kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Direktivet om rätten till information vid straffrättsliga förfaranden

Direktivet om rätten till information vid straffrättsliga förfaranden, även känt som Redingrättigheterna efter kommissionären Viviane Reding och formellt Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/13/EU av den 22 maj 2012 om rätten till information vid straffrättsliga förfaranden, är ett av Europeiska unionens direktiv utfärdat den 22 maj 2012 och offentliggjort i Europeiska unionens officiella tidning den 1 juni 2012. Direktivet trädde i kraft den 21 juni 2012 och genomfördes i medlemsstaterna den 2 juni 2014.

Direktivet innefattar bestämmelser kring införandet av en europeisk Mirandavarning. Det syftar till att harmonisera och garantera rättighetsinformationen till alla brottsmisstänkta inom Europeiska unionen. Direktivet innehåller också bestämmelser om rättighetsinformationen i samband med en europeisk arresteringsorder.

Territoriellt tillämpningsområde 

Direktivet är fullt bindande för Europeiska unionens medlemsstater, utom Danmark. Irland och Storbritannien var inte förpliktade enligt Europeiska unionens fördrag att binda sig vid direktivet, men har valt att göra så och kommer därför att vara bundna vid att implementera och följa direktivet. Eftersom Danmark står utanför samarbetet inom området med frihet, säkerhet och rättvisa omfattar direktivet inte landet.

Se även 
 Europeisk arresteringsorder
 Mirandavarningen

Referenser

Noter 

Europeiska unionens direktiv
Straffrättsligt samarbete inom Europeiska unionen
Göteborgs symfoniska kör

Göteborgs symfoniska kör grundades som Göteborgs konserthuskör 1917 av Elsa Stenhammar. Stenhammar var en drivande kraft i sekelskiftets körliv i Göteborg och körens medlemmar kom till stor del från Elsa Stenhammarkören och den körskola hon grundat 1916 på uppdrag av Göteborgs orkesterförening. Elsa Stenhammar blev körens första repetitör och den 8 december 1917 debuterade kören med Beethovens Körfantasi med Elsa Stenhammars kusin Wilhelm Stenhammar som pianist. Hon ledde kören fram till 1935 då hon avgick efter en konflikt med orkesterföreningens dirigent Tor Mann.

Kören ombildades sedermera till en ideell förening, men kormästaren är anställd av Göteborgs Symfoniker.

På dagen, den 8 december 2017, firades körens 100-årsjubileum med en särskild festkonsert i Göteborgs konserthus. Konserten gjordes tillsammans med Göteborgs Symfoniker och kronprinsessparet satt i publiken.

Kormästare
2010–2014 Christina Hörnell
2015–2021 Alexander Einarsson
2023– Katie Thomas
Tidigare kormästare har varit bland andra Mats Nilsson, Pär Fridberg och Gunno Palmquist.

Referenser 

Svenska blandade körer
Musikgrupper från Göteborg
Musikgrupper bildade 1917
Kungshögarna

Kungshögarna kan avse:

 Kungshögarna, Mjölby – ett stort gravfält från järnåldern i Mjölby i Östergötland
 Kungshögarna, Hovgården  – sju gravhögar vid Hovgården på Adelsö i Mälaren
 Kungshögarna, Gamla Uppsala – de tre största gravarna i Gamla Uppsala fornlämningsområde
 Kungshögarna i Oxie – två gravhögar från bronsåldern i Oxie socken utanför Malmö

Se även
 Kungshög
 Kungshögen
Alexander Gordon, 4:e hertig av Gordon

Alexander Gordon, 4:e hertig av Gordon, född 18 juni 1743 på Gordon Castle, död 17 juni 1827 i sitt Londonresidens på Mount Street, Berkeley Square.

Han var son till Cosmo Gordon, 3:e hertig av Gordon och lady Catherine Gordon. Han fick sin utbildning vid Eton och blev utnämnd till riddare av Tistelorden 1775. Han blev vidare utnämnd till peer av Storbritannien 1784 som Baron Gordon of Huntley. 

Med åren blev han känd som en verkligt upplyst aristokrat, "the greatest subject in England" som en samtida skrev och "the Cock o' the North". Han utvecklade ett stort intresse för sina egendomar, planerade och byggde byar för sina anställda m.m. Dessutom var han universitetskansler för Aberdeens universitet 1783-1827 och lordlöjtnant för Aberdeenshire till 1808.

Familj
Han gifte sig 1767 med Jane Maxwell (1748-1812) dotter till sir William Maxwell, 3:e baronet av Monreith. Äktenskapet blev snart stormigt, makarna bodde efter ett antal år på skilda håll, men resulterade ändå i ett antal barn:
 Lady Charlotte Gordon (1768-1842), gift med Charles Lennox, 4:e hertig av Richmond
 George Gordon, 5:e hertig av Gordon (1770-1836)
 Lady Susan Gordon (1774-1828), gift med William Montagu, 5:e hertig av Manchester
 Lady Georgiana Gordon (1781-1853), gift med John Russell, 6:e hertig av Bedford
 Lord Alexander Gordon (1785-1808) 

Efter hertiginnans död gifte han om sig 1820 med Jane Christie (1780-1824), med vilken han tidigare fått fyra barn.

Källor
Materialet i denna artikel är helt eller delvis hämtat från motsvarande artikel i engelskspråkiga Wikipedia.

Noter

Brittiska hertigar
Skotsk adel
Skotska militärer
Födda 1743
Avlidna 1827
Män
Ledamöter av Royal Society
Sättuna hög

Sättuna hög är en kungshög  med 35 meters diameter i Kaga socken i Östergötland. Vid Sättuna i Kaga socken, på Roxens strand mellan Svartåns och Stångåns utflöden i sjön, ligger storhög som är odaterad.

Fornminnesinventeringen beskrivning 
Hög, 35 m i diameter och 4,5-5 meter hög. Nutida stenskoning, 0,8-1,5 meter av 0,5-1,0 meter stora stenar. Svacka i mitten på högen, 10 meter i diameter och 0,8 meter djup. I anläggningens östra del finns en grop, 10x7 meter stor i öst/väst  och 1-1,5 meter djup. På den sentida stenskoningen har odlingssten lagts upp. I stenskoningens östra del är en öppning med två grindstolpar av gråsten intill 1 meter höga.

Högens omgivningar 
Forskning om Östergötlands centrala järnåldersboplatser har medfört att ytorna runt Sättuna hög har genomsökts med metalldetektor under åren 2006 till 2008. Vid dessa avsökningar har ett antal metallföremål hittats med dateringar från folkvandringstid fram till sen tid.

Fynden omfattar tiden från 400 talet genom hela yngre järnåldern och in i sen tid. Av stort intresse är vendeltida smyckegjutning och rester av guldgubbetillverkning. Flera exklusiva smycken  från  yngre järnåldern har hittats. Sättuna i Östergötlands är en motsvarighet till Slöinge i Halland. Boplatsen är den fyndrikaste  från yngre järnåldern i Östergötland. Särskilt intressanta fynd var ett folkvandringstida bronsspänne med dekorationer av silverbleck. Ett korsformat spänne från vikingatiod med djurhuvudformade ändar. Det första fyndet  är startpunkten för boplatsens tid, tidiga folkvandringstid, fas D1, alltså lite äldre än tidigare äldsta belägg. Inga föremål av järn tillvaratogs. Fynden konserverades efter undersökningen. Under åren 2006-2008  genomfördes 102 mantimmars metallsökning kring Sättunahögen och 66 fynd tillvaratogs. En forskningsgrävning genomfördes under hösten 2008. Inga strukturer eller konstruktioner kunde dokumenterras vid undersökningen.

Metalldetektorfynden är dokumenterade under flera fyndplatser RAÄ 50 i Kaga socken och flera följande

Högen omnämns i Nordenskjölds Östergötlands minnesmärken från 1800-talet som senare gavs ut av Östergötlands Fornmonnesförening. Den beskrivs i Ridderstads Östergötlands beskrivning 1917 men äldsta beskrivningen finns i P D Widegrens tvåbandsverk Östergötland: Försök till en ny beskrifning öfver Östergöthland. I-II:1-2 från 1817-1829. Riksantikvarieämbetets fornminnesinventeringen från 1945 är den första moderna vetenskapliga beskrivningen,

Referenser 

Fornminnen i Linköpings kommun
Gravhögar i Sverige
Fornminnen i Östergötland
Heinrich Hofmann (tonsättare)

Heinrich Karl Johann Hofmann, född 13 januari 1842, död 16 juli 1902, var en tysk tonsättare.

Hofmanns verk, på sin tid omtyckta, utmärker sig för stor klangskönhet. Bland dem märks orkesterverken Ungersk svit och en "Frithjof-symfoni", en "Schauspiel"-uvertyr, kammarmusik, fyrhändig pianomusik, körverk såsom Die schöne Melusine, Prometheus och Harald, samt solosånger.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 13 s. 172.

Tyska klassiska kompositörer
Födda 1842
Män
Avlidna 1902
Svensk uppslagsbok
Musiker från Berlin
Kaga (hangarfartyg)

Kaga var ett hangarfartyg i den kejserliga japanska flottan, det tredje i flottan som togs i bruk, namngett efter den före detta provinsen Kaga i nuvarande Ishikawa prefektur. Fartyget mätte 238,5 meter och hade plats för 90 flygplan ombord. Hon deltog i Shanghaiincidenten, det andra kinesisk-japanska kriget, attacken mot Pearl Harbor, slaget om Rabaul, slaget om Nederländska Indien, bombningen av Darwin 1942 och sänktes av amerikanska störtbombare under slaget vid Midway 1942.

Externa länkar 
 Register över förflyttningar från Combinedfleet.com
 WW2DB: Kaga

Fartyg byggda i Japan
Fartyg sjösatta 1921
Fartyg sänkta av flygplan
Japanska hangarfartyg
Japanska örlogsfartyg under andra världskriget
Skeppsvrak i Stilla havet
WP:Projekt Japan
Ardina Strüwer

Ardina Strüwer, född 4 november 1966 i Stockholm, är en svensk journalist, författare och fotograf, verksam i Frankrike.

Hon är dotter till konstnären Ardy Strüwer och journalisten Gunnela, ogift Sterner.

Bibliografi i urval
1995 – Snapphaneskatten, text och foto: Ardina Strüwer
2000 – Piratsommar
2005 – Boken om Wendy – en sann historia, text och foto: Ardina Strüwer
2010 – Min egen hästbok, texter: Ardina Strüwer, Annika Johnsson och Randi-Tone Overskeid

Referenser

Externa länkar
Ardina Strüwer på Libris.

Födda 1966
Svenska författare under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska fotografer under 1900-talet
Kvinnor
Levande personer
Journalister från Stockholm
Författare från Stockholm
Fotografer från Stockholm
Clara Elisabet von Platen

Clara Elisabet von Platen, född Meisenburg 14 januari 1648, död 30 januari 1700, var en tysk hovdam. Hon var mätress till kurfurst Ernst August av Hannover cirka 1673-1698 och känd för sin inblandning i den så kallade Affären Königsmarck.

Biografi
Hon var dotter till adelsmannen Georg Philipp von Meisenburg och Anna Elisabeth von Meisenburg, och 1673 gift med friherre Franz-Ernst von Platen. Hon placerades av sin far som hovdam hos Hannovers kurfurstinna Sofia av Pfalz, och blev älskarinna till kurfursten, Ernst August av Hannover. Hon fick två barn med Ernst August: Ernst August (1674–1726) och Sophia von Kielmansegg (1668–1717). Hennes syster Catharina blev mätress till tronföljaren, Georg. 

Clara Elisabet hade inflytande över kurfursten och beskrivs som Hannovers mäktigaste kvinna. År 1688 ska hon ha blivit förälskad i Philip Christoph Königsmarck, älskare till kronprinsessan, Sofia Dorotea av Celle. Hon utpekas som den som låg bakom det offentliga avslöjandet av förhållandet mellan Königsmarck och Sofia Dorotea år 1694, vilket ledde till att Sofia Dorotea fängslades och Königsmarck försvann. Efter hennes död cirkulerade ett dokument som påståtts vara av henne, där hon bekräftade detta.

Referenser

Noter

Externa länkar

Födda 1648
Avlidna 1700
Tyska friherrinnor
Kvinnor
Mätresser
Tyska hovdamer
Clara Elisabet
Jan Hendrik Hofmeyr

Jan Hendrik Hofmeyr, född 4 juli 1845, död 11 oktober 1911, var en sydafrikansk politiker.

Hofmeyr var boer från Kapstaden. Han verkade som journalist, och utgav bland annat Zuid Afrikaansche tijdschrift, och invaldes 1879 i Kapkolonins parlament och blev som ledare för Afrikander-Bond en inflytelserik parlamentariker och ministerstörtare. En tids samarbete med Cecil Rhodes avbröts på grund av dennes befattning med Jamesonraiden 1895-96. Hofmeyr tillrådde president Paul Kruger en moderat politik mot britterna. Efter boerkrigets utbrott blev hans ställning av olika skäl mera vansklig, och han återvann aldrig sitt forna inflytande.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 13 s. 174.

Sydafrikanska politiker under 1800-talet
Födda 1845
Män
Avlidna 1911
Personer från Kapstaden
Azimut Yachts

Azimut Yachts är en italiensk tillverkare av motoryachts, med säte i Avigliana i provinsen Torino.  

Azimut grundades 1969 av Paolo Vitelli och ägnade sig åt segelbåtscharter. Sedan expanderade verksamheten till distribution av båtar och sedan till egen design och man började tillverka massproducerade båtar i samarbete med Amerglass.  

1985 förvärvade Azimut båttillverkaren Benetti. Företaget tillverkar båtar i Avigliana och Viareggio i Italien samt i Brasilien och Turkiet. 2012 innefattade Azimuts modellprogram båtar mellan runt 40 och 140 fots längd.

Referenser

Motorbåtstillverkare
Italienska båttillverkare
Företag bildade 1969
Hedersplats Vetlanda

Hedersplats Vetlanda är en plats invid Stortorget i centrum där Vetlanda kommun hyllar personer som varit betydelsefulla för kommunen. Personerna hedras med en stjärna. Utmärkelsen instiftades 2007 av Näringslivbolaget Nuvab. I dag ansvarar Vetlanda kommun för Hedersplats Vetlanda.

Stjärnorna är gjutna, och innehåller bland annat namnteckning och motivering av de hedrade. Stjärnorna är framtagna av Vetlanda gjuteri. De finns att beskåda i centrala Vetlanda, på biblioteksgatan.

Utsedda personer
2007 – Werner von Seydlitz, grundare av MP-bolagen
2007 – Lena Philipsson, artist
2007 – Pälle Näver (postumt), poet
2007 – Putte Nelsson, musiker
2007 – Jonas Claesson, bandyspelare
2008 – Lars-Göran Frisk (postumt), skivsamlare, programledare för Skivor från Vetlanda
2009 – Erik Nilsson (postumt), grundare av Erikshjälpen
2010 – Arne Jacobsson, journalist, hembygdsforskare och författare 
2011 – Nils Bouveng (postumt) och Lars Bergenhem, grundare av Sapa
2012 – Lina Sandell (postumt), sångförfattare
2013 – Conny Kvarnstrand
2014 – (ingen utsågs detta år)
2015 – Bo Wirebrand, speedwayprofil, samt Berth Järnland och Einar Järnland (båda postumt), entreprenörer, Myresjöhus
2016 - Erik Karlsson, hockeyspelare och Bengt Isaksson, nykterhetsrörelsen
2017 - Lars Åke "Timpa" Adolfsson, bandyprofil
2018 - Bo Andersson, bildoktor
2019 - Tomas Carlström, entreprenör
2020 - Gunilla Nordberg, historieskribent

Källor
Hedersplats Vetlanda på Vetlanda kommuns webbplats.

Noter

Vetlanda kommuns historia
Priser och utmärkelser instiftade 2007
Hartenstein

Hartenstein är en småstad nära Zwickau i förbundslandet Sachsen, Tyskland, med cirka  invånare.

Staden tillhörde förr furstarna Schönburg, som ägde två slott där.

Källor

Kommuner och städer i Landkreis Zwickau
Ugglan
Hartig

Hartig är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

 Georg Ludwig Hartig
 Robert Hartig
 Theodor Hartig

Tyska efternamn
Gustav Hartenstein

Gustav Hartenstein, född den 18 mars 1808 i Plauen, död den 2 februari 1890 i Jena, var en tysk filosof.
 
Hartenstein studerade filosofi i Leipzig, där han blev privatdocent 1833 och 1836–59 verkade som professor i filosofi. År 1878 blev han överbibliotekarie i Jena, vilket han förblev till sin död. 

Bland hans många skrifter kan nämnas Die Problem und Grundlehren der allgemeinen Metaphysik (1836) och Die Grundbegriffe der ethischen Wissenschaften, i vilka han visar sig som en trogen lärjunge av Herbart. 

Genom skarpsinnet i uppfattningen av dennes läror samt genom klarheten i deras framställning inlagt stora förtjänster om denna riktning i filosofin. Dessa skrifter kan med fördel användas som kommentarer till Herbarts ofta svårtydda framställningar. 

Liksom han förut utgivit en upplaga av "Kants Werke" (i 10 band, 1838; i 8 bd, 1867), utgav han även efter Herbarts död dennes "Kleinere philosophischen Schriften und Abhandlungen nebst dessen litterarischen Nachlasse" (1841) och "Herbarts sämtliche Werke" (10 band, 1850).

Källor 

 

Tyska bibliotekarier
Universitetsbibliotekarier
Tyska filosofer
Tyska professorer
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Personer verksamma vid Jena universitet
Personer i Tyskland under 1800-talet
Personer från Plauen
Födda 1808
Avlidna 1890
Män
Alumner från Leipzigs universitet
Max Schwarte

Max Schwarte, född den 5 april 1860 i Solingen, död den 14 december 1945, var en tysk militär och militärskriftställare.

Schwarte blev ingenjörofficer 1880, generalstabsofficer 1896, överste 1909 samt generalmajor och infanteribrigadchef 1913. I första världskriget förde han, som därunder befordrades till generallöjtnant, 1914–1915 17:e reservfördelningen och 1915-17 10:e infanterifördelningen, båda på västfronten. År 1917 avgick han ur aktiv tjänst. 

Framstående skriftställare, särskilt på det militärtekniska området, skrev han bland annat Festungskrieg (2 band, 1905–1906), Technik des Kriegswesens (1913), Die Technik im Weltkriege (1920; 2:a upplagan 1922) och Die Technik im Zukunftskriege (1924) samt utgav det stora verket Der grosse Krieg (10 band, 1921–1933), Die militärischen Lehren des grossen Krieges (1920; 2:a upplagan 1923) och Kriegslehren I (1925).

Källor 

  

Tyska generaler
Militärteoretiker
Tyska militärhistoriker
Tyska fackboksförfattare
Tyskspråkiga fackboksförfattare
Tyska författare under 1900-talet
Tyska militärer under 1900-talet
Personer från Nordrhein-Westfalen
Födda 1860
Avlidna 1945
Män
Ugglan
Majblomster

Majblomster kan avse:

 Dialektalt namn för Smörblomma
 Bygdemål för Älggräs
 Bygdemål för Majviva
Valbuena

Valbuena är ett spanskt efternamn, som burits av bland andra:

 Antonio de Valbuena
 Bernardo de Valbuena
 Gonzalo de Valbuena
 Mathieu Valbuena

Spanska efternamn
Antonio de Valbuena

Antonio de Valbuena, född 1844 i Pedrosa del Rey (León), död 1929, var en spansk författare.

Valbuena begagnade pseudonymerna Juan Paseante, Venancio González och 'Miguel de Escalada. Som politisk skriftställare framträdde han först i karlisttidningen "La Lealtad" och 1868 med en broschyr Sursum corda, vari han häftigt angrep revolutionen och förfäktade, att den enda lösningen vore en monarki Don Carlos. 

I den av Valbuena ledda tidningen "La buena causa" fortsatte han sin kamp för karlismen, tills han 1870 måste emigrera till Frankrike. Vid återkomsten därifrån utgav han i Bilbao tidningen "La voz de Vizcaya", som emellertid snart blev indragen, varefter han i 5 år var medarbetare i Madridtidningen "El Siglo futuro". 

Valbuena ägnade sig även åt litterär och språklig kritik med Ripios aristocráticos, Ripios académicos, Ripios vulgares, Ripios ultramarinos och med Fe de erratas del Diccionario de la Academia, en kritik av spanska akademiens ordboksarbete av 1884. För övrigt publicerade Valbuena odet A Zumalacárregui och novellsamlingarna Capullos de novela och Novelas menores.

Källor 

 

Spanska journalister
Spanska kritiker
Litteraturkritiker
Spanska poeter
Spanskspråkiga poeter
Spanska novellförfattare
Spanskspråkiga novellförfattare
Spanska författare under 1800-talet
Födda 1844
Avlidna 1929 
Män
Ugglan
Walde

Walde kan vara:

Otto Walde
Laab im Walde
Otto Walde

Otto Vilhelm C:son Walde, född den 8 oktober 1879 i Förkärla i Blekinge län, död den 4 juli 1963 i Norrköping, var en svensk biblioteksman.

Biografi 
Walde blev 1904 extra ordinarie amanuens vid universitetsbiblioteket i Lund samt 1910 andre och 1919 förste bibliotekarie vid universitetsbiblioteket i Uppsala. År 1913 blev han även bibliotekarie hos Vetenskapssocieteten. Han blev filosofie doktor i Uppsala 1916. Han undersökte de böcker i svenska bibliotek som Sverige tagit som krigsbyten. Resultaten publicerades i Storhetstidens litterära krigsbyten (1-2, 1916, 1920), ett arbete som av Vetenskapsakademien 1921 belönades med hälften av Letterstedtska författarpriset.

Bland hans övriga uppsatser i bok- och biblioteksväsen kan nämnas Henrik Rantzaus bibliotek och dess öden (i "Nordisk tidskrift för bok- och biblioteksväsen" 1914), Konung Sigismunds bibliotek och Gustaf Adolfs donation 1620–21. Ett bidrag till Upsala universitetsbiblioteks historia (1915), Till  Kristinabibliotekets historia (samma år), Stephanii bibliotek och dess historia (1917), Om bokanteckningar som källor och behofvet af provenienskataloger (1918) och En svensk boksamlare från Vasatiden. Hogenskild Bielke och hans bibliotek (i "Uppsala universitetsbiblioteks minnesskrift 1621–1921", 1921).

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Svenska bibliotekarier
Universitetsbibliotekarier
Svenska litteraturvetare under 1900-talet
Litteraturhistoriker
Personer från Förkärla socken
Födda 1879
Avlidna 1963
Män
Ugglan
Ceni

Ceni är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Rogério Ceni - fotbollsmålvakt

Efternamn
Giovanni Cena

Giovanni Cena, född 1870 i Montanaro, Piemonte, död 1917, var en italiensk författare.

Ceni bestämdes av sina föräldrar till präst, men ägnade sig i stället åt humanistiska studier och litteratur. Hans dikter Madre och In umbra återger intryck från hans dystra ungdom; diktsamlingen Homo visar honom på hans höjdpunkt. Av hans romaner kan nämnas den sociala Gli ammonitori och den historiskt politiska Il ghiacciaio. Ceni var länge redaktör för "La nuova antologia", där han även skrev recensioner.

Källor 
 

Italienska journalister
Italienska litteraturkritiker
Italienska romanförfattare
Italienskspråkiga romanförfattare
Italienska poeter
Italienskspråkiga poeter
Alumner från universitetet i Turin
Personer från provinsen Torino
Födda 1870
Avlidna 1917
Män
Per Bronken

Per Bronken, född den 13 mars 1935 i Tromsø, död den 4 oktober 2002 i Oslo, var en norsk författare, skådespelare och teaterregissör. Han var gift med skådespelerskan Monna Tandberg åren 1962–1971 och med skådespelerskan Marie Louise Tank från 1974.

Bronken gav ut diktsamlingarna Kom drikk også mitt blod (1955), Dikt før daggry (1956), Naken som de andre (1958), Dypest på bunnen av havet (1960), Skibbrudd på kysten av Bøhmen (1979) och Knapt tilmålt tid (1987). Ett urval av hans dikter, Kranser av blod, utkom 1979 och romanen Avbrutt karneval 1961. I boken Aldri vi deg glemme vil... (1996) drar han oortodoxa slutsatser om vårt förhållande till döden och till varandra.

Han debuterade 1957 som skådespelare på Riksteatret som Jim i Tennessee Williams Glasmenageriet. Här spelade han också Marchbanks i George Bernard Shaws Candida. Han var knuten till Riksteatret 1957–1960 och till Nationaltheatret 1967–1969, där han bland annat regisserade Henrik Ibsens Catilina och Frun från havet. Åren 1961–1967 och från 1969 var han vid Fjernsynsteatret.

För TV gjorde han stora uppsättningar av klassisk och modern dramatik, bland annat Sofokles Antigone, Racines Fedra, Nordahl Griegs Nederlaget, Ibsens John Gabriel Borkman och Frun från havet, Shakespeares Kung Lear och serierna Benoni och Rosa efter Knut Hamsuns romaner och Jenny efter Sigrid Undsets roman. Han hade också uppdrag som regissör på Den Norske Opera och skrev baletter tillsammans med Arne Nordheim. 1994 satte han upp Halldor Laxness stycke Fagre kvinner og frekke menn med den fria gruppen Intimteatret i Oslo.

Källor

Externa länkar 

Norska författare
Norska poeter
Norskspråkiga författare
Norska skådespelare under 1900-talet
Norska teaterregissörer
Födda 1935
Avlidna 2002
Män
Personer från Tromsø
Norska operaregissörer
Vapenbröder (musikgrupp)

Vapenbröder var en popgrupp från Karlskrona, som slog igenom 2011. Bandet släppte sin debutplatta Elva streck vid en releasefest den 2 mars 2012 på Konsthallen i Karlskrona.

Bandet upplöstes den 25 december 2018 med en avskedskonsert i Konsthallen i Karlskrona.￼

Medlemmar 
 Rasmus Degerskär, sång/gitarr
 Oskar Askevik, klaviatur/sång
 Sebastian Olsson-Lundh, gitarr/sång
 Gustav Agnesson, saxofon/klaviatur
 Pontus Necksten, trummor
 Oskar Brorsson, percussion
 Jesper Lorentzon, bas

Tidigare medlemmar 
 Anton Krohn, trombon

Diskografi

Album 
 Elva streck
 Kör från noll

Singlar 
 Gangsterland
 Hur länge till 
 Höghusen
 För mina vänner
 Elljusspår
 Alla sena nätter, B-sida Låt mig få somna in
 Atlas

Referenser

Externa länkar 
 Vapenbröders bandpage på Facebook

Musik i Karlskrona
Svenska musikgrupper
Karl Ludvig Reichelt

Karl Ludvig Reichelt kan syfta på:

Karl Ludvig Reichelt (1877-1952), norsk missionär och sinolog.
Karl Ludvig Reichelt (född 1933), norsk läkare och medicinsk forskare