kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sotstrandskata

Sotstrandskata (Haematopus fuliginosus) är en fågel i familjen strandskator inom ordningen vadarfåglar. Den förekommer i Australien. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Utseende 
Sotstrandskatan är en helsvart strandskata, 42–52 centimeter med rött öga, röd ögonring och näbb och rosa ben.  Den är kraftigast av alla strandskator med en vikt på upp till knappt ett kilogram och den art där storleksskillnaden mellan könen är störst; honan är både större och tyngre samt har längre och tunnare näbb. Underarten ophthalmicus är mindre än nominatformen och har gulare ögonring. 

Ungfåglar har gråbruna ben, brun spets på näbben, generellt brunare fjäderdräkt samt bruna ögon. Under andra året blir ögon, ben och näbb rödaktiga.

Utbredning och systematik 
Sotstrandskata förekommer längs kusten och på öar i Australien och delas in i två underarter med följande utbredning:
 opthalmicus – norra Australien (Shark Bay och Lady Elliot Island)
 fuliginosus – södra Australien (norrut till Brisbane) samt på Tasmanien

Underarten ophthalmicus kan möjligen utgöra en egen art och föreslås undersökas närmare.

Levnadssätt 
Sotstrandskatan förekommer på klippiga stränder där den alltid födosöker i tidvattenszonen. Födan skiljer sig till stor del åt mellan könen. Honan intar mjukare föda som hon kan svälja hel, som fisk, blåsmaneter samt olika maskliknande varelser som sjöpungen Pyura stolonifera. Hanen däremot koncentrerar sig på musslor, sjöborrar, turbinsnäckor och båtsnäckan Nerita atramentosa.

Fågeln lägger två till tre ägg i en klippskreva eller hålighet, ofta på en ö eller ett mer högbelänt ställe där föräldrarna kan ha utkik.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stabil populationsutveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Fågeln är dock fåtalig, med endast totalt 11.500 individer, varav 4.000 av nominatformen och 7.500 av ophthalmicus. Den betraktas som vanlig runt Tasmanien och öarna i Bass sund, men anses sällsynt i South Australia och Queensland, nära hotad i Victoria och starkt hotad i New South Wales.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Strandskator
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Magellanstrandskata

Magellanstrandskata (Haematopus leucopodus) är en sydamerikansk fågel i familjen strandskator inom ordningen vadarfåglar. Den förekommer i södra Chile och Argentina inklusive Falklandsöarna. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende 
Magellanstrandskatan är en svartvit strandskata med en kroppslängd på 42–46 centimeter. Unikt för arten är en gul ring med bar hud kring ögat och vita armpennor. I övrigt har den en lång orange näbb, gult öga och gula ben. Huvud, bröst, rygg, vingar och stjärt är svarta medan undersidan är vit.

Läte 
Magellanstrandskatans läten är typiska för släktet. Spellätet är ett upprepat pipande "pee-pee". Som kontakt- och varningsläte hörs "peep" liksom ett rätt mjukt och sorgsamt "hoo-eep" eller "pee-you".

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar från sydcentrala Chile och Argentina till Kap Horn-arkipelagen och Falklandsöarna. Den ses även i Sydgeorgien och Sydsandwichöarna, men dess status där är oklar. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Den har påträffats hybridisera med sydamerikansk strandskata (H. ater).

Levnadssätt 
Fågeln häckar inåt landet på grässlätter där den lever av maskar och insektslarver, men lever vid kusten utanför häckningssäsongen och födosöker där efter musslor, havsborstmaskar, krabbor och skålsnäckor. 

Under häckningen använder den sig av flera strategier för att avleda uppmärksamheten från bo och ungar. En metod är att lämna boet och helt enkelt sätter sig och låtsas ruva vid någon annan plats, en annan är att resa stjärten och vingarna.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Taxonomi och namn 
Magellanstrandskatan beskrevs taxonomiskt som art av Prosper Garnot 1826. Dess vetenskapliga artnamn betyder "vitfotad".

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Strandskator
Fåglar i neotropiska regionen
Australisk strandskata

Australisk strandskata (Haematopus longirostris) är en fågel i familjen strandskator inom ordningen vadarfåglar.

Utseende 
Australisk strandskata är en 48–51 cm lång svartvit vadarfågel, mycket lik övriga brokiga strandskator med lång röd näbb och röda ben. Arteget är att det vita på övergumpen endast når upp till nedre delen av ryggen och är där tvärt avskuret. Vidare har den vit skulderfläck, rött öga med röd ögonring och rätt breda vingar kort vingband som inte når vingens bakkant, mörka vingpennor och mörka undre handtäckare.
 

Liknande sydöstrandskatan i Nya Zeeland (som tidigare behandlades som underart, se nedan) är något mindre och det vita på övergumpen sträcker sig långt upp på ryggen och avslutas där i en spets. Vidare formar helvita större täckare ett längre vingband. Den kan också uppvisa vitt på inre delen av handpennorna.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer vid kusten i Australien, på Tasmanien och i Aruöarna och Kaiöarna. Den ses även på södra Nya Guinea, men är troligen endast icke-häckande besökare där. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Sydöstrandskatan (Haematopus finschi) i Nya Zeeland har tidigare behandlats som underart till australisk strandskata. Å andra sidan har australisk strandskata själv inkluderats som underart till strandskatan (H: ostralegus). Hybridisering har noterats mellan australisk strandskata och sotstrandskata (H. fuliginosus).

Levnadssätt 
Australisk strandskata häckar i saltvattensvåtmarker, på sand- och klapperstensstränder, i låga sanddyner och i betesmarker, mellan maj och augusti i norra delen av utbredningsområdet, i syd augusti–januari. Födan består av havsborstmaskar, musslor och snäckor som Paphes striata och Anapella cycladea.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men populationstrenden är osäker. Enligt internationella naturvårdsunionen IUCN anses den dock inte hotad utan kategoriseras som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Strandskator
Fåglar i australiska regionen
Hans Dahl (konstnär)

Hans Dahl, född 19 februari 1849 i Granvin, död 27 juli 1937 i Balestrand, var en norsk romantisk konstnär, känd för sina målningar med motiv av norska fjordar och kringliggande landskap. Dahl var far till konstnären Hans Andreas Dahl.

Tidiga år 
Dahl föddes i Granvin vid Hardangerfjorden i Hordaland och visade sin talang för målandet redan vid sexton års ålder. Han kunde dock inte påbörja någon riktig utbildning förrän efter sin tjänstgöring i den svenska armén. Dahl utbildade sig till officer och blev löjtnant år 1871, vilket han var fram till 1874. Efter att ha lämnat armén kunde han inrikta sig på konsten och blev lärling hos Johan Fredrik Eckersberg och Knud Bergslien, för att sedan flytta till Karlsruhe och studera hos Hans Gude och Wilhelm Riefstahl. Därefter åkte han till Düsseldorf i Tyskland och studerade i Düsseldorfskolan med bland annat Eduard von Gebhardt och Wilhelm Sohn som lärare. Hans konst i Düsseldorf bestod främst av detaljrika och fantasifulla landskapsmålningar.

Karriär 

Dahl flyttade från Düsseldorf, där han hade haft sin första utställning 1876, till Berlin år 1888, men reste hem till Norge varje sommar. Hemma i Norge anställde han Jacob Digres firma år 1893 för att bygga sin sommarbostad. Villan restes på stranden i Balestrand utmed Sognefjorden och liknade konstnären Adelsteen Normanns villa, som byggdes i närheten två år tidigare. Dahls hus döptes till Villa Strandheim.

Efter att ha bott i Wilmersdorf i Berlin fram till 1919, flyttade han till tillbaka hem till Balestrand i Norge. Balestrand blev ett välbesökt turistmål i västra Norge och kejsaren Vilhelm II av Tyskland, som utnämnde honom till kunglig preussisk professor år 1910, besökte Dahl och Villa Strandheim flera somrar i rad.

Under sekelskiftet mellan 1800- och 1900-talet började den romantiska konsten allt mer avta och ersättas av den nya modernismen. Dahl var mycket kritisk till övergången och blev därför inte speciellt populär när de nya konstskolorna uppkom. Han blev särskilt kritiserad av konsthistorikern Jens Thiis och konstnären Christian Krohg, som var en av de ledande personerna bakom övergången till naturalismen.

Dahls motiv har framförallt varit landskapet i västra Norge, främst fjordar med solsken och leende människor i folkdräkter. De glada och livliga färgerna i tavlorna och de charmiga avbildningarna av unga norska flickor i folkdräkter har blivit mycket populära.

Privatliv 
Dahl utsågs till riddare av Sankt Olavs Orden, första klass, år 1902. Han var gift med Helene Bewer, dotter till den tyska konstnären Clemens Bewer. Deras son, Hans Andreas Dahl, blev också konstnär, men avled i lunginflammation vid 38 års ålder.

Galleri

Källor

Externa länkar 

 

Födda 1849
Avlidna 1937
Norska landskapsmålare
Män
Personer från Granvins kommun
Kapstrandskata

Kapstrandskata (Haematopus moquini) är en fågel i familjen strandskator inom ordningen vadarfåglar.

Utseende 
Kapstrandskatan är en helsvart 42–45 centimeter lång strandskata med rödrosa ben, rött öga och en kraftig orange röd näbb. Den är mycket lik svarta strandskator i Sydamerika och Australasien, men har mörkare ovansida än de förra och mycket kortare näbb än de senare. Könen är i princip lika, honan något större än hanen och med något längre näbb.

Utbredning och systematik 
Kapstrandskatan är en stannfågel som ses utmed kusten i södra Afrika, från Lüderitz i Namibia till Mazeppa Bay i sydafrikanska Östra Kapprovinsen. Tillfälligtvis har den påträffats i Angola och Moçambique. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter, men den idag utdöda arten kanariestrandskata kategoriserades tidigare som underart till kapstrandskata.

Levnadssätt  
Kapstrandskatan lever huvudsakligen på mollusker som musslor och skålsnäckor, men har också setts ta havsborstmaskar, insekter, och möjligen även fisk . Fågeln häckar i en uppskrapad grop i sand eller klappersten 30 meter ovan vattenlinjen. Honan lägger två, ibland ett eller tre, ägg som ruvas av båda könen i 27–39 dagar. Liksom andra vadare kan ungarna lämna boet direkt efter kläckning, men är flygga först 38 dagar senare. Häckningsframgången är större på utliggande öar där predatorerna är färre och störningarna mindre.

Status 
Från att tidigare ha kategoriserats som nära hotad bedömer internationella naturvårdsunionen IUCN sedan 2017 populationen som  livskraftig. Världspopulationen är relativt liten och uppskattas till 6.670 individer. Tack vare naturvårdsinsatser verkar populationen dock öka. Största hoten mot arten är hundattacker, störningar från terrängfordon och predation av ungar och ägg från kelptrut (Larus dominicanus).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Christian Horace Bénédict Alfred Moquin-Tandon (1804-1863), fransk ornitolog, malakolog och samlare.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Strandskator
Fåglar i etiopiska regionen
Amerikansk strandskata

Amerikansk strandskata (Haematopus palliatus) är en fågel i familjen strandskator inom ordningen vadarfåglar.

Utseende och läte 
Amerikansk strandskata är en typisk medlem av familjen med sin svartvitbrokiga dräkt och lysande röda långa näbb. Jämfört med strandskatan har den mer brun än svart rygg, gula (ej röda) ögon, tjockare näbb och blekare ben. I flykten syns avsaknad av strandskatans vita ryggkil, mer vitt på stjärten och att de vita vingbanden inte når lika långt ut på vingen. Den saknar också strandskatans karakteristiska vita halsband i vinterdräkt. Lätena är dock i stort sett lika.

Utbredning och systematik 
Amerikansk strandskata delas in i två underarter med följande utbredning:
 Haematopus palliatus palliatus – förekommer utmed kuster och på öar från USA till södra Sydamerika och Västindien
 Haematopus palliatus galapagensis – förekommer på Galápagosöarna

Vissa urskiljer från nominatformen även underarterna pitanay i västra Sydamerika från Ecuador till sydcentrala Chile och durnfordi i östra Sydamerika från södra Brasilien till sydcentrala Argentina.

Tidigare urskildes även underarten frazari med förekomst i västra Mexiko och vissa gör det fortfarande, men denna population tros numera utgöra en hybridsvärm mellan amerikansk strandskata och klippstrandskata (H. bachmani).

Levnadssätt 
Amerikansk strandskata häckar i saltvattensvåtmarker och på sand– och klapperstensstränder. Vintertid rör sig många individer till tidvattensslätter. Födan består av sniglar, snäckor, krabbor, ostron och musslor. Fågeln lägger ägg i april–maj i Virginia, mars–maj i nordvästra Mexiko, maj–juli i Karibien och februari–mars i Panama.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Strandskator
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Nyazeelandstrandskata

Nyazeelandstrandskata (Haematopus unicolor) är en vadarfågel i familjen strandskator.

Utseende 
Nyazeelandstrandskatan är en 47–49 cm lång strandskata som unikt för familjen uppträder i tre färgmorfer: en svart, en svartvit och en intermediär. Den svarta är helt sotsvart eller glansigt svart, med röd ögonring och ögoniris. Den är i princip identiskt med sotstrandskatan men har kortare stjärt som inte sticker utanför vingspetsarna på stående fågel. Hållningen är också påtagligt kantig.

Den svartvita färgmorfen har ett brett och varierande suddigt band på nedre delen av bröstet. Den saknar den vita skuldran hos australisk strandskata. I flykten har den ett vitt vingband som australisk strandskata, men är vit endast på övre stjärttäckarna. Hos den intermediära färgmorfen syns i flykten ett vitt band på övre stjärttäckarna och väl skilda små vita fläckar på större täckarna.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer vid Nya Zeelands kuster och på närliggande öar. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Nyazeelandstrandskatan har tidigare behandlats som samma art som chathamstrandskatan och ibland även med europeiska och asiatiska strandskatan. De olika färgmorferna har ansetts utgöra olika underarter eller till och med egna arter. Sydöstrandskatan har tidigare ansetts vara en svartvit variant av nyazeelandstrandskatan. De behandlas numera som skilda arter, men har hybridiserat vid upprepade tillfällen.

Levnadssätt 
Nyazeelandstrandskatan påminner mer om svarta strandskator i beteendet än svartvita.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Strandskator
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Nya Zeeland
Afrikansk jaçana

Afrikansk jaçana (Actophilornis africanus) är som namnet avsköjar en afrikansk fågel, i familjen jaçanor inom ordningen vadarfåglar.

Utseende 
Karakteristiskt för afrikansk jaçana liksom för andra arter inom familjen jaçanor är dess långa ben och mycket stora fötter med långa tår och klor som möjliggör för dem att gå omkring på flytande vegetation. En adult fågels längd är cirka 30 centimeter. Honorna är större än hanarna. Fjäderdräkten är kastanjebrun, med ett gulaktigt bröstband, vit strupe och vita kinder, svart hjässa, svart nacke, svart ögonstreck och svarta vingspetsar. Näbben och pannskölden är ljusblå. Benen är mer gråblåaktiga.

Läte 
Afrikansk jaçana är en ljudlig fågel, med serier av skallrande, upprepade toner, gälla grymtningar och aggressiva drillar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer vid sjöar, dammar och våtmarker i Afrika söder om Sahara. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Genetiskt står den nära de två andra afrikanska jaçanaarterna madagaskarjaçana och dvärgjaçana, men även orientaliska bronsjaçanan och australiska kamjaçanan.

Ekologi 
Häckning kan ske året runt i områden med permanenta våtmarker. I områden som saknar permanenta våtmarker häckar dock fåglarna bara när de säsongsbundna översvämningar som följer regnperioden kommer.

Afrikansk jaçana är polyandrisk, på så vis att hanarna ruvar och tar hand om ungarna, medan honorna efter att ha parat sig med en första hane kan para sig med flera andra hanar. Honan lägger fyra ägg i ett enkelt bo som reds bland flytande vegetation på grunt vatten, eller på en liten flotte av växtmaterial på lite djupare vatten. Äggen är till utseendet bruna med svarta markeringar. Hanen har förmågan att vid behov kunna flytta ungarna genom att plocka upp och bära dem under vingarna.

Fåglarnas föda består främst av olika smådjur, som insekter, maskar, spindlar, kräftdjur och blötdjur som de hittar i våtmarkerna, men tillfälligt kan även frön ingå.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population som tros vara stabil. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till runt en miljon individer.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection

Jaçanor
Fåglar i etiopiska regionen
Madagaskarjaçana

Madagaskarjaçana (Actophilornis albinucha) är en vadarfågel i den lilla familjen jacanor.

Utseende 
Karakteristiskt för madagaskarjaçanan liksom för andra arter inom familjen jaçanor är dess långa ben och mycket stora fötter med långa tår och klor som möjliggör för dem att gå omkring på flytande vegetation. Madagaskarjaçanan är med en kroppslängd på 30 centimeter jämnstor med nära släktingen afrikansk jaçana men med karakteristisk fjäderdräkt där mönstret på huvud och alls är det omvända: vitt på hjässa, nacke och halssidor kantat nedan av guldgult och glansigt svart på ansiktet och halsen. Den är kastanjebrun på kropp och vingar, förutom i ett band från låren och över övre stjärttäckarna. Näbben och pannskölden är blå.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i sjöar, dammar och kärr på Madagaskar. Den delar släktet Actophilornis med systerarten afrikansk jaçana och är monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Likt exempelvis simsnäppor, men olikt de flesta andra fåglar, är könsrollerna omvända hos jaçanorna. Honan som har flera partners, så kallat polyandriskt häckningsbeteende, försvarar boet medan hanen ruvar.

Status 
Arten tros minska relativt kraftigt i antal till följd av habitatförlust och hårt jakttryck. Världspopulationen är relativt liten, uppskattad till mellan 780 och 1 643 vuxna individer. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som starkt hotad.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Jaçanor
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Madagaskar
Fasanjaçana

Fasanjaçana (Hydrophasianus chirurgus) är en asiatisk vadarfågel i familjen jaçanor.

Utseende 
Karakteristiskt för fasanjaçana liksom för andra arter inom familjen jaçanor är dess långa ben och mycket stora fötter med långa tår och klor som möjliggör för dem att gå omkring på flytande vegetation. Fasanjaçanan utmärker sig i familjen genom att vara den enda arten som har en särskild häckningsdräkt. I flykten syns de stora vita inslagen på ovansidan av vingarna som undertill är helt vita.

Adult i häckningsdräkt har en mycket lång svart stjärt, vitt ansikte och strupe, brungrå rygg och brun undersida samt gult på halssidorna. Utanför häckningstid är stjärten mycket kortare, undersidan vit och över bröstet syns ett svart band. Kroppslängden är 31 centimeter.

Utbredning 
Fasanjaçana förekommer i kärr och myrar i Indien, Sydostasien och Filippinerna. Den ses även vintertid i Oman, där den även häckat. Fågeln är en tillfällig gäst i Qatar, Saudiarabien, Förenade Arabemiraten och Jemen; även Australien och Afghanistan.

Systematik 
Fasanjaçanan placeras som enda art i släktet Hydrophasianus och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Dess närmaste släktingar är troligen de amerikanska jaçanorna i släktet Jacana.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal på grund av habitatförstörelse, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till fler än 100.000 individer.

Namn 
På svenska har fågeln tidigare även kallats vattenfasan.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Jaçanor
Fåglar i orientaliska regionen
Kamjaçana

Kamjaçana (Irediparra gallinacea) är en sydostasiatisk och australisk fågel i familjen jacanor inom ordningen vadarfåglar.

Utseende
Karakteristiskt för kamjaçanan liksom för andra arter inom familjen är dess långa ben och mycket stora fötter med långa tår och klor som möjliggör för dem att gå omkring på flytande vegetation.

Kamjaçanan är omisskännlig. Den har svart hjässa och nacke med en röd hudflik som täcker pannan, kontrasterande mot den vita kinden och strupe. På nedre delen av bröstet syns ett brett svart band. Ryggen och ovansidan av vingen är gråbrun med svarta täckare, övergump och stjärt samt svart vingundersida. Hanen är något mindre än honan, 20-22 cm mot 24-27 cm.

Utbredning och systematik 
Kamjaçana placeras som enda art i släktet Irediparra. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 I. g. gallinacea – södra Borneo, Sulawesi, Mindanao, Moluckerna och Små Sundaöarna
 I. g. novaeguinae – norra och centrala Nya Guinea, Misool och Aruöarna
 I. g. novaehollandiae – södra Nya Guinea, D'Entrecasteaux-öarna och norra och östra Australien

Vissa behandlar arten som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Genetiskt står den närmast den afrikanska dvärgjaçanan, på lite längre avstånd orientaliska bronsjaçanan samt de två afrikanska jaçanorna i Actophilornis.

Levnadssätt 
Arten påträffas i sötvattensvåtmarker med riklig flytande vegetation som vattenhyacint eller näckrosor. Den lever av frön och vattenlevande insekter som den plockar från växtligheten eller vattenytan.

Kamjaçanan är polyandrisk, på så vis att hanarna ruvar och tar hand om ungarna, medan honorna efter att ha parat sig med en första hane kan para sig med flera andra hanar.  Den bygger ett lite slarvigt bo där bon lägger fyra blekbruna ägg täckta med svarta fläckar. Enbart hanen ruvar. Ungarna lämnar boet strax efter häckning.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde med en okänd populationsutveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Referenser

Tryckta källor 
 Marchant, S.; Higgins, P.J.; & Davies, J.N. (eds). (1994). Handbook of Australian, New Zealand and Antarctic Birds.  Volume 2: Raptors to Lapwings. Oxford University Press: Melbourne.  
 National Photographic Index of Australian Wildlife. (1987). The Shorebirds of Australia. Angus & Robertson: Sydney.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Jaçanor
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen