvapnet

 Olof Palmgren (1783–1814), lantbrukare och predikant

 Pontus Palmgren (1907–1993), finländsk zoolog

 Raoul Palmgren  (1912–1995), finländsk litteraturforskare
 Reidar Palmgren (född 1966), finländsk författare och skådespelare
 Robert Palmgren (född 1947), officer i flygvapnet
 Rolf Palmgrén (1880–1944), finländsk författare

 Selim Palmgren (1878–1951), finländsk tonsättare och pianist
 Sture Palmgren (född 1945), kommunalpolitiker, moderat

 Valfrid Palmgren (1877–1967), språkvetare och pedagog
 Vilhelm Palmgren (1869–1938), konstnär och etsare

Källor

Se även
 Palmgrenska samskolan

Svenska efternamn
George Tomkyns Chesney

Sir George Tomkyns Chesney, född 30 april 1830 och död 31 mars 1895, var en brittisk militär. Han var bror till Charles Cornwallis Chesney och brorson till Francis Rawdon Chesney.

Chesney blev officer i indiska armén 1848 och utmärkte sig särskilt vid Delhi 1857. 1880-86 var Chesney militärsekreterare hos den indiska regeringen och 1886-91 medlem av generalguvernörens råd. Han utnämndes 1892 till general och blev samma år medlem av underhuset.

Chesney skrev bland annat Indian polity (3:e upplagan 1894).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Externa länkar 
 

Brittiska generaler
Brittiska parlamentsledamöter
Brittiska politiker under 1800-talet
Brittiska militärer under 1800-talet
Födda 1830
Avlidna 1895
Män
Svensk uppslagsbok
Jacques-Joachim Trotti de La Chétardie

Jacques-Joachim Trotti, markis de La Chétardie, född 1705 och död 1758 var en fransk diplomat.

Chétardie deltog i det polska tronföljdskriget, var 1739–42 ambassadör i Ryssland, medverkade till statskuppen 1741 och stod i hög gunst hos Elisabet av Ryssland. Efter konflikt med de ryska ministrarna, främst genom hans inblandning i deras förhandlingar med Sverige, blev han på egen begäran återkallad. Visserligen återkom han redan 1743 men blev efter ett misslyckat försök att störta Aleksej Bestuzjev-Rjumin i juni 1744 utvisad. Under österrikiska tronföljdskriget tjänstgjorde Chétardie som generalmajor och befordrades 1748 till generallöjtnant. 1749–57 var han ambassadör i Turin, deltog därefter i sjuårskriget och var vid sin död kommendant i Hanau.

Hans depescher 1739–40 har delvis utgetts av ryska historiska sällskapet.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Externa länkar 
 

Franska diplomater
Franska generaler
Födda 1705
Avlidna 1758
Män
Svensk uppslagsbok
Joseph Guillemot

Joseph Guillemot, född 1 oktober 1899 i Le Dorat, död 9 mars 1975 i Paris, var en fransk friidrottare (långdistanslöpare).

Guillemot stred på Västfronten under första världskriget och fick där lungskador som en följd av att ha inandats senapsgas. Trots detta, och det faktum att hans hjärta var lokaliserat i den högra delen av bröstkorgen, klarade Guillemot att vinna regementsmästerskapen i terränglöpning 1918.

1919 blev han fransk militärmästare, även det i terränglöpning.

1920 vann Guillemot sitt första nationella mästerskap på 5 000 meter och kvalificerade sig därmed till OS i Antwerpen samma år.

När de olympiska tävlingarna startade 16 augusti 1920 vann Guillemot sitt kvalificeringsheat på 5000 meter utan större besvär, men i finalen dagen därpå väntade den store publikfavoriten - Finlands Paavo Nurmi. Denne hade lagt upp en egen taktik för att tidigt i loppet utmatta de två löparna som han ansåg vara de farligaste motståndarna, nämligen svenskarna Eric Backman och Rudolf Falk. Efter tre varv gick Nurmi till täten med en markant tempoökning. Bara Guillemot klarade att hänga på. Halvvägs i loppet övertog Guillemot täten och sprang sedan tämligen lätt ifrån finländaren på slutvarvet. I mål skilde det så mycket som fyra sekunder mellan löparna, då Nurmi joggade i mål som moloken tvåa. Backman knep bronsmedaljen före finländaren Teodor Koskenniemi.

På 10 000 meter den 20 augusti fick Guillemot dock sträcka vapen för Nurmi, som vann efter en rafflande kamp, där även britten James Wilson var inblandad. Silvermedaljen tillföll således fransmannen, medan Wilson fick bronset. Denna tävling var dramatisk eftersom loppet, på begäran från kung Albert tidigarelades med tre timmar, något som Guillemot fick reda på strax efter en stadig lunch. Han genomförde loppet trots magsmärtor och för stora skor.

Efter OS vann Guillemot det internationella terrängmästerskapet (inte godkänt som VM) individuellt och var starkt bidragande till att Frankrike vann lagtävlingen, både 1922 och 1926. Han blev fransk mästare på 5000 meter tre gånger, men deltog inte i OS på hemmaplan i Paris 1924 på grund av en kontrovers med det franska friidrottsförbundet.

Guillemot slog två världsrekord under karriären; på 2 000 meter med tiden 5.34,8 och på 3 000 meter med 8.42,2. Hans personliga rekord på de olympiska distanserna 5000 meter och 10 000 meter var 14.55,5 och 31.47,2, bägge satta i Antwerpen 1920.

Guillemot var storrökare, och avled i Paris 1975 vid 75 års ålder.

Källor 

 Fakta på Sports-reference.com

Män
Födda 1899
Avlidna 1975
Franska långdistanslöpare
Olympiska guldmedaljörer 1920
Olympiska silvermedaljörer 1920
Franska olympiska guldmedaljörer
Franska olympiska silvermedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1920 från Frankrike
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1920
Warpaint

Warpaint är en amerikansk indierockgrupp bildad i Los Angeles 2004. Bandet består av originalmedlemmarna Emily Kokal (sång/gitarr), Theresa Wayman (gitarr/sång) och Jenny Lee Lindberg (bas/sång) samt trummisen Stella Mozgawa, som ersatte Shannyn Sossamon 2009.

Gruppens debut-EP Exquisite Corpse från 2008 mixades av den tidigare Red Hot Chili Peppers-gitarristen John Frusciante då han dejtade Emily Kokal. Skivan utgavs först på egen hand varefter en nyutgåva släpptes i oktober 2009 på skivbolaget Manimal Vinyl. Debutalbumet The Fool släpptes i oktober 2010 på Rough Trade Records och innebar gruppens genombrott.

Rough Trade meddelade den 18 oktober 2013 att Warpaints andra, självbetitlade album släpps den 20 januari 2014. Samtidigt släpptes albumets första singel, "Love Is to Die", som streamad ljudfil. Albumet är producerat av i samarbete med Flood.

Medlemmar 
Nuvarande
Emily Kokal – sång, gitarr, synthesizer (2004– )
Theresa Wayman – gitarr, sång, keyboard, trummor (2004– )
Jenny Lee Lindberg – basgitarr, sång (2004– )
Stella Mozgawa – trummor, gitarr, keyboard, sång (2009– )

Tidigare
Michael Quinn – trummor, cello (2009)
Josh Klinghoffer – trummor, gitarr (2009)
David Orlando – trummor (2007–2009)
Shannyn Sossamon – trummor, sång (2004–2008)

Diskografi

Studioalbum

EP

Singlar

Fotnoter 
A  Exquisite Corpse släpptes av bandet 2008 och återlanserades senare av skivbolaget Manimal den 6 oktober 2009.
B  "Undertow" återlanserades i samband med Record Store Day i april 2011.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Officiell webbplats 

Amerikanska indierockgrupper
Musikgrupper bildade 2004
Musik i Los Angeles
Psykedeliska musikgrupper
Reich

Reich kan syfta på:

Geografi
 Reich, Rheinland-Pfalz – en kommun i Tyskland

Personer
 Christian Reich
 Lilly Reich
 Robert Reich
 Ferdinand Reich
Filantropi

Filantropi (etymologiskt kärlek till människan) är välgörenhet och annan allmännyttig verksamhet som utan motprestation stöder institutioner och projekt inom till exempel kultur, utbildning, forskning och hälsa. Filantroper kan vara privatpersoner, ideella föreningar, företag eller allmännyttiga stiftelser. 

I företagssammanhang används begreppet Corporate Social Responsibility (CSR), och filantropi kan vara en del av sådan verksamhet, inte minst i USA, delvis som en följd av att den kan ske med rätt till skatteavdrag. 

För att en allmännyttig stiftelse ska ha skatteförmåner ställs vissa krav i många länder. I USA till exempel ska minst fem procent av stiftelsens totala tillgångar delas ut årligen. I Sverige finns ett mindre utdelningstryck på allmännyttiga stiftelser. En sådan stiftelse i Sverige är befriad från inkomstskatt, om den delar ut 80 procent av sin inkomst till de i stadgarna föreskrivna ändamålen.

Se även
Bistånd
Välgörenhet
Stiftelse

Källor
Hans Zetterberg: Nytt liv att vänta för filantropin i Dagens Nyheter 2000-09-26, läst 2011-03-05

Noter

Vidare läsning
Staffan Förhammar: Med känsla eller förnuft? - svensk debatt om filantropi 1870-1914, i skriftserien Stockholm studies in history nr 59, ISSN 0491-0842, Almqvist & Wiksell International, Stockholm 2000, 
Anna Breman: Forskning om filantropi - Varför ger vi bort pengar?, i skriftserien Forskning i fickformat, ISSN 1654-8566, Economic Research Institute vid Handelshögskolan i Stockholm och ÖhrlingsPricewaterhouseCoopers, Stockholm 2008, 
Tove Lifvendahl: "Att ge: Samtal med svenska filantroper", Ekerlids förlag, Stockholm, 2012, 
Amelie Silfverstolpe: "Ett givande givande - verktyg för svenska filantroper", Entreprenörskapsforum, Stockholm, 2013,