kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Conker's Bad Fur Day

Conker's Bad Fur Day (förkortat Conker's BFD) är ett spel till Nintendo 64 av Rare som aldrig lanserades i Sverige. Spelet hette först Conker's Quest, men döptes sedan, under våren 1998, om till Twelve Tales: Conker 64. På grund av att Rare fick en hel del kritik för att de skulle göra ännu ett plattformsspel med söta antropomorfistiska djur i så bestämdes det att spelet skulle göras om totalt. Rare valde att göra ett spel som skulle locka en mer vuxen publik och spelet fick sin slutgiltiga titel Conker's Bad Fur Day. Spelet har fått en remake till Xbox vid namn Conker: Live & Reloaded. 

Spelets handling börjar med att Conker dissar sin flickvän för att hänga på baren, men när han ska gå hem är han inte tillräckligt nykter för att hitta hem utan virrar bort sig totalt. Där tar spelaren kontroll över Conker och får möta allt från missbrukande varelser som brinner till mekaniska och nazistliknande nallebjörnar, även kallade tediz. Spelet är mycket våldsamt och innehåller ovårdat språk. Det innehåller också mycket toalett- och sexhumor. Spelet rekommenderas från 17 år i USA.

Noter

Nintendo 64-spel
Datorspel 2001
Rare-spel
Luther Perkins

Luther Monroe Perkins, född den 8 januari 1928 i Memphis, Tennessee, USA, död 5 augusti 1968 i Nashville, var en amerikansk stilbildande gitarrist inom countrymusiken. Perkins anses ha haft en avgörande roll i utvecklingen av Johnny Cashs "boom-chicka-boom-sound".

Luther Perkins och hans basspelande vän Marshall Grant arbetade som bilmekaniker vid en Chevrolet-verkstad i Memphis när de träffade Johnny Cash. De tre sökte snart upp Sam Phillips på Sun Studios i Memphis. Väl kontrakterade av Phillips, som gjorde vokalisten Cash till frontfigur, marknadsfördes de som Johnny Cash and The Tennessee Two. En av deras tidiga inspelningar var "Luther Played the Boogie" från 1955, som handlade om Perkins gitarrspelande. De tre uppträdde tillsammans fram till 1968 (från 1960 kompletterade av trummisen W.S. Holland, då man bytte namn till Tennessee Three), då Perkins avled i en husbrand, troligen orsakad av sängrökning. Bob Wootton ersatte honom i Tennesse Three. Luther Perkins medverkade ett halvår före sin död vid inspelningen av det uppmärksammade albumet At Folsom Prison.

Externa länkar 
Rockabilly Hall of Fame om Luther Perkins (engelska)
Luther Perkins på allmusic.com
Diskografi på Discogs

Amerikanska countrygitarrister
Musiker från Memphis
Personer som omkommit i bränder
Födda 1928
Avlidna 1968
Män
Skandinavisk vapenrulla

Skandinavisk vapenrulla är en heraldisk publikation som utkommer med ett häfte per år. I vapenrullan publiceras såväl nyantagna som äldre vapen för släkter, personer och organisationer med mera från samtliga nordiska länder. Varje vapen återges i färg och kompletteras med en heraldisk beskrivning i text (blasonering) samt en kort historik. Sedan starten har vapenrullan haft sin tyngdpunkt i nya borgerliga vapen i Sverige.

Skandinavisk vapenrulla grundades 1963 av konstnären Jan Raneke (1914–2007) och juris kandidat Christer Bökwall (1937–2002), som konstituerade den stiftelse som äger och utger den. År 1983 tillträdde Tor Flensmarck som redaktör. Från och med 2011 administreras Skandinavisk Vapenrulla av Societas Heraldica Scandinavica med Ronny Andersen som redaktör. Till sin hjälp har redaktören en redaktion med medlemmar från Danmark, Finland, Norge och Sverige. Redaktionen har bland annat till uppgift att klarlägga att vapnen följer heraldiska regler, inte inkräktar på någon annans vapenrätt och inte ger förespeglingar som inte stämmer med verkligheten (till exempel påstått adelskap eller föregivet släktskap). Publicering i vapenrullan innebär inget juridiskt skydd, utan ger endast datum för ett faktiskt vapens offentliggörande.

I vapenrullan finns många av Nordens främsta heraldiska konstnärer representerade, till exempel Ronny Andersen, Johannes Britze, Bengt Olof Kälde, Jan Raneke och Davor Zovko.

Föregångare till Skandinavisk vapenrulla är bland annat de av Arvid Berghman utgivna böckerna Svenska borgerliga släktvapen (1939) och Borgerlig vapenrulla (1950).

Litteratur
Martin Sunnqvist, "Skandinavisk vapenrullas uppkomst och utveckling." Heraldisk tidsskrift, bind 12, nr 120 (2019), s.694–706.

Externa länkar
Skandinavisk vapenrullas webbsida

Heraldik
Slaget vid Nykarleby

Slaget vid Nykarleby var ett slag under finska kriget 1808–1809. Slaget stod mellan svenska och ryska styrkor den 24 juni 1808 vid Nykarleby.

Bakgrund 
När Carl Johan Adlercreutz fortsatte sin sommaroffensiv fann han ett ypperligt tillfälle att omringa den ryska huvudarmén vid staden Nykarleby. När den svenska offensiven påbörjades på midsommaraftonen hade den ryska armén redan evakuerat staden och dragit sig tillbaka till Vasa där en annan svensk här, under Johan Bergenstråhle, samtidigt landsteg.

Slaget 
Adlercreutz tog upp striden med mindre ryska styrkor som bevakade den ryska reträtten. Befälhavare för dessa styrkor var Jankovitj. Han drog sig tillbaka över bron, som därefter brändes. På vägen mot Vasa stötte man på en mindre svensk trupp under Carl von Otter och en mindre strid bröt ut. Medan de ryska styrkorna slog till reträtt stannade de svenska styrkorna i Nykarleby för att fira midsommar. Stadens befolkning var inte sen med att erbjuda mat och dryck åt den svenska armén.

Legenden säger att Georg Carl von Döbeln, som marscherade i täten för Björneborgs regemente blev så arg när han såg ryssarnas reträtt efter att ha bränt bron, och att överraskningsplanen hade misslyckats, att han sprang ut efter dem i floden, följd lojalt av hans hela regemente. Han lär då ha varit nära att drunkna och hans mannar fick dra upp honom. Slaget vid Nykarleby kom att bli ett relativt oblodigt slag. En riktigare benämning är striden vid Nykarleby.

Följder 
Svenskarna vann en mindre seger i Nykarleby, men i och med att festligheterna drog ut på tiden, och försenade marschen sydåt, ledde detta till att Bergenstråhles trupper blev besegrade vid Vasa.

Externa länkar 
Slaget vid Nykarleby under kriget 1808-09. Sammanfattning och bearbetning av C-B. J. Petander.

Nykarleby
1808 i Sverige
1808 i Finland
1808 i Ryssland
1808 i Europa
Krigsåret 1808
Nykarlebys historia
Nykarleby
Nykarleby
Nykarleby
Värdelös

Värdelös är ett musikalbum med Sten & Stalin från 2003. De första sju spåren på skivan är nyinspelade låtar. Spår fem utgavs tidigare på samlingsskivan 100% adrenalin. De sista fyra spåren utgavs på skivan Den nakna sanningen.

Låten Värdelös är tolkning av Ingemar Olssons lovsång Du vet väl om att du är värdefull. Eddie Meduza-låten Såssialdemokraterna fanns senare med på hyllningsskivan Punkjävlar. Marjasin handlar om landshävdingen Sigvard Marjasin som åtalats för att dubbelfakturerat utlägg och att manipulera representationskvitton.

Låtlista
 Värdelös
 Terrorattacker
 Är det bra?
 Feta gubbar
 Pappa betalar
 Allt beror på dig
 Såssialdemokraterna
 Unionen
 30:de november
 Marjasin
 Modeller
 Din egen karriär

Musikalbum 2003
Slaget vid Vasa

Slaget vid Vasa var ett fältslag under det finska kriget (1808–1809), mellan trupperna i Konungariket Sverige och det Ryska Imperiet.

Medan den svenska armén «firade midsommar» i slaget vid Nykarleby landsteg Johan Bergenstråhle i Vasa. Adlercreutz hade glömt bort denna landstigning och hjälpte därför inte Bergenstråhle på något sätt. En svensk här på 2 232 man landsteg utanför Vasa. Efter hårda gatustrider lyckades 1 665 man fly norrut och ansluta sig till huvudarmén i Nykarleby. Bergenstråhle själv, med 16 officerare och 250 soldater, fångades av ryssarna.

Litteratur 
Encyclopedia of Militära och Marina Vetenskaper (1885) - Heinrich Leer

Referenser

Vasa
1808 i Sverige
1808 i Finland
1808 i Ryssland
1808 i Europa
Krigsåret 1808
Vasas historia
Vasa
Vasa
Vasa
Skärgårdsstriden vid Rimito Kramp

Skärgårdsstriden vid Rimito Kramp var ett strid under det finska kriget 1808–1809.

Efter att de svenska styrkorna hade lidit en betydande förlust vid Lemo försökte den Svenska kustflottan att återta herraväldet över Åbo- och Ålands skärgårdar. Den ryska kustflottan var vid denna tidpunkt förstärkt med svenska fartyg som tagits över vid Sveaborgs kapitulation. I juni anlände konteramiral Klas Hjelmstjerna med ytterligare svenska förstärkningar och allt var klart för ett sjökrig i skärgården som skulle pågå hela sommaren.

Önnert Jönsson hade efter att ha retirerat från Lemo 22 juni anlänt till Berghamn i Åbos östra skärgård med 15 kanonslupar under det att transportflottan retirerade vidare mot Åland. 23 juni anlände Klas Hjelmstjerna med 4 galärer till platsen och 24 juni anlände ytterligare fyra kanonslupar till ön. Hjelmstjerna bestämde sig då för att anfalla en liten grupp ryska fartyg om 12 kanonslupar och 2 joller, som lagt sig i en vik mellan Rimito Kramp och Hanga Krampholme. Då den svenska eskadern 30 juni skulle passera udden vid Rimito Kramp öppnade plötsligt de ryska fartygen oväntat eld, och en plötslig stark stormby i kombinationen med eldgivningen tvingade de svenska fartygen att dra sig tillbaka.

Stark motvind hindrade Hjelmsterna att åter anfalla vilket gjorde att ryssarna kunde dra sig tillbaka till Bockholms sund. Själv lade sig Hjelmsterna vid Fårskinnsholmarna i Erstafjärden där han kunde blockera inloppet till Åbo.

Referenser

Källor 

Slag under finska kriget
Svenska sjöslag
Slaget vid Rimito Kramp
Harold Lockwood

Harold Lockwood, född 12 april 1887 i Newark, New Jersey, död 19 oktober 1918 i New York, var en amerikansk stumfilmsskådespelare.

Han arbetade som försäljare och revyartist innan filmdebuten 1911. Denne stilige man var stjärna i mer än 120 filmer, ofta i den romantiska genren, under 1910-talet. Han och May Allison blev det första romantiska paret på filmduken.

Bland hans filmer märks Hearts Adrift (1914), The Masked Rider (1916) och The River of Romance (1917).

Han avled 31 år gammal i den influensa, kallad Spanska sjukan, som åren 1918–1919 skördade många dödsoffer över hela världen.

Sonen Harold Lockwood (jr.) (1908–1996) gjorde även filmroller åren 1926–1954.

Filmografi i urval

Bildgalleri

Externa länkar

Källor

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska stumfilmsskådespelare
Personer från Newark, New Jersey
Födda 1887
Avlidna 1918
Män
Potatiskanon

Potatiskanon, även kallad äppel- eller päronkanon, är en hemmabyggd kanon som drivs av någon explosiv gas, till exempel hårspray, tändargas, spraydeodorant eller startgas. Kanonen byggs typiskt av ett tjockt plaströr med en förslutningsbar kammare i ena änden där gasen sprutas in och antänds. Även tryckluft kan användas för att driva projektilen, som inte sällan är en potatis som är skuren för att passa perfekt i röret. Även äpplen, apelsiner eller annat som kan passa i röret används som ammunition.

Byggandet av potatiskanoner praktiseras ibland som en form av hobby, och tävlingar förekommer där avstånd och kraft jämförs. Potatiskanoner kan dock vara förhållandevis kraftfulla, och faller därmed i Sverige under vapenlagen. Att bygga eller inneha en sådan har lett till åtal, och kan ge böter eller fängelse.

Referenser

Noter

Eldvapen
Leksaksvapen
Potatis
Fyrbåk

Fyrbåk kallas en hög konstruktion eller byggnad avsedd att bära upp en belysning typ fyr, i äldre tider en eld, till vägledning för sjöfarande.

Se även 
 Fyr
 Båk
 Vårdkase

Sjöfart
Skärgårdsslaget vid Grönvikssund

Skärgårdsslaget vid Grönvikssund var ett slag under det finska kriget 1808-09.

Bakgrund 
Den ryska flottan hade fått förstärkningar efter den svenska förlusten vid Sandöström. Svenskarna var tvungna att hålla vattnen i norr för att inte de ryska flottan skulle kunna hota den svenska huvudarmén som stred i Österbotten. Vid rapporten att ryska segelfartyg hade siktats utanför Nystad, sände Johan Ludvig Brant 35 kanonslupar att säkra vattnen norr om den Åboländska skärgården.

Slaget 
Den 30 augusti mötte man en rysk flotta på 20 kanonslupar och 4 kanonjollar, och en sextimmars artilleriduell upptogs. Trots svåra skador lyckades den svenska flottan, med hjälp av vinden, få övertaget. Den ryska flottan flydde söderut mot Åbo, svenskarna följde hack i häl. Efterföljandet måste dock avbrytas vid nattens ankomst. Grönviksund var en stor svensk seger som stoppade den ryska offensiven norrut.

Referenser 

Slag under finska kriget
Svenska sjöslag
Slaget vid Grönvikssund
Damian Marley

Damian Robert Nesta "Junior Gong" Marley, född 21 juli 1978 i Kingston, Jamaica, är en jamaicansk reggaeartist oftast bosatt i Florida, USA. Han är son till Bob Marley och Cindy Breakspeare och liksom sin far praktiserar han rastafari. Som musiker blev han känd som en av de första att blandade hiphop med jamaicansk deejaying till en mer aggressiv form av toasting och med medvetna texter i stället för den sexistiska lyrik som oftast förekommer i dancehallmusiken.

Biografi
Damian döptes ursprungligen till Damien. När fadern Bob Marley hade sett en av filmerna i Richard Donners Omen-trilogi (Damien: Omen II) 1978 om Uppenbarelsebokens Antikrist, bad Bob Cindy ändra stavningen på sonens namn till Damian. Han ansåg det olämpligt att sonen skulle ha samma namn som djävulens avkomma i en känd skräckfilm. Damian är halvbror till Stephen och David "Ziggy" Marley, Ky-Mani Marley, Julian Marley och har åtta andra halvsyskon. Damians smeknamn "Junior Gong" kommer från faderns skivetikett Tuff Gong.

Damian Marley var i samarbete med halvbrodern Stephen Marley tidigt ute med att blanda jamaicanskt och amerikanskt mikrofonartisteri – deejaying och rap/hiphop. 2005 kom det dubbelt Grammybelönade albumet Welcome to Jamrock (producerat med Stephen, pris för årets bästa urbana respektive reggaealbum). Titelspåret återanvände på "reggaevis" det sound Sly and Robbie gjorde till Ini Kamozes låt ”World A Music” 20 år tidigare. Det prisades för sin lyrik och slog stort i Europa och USA. Junior Gong hade tidigare släppt de mer anonyma albumen Mr. Marley och Halfway Tree. Distant Relatives (2010), som Damian gjorde tillsammans med amerikanske rapparen Nas blev liksom Jamrock en stor internationell framgång. En del av intäkterna avsattes bl.a. till att förbättra skolor i Afrika. 

Damian, som är rastafarian, har samarbetat på låtar med många av de jamaicanska dancehall-artisterna, såsom Sean Paul, Eek-a-Mouse, Bounty Killer, Capleton, och med stora icke-jamaicanska artister som Snoop Dogg, Gwen Stefani, Mariah Carey, Cypress Hill, Rusko, Skrillex m.fl.

På albumet Superheavy (2011) ingår Damian i en supergrupp med samma namn som bildades i hemlighet redan 2009. Syftet var att skapa ”världsmusik med indisk touch med meningsfull lyrik”. Damian ingår i gruppen Superheavy tillsammans med en rad mycket kända brittiska och indiska artister. Där finns Mick Jagger från Rolling Stones, soulsångerskan Joss Stone, Dave Stewart (ena halvan av Eurythmics), indiske kompositören, artisten och filosofen A. R. Rahman. Det nybildade bandet spelade in 39 låtar med sammanlagt 35 timmars musik under tio dygn år 2009 i en studio i Los Angeles. Vissa låtar var över en timme långa. Men Superheavys CD-album 2011 är ett normalt album på 53 minuter med 12 av låtarna, nedtrimmade till normal låtlängd.

Diskografi 
Studioalbum

 (tillsammans med Nas)
 (som medlem i gruppen SuperHeavy tillsammans med Mick Jagger, Dave Stewart, Joss Stone, A. R. Rahman)

Referenser

Externa länkar

Damian Marley – officiell webbsida

Damian Marley på allmusic.com

Födda 1978
Jamaicanska reggaemusiker
Jamaicanska sångare
Män
Levande personer
Hjärter är trumf

Hjärter är trumf (originaltitel: In Name Only) är en amerikansk romantisk dramafilm från 1939 i regi av John Cromwell, med Cary Grant och Carole Lombard i huvudrollerna.

Handling 
När den rike Alec Walker (Cary Grant) är ute och rider stöter han på en ung vacker änka, Julie Eden (Carole Lombard) och de inleder ett förhållande. Vad Walker dock inte berättar är att han redan är gift med en kvinna han inte längre älskar. Efter en bilkrasch får de båda kvinnorna veta om varandras existens...

Medverkande i urval 
 Carole Lombard – Julie Eden
 Cary Grant – Alec Walker
 Kay Francis – Maida Walker
 Charles Coburn – Richard Walker
 Helen Vinson – Suzanne Ducross
 Katherine Alexander – Laura Morton
 Jonathan Hale – Dr. Ned Gateson
 Nella Walker – Grace Walker
 Alan Baxter – Charley
 Maurice Moscovitch – Dr. Muller
 Peggy Ann Garner – Ellen Eden
 Charles Coleman – Archie Duross

Externa länkar 

Amerikanska dramafilmer
Amerikanska romantikfilmer
Amerikanska filmer 1939
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av John Cromwell
Oscar Andréhn

Oscar Fredrik Andréhn, född 7 november 1899 i Hedvig Eleonora församling, Stockholm,  död 11 september 1981 i Katarina församling, , var en svensk boxare. 

Andréhn blev svensk amatörmästare i fjädervikt 1923 och 1925. Han blev europamästare i samma klass 1925. Vid OS i Paris 1924 blev Andréhn fyra i bantamvikt. 

1926 blev Andréhn professionell. Av det 30-tal professionella matcher som han utkämpade förlorade han fyra.

Han medverkade bland annat i filmen Harry Persson – Bud Gorman 1927.

Referenser
 

Svenska boxare
Europamästare i boxning
Svenska mästare i boxning
Födda 1899
Avlidna 1981
Män
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1924 från Sverige
Idrottare från Stockholm
Gerda André

Gerda André (född Malmqvist), född den 21 november 1876 i Köpingebro, död den 16 maj 1960 i Stockholm, var en svensk operettsångerska och skådespelare.

Biografi
André var en uppburen operettskådespelerska i Stockholm då hon sommaren 1910 lejdes av teater- och filmregissören Gustaf Linden att medverka i några av dennes filmproduktioner för Svenska Bio i Kristianstad. Hon gjorde här främst den kvinnliga huvudrollen i Regina von Emmeritz och Konung Gustaf II Adolf men hade också en mindre roll i Emigrant. Båda hör till de tidigaste svenska spelfilmerna.

Gerda André var gift två gånger, den andra från 1908 till 1926 med operachefen Harald André.

Filmografi

Källor

Fotnoter

Tryckta källor
 Bengt Idestam-Almquist: När filmen kommer till Sverige (Stockholm 1959).

Externa länkar
 

Svenska operettsångare
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska stumfilmsskådespelare
Födda 1876
Avlidna 1960
Kvinnor
Personer från Stora Köpinge socken
Svenska operasångare under 1900-talet
John Morén (författare)

John Morén, Bengt Johan Adolf Morén Bengtsson, född 14 april 1871 i Väse i Värmland, död 11 september 1944 i Sollefteå, Ångermanland var en svensk redaktör, författare och manusförfattare. Den svenska kortfilmen Hämnden är ljuv är baserad på hans manus.

Bibliografi
1897 – På försök : visor och kupletter / af Murre
1929 – Skeningeboken : historiska och romantiska skildringar jämte vägledning i Skeninge
1931 – Hobergsgubbens faddergåva, sagospel i tre avdelningar

Externa länkar

Noter 

Svenska manusförfattare
Svenskspråkiga författare
Värmländska författare
Personer från Väse socken
Födda 1871
Avlidna 1944
Män
Nying

Nying är en stockvedsbrasa anordnad så att den kan brinna en hel natt. Nyingar användes förr av skogsarbetare, jägare och timmerflottare som var tvungna att tillbringa natten under bar himmel eller som signaleld för att vägleda sjöfarande. Namnet härrör troligen från det fornsvenska nudher, som betyder trästock.

Det vanligaste sättet att göra en nying är att lägga två avkvistade stammar av furu på varandra. Mellan dem sticks spån och torra vedstickor som sedan antändes. Det börjar då glöda i stockarna och en mild jämn värme sprids från dem under en lång tid. En tumregel för dimensioneringen är längden av ett yxskaft per person och en tum tjocklek per timme nyingen skall brinna.

Se även 
 Lägereld
 Fyrbåk
 Nidingen

Källor 

Friluftsliv
Eld
Green County

Green County kan syfta på flera olika countyn i USA

 Green County, Kentucky 
 Green County, Wisconsin

Se även 
 Greene County
Hämnden är ljuv (1915)

Hämnden är ljuv är en svensk kort dramafilm från 1915 i regi av Edmond Hansen.

Om filmen
Filmen premiärvisades 24 augusti 1915 på biograf Regina i Stockholm, den spelades in vid Svenska Biografteaterns ateljé på Lidingö av Henrik Jaenzon. Som förlaga har man John Moréns berättelse Hämnden är ljuv.

Rollista 
Eric Lindholm – Nr 15 August 
Stina Berg – Augusta, majorens köksa 
Lili Ziedner – Hennes syster 
Edmond Hansen – Major 
Erik A. Petschler – Kypare

Källor 

Svenska dramafilmer
Svenska filmer 1915
Svenska kortfilmer
Kortfilmer 1915
Svenska filmer baserade på böcker
Förlorade filmer
Catedral de la Almudena

Catedral de la Almudena är en romersk-katolsk katedral i Madrid. Fullständiga namnet lyder: Santa María La Real de La Almudena. Den är belägen mittemot Palacio Real mycket nära Plaza de España.

Almudenakatedralen är säte för biskopen i Madrids stift (Spanien). Byggnaden är 102 meter lång och 73 meter hög och med en blandning av olika byggnadsstilar: Nyklassicism i exteriören, nygotik i interiören och nyromantik i kryptan. 

Kyrkan välsignades av påven Johannes Paulus II på hans fjärde resa till Spanien, den 15 juni 1993. Det är den första spanska katedralen som har välsignats av en påve och den första som har välsignats av Johannes Paulus II utanför Rom.

Byggnaden ligger i centrum av staden Madrid. Huvudfasaden vetter emot Plaza de la Armería, mitt emot Palacio de Oriente. Genom sidoporten når man calle de Bailén och kryptan nås via calle Mayor. Till skillnad från andra katedraler, som ligger i öst-västlig riktning, har Almudenakatedralen en nord-sydlig riktning, ett resultat av att kyrkan är tänkt att bilda en integrerad del av byggnadskomplexet Palacio Real de Madrid. Byggnaden är konstruerad av sten från Novelda (Alicante) och granit från stenbrotten i Colmenar Viejo (Madrid).

Mått 
 Byggnadens totala längd: 102 m
 Centralskeppets längd: 82 m
 Tvärskeppets längd: 68 m
 Kupolens höjd till korset: 73 m
 Fasadtornens höjd till vindflöjeln: 60 m
 Centralskeppets höjd: 25,8 m
 Centralskeppets bredd: 12,5 m
 Sidoskeppens bredd: 6 m
 Kapellens bredd: 6 m
 Byggnadens totala yta: 4.800 m²

Källor

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Madrid
Domkyrkor i Spanien
Romersk-katolska kyrkobyggnader invigda 1993
Almudena
1993 i Spanien
Hjälte mot sin vilja

Hjälte mot sin vilja är en svensk film från 1915 i regi av Edmond Hansen

Om filmen
Filmen premiärvisades 18 oktober 1915 på biograf Regina i Stockholm, den spelades in vid Svenska Biografteaterns ateljé på Lidingö av Henrik Jaenzon och Carl Gustaf Florin.

Roller
Erik A. Petschler - Kalle Glad 
Edith Erastoff - Sofie Glad, hans hustru 
Alfred Lundberg - Borgmästare 
Eric Lindholm - Redaktionssekreterare

Externa länkar

Svenska filmer 1915
Svenska dramafilmer
Svenska kortfilmer
Svenska stumfilmer
Kortfilmer 1915
Förlorade filmer
Valborg Ljungberg

Valborg Elisabet Ljungberg, (gift Nilsson), född 4 juli 1885 i Domkyrkoförsamlingen i Göteborg, död 9 maj 1964 i Västerleds församling i Stockholm, var en svensk skådespelare och modist. Hon var från 1918 gift med skådespelaren Gustaf Nilsson (1876–1926).

Ljungberg medverkade först i Kristallsalongens balett på Djurgården i Stockholm. Hon hade senare engagemang i flera turnerande teatersällskap, bland andra Axel Lindblads operettsällskap 1907–1908, samt på Hippodromteatern i Malmö, där hon även arbetade som sufflör. Hon är gravsatt på Skogskyrkogården i Stockholm.

Filmografi

Referenser

Externa länkar

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
Svenska operettsångare
Kvinnor
Födda 1885
Avlidna 1964
Folsom Prison Blues

Folsom Prison Blues är en amerikansk countrysång av Johnny Cash från tidigt 1950-tal, som ursprungligen spelades in med The Tennessee Two 1955 för Sun Records. Låten kom senare att ingå i succéalbumet At Folsom Prison. Detta var den första sången som Cash skrev under sin tid i amerikanska flygvapnet i Västtyskland, efter att ha sett en film om fängelset Folsom Prison.

Källor

Fotnoter

Sånger framförda av Johnny Cash
Sånger skrivna av Johnny Cash
Musiksinglar 1955
Engelskspråkiga sånger
Sånger producerade av Sam Phillips
Singlar utgivna på Sun Records
CCTV

CCTV kan syfta på:

 CCTV – det största TV-nätverket i Fastlandskina. se China Central Television
 CCTV – en kamera som används i syfte att övervaka en plats Closed-circuit television, se övervakningskamera