kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lennart Eliasson (friidrottare)

Harald Lennart Eliaeson, född den 12 oktober 1920 i Maria Magdalena församling, Stockholm, död 29 juni 1973 i Oscars församling, Stockholm, var en svensk friidrottare (längdhopp) som tog SM-guld i längdhopp 1943 och också deltog i ett antal landskamper. Han tävlade inom landet för IK Mode. 1944 var hans sista tävlingsår, då han därefter var tvungen att avsluta idrottskarriären på grund av ryggskador.

Referenser

Noter

Källor

Födda 1920
Avlidna 1973
Svenska längdhoppare
Svenska mästare i längdhopp
Män
Idrottare från Stockholm
Svenska idrottare under 1900-talet
Desiderata av Lombardiet

Desiderata av Lombardiet, född okänt år, död efter 771, var en drottning av Franken; gift med Karl den store.

Hon var dotter till Desiderius av Lombardiet och Ansa. Hennes namn kan också ha varit Desideria eller Gerperga. 

Hon gifte sig 770. Hennes giftermål arrangerades troligen som en allians mellan Frankrike och Lombardiet. När hennes äktenskap annullerades år 771 bidrog det till det krig mellan länderna som utbröt 774.   

Hon fick inga barn. Det är okänt vad som hände med henne efter annulleringen.

Referenser

 

Födda 700-talet
Kvinnor
Frankrikes drottningar
Avlidna okänt år
Karl den store
Personer i Frankrike under 700-talet
Bertrada av Laon

Bertrada av Laon, även kallad Berta Storfot, född 725, död 12 juli 783 i Choisy-au-Bac, var en frankisk drottning, gift med Pippin den lille.

Biografi
Hon var dotter till greve Caribert av Laon. Hon var sin fars enda barn och arvtagare till hans domäner, som genom henne sedan inlemmades under den frankiska kronan. Hon gifte sig 741 med Maior domus Pippin den lille. På grund av förbjuden släktskap ansågs dock inte vigseln laglig; äktenskapet legitimerades inte av kyrkan förrän år 749. 

År 751 besteg hennes make tronen. Hon kröntes vid sin makes sida i St. Denis i Soissons 28 juni 754, och välsignades av påven Stefan II. Hon beskrivs som mild och älskvärd, och ska ha utövat inflytande som rådgivare. Hon åtföljde maken under hans militärkampanjer till Italien 754, och till Akvitanien 767 och 768. Det är känt att maken år 762 utan framgång försökte utverka påvens tillstånd att skilja sig från henne och gifta sig med en kvinna vid namn Angla, dotter till Theodrade. 

År 768 avled Pippin och riket delades mellan Bertradas två söner. Hon stannade vid hovet och medlade mellan sina två kungasöner under deras konflikter. Hon ska ha gett Karl, som hon hade en mycket god relation till, stöd framför Karloman, och hennes diplomatiska förmåga ska ha varit till stor hjälp för Karl under hans tidiga regeringstid, då hon fungerade som hans rådgivare. Bertrada gav 770 Karl stöd att förskjuta Himiltrude för att gifta sig med Desiderata av Lombardiet. Hon besökte själv Lombardiet inför äktenskapet, och gjorde samtidigt en pilgrimsfärd till Rom. När Karl försköt Desiderata året därpå ska Karl dock ha hamnat i konflikt med sin mor. 

Samma år, 771, inträffade också brytningen mellan hennes två söner. 771 års händelser resulterade i en brytning också mellan Karl och hans mor. Bertrada lämnade hovet samma år och drog sig tillbaka till Choisy-au-Bac, där Karl hade gett henne ett änkesäte. Hon tillbringade sina sista år där och avled år 783. 

Hennes tillnamn "Berta Storfot" är inte känt före 1200-talet.

Barn

 Karl den store
 Karloman I
 Gisela
Ytterligare fem barn är mindre kända.

Referenser

 

Födda 700-talet
Kvinnor
Avlidna 783
Frankrikes drottningar
Karl den store
Personer i Frankrike under 700-talet
Quinn Lord

Quinn Edmond Julian Lord, född 19 februari 1999, är en kanadensisk skådespelare. Han är bland annat känd för sin roll som Sam i Trick 'r Treat. Han inledde sin karriär 2004.

Filmografi
En lysande jul (2006) som Santa Kid
White Noise: The Light (2007) som Henry Caines son
Things We Lost in the Fire (2007) som kusin Joel
Trick 'r Treat (2009) som Sam
The Imaginarium of Doctor Parnassus (Filmåret 2009) som 9-årig son
The Hole (2010)
In Their Skin (2010) som Brendon

Källor 

Män
Födda 1999
Levande personer
Kanadensiska skådespelare
Trick 'r Treat

Trick 'r Treat är en amerikansk skräckfilm/svart komedi från 2009, skriven, regisserad och producerad av Michael Dougherty, baserad på hans kortfilm Season's Greetings.

Handling 
Filmen är en antologi av fyra Halloween-relaterade skräckhistorier. Det som knyter samman de fyra berättelserna är närvaron av Sam (Quinn Lord), en mystisk liten figur, iklädd en smutsig orange pyjamas och en säck för huvudet. Han är med i alla berättelserna som en påminnelse för de som bryter mot Halloween-traditionerna.

Filmen inleds med att Emma (Leslie Bibb) och Henry (Tahmoh Penikett) har satt upp ett flertal spök-fågelskrämmor för Halloween på sin tomt. Emma försöker blåsa ut en jack-o'-lantern vid deras staket, men Henry säger åt henne att inte göra det, eftersom det bryter mot traditionen. Men hon blåser ändå ut det. Medan Henry inomhus väntar på att Emma ska ta ner dekorationerna, blir hon mördad med en stor pumpa-klubba av en okänd angripare. Senare går Henry ut och hittar Emmas avhuggna huvud upphängt på en av spök-fågelskrämmorna.

Om filmen 
Filmen var från början tänkt att släppas den 5 oktober 2007, men i september annonserades det att filmen hade blivit framskjuten. Warner Bros. och Legendary Pictures släppte filmen direkt till video den 6 oktober 2009 i USA, och den 21 oktober i Sverige.

Rollista 
 Quinn Lord som Sam
 Dylan Baker som Steven Wilkins
 Rochelle Aytes som Maria
 Anna Paquin som Laurie
 Brian Cox som Mr. Kreeg
 Britt McKillip som Macy
 Lauren Lee Smith som Danielle
 Isabelle Deluce som Sara
 Jean-Luc Bilodeau som Schrader
 Alberto Ghisi som Chip
 Samm Todd som Rhonda
 Moneca Delain som Janet
 Tahmoh Penikett som Henry
 Brett Kelly som Charlie
 Leslie Bibb som Emma
 Connor Christopher Levins som Billy Wilkins
 Christine Willes som Mrs. Henderson
 Patrick Gilmore som Bud
 C. Ernst Harth som Giant Baby

Externa länkar 
 

Amerikanska skräckfilmer
Halloweenfilmer
Direkt till video-filmer
Filmer 2009
Ohio på film
Filmer från Legendary Pictures
Odöda på film
Demoner på film
Die Antwoord

Die Antwoord (afrikaans för 'Svaret') är en hiphop-/electro-grupp från Kapstaden i Sydafrika. Gruppen består av de tre medlemmarna "Ninja" (sång), "Yo-Landi Vi$$er" (sång) och "god" (tidigare "DJ Hi-Tek"). Bandet säger själva att deras musikstil är en blandning av flera olika kulturer, och har fått stor uppmärksamhet på grund av sina provocerande texter, som framförs på en blandning av engelska och afrikaans.

Gruppen har släppt fyra fullängdsalbum: $O$ (2010), Ten$sion (2012), Donker Mag (2014) och Mount Ninji and Da Nice Time Kid (2016). I september 2017 släpper bandet sitt femte och sista album The Book of Zef.

Både Ninja och Yo-Landi Vi$$er spelar viktiga roller i science fiction-filmen Chappie från 2015 där även deras musik förekommer bland annat under sluttexterna.

Källor

Externa länkar 

Watkykjy: Webbsida om Die Antwoord 
Die Antwoord intervju med ION Magazine, juli 2010

Hiphopgrupper
Sydafrikanska musikgrupper
Musikgrupper bildade 2007
Hasardspel i indianreservat

Hasardspel i indianreservat förekommer i bland annat USA, där indianskt självstyre ger laglig möjlighet att driva kasinon och andra sorters spel om pengar.

Dessa kasinon finns framför allt nära storstadsområden, där det finns många kunder inom räckhåll.

Hasardspel
USA:s ursprungsbefolkning
Östasiatiska religioner

Östasiatiska religioner är ett samlande namn för religioner i Östasien, som bland annat omfattar det kinesiska kulturområdet, Korea och Japan. Några sådana religioner är daoism, konfucianism och shinto.

Till östasiatiska religioner räknas även religiösa läror med ursprung från andra länder, som blivit en del av det östasiatiska kulturarvet. Ett sådant exempel är bland annat zenbuddhism.

Se även
 Falungong
 Kinesisk filosofi
 Kinesisk religion
Charles I de Cossé

Charles I de Cossé, hertig av Brissac, född omkring 1505 och död 1563, var en fransk militär och diplomat. Han var bror till Artus de Cossé-Brissac och far till Charles II de Cossé.

Charles de Cossé utmärkte sig vid flera tillfällen under Frans I:s krig med Karl V och användes även i diplomatiska uppdrag. 1550 utnämndes han till marskalk av Frankrike och guvernör över det då av fransmännen besatta Piemont och försvarade med kraft och framgång landet mot spanjorerna. 1562 ryckte han tillsammans med Frans av Guise i Paris och blev kommendant där. Han utnämndes senare till guvernör i Normandie, där han återtog Le Havre från engelsmännen.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.

Franska diplomater
Franska guvernörer
Militärguvernör i Paris
Franska fältmarskalkar
Födda 1500-talet
Avlidna 1563
Män
Franska hertigar
Gerberga (frankisk drottning)

Gerberga, född okänt år, död okänt år, var en drottning av Franken; gift med Karloman I.

Gerberga var från Franken men hennes bakgrund och familj är okänd. Hon har ibland förväxlats med sin svägerska Desiderata av Lombardiet. 

Då hennes make 771 avled förväntade hon sig att hans plats som Karl den stores samregent skulle ärvas av hennes omyndiga söner, kanske som henne själv som regent. I stället drog svågern in sin brors förläningar, och Gerberga tog sin tillflykt till Desiderius av Lombardiet med sin söner och rådgivare Autchar. Hon fick stöd av Desideratus, som inför påven Hadrianus I hävdade hennes söners rätt till den frankiska tronen efter sin far. 

Karl den store anföll 773 Lombardiet och erövrade det. Gerberga, hennes söner, Desideratus son Adalgis och hennes rådgivare Autchar tillfångatogs i Verona och fördes till Karl. Det är inte känt vad som hände dem. En del historiker bedömer det som troligt att de stängdes in i kloster.

Referenser 

 

Födda 700-talet
Kvinnor
Frankrikes drottningar
Avlidna okänt år
Big Five (musikalbum)

Big 5 är ett musikalbum av sångaren och musikproducenten Prince Buster, utgivet 1972 på skivbolaget Melodisc.

Skivans samtliga tolv spår skildrar sexuella upplevelser från en mans perspektiv. På mjuka, gungiga rocksteady-instrumentaler delger Prince Buster bland annat sin uppfattning om hur han anser att det kvinnliga könsorganet ska se ut, främst i låtarna Bald head pum pum, Black pum pum och Every man pum pum. Innehållet är enkelt att tolka som sexistiskt och kvinnoförnedrande, men speglar den dåtida romantiseringen av den jamaicanska "rude boyen". På skivans baksida finns en tryckt varning: "Warning! Rude reggae... The Prince is the rudest of the rude boys and on this album, he's here to prove it!", vilket kan översättas med 'Varning! Oförskämd reggae... Prinsen är den råaste av the rude boys, och med detta album har han för avsikt att bevisa det!'

Låtlista

Sida 1
 Big five
 Kinky griner
 Leave your man
 Giver her
 Bald head pum pum
 At the cross

Sida 2 
 Fishey fishey
 The virgin
 Black pum pum
 Every man pum pum
 Tonight (Pum pum a go kill you)
 Wine and grind

Källor 

Musikalbum 1972
Reggaealbum
Dannike kyrka

Dannike kyrka är en kyrkobyggnad i Dannike i östra delen av Borås kommun. Den tillhör sedan 2022 Toarps församling i Skara stift (till 2014 Länghems församling och före 2014 Dannike församling i Göteborgs stift)

Kyrkobyggnaden
Kyrkans äldsta delar är långhusväggarna som härstammar från 1200-talet. På 1600-talet utvidgades kyrkan något åt väster. Vid en stor renovering 1820 togs nya fönster upp och en ny dörr sattes in i västra gaveln. År 1909 genomfördes en stor om- och nybyggnad som gav kyrkan sitt nuvarande utseende. Ett kyrktorn byggdes och nuvarande kor och sakristia tillkom.

Kyrkan består av ett rektangulärt långhus med ett halvrunt kor i öster. Vid västra kortsidan finns kyrktornet med huvudingång och vid långhusets norra sida finns en vidbyggd sakristia. Kyrkans murar är vitputsade och har rundbågiga fönster. Långhuset har ett sadeltak som täcks med enkupigt lertegel. Kor och sakristia har tak täckta med plåt.

Inventarier

 Dopfunt av sandsten tillverkad under 1100-talet, förr i två, men nu sammanfogade till en del. Höjd: 77 cm. Upphovsman är stenmästaren Andreas, som är känd till namnet genom att han signerat två av sina dopfuntar: de som ursprungligen tillhört Gällstad och Finnekumla kyrkor, idag på Statens historiska museum. Cuppan är cylindrisk med skrånande undersida. Runt livet finns en ringkedjefris. Foten är rund med skrånande överdel och överst avslutad med en kraftig vulst. Har troligen uttömningshål. 
 Altaruppsatsen från 1656 och fanns ursprungligen troligen i Länghems gamla kyrka som revs 1835. Enligt protokollen från Länghems kyrkoråd skulle den försäljas till Dannike.
 Predikstolen med ljudtak är från 1600-talet och har målningar som avbildar de fyra evangelisterna.
 En sjuarmad ljusstake är från 1600-talet.
 En ljuskrona av malm är från 1700-talet.
 Två moderna korfönster  målningar utförda av Erik Abrahamson.

Orgel
Ett nytt mekaniskt orgelverk, byggt av Sven-Anders Torstensson, installerades 2006 bakom fasaden till 1926 års orgel, byggd av Levin Johansson. Det nya verket har fjorton stämmor fördelade på två manualer och pedal.

Klockstapel och klockor
Vid kyrkogårdens nordvästra sida står en brunmålad klockstapel med öppen konstruktion uppförd på 1700-talet. Stapeln stod tidigare vid ingången öster om kyrkan, men flyttades 1909 till nuvarande plats. Den saknar numera kyrkklocka, eftersom denna då tornet tillkom flyttades dit.
Storklockan är äldst och omgjuten 1795.
Lillklockan donerades av församlingsbor 1952.

Referenser

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Skara stift
Kyrkobyggnader i Borås kommun
Kyrkobyggnader invigda under 1200-talet
Artus de Cossé-Brissac

Artus de Cossé-Brissac, greve de Secondigny, seigneur de Gonnor, född 1512, död 1582, var en fransk marskalk. Han var bror till Charles I de Cossé.

Han deltog med sin bror i Henrik II:s krig mot Spanien, men spelade först under hugenottkrigen någon större roll. 1563 blev han överintendent över finanserna och 1567 marskalk. Som hertigen av Anjous närmaste man deltog han bland annat i slaget vid Moncontour 1569. 1581 sändes han till England för att förhandla om giftermål mellan drottning Elisabeth I och Frans av Anjou.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.

Franska fältmarskalkar
Franska diplomater
Födda 1512
Avlidna 1582
Män
Inna Heights

Inna Heights är ett album från 1997 av Buju Banton.

Spår

Musikalbum 1997 
Album av Buju Banton
Staden och hundarna

Staden och hundarna (spanska: La ciudad y los perros) är den peruanske författaren Mario Vargas Llosas första roman. Den utkom i Spanien 1963 efter att först ha spärrats av censuren, och den belönades med Premio Biblioteca Breve och Premio de la Crítica. Den peruanske regissören Francisco Lombardi har gjort en filmatisering av romanen.

Handling
Handlingen utspelar sig i militärläroverket Leoncio Prado i Lima. Skolan beskrivs som ett peruanskt mikrokosmos. Eleverna kommer från alla samhällsklasser och har skickats dit för att uppfostras eller för att fortsätta med en militär karriär. Vargas Llosa hade själv studerat två år vid skolan, därtill tvingad av sin far. Den militära disciplinen och instängdheten gjorde vistelsen outhärdlig, liksom översitteriet och brutaliteten. Men han se sidor av det peruanska samhället som han som kom från den övre medelklassen annars inte skulle ha fått möta.

Romanen gjorde succé och brukar betecknas som början på den så kallade latinamerikanska boomen. Den har getts ut i många utgåvor och översatts till ett tiotal språk. Efter den första upplagan anordnade ledningen för Leoncio Prado ett bokbål och brände några hundra exemplar i protest mot "smutskastningen".

Bokens handling 
Skolan ligger i Limas hamnstad Callao. Den drivs med militär disciplin och präglas av pennalism, rasism, underkastelse och förnedring. Huvudpersonerna är en grupp elever med öknamn som Jaguaren, Rullen, Poeten och Slaven. Intrigen utspelar sig kring stölden av ett examensprov som en i gruppen, "Bergsbon", tvingas utföra. Han anges av "Slaven" som senare blir skjuten under mystiska omständigheter vid en militärövning. Vargas Llosa bygger romanen med en teknik som inspirerats av Faulkner: täta tidsförskjutningar och personperspektiv kräver läsarens uppmärksamhet och medför att de komplicerade relationerna mellan huvudpersonerna blir genomlysta samtidigt som spänningen hela tiden hålls vid liv. Efter upplösningen får läsaren en bild av vad som sedan händer huvudpersonerna vilket ytterligare ökar intrycket av autenticitet.

Svenska översättningar
Boken översattes 1966 av Jan Sjögren och har nyöversatts 2013 av Peter Landelius.

Litteratur

Källor och fotnoter

Externa länkar 
 . 

Lima i skönlitteratur
Skönlitteratur 1962
Romaner av Mario Vargas Llosa
Olle Laessker

Harry Olof "Olle" Laessker, född 2 april 1922 i Borås, död 19 september 1992 i Gävle, var en svensk friidrottare (sprinter och längdhopp).
 
Han vann guld i längdhopp och stafettlöpning 4x100 m vid EM 1946 samt tog SM-guld i längdhopp 1946 och 1947. Han tävlade inom landet för Gävle SGF. Han utsågs 1946 till Stor grabb nummer 116 i friidrott.

Referenser 
 
 
 
 Stora grabbar

Noter 

Svenska kortdistanslöpare
Svenska längdhoppare
Svenska mästare i stafettlöpning
Svenska mästare i längdhopp
Svenska idrottare under 1900-talet
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Män
Födda 1922
Avlidna 1992
Charles II de Cossé

Charles II de Cossé, hertig av Brissac, född omkring 1550 och död 1621, var en fransk militär, son till Charles I de Cossé.

Charles II de Cossé visade missnöje med Henrik III:s styre, och slöt sig därför till katolska ligan. Han var en av ledarna, när folket i Paris reste sig mot kungen. I samband med mordet på hertigen av Guise arresterades Charles II de Cossé, något som ökade hans förbittring mot kungen, och han slöt sig vid frigivandet genast till ligan. Av ligan utsågs han till guvernör i Paris, men öppnade dock i mars 1594 stadens portar för Henrik IV, då denne kom för att ta staden i besittning. Han utnämndes av denne till marskalk, och var därefter en trogen anhängare av kungamakten.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.

Franska fältmarskalkar
Franska guvernörer
Militärguvernör i Paris
Franska hertigar
Födda 1500-talet
Avlidna 1621
Män
Emil Olson

Johan Emil Olson, född 9 juni 1876 i Brandstads socken i Malmöhus län, död 1 oktober 1937, var en svensk filolog.

Biografi 

Olson blev filosofie doktor och docent i nordiska språk i Lund 1904 och professor där 1917. Han var en stor kännare av fornsvenskan, speciellt äldre svensk språkhistoria. Utöver ett antal mindre avhandlingar och uppsatser skrev han Östgötalagens ljudlära (1904), Östgötalagens 1300-talsfragment (1911), Studier över pronominet Den (1911) och De appellativa substantivens bildning i fornsvenskan (1916). Han gav ut Utdrag ur Magnus Erikssons landslag (1909; ny upplaga 1917), Jacob Wallenbergs Min son på galejan (1921) samt Florez och Blanzeflor (1921). Åren 1919–1926 översatte han Snorre Sturlassons Konungasagor (3 band). Han gjorde ett omfattande arbete med Svenska Akademiens ordbok och var från 1929 huvudredaktör för Arkiv för nordisk filologi.

Priser och utmärkelser
1927 – Letterstedtska priset för översättningen av Snorre Sturlassons Norges konungasagor

Källor

Svensk Uppslagsbok: Olson, Johan Emil

Noter

Externa länkar
Emil Olson i LIBRIS, 32 poster. 

Svenska professorer i nordiska språk
Personer verksamma vid Lunds universitet
Mottagare av Letterstedtska priset
Filologer under 1900-talet
Svenska forskare under 1900-talet
Personer från Brandstads socken
Födda 1876
Avlidna 1937
Män
Ugglan
Liolaemidae

Liolaemidae är en familj av ödlor i infraordningen Iguania. Arterna förekommer i Sydamerika från Perus bergstrakter till Eldslandet. Familjen bildas av tre släkten, Ctenoblepharys med en enda art, Liolaemus med omkring 190 arter och Phymaturus med 22 beskrivna arter.

Av Liolaemus är cirka 60 arter endemiska för Chile. Liolaemus magellanicus lever på Eldslandet och har därför det sydligaste utbredningsområde. Allmänt finns arterna i alla habitat som förekommer i Sydamerika. Vissa arter lever i höga bergsregioner. En del arter är begränsade till små områden, till exempel Liolaemus lutzae som lever i en 200 km lång och 50 till 100 meter bred strimma vid havets kustlinje nära Rio de Janeiro. Liolaemus-arter som lever i bergstrakter fortplantar sig vivipar, de övriga lägger ägg.

Arterna i släktet Phymaturus har en robust kroppsbyggnad och liknar den nordamerikanska chuckwalla i utseende. De har en avplattad kropp, avgränsade revir, livnär sig av växter och är vivipar. Släktet delas ofta i två undersläkten. Det första förekommer längre norrut och i bergstrakter upp till 4 800 meter över havet. Arter av det andra undersläktet finns i Patagonien lägre än 2 000 meter över havet.

Familjen listades fram till 2001 som underfamilj till Tropiduridae men fick sedan status som självständig familj.

Referenser 
 med följande källa:
 Eric R. Pianka, Laurie J. Vitt: Lizards: Windows to the Evolution of Diversity (Organisms and Environments). University of California Press (2003),

Noter

Externa länkar 

Iguania
Vaxholm radio

Vaxholm radio var den första permanenta kustradiostationen i Stockholmsområdet, som hanterade både militär och civil radiotrafik.

Stationens historia

Inledning 
Stationen byggdes bland annat för att ersätta marinens tidiga experimentstation vid Oskar-Fredriksborg, som varit i drift som en av Sveriges första kustradiostationer sedan 1902. Då dessutom Telegrafverket hade behov av en civil kustradiostation, beslöts om en gemensam anläggning med antennmast vid Vaxholms kastell och där ytterligare en antennmast placerades på Rindö med antennen däremellan.
Den nya anläggningen var klar att tas i drift för civil och militär telegramtrafik, med den internationella anropssignalen SAF, den 14 december 1914.

Telefoni-sändare 

Utrustningen var en gnistsändare för långvågstelegrafi på ca 8 kW, men redan 1919 moderniserades den med möjligheter till telefoni. Den 1 september kunde ett antal journalister vid en radiomottagare inne i Stockholm, för första gången avlyssna ett radioprogram med tal och musik sänt trådlöst från Vaxholm radio, enligt radioprofilen Carl-Uno Sjöblom. En märkesdag för radiostationen var den 8 oktober 1919 då ett luftskepp för första gången landade i Sverige. Det var det tyska luftskeppet Bodensee som landade på Gärdet i Stockholm. Vaxholm radio hade telegrafikontakt med luftskeppet redan vid starten från Berlin, och övergick till telefoni på ca 10 mils avstånd. På 1920-talet fick stationen den första rörsändaren på långvåg. Från 1928 sändes även på kortvåg, tills Göteborg radio tog hand om kortvågstrafiken 1930. Stationen hade 1928 också trafik med Nobile-expeditionen som med luftskeppet Italia var på väg till Nordpolen. Telegrafverket lämnade den civila delen av Vaxholm radio den 31 december 1936, och den ersattes då med den nyöppnade kustradiostationen Stavsnäs radio med mottagarstationen i Stavsnäs by och sändarstationen på norra udden av Hölö på Fågelbrolandet i Värmdö.

CM:s station 
Stationen vid Vaxholms kastell blev därefter helt militär, men överlämnades inte officiellt till marinen förrän den 10 juni 1938, och då med uppdraget att fungera som Chefens för Marinen (CM) egen station.
Marinen startade planering för ny utrustning placerad i ett bergrum på Rindö-sidan, samt en byggnad ovan jord. Arbetena påskyndades när andra världskriget bröt ut. Då starka sändare även stör egna mottagare planerades efter kriget för en flyttning av endera parten. I början av 1950-talet sprängdes ett nytt bergrum ut vid Mjöldammen vid stranden ca 1,5 km österut på Rindö. Här placerades långvåg- och kortvågsändare samt två 50-meters och en 30-meters antennmast. Det gamla bergrummet på västra Rindö blev istället mottagarstation. Då stationens uppgifter övertogs av Hårsfjärden radio på Märsgarn, avvecklades Vaxholm radio under 1960- och början av 1970-talet. Stationsbyggnaden på västra Rindö hade 2005 omvandlats till vandrarhem och naturen vid Mjöldammen är numera återställd.

Referenser

Noter

Svenska radiostationer
Vaxholms kommun
Sjöräddning i Sverige