kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rosabrynad rosenfink

Rosabrynad rosenfink (Carpodacus rodochroa) är en bergslevande asiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Rosabrynad rosenfink är en slank, medelstor (14–15 cm) rosenfink med spetsig näbb, kluven stjärt och tydlig ansiktsteckning. Hanen är rosa under, streckat brunrosa ovan och med mycket tydligt djuprosa ögonbrynsstreck kontrasterande med mörkare ögonstreck. Även honan har ett tydligt ögonbrynsstreck och är i övrigt streckat brun med gulbrun anstrykning på övergump, flanker och buk. Sången som levereras från toppen av en buske eller lågt träd består av en serie högljudda och uppåtböjda visslingar.

Utbredning och systematik 
Rosabrynad rosenfink förekommer i Himalaya i gran- och björkskogar från Kashmir till södra Tibet. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Fågeln är närmast släkt med yunnanrosenfink, på lite längre avstånd fläckvingad rosenfink, taiwanrosenfink och vinröd rosenfink.

Levnadssätt 
Rosabrynad rosenfink förekommer i högt belägna buskmarker och öppen skog mellan 1800 och 4540 meters höjd. Den lever av frön och bär från exempelvis Cyathula, Viburnum och Ziziphus maurtiana, men även gräs (Gramineae). Fågeln häckar i juli och augusti. Arten är stannfågel och höjdledsflyttare som rör sig till lägre regioner vintertid.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig eller mycket vanlig.

Namn 
På svenska har fågeln även kallats rödbrynad rosenfink.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Sibirisk rosenfink

Sibirisk rosenfink (Carpodacus roseus) är en asiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Den häckar i Sibirien och norra Mongoliet. Vintertid flyttar den till norra Kina, Japan och Koreahalvön. Arten har påträffats i Europa, men de flesta fynden tros utgöras av burrymlingar. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Utseende 
Sibirisk rosenfink är en medelstor till stor (16–17,5 cm) men slank rosenfink med lång kluven stjärt. Hane i häckningsdräkt är karakteristiskt djupt rosa på huvud och nästan hela undersidan, med vita spetsar på hake, strupe och hjässa. Från nedre delen av ryggen till övre stjärttäckarna är den blekrosa, ett större område än någon annan rosenfink. Vingarna är bruna med två bleka vingband. Honan är mattare, mer smutsbrun, och mörkstreckad, med enbart röd nyans i ansikte, på strupe och bröst. Övergumpen är starkt orangefärgad.

Läte 
Bland lätena hörs mjuka visslande "fee", metalliska "tsuii", ett rätt högljutt sparvliknande "dzh" och kraftiga "chek-chek", något mjukare och djupare än stenknäck. Sången består av en serie stigande och fallande toner.

Utbredning och systematik 
Sibirisk rosenfink delas in i två underarter med följande utbredning:
 Carpodacus roseus roseus – förekommer i Sibirien och norra Mongoliet, övervintrar i norra Kina och Japan
 Carpodacus roseus portenkoi – förekommer på Sachalin, övervintrar i Sydkorea och norra Japan

Den häckar troligen även i Nordkorea.

Arten har påträffats flera gånger i Europa, bland annat i Sverige, men de flesta observationer tros röra sig om individer som rymt ur fångenskap. Några fynd från Ryssland, Ukraina och Ungern har dock bedömts härröra från fåglar som tagit sig till Europa på naturlig väg.

Levnadssätt 
Fågeln häckar i låglänt och bergsbelägen tajga, mellan maj och augusti. Den häckar monogamt, tillfälligtvis i lösa kolonier, och kan möjligen lägga två kullar. Arten lever mestadels av frön, men även knoppar, skott och ibland bär.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och stabil populationsutveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats, men den beskrivs som lokalt vanlig eller fåtalig. Arten är fåtalig i södra delen av utbredningsområdet, med bara några häckande par i Kazakstan.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Karmosinfink

Karmosinfink (Agraphospiza rubescens) är en bergslevande asiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Karmosinfink är en 15 centimeter lång kompakt fink med rätt tunn näbb. Hanen är övervägande karmosinrosa, undertill med en gråaktig anstrykning, och påfallande ostreckad jämfört med liknande arter, framför allt rosenfinken. Den saknar också både ögonbrynsstreck, vingband och kontrasterande kanter på tertialerna. Även honan är ostreckat gråbrun med rödaktig eller olivfärgad övergump och övre stjärttäckare.

Läte 
Karmosinfinken levererar en högljudd melodisk sång, ofta från en trädtopp, bestående av upprepade trenotsfraser.

Utbredning och systematik 
Arten förekommer i barrskogar från Nepal till sydöstra Tibet och sydvästra Kina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades karmosinfinken bland rosenfinkarna i Carpodacus. Efter DNA-studier som visar att den endast är avlägset släkt. Istället tillhör den en grupp finkar där bland annat domherrar, ökentrumpetare och alpfinkar ingår. Av den anledningen har den därför lyfts ut till ett eget släkte, Agraphospiza. Närmast släkt är den med de asiatiska arterna rhododendronfink (Callacanthis burtoni) och epålettfink (Pyrrhoplectes epauletta).

Levnadssätt 
Karmosinfinken återfinns i öppningar i barr- eller blandskog, på mellan 1500 och 4000 meters höjd. Födan är dåligt känd, men tros bestå av små frön. Den födosöker på marken och uppträder i par under häckningssäsongen, i flockar om upp till 30 individer vintertid. Fynd av hanar i sydöstra Tibet med svullna testiklar i början av februari antyder att den inleder häckning tidigt.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population som tros ha stabil utveckling och inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Den beskrivs dock som fåtalig, sällsynt och dåligt känd.

Namn 
Arten kallades tidigare karmosinrosenfink på svenska men blev tilldelad ett nytt namn efter DNA-studier som visar att den inte är nära släkt med rosenfinkarna.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Större rosenfink

Större rosenfink (Carpodacus rubicilla) är en bergslevande fink som förekommer i Kaukasus och bergsområden i Asien som Altaj och Himalaya.

Utseende och läten 
Större rosenfink är som namnet antyder en ovanligt stor rosenfink och är med sin längd på 19-20,5 centimeter i samma storleksklass som tallbiten. Näbben är kraftig, stjärt och vingar långa. Storleken i kombination med den mörka dräkten och den bågformade flykten gör den trastliknande. 

Hanen är karakteristisk med sin vitprickiga hallonröda dräkt och sin svartmuskighet kring den ljusa näbben. Hona och ung hane är brungrå och grovstreckad, utan inslag av rött. Lock- och flyktlätet är ett glatt tvoi. Sången är en enkel, lugn och fallande strof med klar röst.

Utbredning och systematik 
Större rosenfink delas in i fyra underarter i två grupper:
 C. r. rubicilla – förekommer i Kaukasus; övervintrar i Transkaukasien
 severtzovi-gruppen
 C. r. diabolicus – förekommer i nordöstra Afghanistan (Sanglech-regionen)
 C. r. kobdensis – förekommer från Alaibergen i västra Mongoliet till östra och centrala Altaj
 C. r. severtzovi – förekommer från Kashmir till Nepal, Tibet och sydvästra Kina

Underartsgruppen severtzovi ansågs tidigare utgöra en egen art. Den närmaste släktingen till större rosenfink är himalayarosenfink (Carpodacus rubicilloides).

Ekologi 
Större rosenfink är en högalpinart som häckar över 2500 meter över havet, oftast ovanför rhododendronzonen. Den trivs nära glaciärer på soliga steniga sluttningar med maskrosarter. Vintertid drar den sig ner till ungefär 1000 meter över havet och lever då flockvis. 

Den häckar från slutet av maj till augusti, i Europa först juli-augusti. Honan lägger fyra till fem ägg i ett bo som placeras i en klippskreva eller i en låg buske. Fågeln lever huvudsakligen av frön, skott och alpblommor, men intar även bär och små insekter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stabil populationsutveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). I Europa beräknas beståndet till 5 100-10 300 par, men Europa tros utgöra mindre än fem procent av utbredningsområdet.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Himalayarosenfink

Himalayarosenfink (Carpodacus rubicilloides) är en asiatisk bergslevande fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Himalayarosenfinken är en stor (19-20) och kraftig rosenfink med stor näbb och lång, något kluven stjärt. Hanen har karmosinrosa huvud och undersida, översållad med vita små fläckar, medan ovansidan är gråbrun och streckad. Honan har mörkgrå streckad ovansida och vit streckad undersida. Jämfört med liknande större rosenfink är både hanen och honan mörkare och mer kraftigt streckad, och hanens vita prickar är tydligare. Sången är ett långsamt fallande "tsee-tsee-soo-soo-soo" som vanligtvis upprepas ett antal gånger.

Utbredning och systematik 
Himalayarosenfink delas in i två underarter med följande utbredning:
 Carpodacus rubicilloides lucifer – förekommer i bergstrakter från Ladakh och sydöstra Kashmir till Nepal, Sikkim och sydvästra Tibet
 Carpodacus rubicilloides rubicilloides – förekommer i västra Kina (Qinghai och Gansu) till sydöstra Tibet

Släktskap 
Himalayarosenfinken är systerart till större rosenfink (C. rubicilla), och dessa två är i sin tur närmast släkt med de högalpina arterna kunlunrosenfink (Carpodacus sillemi) och tibetrosenfink (Carpodacus roborowskii).

Levnadssätt 
Himalayarosenfinken häckar på torra alpina högplatåer och sluttningar med sparsam växtlighet på mellan 3700 och 4800 meters höjd. Fågeln födosöker i buskar, låga träd, bland stenar och i alpina gräsmarker efter små frön, mestadels en, hagtorn och Caragana. Den häckar från slutet av juni till augusti, men mycket av dess häckningsbiologi är okänd. Den är delvis flyttfågel, där merparten rör sig till lägre regioner vintertid.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ganska vanlig eller lokalt vanlig.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Sinairosenfink

Sinairosenfink (Carpodacus synoicus) är en tätting i familjen finkar som förekommer i ett begränsat område i Mellanöstern. Den är nationalfågel i Jordanien.

Kännetecken

Utseende 
Sinairosenfinken har en kroppslängd på 13-14,5 centimeter och påminner om rosenfinken i form och storlek, men har något mindre näbb och är i alla dräkter otecknat ljusbrun utan vingband. Den adulta hanen är vackert rosa på undersida, huvudsida och övergump, mörkare röd i ansiktet. Främre delen av hjässan har silvervita fjäderspetsar, liksom bakre delen av kinden. Resten av ovansidan är bruntonad med skär anstrykning. Hona och ung hane är helt lerbruna med något ljusare vingtäckarbräm.

Läten 
Lätet i flykten är ett sparvlikt ekande tjipp, från sittande fågel ett pipigt och slamrigt gråsparvslikt tjatter. Sången sägs vara en kort melodi eller en ramsa sparvlika, tjirpande toner.

Utbredning och systematik 
Sinairosenfinken förekommer som namnet avslöjar enbart på Sinaihalvön med kringliggande områden: nordöstra Egypten, Palestina, södra Israel, västra Jordanien och nordvästra Saudiarabien. Tidigare betraktades blek rosenfink (C. stoliczkae) vara en del av sinairosenfink. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Sinairosenfinken trivs i karg och klippig miljö, i wadis och raviner i bergsöken och på vissa ställen på ruiner. Den är rastlös och rätt svår att komma nära. Ibland ses den forma mindre flockar, oftast bestående av familjer. Fågeln häckar mellan slutet av mars och juli. Boet placeras i en klippskreva, ibland nära marken men ofta högt upp på en brant klippvägg. Arten lever mestadels av frön, knoppar, skott och löv.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

I kulturen 
Sinairosenfinken är Jordaniens nationalfågel.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Vitbrynad rosenfink

Vitbrynad rosenfink (Carpodacus thura) är en bergslevande asiatisk tätting i familjen finkar som förekommer i Himalaya.

Utseende 
Vitbrynad rosenfink är en medelstor (17-18 cm) rosenfink med lång, något kluven stjärt och en konformad näbb. Hanen har rosavitt ögonbrynsstreck, rosa övergump och undersida och kraftigt streckad brun rygg. Honan har ett tydligt ögonbrynsstreck med mörkt ögonstreck under, ingefärsbrun strupe och bröst och olivgul övergump. 

Den mycket liknande snårrosenfinken, tidigare behandlad som underart till vitbrynad rosenfink, har hos hanen brutet mörkt ögonstreck och mer vitt i ögonbrynsstrecket, medan honan har vitaktigt bröst.

Läten 
Från vitbrynad rosenfink hörs läten som i engelsk litteratur återges som ett elektriskt "deep deep deep de de de", ett visslande "pwit pwit" och ett pipigt "pupupipipi".

Utbredning och systematik 
Vitbrynad rosenfink delas in i två underarter med följande utbredning:
 Carpodacus thura blythi – förekommer i nordöstra Afghanistan och Pakistan genom västra Himalaya
 Carpodacus thura thura – förekommer i centrala Himalaya (Nepal till Bhutan)

Vitbrynad rosenfink är närmast släkt med snårrosenfink (C. dubius), som tidigare behandlades som en underart, på lite längre avstånd även vitbukig rosenfink (C. trifasciatus) och sibirisk rosenfink (C. roseus).

Levnadssätt 
Vitbrynad rosenfink häckar i höglänta buskmarker och öppen skog, men även blockströdda trädlösa sluttningar, på 2400-4000 meters höjd. Den livnär sig av frön, knoppar och skott från örter och buskar, men även bär som berberis och björnbär. Häckningen sker mellan slutet av juni till augusti, i lösa kolonier med små revir. Vintertid flyttar den till lägre nivåer.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig till vanlig.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Vitbukig rosenfink

Vitbukig rosenfink (Carpodacus trifasciatus) är en asiatisk bergslevande fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Vitbukig rosenfink är en stor (17-19,5 cm), kraftig och stornäbbad rosenfink med breda vita vingband, vit buk och lång stjärt. Hanen känns lätt igen på mörkgrå ovansida med karmosinröd anstrykning, på övergumpen mer enhetligt röd. På huvudet syns karmosinspetsat vit panna medan hjässa, nacke och halssidor är djupt karmosinröda, på håll svarta. Fjädrar på kinder, tygel och örontäckare är svarta med karmosinfärgade spetsar och vita skaft. Stjärten är svart, liksom vingarna, de senare med vita kanter på tertialer och skapularer samt skära spetsar på mellersta och större täckarna. Hona och ungfågel är streckat orangegul där hanen är röd. Arten är mestadels tyst och information om dess läte saknas.

Utbredning och systematik 
Fågeln är endemisk för Kina där den häckar i sydcentrala delen av landet från södra Gansu och södra Shaanxi söderut till östra Xizang, nordvästra Yunnan och västra Sichuan. Vintertid påträffas den även regelbundet i sydöstra Xizang, möjligen också på nordöstra Indiska subkontinenten. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Vitbukig rosenfink är systerart till de nära släktingarna vitbrynad rosenfink (Carpodacus thura) och snårrosenfink (C. dubius), på lite längre håll även släkt med sibirisk rosenfink (C. roseus).

Levnadssätt 
Vitbukig rosenfink häckar i undervegetation och snår i barrskog på mellan 2130 och 3050 meters höjd. Den lever huvudsakligen av frön, men också frukt och bär som paradisäpplen och oxbär. Under flyttningen har den setts inta knoppar från pil. Det saknas bekräftad information om dess häckningsbiologi. Arten är delvis flyttfågel och höjdledsflyttare.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som fåtalig eller ovanlig, dock lokalt vanlig vintertid.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Endemiska fågelarter i Kina
Vinröd rosenfink

Vinröd rosenfink (Carpodacus vinaceus) är en asiatisk bergslevande fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Fältkännetecken

Utseende 
Vinröd rosenfink är en medelstor (13-16 cm), rätt kraftig rosenfink med konformad näbb, kluven stjärt och karakteristiska vita spetsar på tertialerna. Hanen är mörkt karmosinröd med diffus streckning ovan och rosa ögonbrynsstreck. Honan saknar ögonbrynsstreck och är varmt brunbeige och lätt streckad både ovan och under. 

Liknande taiwanrosenfinken (C. formosanus), tidigare behandlad som underart, skiljer sig genom något större storlek, längre stjärt, avvikande läte, mer vitt i tertialerna hos hanen och kraftigare streckat bröst hos honan.

Läten 
Sången är enkel och distinkt: "pee-dee, be do-do". Bland lätena hörs ett hårt "pwit".

Utbredning och systematik 
Vinröd rosenfink förekommer i västra Kina (från södra Gansu och norra Shaanxi till Sichuan); övervintrar söderut till Myanmar. Tidigare betraktades taiwanrosenfink (C. formosanus) utgöra en underart till vinröd rosenfink, men urskiljs numera på grund av morfologiska, dräktsmässiga och genetiska skillnader. Förutom taiwanrosenfinken är vinröd rosenfink även nära släkt med fläckvingad rosenfink, på lite längre avstånd rosabrynad rosenfink, yunnanrosenfink och brun rosenfink.

Levnadssätt 
Vinröd rosenfink återfinns i fuktskogars täta undervegetation i lägre bergstrakter mellan 1970 och 3400 meters höjd. Den födosöker på marken eller lågt i buskar efter olika sorters frön. Honan ruvar i juli i Nepal.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som fåtalig eller ovanlig.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Boninrosenfink

Boninrosenfink (Carpodacus ferreorostris) är en utdöd fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar som tidigare förekom i de japanska Boninöarna.

Utseende och läte 
Boninrosenfinken var en rätt stor (18 cm) fink med mycket kraftig, svartaktig näbb. Hanen var rödorange eller scharlakansröd på panna, kinder, ögonbrynsstreck, strupe och övre delen av bröstet, bleknande mot vitt på buken. Resten av fjäderdräkten var olivbrun, på ryggen streckad i mörkbrunt. Honan var enhetligt brun eller olivbrun med gulaktig panna och mörkbruna spetsar på flankfjädrarna.

Dess läte är omskrivet av Heinrich von Kittlitz som en enkel mjuk, ren och ljus ton, ibland upprepad och ibland kortare, ibland längre.

Utbredning och utdöende 
Fågeln förekom i Ogasawaraöarna (även kallade Boninöarna) i Japan, på åtminstone ön Chichijima, men möjligen även Hahajima. Den är endast känd från typexemplaren, formellt insamlade 1827 och 1828 på Chichijima. Exemplaren skiljer sig dock något åt i både storlek och utseende, varför det är fullt möjligt att de kan ha samlats in på andra öar och därmed utgöra egna underarter eller till och med arter. 

När Chichijima besöktes igen 1854 fanns inga fåglar kvar, men däremot getter, hundar, får, katter och råttor införda av valjägare som började besöka öarna på 1830-talet. Sannolikt orsakade de fågelns försvinnande.

Systematik 
Tidigare placerades den som ensam art i släktet Chaunoproctus. Genetiska studier visar dock att den är en del av släktet Carpodacus.

Fågeln kallades tidigare boninstenknäck men blev tilldelad ett nytt svenskt trivialnamn efter nya rön om dess nära släktskap med rosenfinkarna.

Levnadssätt 
Den enda beskrivning av boninrosenfinkens levnadssätt kommer från Heinrich von Kittlitz som besökte Chichijima 1828. Han noterar att den sågs ensam eller i par, mestadels på marken i skogen nära kusten. I dess kräva hittade han inget annat än frukter och bär.

Källor

Noter

Externa länkar

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Guldbrynad klorofonia

Guldbrynad klorofonia (Chlorophonia callophrys) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Guldbrynad klorofonia är en liten och kompakt fågel med knubbig näbb. Både hanen och honan är limegröna med blå hjässa och gul buk. Hanen också har ett tydligt gult ögonbrynsstreck. Lätet består av en enkel rätt mörk vissling.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergsskogar i Costa Rica och västra Panama. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Guldbrynad klorofonia ses vanligen i par eller småflockar, ofta nära fruktbärande träd. Den födosöker på alla nivåer, men oftast i trädtaket.

Familjetillhörighet 
Tidigare behandlades släktena Euphonia och Chlorophonia som tangaror, men DNA-studier visar att de tillhör familjen finkar, där de tillsammans är systergrupp till alla övriga finkar bortsett från släktet Fringilla.

Status och hot 
Arten har ett rätt begränsat utbredningsområde och tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen 50 000 till en halv miljon vuxna individer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i neotropiska regionen