Kirill Vladimirovitj av Ryssland

Storfurste Kirill Vladimirovitj av Ryssland (Kirill Vladimirovitj Romanov), född 12 oktober 1876 (nya stilen), död 12 oktober 1938, var en medlem av den ryska tsarfamiljen.

Han var son till storfurst Vladimir Alexandrovitj av Ryssland och Marie av Mecklenburg-Schwerin. Kirill inträdde 1896 i marinen. Under februarirevolutionen 1917 och efter tsarens abdikation var Kirill tvungen att svära trohet till den provisoriska regeringen med sitt regemente och bar ett rött revolutionärt band på sin uniform. Efter oktoberrevolutionen flydde Kirill och Victoria Melita till Finland, och sedan till Coburg i Tyskland. Så småningom flyttade familjen till Frankrike och Bretagne, där de stannade resten av sina liv. Efter tsar Nikolaj II:s och hans bror Michaels död blev Kirill överhuvud för den kejserliga familjen och titulär tsar och autokrat över Ryssland. Han titulerade sig "Tsar i exil" från 1924 fram till sin död.

Biografi
Han var son till storfurst Vladimir Alexandrovitj av Ryssland och Marie av Mecklenburg-Schwerin. Kirill inträdde 1896 i marinen.

Giftermål
Storfurst Kirill gifte sig med sin kusin, prinsessan Victoria Melita av Sachsen-Coburg-Gotha i Tegernsee den 8 oktober 1905. Victoria var dotter till hertig Alfred av Sachsen-Coburg-Gotha, son till drottning Viktoria I av Storbritannien. Victoria Melitas mor var storfurstinnan Maria Alexandrovna av Ryssland, Kirills faster, dotter till tsar Alexander II av Ryssland.

Giftermålet orsakade en skandal bland Europas kungliga hov eftersom prinsessan hade skilt sig från sin förste make, storhertig Ernst Ludvig av Hessen, som också var hennes kusin. Storhertigens syster var Alexandra Fjodorovna, hustru till Nikolaj II. Tsaritsan tyckte redan illa om sin svägerska och kusin, och opponerade sig starkt mot giftermålet. När Kirill skulle återvända till Ryssland tog tsaren bort hans underhåll och hans position vid marinen.

Efter flera dödsfall i familjen blev emellertid Kirill nummer tre i successionsordningen till tsartronen 1909; tsaren gav tillbaka alla titlar till Kirill och gav honom också tillåtelse att återvända med sin familj till Ryssland. Hans hustru fick rätten att titulera sig storfurstinna av Ryssland, från och med nu titulerades hon Hennes kejserliga höghet storfurstinnan Viktoria Feodorovna.

Barn
Storfurst Kirill och prinsessan Victoria Melita fick tre barn:
 Storfurstinnan Maria Kirillovna av Ryssland (1907–1951) gift med Fredrik Karl av Leiningen
 Storfurstinnan Kira Kirillovna av Ryssland (1909–1967) som gifte sig med Louis Ferdinand av Preussen
  Storfurst Vladimir Kirillovitj av Ryssland (1917–1992) som blev pretendent till titeln "Tsar av Ryssland" efter faderns död

Revolutionen
Efter Februarirevolutionen 1917 och efter tsarens abdikation ställde Kirill sig omedelbart till riksdumans förfogande, erkände den nya regimen och bar ett rött revolutionärt band på sin uniform. Efter Oktoberrevolutionen flydde han med sin familj till Haiko gård i Finland, sedan till Coburg i Tyskland och bosatte sig 1920 i Frankrike och Bretagne, där de stannade resten av sina liv. Kirill flyttade under sin emigranttid främst mellan Coburg i Tyskland och den lilla orten Saint Briac i Bretagne i Frankrike.

Livet utomlands
Efter tvister bland Romanovdynastins ättlingar och de ryska monarkisterna proklamerade han sig 1922 som den ryska tronens kurator. Fogande sig i sin hustrus önskningar förklarade han sig, enligt lagarna för det ryska kejsardömet, 1924 som tsar i exil i Paris. I sitt politiska program höll sig Kirill till den moderata konstitutionella monarkin. Han vann endast ett fåtal anhängare, vilka själva kallade sig "legitimister" (legitimisty, på ryska легитимисты), vilket betonade "legitimiteten" i Kirills pretendentskap, medan de av andra benämndes "kirillovtser". Opponenterna till Kirill kallades för "de oförutbestämda" (nepredresjentsy, på ryska непредрешенцы), som trodde att efter de revolutionära händelserna var den enda lösningen att sammankalla en zemskij sobor (parlamentet i det feodala Ryssland) för att välja en ny monark. Hans anhängare vann starkt stöd hos tyska monarkister. 

Kirill hade det starkaste stödet hos en grupp legitimister som var kända som Mladorossy, en rysk monarkistisk emigrantorganisation som var mycket influerad av fascismen - trots det tog de avstånd från andra fascistiska rörelser. Gradvis började organisationen uttrycka prosovjetiska sympatier och man argumenterade för att monarkin och den sovjetiska bolsjevismen kunde samexistera fridfullt (deras slogan var "Tsaren och Sovjeterna"). Kirill blev mer försiktig med organisationen när han upptäckte att grundaren Alexander Kazem-Bek syntes med en agent från OGPU. Kirill accepterade Kazem-Beks frivilliga avsägelse. Sonen Vladimir fortsatte att ha band med organisationen under det andra världskriget.

Hans ende son, Vladimir, efterträdde honom som överhuvud för dynastin Romanov.

Utmärkelser
  Riddare av Elefantorden, 18 oktober 1928.
   Riddare av Serafimerorden, 13 juli 1912.

Anfäder

Referenser

Noter

Externa länkar

|-
|width="30%" align="center"|Företrädare:Nikolaj II
|width="40%" align="center"|Pretendenter till Rysslands tron1918–1938
|width="30%" align="center"|Efterträdare:Storfurst Vladimir

Födda 1876
Avlidna 1938
Rysslands kungligheter
Romanov
Pretendenter till Rysslands tron
Ryska storfurstar
Mottagare av Sankt Andreas orden
Mottagare av Alexander Nevskijorden
Mottagare av Ryska Vita örnens orden
Mottagare av Sankt Georgsorden
Mottagare av Sankt Vladimirs orden
Mottagare av Sankt Annas orden
Mottagare av Sankt Annas ordens första klass
Mottagare av Ryska Sankt Stanislausorden
Mottagare av Ryska Sankt Stanislausordens första klass
Mottagare av Preussiska Svarta örns orden
Mottagare av Sachsen-Ernestinska husorden
Mottagare av Serafimerorden
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Män
Personer från Sankt Petersburg