kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Simon Whitfield

Nation:  

 

Simon St. Quentin Whitfield född 16 maj 1975, Kingston, Ontario, Kanada är en kanadensisk triathlet. Han har två medborgarskap: ett kanadensiskt och ett australiskt. Han bor i Victoria, British Columbia.

Biografi
Whitfield spelade fotboll som ung, men vid 11-årsåldern började han med triathlon. Han utvecklade sin förmåga genom att delta i det kanadensiska "Stålbarn"-programmet. Vid 15-årsåldern började han med en seriös satsning på triathlon. Han vann guld vid de olympiska sommarspelen 2000 i Sydney, Australien och guld vid Samväldesspelen 2002 i Manchester i England, Storbritannien. I OS 2004 i Aten placerade han sig på elfte plats med tiden 1:53:15:81. Whitfield togs ut till truppen till OS 2008 i Peking, där han vann silvermedalj.   

Kanadensiska triathleter
Kanadensiska olympiska guldmedaljörer
Kanadensiska olympiska silvermedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 2000
Olympiska silvermedaljörer 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Kanada
Tävlande i triathlon vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Kanada
Tävlande i triathlon vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Kanada
Tävlande i triathlon vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Kanada
Tävlande i triathlon vid olympiska sommarspelen 2012
Idrottare från Kingston, Ontario
Kanadensiska idrottare under 1900-talet
Kanadensiska idrottare under 2000-talet
Födda 1975
Levande personer
Män
Ferrari 512

Ferrari 512 är en sportvagn, tillverkad av den italienska biltillverkaren Ferrari mellan 1970 och 1971.

Bakgrund
1968 ändrade FIA reglementet för sportvagnsprototyperna och begränsade motorstorleken till tre liter, samtidigt som man införde en ny GT-klass med femlitersmotorer för bilar byggda i 50 exemplar. Ferraris fyralitersbil hamnade mitt emellan och stallet valde att dra sig ur sportvagnsserien under säsongen för att ta fram en ny, konkurrenskraftig trelitersbil. 312P-modellen visade sig dock inte kunna konkurrera med Ford GT40 och Porsche 917 och när FIA under 1969 sänkte kravet på antalet byggda GT-bilar till 25 exemplar valde Ferrari att bygga en egen femlitersbil.

Utveckling

512 S
Enzo Ferrari hade sålt huvuddelen av sitt företag till Fiat i början av 1969. En del av pengarna kom till användning för att bygga de 25 bilar som reglementet krävde. Motorn till 512 S hämtades från Ferraris CanAm-bil, medan chassit kom från den mindre 312P. Vissa modifieringar krävdes för att få plats med den stora motorn och eftersom bilarna körde i GT-klassen måste de formellt kunna användas på väg och var därför försedda med både reservhjul och ett litet bagageutrymme. De bilar som inte Ferraristallet själva använde, såldes till intresserade privatteam som den amerikanske Ferrari-importören Luigi Chinettis NART-stall.

512 M
Till 1971 utvecklades bilen till 512 M. Bilen fick en ny, lättare kaross och starkare motor. Ferraristallet körde det här året med den nya trelitersbilen 312PB, så alla 512 M användes av privatstall.

Detta blev den sista versionen av 512:an, eftersom femlitersbilarna förbjöds efter 1971.

Tekniska data

Tävlingsresultat

Sportvagns-VM 1970
I sportvagns-VM 1970 tog Ferrari bara en seger med 512:an, på Sebring 12-timmars med Ignazio Giunti, Nino Vaccarella och Mario Andretti.

I världsmästerskapet slutade stallet tvåa efter Porsche.

Sportvagns-VM 1971
Säsongen 1971 körde Scuderia Ferrari med den mindre 312 PB och överlät 512:an till privatstallen. NART lyckades bäst, med en andraplats på Daytona 24-timmars med Ronnie Bucknum och Tony Adamowicz som bästa resultat.

Säsongen 1971 slutade Ferrari trea i mästerskapet.

Källor
Ferrari, av Hans Tanner och Doug Nye, 1984.

Noter

Externa länkar

qv500.com om 512 S.
ultimatecarpage.com om 512 M.

512
Historiska tävlingsbilar
Racersportvagnar
Snickarbacken

Snickarbacken är en kort gata i stadsdelen Norrmalm i Stockholm som går mellan Birger Jarlsgatan i öster via en trappa till Regeringsgatan i väster. 

Gatan hette tidigare Bödelnsbacken. Bödeln Nils Skarprättare bodde i kvarteret Vätan 1668. År 1882 ansökte husägarna vid Bödelsbacken om att få gatunamnet ändrat till Snickaregatan, vilket godkändes och 1900 återigen ändrades till Snickarebacken. 1921 ändrades namnet till Snickarbacken utan "e" i mitten. Finlandsinstitutets hus på Snickarbacken 2–4 byggdes 1896 för KFUM efter arkitekt Johan Laurentz ritningar. Delar av huset är i dag k-märkta. Fastigheten Vätan 22 vid Snickarbacken 7 från 1898 är ritad av arkitekten Isak Gustaf Clason som bland annat också ritat Nordiska museet och Östermalms Saluhall.

Källor

Externa länkar

Gator och torg på Norrmalm
Fernando Acevedo

Fernando Acevedo, född 26 juli 1946, var en peruansk kortdistanslöpare som tog brons på 400 meter vid panamerikanska spelen 1971. Han tog sig till semifinal på 200 meter vid OS i Mexico City 1968. Vid OS i München 1972 sprang han 400 meter, men avbröt tävlingen efter att ha gått vidare från sitt försöksheat.

Personliga rekord

Utomhus
100 meter – 10,43 sekunder (La Paz 18 oktober 1977)
200 meter – 20,69 sekunder (Cali 3 augusti 1971)
400 meter – 45,30 sekunder (Cali 1 augusti 1971)

Peruanska kortdistanslöpare
Födda 1946
Män
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1968 från Peru
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1968
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1972 från Peru
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1972
Fo 48

Fo 48 kan avse:

Västmanlands försvarsområde – ett tidigare svenskt försvarsområde
Västmanlands regemente (nya) – ett tidigare svenskt regemente
Sjönöd

Sjönöd föreligger då sjöfarande hotas av allvarlig fara och är i behov av omedelbar assistans.

I första hand är det den som är ytterst ansvarig ombord, befälhavaren, som avgör om sjönöd föreligger och om nödläget ska bekantgöras genom nödsignalering. En räddningsledare vid en sjöräddningscentral kan dock förklara att det är ett nödläge utan befälhavarens samtycke.

Som alternativ till sjönöd kan en situation klassas som ovisshetsläge (exempelvis då ett fartyg inte ankommit i hamn på den tid som färdplanen angav) eller beredskapsläge (exempelvis då fartyget är manöverodugligt utan att det föreligger överhängande fara).

Undsättning av sjöfarande i sjönöd 
För att undsätta sjöfarande i sjönöd har sjöräddningen inrättats. Verksamheten regleras i 1979 års internationella IMO-SAR-konvention, International Convention on Maritime Search and Rescue.

Enligt den svenska Sjölagen (SFS 1994:1009) är en befälhavare som påträffar någon som är i sjönöd skyldig att lämna all den assistans som är nödvändig, så länge det kan ske utan allvarlig fara för eget fartyg eller besättning.

Nödsignalering 
Signalkombinationen NC betyder "jag är i nöd". Se nödsignal för andra nödsignaler.

Källor 
Handbok för överlevnad till sjöss, Stefan Nilsson, Fälth & Hässlers tryckeri, Värnamo 2005 (), sid 38ff.
Lärobok i Sjömanskap, redaktörer Björn Borg och Gunnel Åkerblom, Tabergs tryckeri AB, 2007 (), sid 511.

Sjöfart
Constantin von Ettingshausen

Constantin von Ettingshausen, född 16 juni 1826 i Wien, död 1 februari 1897 i Graz, var en österrikisk friherre, botaniker och paleontolog. Han var  till Andreas von Ettingshausen och far till Albert von Ettingshausen.

Ettingshausen anställdes 1850 såsom paleobotaniker vid Geologische Reichsanstalt i Wien. År 1854 blev han professor i botanik och medicinsk naturalhistoria vid Josephsakademien i Wien och utbytte sedermera denna plats mot en liknande befattning vid universitetet i Graz.

Han utgav en stor mängd arbeten över fossila växter från olika formationer – i synnerhet från den tertiära – samt behandlade därjämte i flera arbeten bladens nervatur hos ormbunkarna och flera av de högre växtfamiljerna. De senare arbetena är illustrerade med en stor mängd planscher och figurer, som är åstadkomna genom så kallat natursjälvtryck (fysiotypi) och vilka, till följd av att de fullkomligt naturtroget återger bladskelettets byggnad, är av stort värde vid bestämning av fossila växter. 

Störst av dessa arbeten är det i förening med Alois Pokorny utgivna Physiotypia plantarum austriacarum (1856–1873; med 500 tavlor i stor folio, som innefattar nära 600 arter i natursjälvtryck). Viktigast torde emellertid vara Die Farnkräuter der Jetztwelt (1865; med 180 tavlor i natursjälvtryck). Arbeten av samma slag är vidare Die Blattskelette der Dikotyledonen (1861; med 95 tavlor och 276 fysiotypier i texten) och Beiträge zur Kenntniss der Flächenskelette der Farnkräuter (1864; med 52 tavlor). Flertalet av Ettingshausens paleobotaniska arbeten infördes i av "Akademie der Wissenschaften" och "Geologische Reichsanstalt" i Wien utgivna publikationer. Tillsammans med John Starkie Gardner beskrev han en del av Englands eocena flora (i "Memoirs of the Palaeontographical Society").

Källor

Österrikiska paleontologer
Österrikiska professorer i botanik
Personer verksamma vid universitetet i Graz
Österrikiska friherrar
Botaniker under 1800-talet
Österrikiska forskare under 1800-talet
Personer från Wien
Födda 1826
Avlidna 1897
Män
Ugglan
Saxsprint

En saxsprint (även saxpinne) är ett mekaniskt fästelement som består av ett dubbelvikt stålband eller tråd. Den del på sprinten som är delbar förs igenom ett hål i komponenten, varefter den delas och de två delarna böjs åt varsitt håll. Saxsprinten används ofta för att förhindra att en bult eller axel åker ur dess hål eller muttrar att gänga av sig på egen hand. Hålet är då borrat genom den gängade delen, och saxsprinten förs igenom som en stoppinne.

Konstruktion
En nytillverkad saxsprint har platta ytor som har kontakt med varandra längs den delen som ska föras in i hålet i axeln eller delen som ska låsas fast. Tvärsnittet liknar då en cylinder. När sprinten monteras i hålet böjs trådarna åt varsin sida, vilket håller sprinten på plats. När sprinten demonteras är rekommendationen att byta ut sprinten mot en ny vid återmontering, detta på grund av försvagning i materialhållfastheten vid böjningen.

Storlekar
Storlekar för saxsprintar är standardiserade.

Se även
Sprint (teknik)
Bult

Referenser

Fästelement
Kulturåret 1750



Nya verk
 Bautil – runologiskt verk av Johan Göransson.
 La Femme n’est pas inférieure à l'homme (Kvinnan är inte underlägsen mannen) av Madeleine de Puisieux.

Födda
3 mars – Jacob Wulff (död 1800), svensk konduktör och tecknare.
1 juli – Henry William Bunbury (död 1811), engelsk karikatyrtecknare.
19 juli – Johan Gabriel Oxenstierna (död 1818), svensk greve, en av rikets herrar och ledamot av Svenska Akademien.
2 november – Thomas Christopher Bruun (död 1834), dansk filolog och författare.
7 november – Friedrich Leopold Reichsgraf zu Stolberg-Stolberg (död 1819), tysk författare.
8 december – Olof Rudbeck (död 1777), svensk författare.
25 december – Samuel Ödmann (död 1829), svensk teolog, naturforskare, kulturhistoriker och psalmdiktare.
okänt datum – Ninon Dubois Le Clerc (död 1779), fransk dansös verksam i Sverige.

Avlidna
29 januari – Sophia Schröder (född omkring 1711), hovsångare vid Hovkapellet. 
2 april – Olof Broman (född 1676), svensk romanförfattare.
29 april – Egid Quirin Asam (döpt 1692), tysk barockskulptör, målare och arkitekt.
17 maj – Georg Engelhard Schröder (född 1684), svensk konstnär, porträtt- och historiemålare.
28 juli – Johann Sebastian Bach (född 1685), tysk tonsättare och organist.
31 juli – Juste-Aurèle Meissonnier (född 1695), fransk guldsmed, ornamenttecknare och inredningsarkitekt.
12 augusti – Rachel Ruysch (född 1664), nederländsk målare.
11 november – Apostolo Zeno (född 1668), italiensk dramatiker och litteraturhistoriker.
Harriet Nordlund

Gerd Harriet Linnéa Nordlund, född 20 september 1954 i Nautijaur i Jokkmokks kommun, död 19 april 2023 i Ekerö, Stockholms län, var en svensk-samisk skådespelare, manusförfattare och författare.

Biografi 
Harriet Nordlund utbildade sig på Statens scenskola i Stockholm 1973–1976. Hon var skådespelerska på bland annat Orionteatern, Turteatern, Uppsala Stadsteater, Gottsunda Teatern, Norrbottensteatern, Stockholms Stadsteater, Dálvadis och Samiska Teatern. Under senare år Harriet Nordlund på Gävle folkteater. Hon tillträdde våren 2009 som kultur- och fritidschef i Jokkmokks kommun.

Nordlund dramatiserade 14 pjäser och skrev själv sju pjäser. Hon var konstnärlig ledare för Dálvadisteatern 1971–1985 och teaterchef för Beaivváš Sámi Teahter i Kautokeino i Norge 2002–2006. Hon var värd för radioprogrammet Sommar i Sveriges Radio P1 i augusti 1990.

Harriet Nordlund var under 1980- och 1990-talen sambo med skådespelaren Gustav Levin (född 1952), med vilken hon hade två döttrar födda 1982 respektive 1985.

Filmografi (urval)

Bibliografi 
 2016 – 
 2019 – 
 2019 – 
 2021 – 
 2022 –

Källor

Externa länkar
 
 
 
 Beaivváš Sami Teathers webbplats

Födda 1954
Svenska skådespelare
Samer i Sverige
Kvinnor
Sommarvärdar 1990
Avlidna 2023
Personer från Jokkmokks socken
Bob Bowman

Robert "Bob" Bowman, född 6 april 1965 i Columbia, South Carolina, är en amerikansk simtränare. Han är mest känd för att ha varit tränare åt den amerikanske simmaren Michael Phelps.

Bowman var chefstränare på University of Michigan 2005-2007. Efter OS i Peking återvände han till North Baltimore Aquatic Club i Baltimore, Maryland där han var elittränare under perioden 1999-2004. I träningsgruppen ingick bl.a. Michael Phelps. Bowman hade fem av sina adepter med i USA:s olympiska lag vid OS 2008; Allison Schmitt, Scott Spann, Peter Vanderkaay, Erik Vendt och Michael Phelps.

Simtränare
Födda 1965
Levande personer
Män
Personer från Columbia, South Carolina
Idrottare i Florida State Seminoles
Alumner från Florida State University
John Milne

John Milne, född 1850 i Liverpool, död 31 juli 1913 i Newport, Isle of Wight, var en engelsk geolog och seismolog.

Milne var i början av 1870-talet verksam som gruvgeolog i Newfoundland och Labrador samt deltog i Bekes expedition till nordvästra Arabiska halvön 1874. År 1876 reste han genom Sibirien till Japan, där han under 20 år skötte professuren i gruvgeologi och mineralogi vid Tokyo universitets ingenjörsskola, varefter han blev föreståndare för en seismologisk station i Newport på Isle of Wight.

I det av jordbävningar så starkt hemsökta Japan kom han att ägna sig företrädesvis åt seismologi, vilken vetenskapsgren genom hans framträdande erhöll nytt uppsving. På hans initiativ bildades 1880 The Seismological Society of Japan och skapades detta land ett nät av 968 jordbävningsstationer . Han konstruerade seismologiska apparater ("Milnes horisontalpendel") och utförde undersökningar över jordbävningsvågornas natur i flera avseenden, över jordbävningarnas samband med bergskedjor, avsatser i havsbottnen, polförflyttningar m.m. samt torde ha varit den förste som genom kombination av iakttagelser på flera stationer försökte bestämma läget av avlägsna jordbävningshärdar. Han tilldelades Lyellmedaljen 1894 och Royal Medal 1908.

Bibliografi i urval
Earthquakes and Other Earth Movements (1886)
The Miners Handbook (1894; tredje upplagan 1902)
Seismology (1898)

Källor

Noter

Brittiska geologer
Seismologer
Brittiska professorer
Födda 1850
Avlidna 1913
Män
Ugglan
Personer från Liverpool
Ledamöter av Royal Society
Alumner från King's College London
Bertel Strömmer

Bertel Evert Strömmer, född 11 juli 1890 i Ikalis, död 18 april 1962 i Tammerfors, var en finländsk arkitekt. Strömmer arbetade som Tammerfors stadsarkitekt åren 1918-53 och de flesta av hans verk ligger i Tammerfors. Strömmer ritade såväl privata som allmänna byggnader. Till Strömmers mest kända verk hör Grand Hotel Tammer och Tammerfors busstation samt stadshuset i Kemi.

Bertel Strömmer var son till apotekare Sven Evert Strömmer och hans hustru Elin Ida Fredrika Fabritius. Han tog studenten år 1908 och utexaminerades som arkitekt år 1913. År 1914 gifte Strömmer sig med Ros-Mari Nordenswan som han fick åtta barn tillsammans med.

Verk 
 Grand Hotel Tammer, Tammerfors, 1928
 Björneborgs vattentorn, 1935
 Tammerfors busstation, 1938 
 Tempohuset, Tammerfors, 1938
 Stadshuset i Kemi, 1940
 Merikoski kraftverk, Uleåborg, 1941–47
 Huberska huset, Tammerfors, 1947–48

Referenser

Externa länkar 

Finländska arkitekter under 1900-talet
Finländska stadsarkitekter
Män
Födda 1890
Avlidna 1962
Personer från Ikalis
Ustersbach

Ustersbach är en kommun och ort i Landkreis Augsburg i Regierungsbezirk Schwaben i förbundslandet Bayern i Tyskland,  med cirka  invånare.

Kommunen ingår i kommunalförbundet Gessertshausen tillsammans med kommunen Gessertshausen.

Källor

Kommuner, köpingar och städer i Landkreis Augsburg
S/S Deutschland (1900)

S/S Deutschland var en tysk oceanångare som sjösattes den 10 januari 1900. Fartyget byggdes vid varvet Vulcan i Stettin med dimensionerna 684 fots längd, 67 fots bredd och 16 500 ton. Jungfruresan startade den 6 juli 1900 i Hamburg och gick, via Plymouth, till New York. Det tog sex dygn att korsa Nordatlanten och med en medelfart på 22,42 knop erövrades Atlantens blå band. S/S Deutschland behöll det blå bandet i båda riktningarna till 1902, då det erövrades av Kronprinz Wilhelm under en västgående överfart.

1910 torrsattes S/S Deutschland för en större ombyggnad. På grund av vibrationsproblem i skrovet installerades ett maskineri med mindre effekt. 1911 sjösattes fartyget och fick då namnet Victoria Louise. I tre år gick hon som kryssningsfartyg, främst i Medelhavet, Västindien och skandinaviska farvatten. På grund av olika tekniska problem var fartyget upplagt på varv under första världskriget. Detta medförde att hon som enda stora tyska linjefartyg undgick att bli beslagtaget av de allierade i samband med freden 1918.

Efter kriget trafikerade fartyget linjen Hamburg - New York och hade då döpts om till Hansa. Sista resan i linjetrafik genomfördes 1924 och året efter gick hon till skrot i Hamburg.

Källor
20th Century Ships
Norway-Heritage: emigrantregister och fartyg
Great Ocean Liners

Fartyg sjösatta 1900
Tyska ångfartyg
Fartyg byggda i Stettin
One Love Peace-konserten

One Love Peace-konserten var en stor konsert som ägde rum den 22 april 1978 vid The National Stadium i Kingston, Jamaica. 

Konserten ägde rum under det politiska inbördeskriget i Jamaica mellan Jamaican Labour Party (JLP) och People's National Party (PNP). Konserten är känd för ögonblicket då Bob Marley & The Wailers spelade låten "Jammin'", och Bob Marley fick de politiska motståndarna Michael Manley (PNP) och Edward Seaga (JLP) att ta varandra i handen.

Källor
Översatt direkt från Engelskspråkiga Wikipedia

1978 i Jamaica
Reggae
Musikåret 1978
Claus Hirsbro

Claus Hirsbro, född 9 mars 1968, är en tidigare dansk kortdistanslöpare. Han tävlade på nationell toppnivå för klubbarna SNIK och Trongården och representerade Danmark på 100 meter vid två VM. Han stängdes år 2000 av på livstid för doping. Hirsbro testades positiv för nandrolon och blev den andra att tilldömas livstids avstängning från elitidrott i Danmark. Han nekade själv till regelbrott.

Hirsbro har slagit flera danska rekord, och innehar fortfarande (2015) rekordet inomhus på 50 meter (5,5 sekunder) och utomhus på 200 meter häck (23,1 sekunder). Dessutom ingick han i stafettlagen som innehar danskt rekord på 4 × 200 meter inomhus (1.26,50) och på 4 × 100 meter utomhus (40,09 sekunder).

Personliga rekord

Utomhus
 100 meter – 10,37 (1994)
 200 meter - 20,64 (1996)

Danska kortdistanslöpare
Danska häcklöpare
Födda 1968
Män
Danska dopningsfall
Levande personer
John Wesley Powell

John Wesley Powell, född 24 mars 1834 i Mount Morris i Livingston County, New York, död 23 september 1902 i Haven Colony i Brooklin, Maine, var en amerikansk geolog och etnolog.

Efter en tids lärarverksamhet började Powell att studera vid Oberlin College i Oberlin, Ohio, varpå han företog flera stora forskningsresor, från vilka han hemförde betydande samlingar. Efter att ha deltagit i amerikanska inbördeskriget, under vilket han miste sin ena arm, anställdes han som professor i geologi vid Illinois Wesleyan University i Bloomington, Illinois. 

Tack vare det lyckade resultatet av några undersökningar som Powell företog i mer okända delar av USA, beviljade kongressen medel till en utförlig topografisk och geologisk undersökning av landet kring Coloradofloden och dess bifloder under hans ledning. En del större avhandlingar som han publicerade om dessa undersökningar bidrog till att göra hans namn känt. Han blev senare direktör för US Geological Survey, men lämnade denna befattning för att bli direktör för etnologiska byrån vid Smithsonian Institution i Washington, D.C.

Powell upptäckte den stora grottan Redwall Cavern vid Coloradofloden.

Minnesmärken och eftermäle 
 Powell begravdes på Arlington National Cemetery i Virginia.
 Mineralen powellit är döpt efter honom.
 Lake Powell, en konstgjord reservoar i Coloradofloden, är uppkallad efter honom.
 Berget Powell Peak i Colorado är uppkallat efter honom.
 Powellplatån, nära Steamboat Mountain vid Grand Canyon är uppkallad efter Powell.
 Staden Powell, Wyoming är uppkallad efter honom.
 Byggnaden för U.S. Geological Surveys nationella centrum i Reston, Virginia uppkallades efter Powell 1974.
 Priset John Wesley Powell Award delas ut av USGS.
 Skolorna John Wesley Powell Middle School i Littleton, Colorado och Powell Jr High School i Mesa, Arizona är uppkallade efter honom.

Se även
Powells expeditioner på Coloradofloden

I populärkultur 
Powell spelades av John Beal i filmen Tio genom Grand Canyon (1960).
Låten "Mr. Powell" av Ozark Mountain Daredevils på albumet The Car Over the Lake är tillägnad Powell.

Källor

Noter 

Amerikanska geologer
Amerikanska professorer
Amerikanska upptäcktsresande
Amerikanska forskare under 1800-talet
Alumner från Oberlin College
Alumner från Illinois College
Personer från Livingston County, New York
Födda 1834
Avlidna 1902
Män