kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Otto Ostrowski

Otto Ostrowski, född 28 januari 1883 i Spremberg, död 16 juni 1963 i Knokke i Belgien, var en tysk politiker.

Efter studier i romanistik vid ett universitet i Berlin jobbade han i några år som privatlärare i Luckenwalde, Lyon och Sheffield, eftersom han på grund av sina politiska åsikter inte kunde få den anställning inom det preussiska skolväsendet som han hade velat ha. Efter första världskriget blev han medlem i SPD och blev borgmästare i kommunen Lankwitz, som inkorporerades i Berlin 1920. Senare var han borgmästare i Finsterwalde i Lausitz. Ostrowski valdes 1926 för en 12-årig period till borgmästare för Berlins Prenzlauer Berg, men avskedades av nazisterna 1933 eftersom hans fru var judinna. Efter andra världskriget blev Ostrowski borgmästare för Berlins Wilmersdorf.

Den 5 december 1946 valdes han till överborgmästare i Berlin. Ostrowski vände sig emot sammanslagningen av östzonens socialdemokrater i SPD med kommunistpartiet KPD, den partisammanslagning som bildade SED. Trots det var han beredd att samarbeta med SED. Genom sina goda kontakter med den sovjetiske kommendanten kunde han under hungersnöden vintern 1946/1947 utverka extra vedleveranser från skogarna i den sovjetiska ockupationszonen.

När Ostrowski vägrade att utestänga SED-ledamöterna från magistraten, utverkade hans egen partigrupp en misstroendeomröstning mot honom den 11 april 1947. En majoritet ställde sig bakom missförtroendeförklaringen som således röstades igenom. Den 17 april avgick Ostrowski.

Till efterträdare valdes den 24 juni 1947 Ernst Reuter, som emellertid inte kunde tillträda posten eftersom den sovjetiske kommendanten lade in sitt veto. Därför blev i stället Louise Schroeder tillförordnad borgmästare.

Mellan 1948 och 1951 var Ostrowski president för den nygrundade Hauptprüfungsamt i Berlin.

Källor
 Denna artikel är, helt eller delvis, en översättning från tyskspråkiga Wikipedia

Noter

Litteratur 

 Norbert Podewin: Otto Ostrowski - der gelöschte Oberbürgermeister. Ein Schicksal im Berlin des Kalten Krieges. Edition Luisenstadt, Berlin 2004, .
 Willy Albrecht: Ostrowski, Otto, från Neue Deutsche Biographie (NDB). Bd. 19, Berlin 1999, s. 629 f.

Externa länkar 
 Literatur von und über Otto Ostrowski i katalogen för Deutsche Nationalbibliothek
 Kurzbiografie

Födda 1883
Avlidna 1963
DDR-politiker
Överborgmästare i Berlin
Tyska socialdemokrater
Män
Personer från Brandenburg
David Newman (manusförfattare)

David Newman, född 4 februari 1937 i New York i New York, död 27 juni 2003 i New York i New York, var en amerikansk manusförfattare.

Newman samarbetade ofta med Robert Benton och de båda fick sitt genombrott med Bonnie och Clyde från 1967.

Filmografi (urval)

Externa länkar 
 

Amerikanska manusförfattare
Män
Födda 1937
Avlidna 2003
Arthur Penn

Arthur Hiller Penn, född 27 september 1922 i Philadelphia, Pennsylvania, död 28 september 2010 på Manhattan i New York, var en amerikansk regissör. Han var yngre bror till fotografen Irving Penn.

Arthur Penn debuterade i TV- och teatervärlden men kom småningom att hamna hos Warner Brothers i Hollywood. Han debuterade som filmregissör med westernfilmen Billy the Kid (The Left-handed Gun) 1956 och kämpade därefter under en rad år med rutinmässiga produktioner. Penn regisserade 1965 den mer konstnärliga Mickey One (med bland andra Warren Beatty) som floppade. Precis då Penns karriär nått botten erbjöd Beatty honom att regissera Bonnie och Clyde, en chans han såg till att ta. Bonnie och Clyde producerades av Beatty och blev en enorm succé.

Penn avled den 28 september 2010, dagen efter sin 88:e födelsedag.

Filmografi (urval)

Källor 
 Biskind, Peter: Easy Riders, Raging Bulls. Simon & Schuster 1998.
 Dödsruna i New York Times (Engelska)

Externa länkar 

 

Amerikanska filmregissörer
Födda 1922
Avlidna 2010
Män
Ole Danbolt Mjøs

Ole Danbolt Mjøs, född 8 mars 1939 i Bergen, död 1 oktober 2013, var en norsk läkare. Han var professor i fysiologi vid Universitetet i Tromsø sedan 1974. Åren 1989–1995 var han också universitetets rektor. Han var ordförande för Norska Nobelkommittén 2003 till 2008.

Källor 

Norska läkare under 1900-talet
Män
Födda 1939
Avlidna 2013
Läkare från Bergen
Norska läkare under 2000-talet
Hans Botwid

Hans Botvid Botwid, född den 7 augusti 1901 i Brännkyrka församling i Stockholm, död den 9 oktober 1989 i Stockholm, var en svensk författare och översättare.

Biografi
Botwids föräldrar var järnvägstjänstemannen Hans Andersson och Anna Nilsson. Efter folkskolan gick han på handelsskola 1916-1917 och arbetade som kontorist på ASEA:s kontor 1916-1923. Efter olika sysselsättningar blev han biblioteksbiträde vid Stockholms stadsbibliotek 1929-1933.

Dikterna präglas av ångest och isolering. I sina romaner har Botwid särskilt beskrivit problemet hos manschettproletariatet, som var sämre organiserade än arbetarna men med högre status, exempelvis i Värna och Unna dem deras synder. Han skildrar de psykologiska och moraliska problem som klassresan medför. Exempelvis i romanen Leken som fortsätter, vilken handlar om en slaktardrängs uppstigande till direktör.

Botwid är begravd i minneslunden på Skogskyrkogården i Stockholm.

Bibliografi 

 - Medverkan med novellerna: Ett ögonblick" och "Mr Finish.

Översättningar 
 Nils Johan Rud: Vi ska ha ett barn (Vi skal ha et barn) (Norstedt, 1933)
 Norah Lofts: Den stora illusionen (White hell of pity) (Norstedt, 1938)

Referenser 

Födda 1901
Avlidna 1989
Svenskspråkiga författare
Svenska författare under 1900-talet
Svenska översättare
Översättare från norska
Översättare från engelska
Män
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Personer från Brännkyrka socken
Putnam County, Missouri

Putnam County är ett administrativt område i delstaten Missouri, USA, med 4 979 invånare. Den administrativa huvudorten (county seat) är Unionville.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau har countyt en total area på 1 347 km². 1 342 km² av den arean är land och 5 km² är vatten.

Angränsande countyn 
 Wayne County, Iowa - nordväst 
 Appanoose County, Iowa - nordost 
 Schuyler County - öst 
 Adair County - sydost 
 Sullivan County - söder 
 Mercer County - väst

Källor
Nukunonu

Nukunonu (engelska Nukunonu, tokelauanska Nukunonu) är huvudstaden på Tokelauöarna i Polynesien i södra Stilla havet och tillhör Nya Zeeland.

Historia 
Tokelauöarna befolkades av polynesier runt 1000-talet. Den brittiske upptäcktsresanden Edward Edwards blev den 12 juni 1791 den förste europé att upptäcka Nukunonu (2) och namngav då ön Duke of Clarence Island. Edwards var då med fartyget  på jakt efter myteristerna från Bounty. 1841 besöktes atollen av den amerikanska United States Exploring Expedition.

1995 öppnades Luana Liki, atollens och hela ögruppens enda hotell.

Geografi 
Nukunonu ligger cirka 480 km norr om Samoa, cirka 87 kilometer sydöst om Atafu och cirka 57 nordväst om Fakaofo. Det är Tokelauöarnas största atoll och betraktas därför ofta som huvudort även om Tokelauöarna formellt inte har en huvudstad.

Atollen har en sammanlagd yta om ca 98 km² med en längd på ca 12,5 km och ca 7,5 km bred. Landarealen är på ca 5,46 km² och lagunen har en yta av ca 92 km². Atollen består av ca 24 motus (småöar) och omges av ett korallrev. I atollens nordöstra del ligger ön Tokelau efter vilken hela ögruppen namngivits. Den högsta höjden är på endast cirka 5 m ö.h.

Befolkningen uppgår till ca 425 invånare (1) där de flesta bor i huvudorten Nukunonu by på ön Vao i den nordvästra delen. Förvaltningsmässigt utgör atollen ett eget distrikt bland Tokelauöarna. Atollen kan endast nås med mindre fartyg då den saknar såväl flygplats som riktig hamn.

Externa länkar 
 Om Nukunonu
 Tokelaus förvaltning om Nukunonu

 Bilder från Nukunonu

 
Atoller i Stilla havet
Montes Caucasus

Montes Caucasus är en hög bergskedja på nordöstra delen av den sida av månen som vetter mot jorden. Dess högsta toppar höjer sig upp till 6 000 meter ovanför månhaven Mare Imbrium och Mare Serenitatis intill. Montes Caucasus har fått sitt namn av den tyske astronomen Johann Heinrich von Mädler efter Kaukasus på gränsen mellan Europa och Asien på jorden.

Montes Caucasus sträcker sig omkring 520 kilometer från sydsydväst till nordnordost. Bergskedjan kan sägas vara en direkt fortsättning på Montes Apenninus i söder. Dessa två bergskedjor delas av ett lågland som är omkring 50 kilometer brett och förbinder månhaven Mare Imbrium i väster med Mare Serenitatis i öster. Under den södra delen av sin sträckning har Montes Caucasus dessa hav på sina bägge sidor. Längre norrut ligger kratrarna Theaetetus och därefter den större Cassini på bergskedjans västra sida. På östra sidan av bergskedjans östra sida ligger kratern Calippus och öster om den vid kanten av Mare Serenitatis ravinen Rima Calippus, som går i sydväst-nordostlig riktning i 40 kilometer. Nära Montes Caucasus norra ände ligger den lilla kratern Lamèch. Nordost om Lamèch, lika långt norrut som Montes Caucasus sträcker sig, ligger den stora kratern Eudoxus.

Eftersom Montes Caucasus högsta höjder når omkring 6 000 meter över de närliggande månhaven, skulle en betraktare uppe på dessa toppar kunna se ungefär 110 kilometer bort över Mare Imbrium respektive Mare Serenitatis.

Se även 
 Lista över månens berg
 Lista över månens hav
 Lista över månens kratrar

Källor 
 Rükl, Antonín, Mondatlas, Prag 1990

Caucasus, Montes
Sven O. Bergkvist

Sven Olof Bergkvist, född 22 april 1927 i Njutånger, Gävleborgs län, död 5 november 1998 i Sollentuna, Stockholms län, var en svensk författare och journalist.

Biografi 
Sven O. Bergkvist var son till fabriksarbetaren Gustav och Ester Bergkvist. Han studerade vid Norra Hälsinglands folkhögskola 1943–44 och vid Krogerup Højskole i Danmark 1949–50. År 1950 debuterade han med sanatorieskildringen Vandring till Ljusbacken, och kom senare att skriva flera socialt engagerade arbetarskildringar, däribland Den röda vreden (1976) och Härliga lott (1986). Han gestaltade ofta människor och landsbygd i Hälsingland med affektion och skärpa. 

Bergkvist var år 1996 en av grundarna till Sollentuna författarsällskap, vilket år 2002 utvecklades till Skönlitterära Författarsällskapet Stockholm Nord. Sällskapet utdelade mellan 1999 och 2012 ett pris till minne av Bergkvist, ”den siste Klarabrodern”.

Bibliografi 
1950 – Vandring till Ljusbacken, roman
1951 – Sommarbarn, roman
1953 – Familjebiljett, roman
1955 – Höstmässa, roman
1956 – Sommar i världen, roman
1957 – Änglar på jorden, roman
1958 – Vilse i egna landskap, noveller
1959 – Fågelvägen, roman
1960 – Rastställe, roman
1961 – Gränsmarker, roman
1962 – Sagoålder, roman
1964 – Åt Häcklefjäll, långt senare, några intryck från Island
1965 – Syndaren, roman
1966 – Arvedel, roman
1968 – Den siste fiskaren, roman
1969 – Det gamla fiskeläget: Bergön (tillsammans med Bert Olls)
1970 – Vad händer med Grönland? (tillsammans med Bert Olls)
1970 – Främlingar i välfärden
1971 – Misstag på söndag
1971 – Gamla smeder och bruk (tillsammans med Bert Olls)
1972 – Guld eller gröna skogar, den tekniska revolutionen inom skogsbruket (tillsammans med Bert Olls)
1974 – Strandhugg på västkusten (tillsammans med Bert Olls)
1974 – Litet intermezzo, dikter
1976 – Den röda vreden (Röster ur rörelsen)
1978 – Klagotimme
1979 – I servicehuset (tillsammans med Anders Pettersson)
1980 – Himlen i Sollensta, roman
1982 – Vägar till Folkets hus
1985 – Mohammed Andersson, roman
1986 – Vi är för många, nu måste vi bli fler för att bli färre: [RmA 30 år] (tillsammans med Pia Bergkvist) 
1986 – Storfiskaren, bilder (barnbok) (tillsammans med Stefan Teleman)
1986 – Härliga lott, roman
1988 – Hem till änglarna, roman
1990 – Gunnar Fridmans revolt, roman
1993 – I Klarabohemernas värld
1993 – Resor med Marjasin och andra kamrater: självbiografiskt 1983–1992
1996 – Vägen till himmelrik
1998 – Drama på Stenön
2001 – Satans änglar, romanett

Priser och utmärkelser
1952 – Boklotteriets stipendiat
1960 – Boklotteriets stipendiat
1964 – Boklotteriets stipendiat
1986 – Östersunds-Postens litteraturpris

Referenser 

Män
Födda 1927
Avlidna 1998
Personer från Njutångers socken
Författare från Hälsingland
Svenska författare under 1900-talet
Svenska arbetarförfattare
Svenskspråkiga författare
Tony Snow

Robert Anthony "Tony" Snow, född 1 juni 1955 i Berea, Kentucky, död 12 juli 2008 i Washington D.C., var en amerikansk journalist. Snow skrev för flera amerikanska tidningar under sin karriär och var bland annat biträdande redaktör för ledarsidan på The Detroit News och redaktör för densamma på The Washington Times. Sin kandidatexamen i filosofi fick han 1977 vid Davidson College i North Carolina och studerade även ekonomi och filosofi vid University of Chicago.

År 1991 arbetade Snow som talskrivare till President George H.W. Bush och övergick till att 1992-1993 ansvara för mediekontakterna i Vita huset.

Åren 1996–2003 var Snow nyhetsankare på Fox News Sunday, som sändes i Fox-anslutna TV-stationer och på nyhetskanalen Fox News. 2003–2006 hade Snow sitt eget radioprogram, Tony Snow Show, på Fox News Radio.

26 april 2006 presenterades Snow, och 8 maj 2006 efterträdde han Scott McClellan, som Vita husets pressekreterare, en tjänst han innehade till 13 september 2007 då han efter en tids sjukdom efterträddes av Dana Perino.

Tony Snow var även en duktig musiker som spelade flera instrument, däribland gitarr, saxofon och flöjt. Snow var medlem i 60-70-80-talsbandet Beats Workin'.

12 juli 2008 avled Tony Snow av cancer på Georgetown University Hospital i Washington D.C.

Referenser

Amerikanska journalister
Pressekreterare i Vita huset
Personer från Berea, Kentucky
Födda 1955
Avlidna 2008
Män
Knut Bergsland

Knut Bergsland, född den 7 mars 1914, död den 9 juli 1998, var en norsk språkforskare. 

Bergsland var professor i finsk-ugriska språk vid universitetet i Oslo 1947–1980. Han debuterade som språkforskare med den historiskt orienterade artikeln, L'alternance consonantique date-t-elle du lapon commun?, år 1945. Hans avhandling, Røroslappisk grammatikk (1946), var en studie i glossematik med sydsamiska som exempelspråk, ett standardverk som inte blivit ersatt. Bergsland själv deltog inte heller i den strukturalistiska debatten efter att han hade publicerat sin grammatik. Bristen på intresse för arbetet från andra teoretiska lingvister och bristen på intresse för strukturalismen från de finsk-ugriska kollegerna kan vara skälet till varför han återvände till det junggrammatiska paradigmet. 

Efter den ryska revolutionen var Sovjetunionen i praktiken stängd för västerländska språkforskare, vilket gjorde det svårt att bedriva jämförande uralisk språkforsking. Bergsland vände därför uppmärksamheten västerut och skrev viktiga arbeten inom eskimologin, bland annat en historisk grammatik över det grönländska språket, samt grammatik, ordbok och en textsamling för det aleutiska språket. 

Bland hans praktiska språkarbete kan det nämnas att Bergsland jämte Israel Ruong är upphovsman till den gemensamma norsk-svenska ortografin för nordsamiska från 1948, Bergsland-Ruong-ortografin och till den sydsamiska ortografin Bergsland-Bull-ortografin, tillsammans med Ella Holm Bull.

Bergland anlitades ofta som sakkunnig i olika tvister mellan samer och norrmän under efterkrigstiden, i synnerhet den mångåriga konflikten mellan bönder och samer i Trøndelag, där norska historiker och språkforskare som Jørn Sandnes och Ola Stemshaug menade att norrmännen "kom först" och att sydsamerna dök upp först på 1700-talet. I dessa processer visade Bergsland att det av språkhistoriska grunder omöjligt kunde stämma; sydsamiska har skilt sig från de andra samiska språken vid en långt tidigare tidpunkt. Ett annat viktigt vittnesmål kom från Inger Zachrisson, som kunde påvisa samiska stenåldersgravar långt söderut i Sverige.

Viktiga arbeten 
 Knut Bergsland & Lajla Mattsson Magga: Åarjelsaemien-daaroen baakoegärja Sydsamisk-norsk ordbok. Iđut 1993.

Norska lingvister
Norska klassiska filologer
Personer inom samisk språkforskning
Latinister
Filologer under 1900-talet
Norska forskare under 1900-talet
Födda 1914
Avlidna 1998
Män
The Voice 106,1 Malmö

The Voice 106,1 Malmö är en skånsk radiostation, en av två stationer som har licens för att sända privat lokalradio ifrån Lund. Sändningarna går även att höra via mediaspelare på nätet.  Sedan mars 2006 ingår stationen i The Voice-nätverket och sänder under större delen av dagen ut dess nationella program.

Frekvensen 106,1 Lund auktionerades ut den 6 december 1993. Vinnare blev Big Radio AB som fick betala 2 350 000 kronor om året för frekvensen. Big Radio hade sedan juli 1993 sänt på Kävlinge kommuns närradiofrekvens 96,1. Namnet kom av att huvudfinansiären även stod bakom resebyrån "Big Travel" i Lund.

Big Radio började sända på sin nya frekvens 106,1 den 14 januari 1994. Första låten som hördes var Love is in the Air. Stationen stötte dock snart på ekonomiska problem. Av de fyra stationer som sände i Malmö/Lund-regionen, betalade Big Radio högst koncessionsavgift och hade heller ingen koppling till ett nationellt nätverk. Därför såldes stationen så småningom till Bonniers. I maj 1995 uppgick stationen i Megapolnätverket och blev till "106,1 Megapol". Produktionen flyttade från Lund till Malmö.

Megapol bytte 1997 namn till Mix Megapol. Den kommersiella radion konsoliderades så småningom alltmer. I september 2003 slogs Bonnier och SBS ihop sina verksamheter. 106,1 Mix Megapol Skåne kom därmed att få samma ägare som tidigare konkurrenten Radio City 107,0 som hade ett snarlikt format.

De två stationerna fortsatte dock sida vid sida fram till den 3 mars 2006 när SBS bestämde sig för att slå ihop stationerna. Radio City och Mix Megapol blev därmed en Mix Megapol Radio City 107,0. På Mix Megapols gamla frekvens började man istället sända The Voice.

Svenska privata lokalradiostationer
Media i Skåne
Organisationer bildade 1993
Flying Inflatable Boat

Flying Inflatable Boat, FIB, är ett ultralätt flygplan som är en kombination av en liten, uppblåsbar gummibåt och en motorförsedd hängglidare.

En FIB kan flyga i 85 km/h och nå 2 000 m höjd. Den första fungerande konstruktionen gjordes 1986 av det italienska företaget Polaris, som också fick patent på den. Antalet FIB i hela världen uppskattas 2008 till ca 1 000. I Sverige har FIB funnits sedan 1993. Start och landning kan med stöd av allemansrätten ske varhelst det finns en lämplig vattensamling.

Polaris FIB (revision 1) har svenskt typgodkännande UL A—33 (klass A).

För att få flyga FIB krävs UL-certifikat, som gäller flygfarkoster under 500 kg. Utbildningen tar 4…5 dagar, varunder övning sker i ca 25 flygtimmar.

En FIB kostar i 2008 års prisläge cirka 225 000 kr och utbildningen går på cirka 35 000 kr.

Referenser

Noter 

Flygplan
Fakaofo

Fakaofo (engelska Fakaofo, tokelauanska Fakaofo) är en atoll bland Tokelauöarna i Polynesien i södra Stilla havet och tillhör Nya Zeeland.

Geografi 
Fakaofo ligger cirka 57 sydöst om Nukunonu. Det är Tokelauöarnas sydligaste atoll och den tätast befolkade.

Tokelau gör även anspråk på Swainsön som ligger ca 177 km söder om Fakaofoatollen.

Atollen har en sammanlagd yta om ca 53 km² med en längd på ca 10,5 km och ca 6,5 km bred. Landarealen är på ca 2,63 km² och lagunen har en yta av ca 50 km². Atollen består av ca 62 motus (småöar) och omges av ett korallrev.

Den högsta höjden är på endast cirka 5 m ö.h.

Befolkningen uppgår till ca 475 invånare (1) där de flesta bor i huvudorterna Fanuafala på ön Fakafotu och Fale by på ön Fale i den västra delen. Förvaltningsmässigt utgör atollen ett eget distrikt bland Tokelauöarna:

Atollen kan endast nås med mindre fartyg då den saknar såväl flygplats som riktig hamn.

Historia 
Tokelauöarna har troligen bebotts av polynesier sedan 1000-talet.

I början på 1600-talet överföll Fakaofos krigare Swainsön och då dödade man alla män och rövade bort kvinnorna från ön (2).

Den amerikanske upptäcktsresanden Edward John Smith blev den 14 februari 1835 den förste europé att upptäcka Fakaofo (3) och namngav då ön "D'Wolf's Island".

Den 28 januari 1841 besöktes atollen av den amerikanska United States Exploring Expedition och döptes då till Bowditch Island.

Under 1800-talet erövrade Fakaofos krigare grannatollerna Atafu och Nukunonu och alla atollerna styrdes därefter en kort tid av kung Tu'i Tokelau. Senare blev atollerna åter oberoende.

Externa länkar 
 Om Fakaofo
 Tokelaus förvaltning om Fakaofo

 
Atoller i Stilla havet
Portalaxel

Portalaxel är en teknisk lösning för fordon där axeln är belägen över hjulets centrum. Jämfört med en normalt monterad axel gör detta att axeln hamnar längre från marken, och ökar därmed fordonets markfrigång. 

Genom den nedväxling som sker i kopplingen vid hjulet minskas vridmomentet på de andra drivkomponenterna. Därför kan differentialväxeln göras mindre och därmed ytterligare öka markfrigången. Till följd av den minskade belastningen på drivkomponenterna kan de även få en lägre vikt. 

Eftersom vikten i hjulnavet emellertid blir större än då konventionell koppling används krävs en kraftigare axel och i höga hastigheter kan navkopplingen bli överhettad.

Exempel på fordon som är utrustade med portalaxel är:

Mercedes-Benz Unimog
 Praga V3S
Steyr-Puch Haflinger
Volkswagen Kübelwagen
Volvo C303
HMMWV

Portalaxlar används även i tåg och i låggolvsbussar.. I bussar används principen dock för att få motsatt effekt jämfört med off-roadfordonen. Axeln kan placeras närmare marken och därmed göra det möjligt med ett lägre golv.

Referenser
 Där angavs följande källor den 12 Juli 2008:

Drivlinan
Kevin Turner

Brian Kevin Turner, född den 3 april 1965 i Oklahoma, är en amerikansk företagsledare. Han har varit vice VD på Wal-Mart och är sedan augusti 2005 operativ chef på Microsoft.

Kevin Turner tog en Bachelor of Science in Management, ungefär kandidatexamen i företagsekonomi, på East Central University i Ada i Oklahoma. Under studietiden arbetade han heltid som kassaexpedit på detaljhandelsföretaget Wal-Mart.

Efter examen fortsatte han på Wal-Mart och drogs gradvis mot företagets IT-avdelning. Han steg snabbt i graderna och blev vid 29 års ålder den yngste högre chefen någonsin på företaget. Från 1997 var han ansvarig för Wal-Marts Application Development and Support och senare blev han vice VD och informationschef för Wal-Mart samt VD för systerföretaget Sam's Warehouse.

I augusti 2005 värvades han till Microsoft för att bli operativ chef och han och familjen flyttade till staten Washington. Den tidigare operative chefen, Rick Belluzzo hade slutat redan 2002 och hade inte ersatts tidigare. Kevin Turner leder även Microsofts inträde på detaljhandelsmarknaden.

Referenser

Externa länkar
Microsoft taps Wal-Mart exec as new COO

Födda 1965
Amerikanska IT-entreprenörer
Personer inom USA:s näringsliv
Personer med anknytning till Microsoft
Män
Levande personer