kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Munkmanakin

Munkmanakin (Manacus manacus) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utseende 
Munkmanakinen är liksom många andra manakiner en rätt knubbig liten fågel med kort stjärt och kort näbb. Hanen är en distinkt fågel med vit strupe, tydligt avgränsad svart hjässa, svart även på rygg och vingar samt gråaktig buk. Benen är lysande orangeröda. Honan är mer färglös, olivgrön med ljusare buk, men har också röda ben, vilket skiljer den från andra manakinhonor.

Utbredning och systematik 
Munkmanakinen har en vid utbredning i norra och östra Sydamerika. Den delas in i hela 15 underarter med följande utbredning:
 Manacus manacus manacus – södra Venezuelas anslutning till Guyana och norra Brasilien
 Manacus manacus abditivus – Santa Marta, lägre Cauca och dalen kring mellersta Magdalena 
 Manacus manacus flaveolus – norra Colombia (tropiska övre Magdalena-dalen)
 Manacus manacus bangsi – tropiska sydvästra Colombia och allra nordvästra Ecuador
 Manacus manacus interior – Colombia (öster om Anderna) till östra Ecuador, norra Peru och nordvästra Brasilien
 Manacus manacus trinitatis – Trinidad
 Manacus manacus umbrosus – tropiska södra Venezuela (Amazonas)
 Manacus manacus leucochlamys – tropiska nordvästra Ecuador (Esmeraldas, Manabi och Guayas)
 Manacus manacus maximus – tropiska sydvästra Ecuador (El Oro och West Loja)
 Manacus manacus expectatus – tropiska nordöstra Peru (Loreto) och intilliggande västra Brasilien
 Manacus manacus longibarbatus – lägre Amazonområdet i Brasilien (från Rio Xingu till Rio Tocantins)
 Manacus manacus purissimus – östra Brasilien (från Rio Tocantins till sydöstra Pará och norra Maranhão)
 Manacus manacus gutturosus – sydöstra Brasilien (Alagoas) till östra Paraguay och nordöstra Argentina
 Manacus manacus purus – norra Brasilien (från Rio Madeira till Rio Tapajós och sydvästra Pará)
 Manacus manacus subpurus – södra och centrala Brasilien (sydöstra Amazonområdet, östra Rondônia och nordvästra Mato Grosso)

Levnadssätt 
Munkmanakinen är en rätt vanlig och vida spridd fågel i skogsområden. Hanar samlas vid spelplatser i undervegetationen där de under spelet gör högljudda knäppande ljud med vingarna. Även fallande "peew" kan höras. Utanför spelet lever den rätt anspråkslöst och påträffas enstaka, ofta nära ett fruktbärande träd.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Less Law, More Order: The Truth about Reducing Crime

Less Law, More Order: The Truth about Reducing Crime är en bok författad av Irvin Waller, professor i kriminologi vid University of Ottawa i Kanada. I boken problematiserar han hur västvärldens länder spenderar mer och mer resurser på polisen, jurister, domstolar och fängelser, utan att det ger motsvarande resultat, samt hur kriminalpolitiken används i populistiska syften av politiker i valrörelser. Boken tar utgångspunkt i hur brottslighet fungerar, hur reaktionen mot brottslighet ser ut och hur brottslighet kan förebyggas. I boken presenteras en alternativ syn på hur kriminalpolitiken kan se ut.

Bokens innehåll 
Less Law, More order är en bok som utgörs av nio kapitel på vilka Waller redogör för behovet av en förändrad kriminalpolitik mot dagens paradigm inom det brottsförebyggande arbetet, om "hårda tag" mot brott. I boken redogör han för hur strategin om hårdare straff och en tuffare polistaktik slår hårt mot brottsoffren och skattebetalarna, med en låg verkningsgrad och med tvivelaktiga resultat. Han menar att satsningen på "hårdare tag" mot brott och fler poliser ger fler fängslanden men inte färre brott.

I boken presenterar författaren en rad förslag på nya policys för en förändrad kriminalpolitik, som fokuserar på de kända orsakerna till vardagsbrottsligheten. Han presenterar forskningsresultat av brottspreventiva projekt som har lyckats med att rå på faktorer som orsakar brott, och föreslår en omfördelning av resurser från polisen till vetenskapligt bevisade, preventiva, sociala insatser som stärker inkluderingen i samhället (utbildning, hälso- och sjukvård, sociala trygghetssystem), men även lagförändringar som förbud av handeldvapen, ombyggnation och upprustning av förorter med mera, menar Waller kommer att minska brottsligheten.

Boken

Referenser 

Facklitteratur 2006
Kriminologisk facklitteratur
Gulkragad manakin

Gulkragad manakin (Manacus vitellinus) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Gulkragad manakin delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Manacus vitellinus vitellinus – låglandsområden i Panama till nordvästra Colombia (i söder till sydvästra Cauca)
 Manacus vitellinus amitinus – Escudo de Veraguas Island (utanför norra Panama)
 Manacus vitellinus milleri – norra Colombia, Río Sinú och nedre Caucafloden
 Manacus vitellinus viridiventris – västra Colombia, väster om västra Anderna och östra sidan i övre Cauca

Vissa behandlar den som en del av munkmanakin (Manacus manacus).

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen 50 000 till en halv miljon vuxna individer.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Guldvingemanakin

Guldvingemanakin (Masius chrysopterus) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Guldvingemanakinen är en knubbig liten tätting. Hanen är mestadels kolsvart, med ljusigt guldgul framhjässa och svarta "horn". Det guldgula i vingarna som gett arten dess namn syns knappt på sittande fågel, däremot tydligt i flykten. Honan är likt många andra honfärgade manakiner färglöst olivgrön, men urskiljer sig genom gulaktigt på buk och strupe, mattskär näbb och skärröda ben. Arten är mestadels tystlåten, men under spelet hörs från hanen en ljus ton följd av smattrande och knäppande ljud. Även ett enstaka kväkande läte kan höras.

Utbredning och systematik 
Guldvingemanakin placeras som enda art i släktet Masius. Den delas in i fem underarter:
 Masius chrysopterus bellus – förekommer från västra Andernas västsluttning till västra sidan av centrala Anderna i Colombia
 Masius chrysopterus pax – förekommer i subtropiska områden i sydöstra Colombia (östra Nariño) och östra Ecuador
 Masius chrysopterus coronulatus – förekommer i västra Anderna i Colombia (sydvästra Cauca och Nariño) och västra Ecuador
 Masius chrysopterus chrysopterus – förekommer i centrala och östra Anderna i Colombia och nordvästra Venezuela
 Masius chrysopterus peruvianus – förekommer i subtropiska områden i norra Peru (norra Cajamarca och norra San Martín)

Levnadssätt 
Guldvingemanakinen hittas i bergsbelägen molnskog från 800 till 2000 meters höjd. Den håller sig vanligen gömd i skogens nedre skikt. Under spelet samlas dock hanar i grupp.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Espíritosantomanakin

Espíritosantomanakin (Neopelma aurifrons) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Espíritosantomanakinen är en 13 cm lång färglöst grönaktig fågel. Den är olivgrå på ansikte och strupe, övergående i olivgrönt på bröstet och citrongult på buk och undergump. På hjässan och nacken är den skiffergrå, kontrasterande mot ljust olivgrönt på ovansidan. Ibland syns dock gult på hjässans mitt. Vingar och stjärt är sotfärgade med ljusare olivgröna kanter. Ögat är ljust. Liknande serradomarmanakinen har längre stjärt, kortare näbb och alltid tydligt gult på hjässan. Lätet består av en enkel fyrstavigt fras som upprepas regelbundet, "kiú kí-chru-chrrí".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i kustnära sydöstra Brasilien (södra Bahia, Espírito Santo och Minas Gerais). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Espíritosantomanakin har en litet utbredningsområde och tros minska i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den som nära hotad (NT).

Namn 
Fågeln kallades tidigare wiedmanakin eller Wieds manakin, efter Maximilian zu Wied-Neuwied, tysk upptäcktsresande, etnolog, zoolog och naturhistoriker som beskrev arten taxonomiskt 1831. Den tilldelades 2023 ett mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Brasilien
Saffranskronad manakin

Saffranskronad manakin (Neopelma chrysocephalum) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från östra Colombia till södra Venezuela, Guyanaregionen och norra Amazonområdet i Brasilien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Serradomarmanakin

Serradomarmanakin (Neopelma chrysolophum) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utbredning och status 
Fågeln förekommer i sydöstra Brasilien (södra Minas Gerais, Rio de Janeiro och östra São Paulo). IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Serra do Mar är ett bergsområde i sydöstra Brasilien.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Ljusbukig manakin

Ljusbukig manakin (Neopelma pallescens) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i nedre Amazonområdet i Brasilien, centrala och östra Brasilien och nordöstra Bolivia. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Svavelbuksmanakin

Svavelbuksmanakin (Neopelma sulphureiventer) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågelns utbredningsområde är i tropiska östra Peru till norra Bolivia och intilliggande västra Amazonområdet i Brasilien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Flammanakin

Flammanakin (Pipra aureola) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Flammanakin delas in i fyra underarter:
 P. a. aureola – förekommer i det tropiska nordöstra Venezuelas anslutning till Guyana och i nordöstra Brasilien
 P. a. aurantiicollis – förekommer i Brasilien runt floden Tapajós i västra Pará och i den näraliggande norra stranden av Amazonfloden 
 P. a. flavicollis – förekommer i det lägre Amazonområdet (Brasilien), i östra Amazonområdet och i västra Pará
 P. a. borbae – förekommer i Brasilien längs den nedre och mellersta delen av floden Madeira och i östra Amazonområdet

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Rundstjärtad manakin

Rundstjärtad manakin (Pipra chloromeros) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i låglandsområden och förberg i östra Peru, i närliggande västra Brasilien och i norra Bolivia. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Hornmanakin

Hornmanakin (Ceratopipra cornuta) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i tepuier i södra Venezuela, västra Guyana och nordligaste Brasilien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Gyllenhuvad manakin

Gyllenhuvad manakin (Ceratopipra erythrocephala) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Gyllenhuvad manakin delas in i tre underarter med följande utbredning:
 C. e. erythrocephala – förekommer från östra Panama till Guyana, Trinidad och Brasilien norr om Amazonfloden 
 C. e. berlepschi – förekommer från tropiska sydöstra Colombia till nordöstra Peru och västra Amazonområdet i Brasilien
 C. e. flammiceps – förekommer i östra Colombia (Santander)

Underarten flammiceps inkluderas ofta i berlepschi.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Bandstjärtsmanakin

Bandstjärtsmanakin (Pipra fasciicauda) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Bandstjärtsmanakin delas in i fem underarter med följande utbredning:
 Pipra fasciicauda calamae – västra centrala Brasilien nära övre Rio Madeira och nordvästligaste Mato Grosso
 Pipra fasciicauda saturata – sydöstra sluttningen i centrala Anderna i Peru (San Martín och södra Loreto)
 Pipra fasciicauda purusiana – tropiska östra Peru (södra till Cusco) och intilliggande västra Amazonas Brasilien
 Pipra fasciicauda fasciicauda – tropiska sydöstra Peru (Puno) och nordöstra Bolivia
 Pipra fasciicauda scarlatina – norra Bolivia, sydöstra Brasilien, östra Paraguay och nordöstra Argentina

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Trådstjärtsmanakin

Trådstjärtsmanakin (Pipra filicauda) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Trådstjärtsmanakin delas in i två underarter:
 Pipra filicauda subpallida – förekommer i tropiska östra Colombia och nordvästra Venezuela
 Pipra filicauda filicauda – förekommer från östra Ecuador till nordöstra Peru, södra Venezuela och västra Amazonas i Brasilien

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Rödhättad manakin

Rödhättad manakin (Ceratopipra mentalis) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Rödhättad manakin delas in i tre underarter:
 C. m. mentalis – förekommer i låglandsområden mot golfen i sydöstra Mexiko till östra Costa Rica, Isla de Mujeres
 C. m. ignifera – förekommer i tropiska områden i västra Costa Rica och västra Panama
 C. m. minor – förekommer från östligaste Panama till västra Colombia och nordvästra Ecuador

Levnadssätt 
Fågeln är delvis känd för hanens karakteristiska dans. Dansen består av mycket små hopp, som ger intryck av att fågeln glider både fram- och baklänges på grenar, "Moonwalk".

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Rödhuvad manakin

Rödhuvad manakin (Ceratopipra rubrocapilla) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i tropiska trakter från östra Peru till norra Bolivia, södra Amazonområdet och östra Brasilien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Grånackad piprit

Grånackad piprit (Piprites chloris) är en sydamerikansk tätting som numera vanligen placeras i familjen tyranner.

Utseende och läte 
Pipriter är små manakinliknande fåglar som i själva verket står närmare tyranner (se Systematik nedan). De ger ett storhövdat intryck, med kort näbb och stora mörka ögon. Denna art är olivgrön ovan och gul eller grå under, med grå ögonmask och två tydliga vingband. Sången är en mycket långsam och mjuk ramsa som i engelsk litteratur återges som "whip, pip-pip, piririipip, pipi".

Utbredning och systematik 
Grånackad piprit delas in i sju underarter med följande utbredning:
 Piprites chloris chloris – förekommer från sydöstra Brasilien (Espírito Santo) till östra Paraguay och nordöstra Argentina
 Piprites chloris antioquiae – förekommer i centrala Anderna i Colombia (Antioquia)
 Piprites chloris boliviana – förekommer i tropiska norra Bolivia och sydvästra Amazonområdet (Brasilien)
 Piprites chloris chlorion – förekommer i tropiska sydöstra Venezuela, Guyanaregionen och norra Brasilien
 Piprites chloris grisescens – förekommer i norra Brasilien (östra Pará)
 Piprites chloris perijana – förekommer i Sierra de Perija (östra Colombia) och Anderna i västra Venezuela
 Piprites chloris tschudii – förekommer från tropiska sydöstra Colombia till centrala Peru och nordvästra Brasilien

Familjetillhörighet 
Pipriterna placerades tidigare i familjen manakiner och vissa gör det fortfarande. Genetiska studier visar dock att de är nära släkt med tyrannerna, dock relativt avlägset varför det föreslagits att de bör placeras i en egen familj. Än så länge har dock detta förslag inte implementerats av de större taxonomiska auktoriteterna.

Levnadssätt 
Grånackad piprit hittas i fuktiga skogar, bland annat med Araucaria. Den följer gärna med kringvandrande artblandade flockar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Namn 
Piprit är en försvenskning av det vetenskapliga släktesnamnet Piprites som betyder "liknande Pipria", ett släkte i familjen manakiner.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Tyranner
Fåglar i neotropiska regionen
Gråhuvad piprit

Gråhuvad piprit (Piprites griseiceps) är en fågel i familjen tyranner inom ordningen tättingar.

Utseende 
Gråhuvad piprit är en 12 cm stor tätting med relativt kraftig näbb, stort huvud och stort öga med tunn vitaktig ögonring. Fjäderdräkten är övervägande olivgrön med gulare undersida och grått huvud.

Utbredning och systematik 
Fågeln från östra Guatemala till Costa Rica i låglandet som vetter mot Karibien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Familjetillhörighet 
Pipriterna placerades tidigare i familjen manakiner och vissa gör det fortfarande. Genetiska studier visar dock att de är nära släkt med tyrannerna, dock relativt avlägset varför det föreslagits att de bör placeras i en egen familj. Än så länge har dock detta förslag inte implementerats av de större taxonomiska auktoriteterna.

Levnadssätt 
Gråhuvad piprit hittas i låglänta städsegröna skogar, vanligen under 800 meters höjd. Där ses den mestadels i undervegetationen upp till skogens mellersta skikt. Den ses enstaka eller i par, ofta som en del av kringvandrande artblandade flockar, framför allt tillsammans med vireor och små myrfåglar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Namn 
Piprit är en försvenskning av det vetenskapliga släktesnamnet Piprites som betyder "liknande Pipria", ett släkte i familjen manakiner.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Tyranner
Fåglar i neotropiska regionen
Svartkronad piprit

Svartkronad piprit (Piprites pileata) är en fåtalig sydamerikansk tätting som numera vanligen placeras i familjen tyranner.

Utseende och läte 
Svartkronad piprit är en 12 centimeter lång rödbrun och svart fågel. Den har som namnet avslöjar en svart hätta och nacke som kontrasterar med rödbrunaktig ovansida och stjärt. De mittersta stjärtfjädrarna är svarta. Ansikte och undersida är gulbruna. Vingarna är mestadels svarta med gulaktiga kanter och fläck vid handpennornas bas. Benen är orangegula och näbben gul. Honan är något dovare i färgerna med olivfärgad rygg. Lätet är ett nasalt tjieh, medan sången är en längre och snabbare grälande ramsa.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer lokalt från sydöstra Brasilien (Rio de Janeiro) till nordöstra Argentina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Familjetillhörighet 
Pipriterna placerades tidigare i familjen manakiner och vissa gör det fortfarande. Genetiska studier visar dock att de är nära släkt med tyrannerna, dock relativt avlägset varför det föreslagits att de bör placeras i en egen familj, Pipritidae. Än så länge har dock detta förslag inte slagit igenom helt bland de större taxonomiska auktoriteterna.

Levnadssätt 
Svartkronad piprit förekommer i trädtaket i bergsbelägen atlantskog med inslag av Araucaria angustifolia och Podocarpus lamberti. Där ses den enstaka, i par eller i artblandade flockar. Födan består av leddjur, framför allt fjärilslarver, som den plockar från lövverket, men även frukt. Parningsbeteende har observerats mellan september och november, ett bobygge under oktober.

Status och hot 
Denna art tros ha en liten världspopulation på endast 2 800–22 400 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av skogsavverkning. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Namn 
Piprit är en försvenskning av det vetenskapliga släktesnamnet Piprites som betyder "liknande Pipria", ett släkte i familjen manakiner.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Tyranner
Fåglar i neotropiska regionen
Dvärgmanakin

Dvärgmanakin (Tyranneutes stolzmanni) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från östra Colombia till södra Venezuela, norra Bolivia och Amazonområdet i Brasilien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Pygmémanakin

Pygmémanakin (Tyranneutes virescens) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i sydöstra Venezuelas anslutning till Guyanaregionen och nordöstra Amazonområdet i Brasilien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Svart manakin

Svart manakin (Xenopipo atronitens) är en fågel i familjen manakiner inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i östra Colombia till södra Venezuela, nordöstra Bolivia och södra Amazonas Brasilien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Manakiner
Fåglar i neotropiska regionen
Xenopipo

Xenopipo är ett fågelsläkte i familjen manakiner inom ordningen tättingar: Släktet omfattar här två arter som förekommer i norra Sydamerika:
 Olivmanakin (X. uniformis) 
 Svart manakin (X. atronitens) 

Släktena Chloropipo och Cryptopipo inkluderades tidigare Xenopipo.

Referenser 

Manakiner
Fågelsläkten