kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Henriette Pereira

Henriette Pereira, född 29 november 1780 i Berlin, död 13 maj 1859 i Wien, var en österrikisk pianist och salongsvärd.     

Hon var dotter till pianisten Fanny Arnstein (1758-1818) och bankiren Nathan Arnstein (1748-1838) och studerade musik under Muzio Clementi och Andreas Streicher. Hon debuterade i Wien 1808. Hon gifte sig 1802 med bankiren friherre Heinrich von Pereira (1773-1835), och paret konverterade sedan från judendomen till katolicismen. Hon arrangerade konserter i sin salong där hon själv framträdde. Bland gästerna fanns konstnärer som Beethoven, Liszt, Mendelssohn Bartholdy, Grillparzer, Stifter, Brentano och Theodor Körner samt Joseph Haydn.

Hon ägnade sig också åt välgörenhet. Henriettenplatz i Wien är uppkallad efter henne.

Källor 
 

Födda 1780
Avlidna 1859
Kvinnor
Salongsvärdar
Österrikiska pianister
Österrikiska musiker under 1800-talet
Eleonore av Liechtenstein

Eleonore av Liechtenstein, född av Oettingen-Spielberg 1745, död 1812, var en prinsessa av Liechtenstein, brevskrivare och salongsvärdinna. Hon innehade genom sin salong en politiskt inflytelserik ställning i Österrike.       

Eleonore av Liechtenstein var dotter till prins Alois av Oettingen-Spielberg och Therese av Holstein. Hon uppfostrades från 1749 i ett kloster och ärvde en förmögenhet efter sin faster. Hon presenterades vid hovet i Wien och gifte sig år 1763 med prins Karl av Liechtenstein. Paret fick sju barn och är anfäder till huset Liechtenstein. 

Eleonore arrangerade från 1768 till 1790 upp till fyra gånger i veckan en diskussionscirkel med fem kvinnliga medlemmar av dynastin samt kejsar Josef II, marskalk Lascy och greven av Rosenberg som stående gäster. Relationen till kejsaren var god men spänd, då Eleonore var konservativ katolik och motståndare till hans reformer. 

Josef uppvaktade henne under år 1772, men något förhållande tycks inte ha inletts. Hon utövade ett visst inflytande över politiken, något hon fortsatte att göra efter Josefs död 1790. Vid tiden för kongressen i Rastatt 1797–1799 var hon i opposition mot den utrikespolitik premiärminister Johann Amadeus Franz von Thugut förespråkade. Hon motarbetade också äktenskapsalliansen mellan Napoleon I och Marie Louise av Österrike 1809. 

Hennes korrespondens ger en viktig bild av hennes samtid.

Källor

Noter

Liechtensteins kungligheter
Personer i Österrike under 1700-talet
Födda 1745
Avlidna 1812
Kvinnor
Marija Kessler

Marija Kessler, född 1860, död 1939, var en slovensk salongsvärd. Hennes salong var vid slutet av 1800-talet centrum för Ljubljanas konstnärsvärld, och betraktas som det viktigaste exemplet för en salong i Slovenien.

Referenser 

 

Personer i Slovenien under 1800-talet
Födda 1860
Avlidna 1939
Kvinnor
Salongsvärdar
Personer i Slovenien under 1900-talet
Louise Marie Madeleine Fontaine

Louise Marie Madeline Fontaine, född 28 oktober 1706 i Paris, död 20 november 1799 i Chenonceau slott, känd under namnet Dupin, var en fransk salongsvärd. Hon höll 1733–1782 en berömd salong i Paris och Château de Chenonceau som var känd som en samlingspunkt för Frankrikes mest berömda upplysningsfilosofer. 

Louise var en av tre utomäktenskapliga döttrar till bankiren Samuel Bernard och Anne-Marie Armande Carton (1684–1740), som var dotter till skådespelaren Florent Carton Dancourt. Hennes styvfar, Jean-Louis-Guillaume Fontaine (1666–1714), erkände henne dock som sin. Hon gifte sig 1 december 1722 med Claude Dupin, senare chef för den kungliga kronan, med vilken hon 1727 fick sonen Armand Jacques Dupin de Chenonceaux. 

År 1732 förvärvade Dupin slottet Hôtel Lambert i Paris, och 1733 slottet Chenonceau på landet. Med hjälp av makens och sina egna sociala talanger lyckades Louise Dupin grunda en inflytelserik och respekterad litterär salong i vilken de ledande i upplysningstidens Frankrike, inklusive Voltaire, Montesquieu och Buffon samlades. Hon engagerade i början av 1740-talet Jean-Jacques Rousseau som privatlärare åt sin son; han blev senare även tidvis hennes sekreterare. Hennes son, som 1765 blev deporterad till Réunion för sina skulder, avled där i gula febern 1767, och hennes man avled 1769. 

Hon drog sig 1782 tillbaka till Chenonceau. På grund av sin goda relation till lokalbefolkningen undgick hon plundring under franska revolutionen.

Källor 
 

Personer i Frankrike under 1700-talet
Födda 1706
Avlidna 1799
Kvinnor
Franska salongsvärdar
Teresa Imer

Teresa Imer eller Teresa Cornelys, född 1723 i Venedig  död 19 augusti 1797, var en italiensk sångerska, teaterdirektör, salongsvärd och äventyrare. Hon var en känd samtidsgestalt som tilldrog sig mycket uppmärksamhet för sitt äventyrliga liv. Hon hade en gång en förbindelse med Casanova. Hon höll en salong i London mellan 1760 och 1778.  

Hon var dotter till skådespelaren och teaterentreprenören Giuseppe Imer och växte upp i Venedig. Hon blev 1741 mätress till senator Alvise Gasparo Malipiero och hade även en förbindelse med Casanova. 

År 1742 debuterade hon som sångerska i Venedig och uppträdde senare i Wien, London, Hamburg, Köpenhamn, Paris och Bayreuth. Hon gifte sig 1742/43 med dansaren Angelo Pompeati (1701–1768), men de separerade 1755. Hon finansierades av prinsen av Lorraine och var 1756–1757 ledare för en egen teatertrupp i Österrikiska Nederländerna, men gick i konkurs. 

Hon gifte sig 1759 med den förmögna holländaren Jan Riygerboosa Cornelis och flyttade 1760 till London. Hon höll där en salong med baler, konserter och maskerader. Bland hennes gäster fanns Samuel Johnson och Oliver Goldsmith, Horatio Walpole och Fanny Burney. 

År 1778 gick hon i konkurs, och från 1785 levde hon som mjölkerska under namnet Mrs Smith. Hon avled i gäldfängelse.

Källor

Noter

Personer inom Englands näringsliv under 1700-talet
Födda 1723
Avlidna 1797
Kvinnor
Salongsvärdar
Italienska operasångare under 1700-talet
Italienska skådespelare under 1700-talet
Personer från Venedig
Teaterchefer under 1700-talet
Italienska teaterchefer
Henriette von Crayen

Henriette von Crayen, född 1755, död 1832, var en tysk salongsvärd. Hennes salong i Leipzing och Berlin tillhör de mest berömda av alla salonger i den tyska historien, kända både som kulturcentra och för de erotiska förbindelser som knöts där. Hon är även känd för sina många kärleksförbindelser.  

Henrietta von Crayen kom från en rik fransk hugenottfamilj och gifte sig 1777 med bankiren August Wilhelm von Crayen (1751-1803), som var i preussisk konsul i Leipzig och blev adlad 1788. Efter makens död 1803 flyttade hon salongen till Unter den Linden 32 i Berlin. Hon var välkänd för sina kärleksförhållanden med ett stort antal berömda personer, bland andra kung Fredrik Vilhelm II, hertig Karl August av Sachsen-Weimar, hertig Fredrik IV av Sachsen-Gotha, Prins Georg av Waldeck, prins Charles Joseph de Ligne, greve Rostopchin och Baron Alexis von Kriidener. Hennes salong var centrum både för den kulturella och intellektuella världen såväl som ett centrum för erotiska kontakter; det unika med hennes salong sades vara kombinationen av intellektuella och erotiska kontakter, vilket ledde till flera berömda kärleksförbindelser. Hennes salong beskrivs som en ovanlig fristad från samtida sexuell konventionalism, då det där var accepterat att öppet visa sig med sina verkliga kärlekspartner, som då hennes systerdotter Pauline Wiesel öppet eskorterades dit av sin älskare prins Louis Ferdinand av Preussen (1772-1806).

Källor 
 

Personer i Tyskland under 1700-talet
Personer i Tyskland under 1800-talet
Födda 1755
Tysk adel
Avlidna 1832
Kvinnor
Tyska salongsvärdar
Bällefors kyrka

Bällefors kyrka är en kyrkobyggnad som sedan 2002 tillhör Fägre församling (tidigare Bällefors församling) i Skara stift. Den ligger i kyrkbyn Bällefors i Töreboda kommun.

Kyrkobyggnaden
Första kyrkan på platsen kan ha varit en medeltida träkyrka.
Nuvarande stenkyrka uppfördes på 1200-talet. År 1666 byggdes kyrkan ut åt öster och nuvarande tresidiga kor tillkom. En sakristia norr om koret tillkom 1708. 1766 förlängdes kyrkan åt väster och nuvarande gaveltorn av trä tillkom. 1825 påstås kyrkans långhus ha breddats åt norr.

Inventarier
 Dopfunten är från mitten av 1100-talet.
 Altaruppsatsen är skänkt till kyrkan 1629.
 Altartavlan är målad 1910 och en kopia av en altartavla i Hörups kyrka i Skåne. Motivet är "Kristus tröstaren".
 Predikstolen är tillverkad 1702 av Erik Sparres bildhuggare. En vitmålad predikstol från 1800-talet förvaras i tornet.
 Nattvardskärl med paten är ett polskt arbete från 1526.

Klockor
Storklockan är av senmedeltida typ. Den saknar inskrifter.

Orgel
Orgeln, placerad på läktaren i väster, har tolv stämmor fördelade på två manualer och pedal. Den är tillverkad 1964 av Smedmans Orgelbyggeri. Tillhörande ljudande fasad är från 1881.

Referenser

 
 
 Töreboda kyrkliga samfällighet

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Skara stift
Kyrkobyggnader i Töreboda kommun
Kyrkobyggnader invigda under 1200-talet
Mélanie de Pourtalès

Mélanie Renouard de Bussière, född 1836, död 1914, var en fransk salongsvärd och hovfunktionär. Hennes salong räknas som den kanske främsta under Napoleon III:s regeringstid, och hon var då en av de ledande inom det franska hovet och Parissocieteten.

Hon var dotter till Baron Alfred Renouard de Bussière och Sophie Mélanie de Coehoorn och gifte sig 1857 med bankiren greve Edmond de Pourtalès (1828-1895). Hon presenterades av den österrikiska ambassadören i Paris, Richard Prince von Metternich, för kejsar Napoleon III och utnämndes till hovdam hos kejsarinnan Eugénie de Montijo.

Källor 
 

Franska salongsvärdar
Franska grevinnor
Franska hovdamer
Personer i Frankrike under 1800-talet
Födda 1836
Avlidna 1914
Kvinnor
Luise Begas-Parmentier

Luise Begas-Parmentier, född 1850 i Wien, död 1920 i Berlin, var en österrikisk målare och salongsvärd. Hon var sedan 27 års ålder gift med konstnären Adalbert Begas, bror till skulptören Reinhold Begas. Hon höll salong i Berlin, där hon var bosatt.

Källor

Noter 

Österrikiska målare under 1800-talet
Födda 1850
Avlidna 1920
Kvinnor
Salongsvärdar
Österrikiska målare under 1900-talet
Tyska målare under 1800-talet
Konstnärer från Wien
Amalie Beer

Amalie Beer, född Wulff 1767 eller 1772 i Berlin, död 1854 där, var en tysk salongsvärd. Hennes salong räknas som det samtida Berlins främsta salong med musikalisk inriktning. Hon var mor till kompositören Giacomo Meyerbeer.  

Hon var dotter till Liepmann Meyer Wulff (1745-1812) och Esther Bamberger (1740-1822), växte upp i den frigjorda judiska överklassen i Berlin och gifte sig år 1788 med sockerfabrikören Jacob Heart Beer (1769-1825). Hennes salong öppnade år 1800 men inledde sin verkliga storhetstid först efter 1813 och uppfattades under 1820-talet som Berlins främsta musikaliska salong. Beer var personligt bekant med kung Fredrik Vilhelm IV och den framtida kejsar Wilhelm. Hon räknade nästan alla de stora kompositörerna och virtuoser under den tidiga romantiska perioden, liksom skådespelare, sångare, författare och forskare, som gäster i sin salong. 

Amalie Beer fick som erkänsla för sitt arbete med vård av sårade under befrielsekriget utmärkelsen Louisenorden, något som var ovanligt eftersom hon var judinna.

Källor

Noter

Personer i Preussen under 1800-talet
Födda 1767
Avlidna 1854
Kvinnor
Tyska salongsvärdar
Jekaterina Jezjova

Jekaterina Ivanovna Jezjova (ryska: Екатерина Ивановна Ежова), född 1787, död mellan 1837, var en rysk skådespelare salongsvärd. Hon var en av de främsta aktörerna vid kejserliga teatern i Sankt Petersburg från 1805 och höll också en populär salong. Hon var även välkänd för sitt förhållande med dramatikern och föreståndaren för teatern furst Aleksandr Sjachovskoj.

Källor 
 

Födda 1787
Avlidna 1837
Ryska skådespelare under 1800-talet
Kvinnor
Ryska salongsvärdar
The Stepfather 3

The Stepfather 3 är en amerikansk-brittisk TV-film från år 1992. Filmen regisserades av Guy Magar och är uppföljare till filmerna The Stepfather från 1987 och The Stepfather 2 från 1989.

Handling 
Keith Grant mördade sin familj en ödesdiger dag, och sen dess har han suttit inspärrad på ett mentalsjukhus. En dag lyckas han rymma och bestämmer sig för att genomgå en plastikoperation, så att ingen ska känna igen honom. Sen gifter han om sig med en kvinna som sitter i rullstol.

På ytan verkar Keith leva ett lyckligt liv med sin nyblivna fru, men bakom fasaden döljer sig en galen och hänsynslös seriemördare.

Rollista i urval 
 Robert Wightman - Keith Grant
 Priscilla Barnes - Christine Davis
 Season Hubley - Jennifer Ashley
 David Tom - Andy Davis
 John Ingle - Fader Brennan
 Dennis Paladino - Mr. Thompson
 Stephen Mendel - Mark Wraynal
 Christa Miller - Beth Davis
 Jennifer Bassey - Dr. Brady

Källor

Noter

Externa länkar 
 The Stepfather 3 på IMDb.

Filmer 1992
TV-filmer 1992
Amerikanska TV-filmer
Brittiska TV-filmer
Amerikanska skräckfilmer
Amerikanska thrillerfilmer
Brittiska skräckfilmer
Brittiska thrillerfilmer
Engelskspråkiga filmer
Sophia Dmitrievna Ponomareva

Sophia Dmitrievna Ponomarev, född 1794, död 1824, var en rysk salongsvärd och mecenat. Hon var känd för sitt stöd för konstnärer, och hennes salong blev omtalad för sin atmosfär av trubadurtillbedjan, som framför allt tillägnades henne.

Källor 
 

Personer i Ryssland under 1800-talet
Ryska salongsvärdar
Födda 1794
Avlidna 1824
Kvinnor
Avdotia Jelagina

Avdotia Petrovna Jelagina, född 1789, död 1877, var en rysk översättare och salongsvärd. Hon anses ha spelat en stor indirekt roll för den samtida ryska kultur- och vetenskapsvärlden. Hennes salong på Jelagingatan i Moskva beskrivs som ett centrum för stadens kulturliv under 1820- och 50-talen. 

Hon var dotter till en godsägare och gifte sig 1805 med en godsägare, Vasilij Ivanovitj Kirejevski (1773-1812), och 1817 med författaren Aleksej Jelagin. Hon hjälpte "Filosofiska brev" av Pjotr Tjaadajev förbi censuren.

Källor 
 

Personer i Ryssland under 1800-talet
Ryska salongsvärdar
Födda 1789
Avlidna 1877
Kvinnor
Michail Dragomirov

Michail Ivanovitj Dragomirov, född 20 november 1830, död 28 oktober 1905, var en rysk militär. Han var far till Vladimir och Abram Dragomirov.

Dragomirov blev officer vid infanteriet 1849, generalstabsofficer 1856, generalmajor 1868 och chef för 14:e infanterifördelningen 1873, med vilken han deltog i 1877 års fälttåg, där han svårt sårades i slaget vid Sjipka 25 augusti samma år. 1878-89 var Dragomirov chef för generalstabsakademin och blev 1889 chef för militärdistriktet Kievs trupper. 1891 blev han general vid infanteriet och 1898 generalguvernör i samma distrikt. På grund av sjuklighet lämnade Dragomirov sina befattningar 1903 och utnämndes då till ledare av riksrådet. Han har utövat en flitig militär författarverksamhet; hans Gesammelte Aufsätze utkom i tysk översättning 1891-92. Dragomirov var en ivrig panslavist och som militär anhängare av bajonettanfallet och striden med blanka vapen.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Ryska generaler
Personer i Ryssland under 1900-talet
Födda 1830
Avlidna 1905
Män
Ugglan
Gamla staden, Vilnius

Gamla staden i Vilnius () utgör de äldsta delarna av Litauens huvudstad Vilnius och en av de största ännu kvarvarande medeltida gamla stadskärnorna i Norra Europa. Området är 3,59 km² och omfattar ett område på 74 kvarter med 70 gator. Här i ligger 1487 byggnader med en total golvyta på 1 497 000 kvadratmeter.

Stadsdelen har utvecklats under ett antal århundraden och har formats av stadens historia och en ständig förändring av kulturella influenser. Här finns flera av Europas stora arkitekturstilar representerade - Gotisk arkitektur, Renässansens arkitektur, Barockens arkitektur och Nyklassisismens arktiektur - sida vid sida och komplementerar varandra.

Pilies gatvė är Gamla stadens huvudväg och centrum för caféer och gatumarknader. Huvudgatan i Vilnius Gedimino prospektas ligger delvis i Gamla staden. De centrala torgen i stadsdelen är Katedros aikštė (Katedraltorget) och Rotušės aikštė (Rådhustorget) med Vilnius rådhus.

En av de mest genomtänkta arkitekturkomplexen är Vilnius universitets byggnader vilka upptar stora delar av Gamla staden med sina 13 kvarter. Detta utsågs till att representera Litauen i parken Mini-Europe i Bryssel.

1994 fick Gamla staden i Vilnius världsarvsstatus och finns sedan dess med på Unescos världsarvslista.

Sevärdheter 
Det finns fler monumentala byggnader i Gamla staden än i andra delar av Vilnius däribland:

Palats 

Presidentpalatset
Slushko palatse
Radziwill palats
Tyzenhaus palats
Vilnius slott med Gediminastornet

Kyrkobyggnader 
Sta Annas kyrka
Vilnius domkyrka
S:t Nikolaus kyrka
Alla helgons kyrka
Gryningsporten
Tre korsen
Theotokos domkyrka

Andra intressanta byggnadsverk 
House of the Signatories
Litauens nationalmuseum
Litauens nationalteater
 Fragment av Vilnius stadsmur
Vilnius fängelsehålor

Referenser

Världsarv i Litauen
Vilnius
Caroline von Humboldt

Caroline von Humboldt, född von Dacheröden den 23 februari 1766 i Minden, död den 26 mars 1829 i Berlin, var en tysk mecenat och salongsvärd. Hon betraktades av sin samtid som en av sin tids mest intelligenta, bildade och frigjorda kvinnor. 

Hon var från 1791 gift med Wilhelm von Humboldt. Paret bodde omväxlande i Paris, Wien, Rom och Berlin, och i varje stad höll hon salong och bedrev mecenatverksamhet särskilt för tyska konstnärer. Hon var bekant med Henriette Herz, i vars salong hon hade mött sin man, och med Charlotte von Lengefeld och deltog i tidens debatt genom brevväxling med flera ledande filosofer.

Källor

Noter

Externa länkar 

Personer i Tyskland under 1700-talet
Personer i Tyskland under 1800-talet
Tyska salongsvärdar
Födda 1766
Avlidna 1829
Kvinnor
Aleksandra Vojejkova

Aleksandra A. Vojejkova, född 1795, död 1829, var en rysk salongsvärd. Hon var gift med poeten Aleksander Vojejkov och är bland annat känd som förebilden för Vasilij Zjukovskijs dikt Svetlana och som musa till Nikolaj Jazykov.

Källor 
 

Personer i Ryssland under 1800-talet
Ryska salongsvärdar
Födda 1795
Avlidna 1829
Kvinnor
Dragsholms slott

Uppslagsordet "Dragsholm" leder hit. För den finska ön, se: Vattkast.

Dragsholms slott är ett slott i Ods härad, Dragsholms kommun på nordvästra Själland. Slottet grundades i början av 1200-talet av biskopen i Roskilde Peder Sunesen. Under 1300-talet var Dragsholm en av Danmarks starkaste borgar och kom efter reformationen att användas som statsfängelse, bland annat för de katolska biskoparna Joachim Rønnow och Ove Bille. Bland innehavare av Dragsholm märks rikskanslern Arild Huitfeldt 1509-1608, som här skrev sin Danmarckis Rigis Krønicke. I början av 1900-talet tillhörde slottet baron Zytphen-Adelaer, och 1937 köptes det av Johan Frederik Bøttger, vars släkt idag använder byggnaden som hotell.

Slottsspöken 
Dragsholm sägs vara ett av Danmarks allra mest hemsökta slott och över hundra spöken berättas gå igen på ägorna.

Dragsholms vita fru 
En av de mest kända spökberättelserna som florerar kring Dragsholm är den om adelsfröken Celestine Mariann de Bayonne Gyldenstierne, som försvann på slottet omkring år 1550. Enligt sägnen hade hennes far Mogens Gyldenstierne bestämt att den vackra flickan skulle gifta sig med en adelsman, men Celestine hade ett hemligt förhållande med en stalldräng, som dessutom gjort henne gravid. När fadern fick reda på vad som skett lät han mura in sin dotter i slottsväggen där hon slutligen dog. I dag är Celestine känd som Vita frun, och sägs fortfarande spöka i slottets korridorer, iklädd den vita klänning hon bar natten då hon blev inmurad. Berättelsen om Celestine ansågs inte vara annat än en skröna, tills man under en renovering år 1910 hittade skelettet av en ung kvinna i en igenmurad nisch på slottet.

Jarlen av Bothwells spöke 
Ett annat spöke som berättas hemsöka Dragsholm är jarlen av Bothwells vålnad. James Hepburn, 4:e jarl av Bothwell var en engelsk adelsman som under 1500-talet tvingades gå i landsflykt, efter att ha anklagats för högförräderi. Bothwell slog sig ned i Danmark men fängslades på Dragsholms slott av kung Fredrik II. År 1578 avled han i sitt fängelse, men enligt den lokala traditionen lär man ännu kunna höra jarlens förspända kaross komma åkande på borggården.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Webbkällor

Externa länkar 

Slott i Danmark
Byggnader och anläggningar i Region Själland
Sofija Bachmeteva

Sofija Andrejevna Bachmeteva (ryska: Софья Андреевна Бахметева) född 1829, död 1895, var en rysk salongsvärd. Hon var gift med Aleksej Tolstoj (1817-1875) och känd för sin mecenatverksamhet.

Källor 
 

Personer i Ryssland under 1800-talet
Ryska salongsvärdar
Födda 1829
Avlidna 1895
Kvinnor
Catherine Bagration

Catherine Bagration, född 7 februari 1783, död 21 maj 1857, var en rysk salongsvärd. Hon var i sin samtid känd som skönhetsikon, för sin excentricitet och för sitt äventyrliga liv. Hon ryktas ha varit hemlig rysk agent, agerade informell diplomat för antifransk och prorysk politik och ska ha medverkat till att Österrike anslöt sig till koalitionen mot Napoleon I. Hon höll salong i Wien 1810-15 och i Paris från 1815.    

Dotter till greve Paul Martinovitj Skavronskij, sändebud i Neapel, och Jekaterina von Engelhardt, som var systerdotter till Potemkin. Hon blev gift i slottskyrkan i Gatchinapalatset den 2 september 1800 med general furst Pjotr Bagration i ett äktenskap arrangerat av tsaren. Hon ska vid vigseln ha varit förälskad i greve P. Palena. År 1805 lämnade Catherine Bagration maken och reste till Europa, där hon stannade under förebärande av sin hälsa. Hon reste mellan hoven och blev en känd gestalt i hela Europas societetsliv. Hon kallades "Le Bel Ange nu" ("naken ängel") på grund av sin förkärlek för genomskinliga klänningar och "Chatte Blanche" ("Vit Katt") - för sin sinnlighet. Hon hade ett förhållande med prins Metternich och höll en prorysk och antinapoleonsk salong i Wien. Hon genomdrev en bojkott av franska ambassaden i Wien och ska som informell diplomat ha medverkat till att Österrike anslöt sig till koalitionen mot Napoleon. Under Wienkongressen 1814 hade hon, då kallad "ryska Andromeda ", ett förhållande med tsaren tillsammans med "Cleopatra Kurland" (Wilhelmine av Kurland). Enligt samtida rapporter ska dock tsaren snarare ha haft affärsmöten med henne, då hon möjligen var en rysk agent, även om det inte har bevisats. Hon 1815 till Paris, där hon öppnade salong och blev bekant med Balzac. Hon gifte sig 1830 med brittiska generalen och diplomaten Caradoc, Lord Howden (Sir John Hobart Caradoc, 2nd Baron Howden av Howden och Grimston) (1799 - 1873).

Referenser 

 

Personer i Ryssland under 1800-talet
Ryska salongsvärdar
Födda 1783
Avlidna 1857
Kvinnor
Ryska grevinnor
Dana Fikelmon

Dana Fikelmon, född 1804, död 1863, var en rysk författare och salongsvärd, även känd som Dolly Fikelmon. Hon höll salong i Sankt Petersburg 1829-38.

Källor 
 

Ryska salongsvärdar
Födda 1804
Avlidna 1863
Kvinnor
Ryska författare under 1800-talet
Ryska furstinnor
Elisabet Chitrovo

Elisabet Chitrovo, född 1783, död 1839, var en rysk adelsdam och salongsvärd, värd för en av de mer välkända salongerna i Ryssland under hennes samtid. Hon höll en salong i Sankt Petersburg mellan 1826 och 1839 som besöktes av Aleksandr Pusjkin, Vasilij Zjukovskij och Pyotr Vyazemsky. Hon var gift med österrikiska sändebudet greve Charles-Louis Fikelmon (1777-1857) och 1811 med ryska sändebudet i Florens general Nikolaj Chitrovo (död 1819).

Källor 
 

Personer i Ryssland under 1800-talet
Ryska salongsvärdar
Födda 1783
Avlidna 1839
Kvinnor
Österrikiska grevinnor
Bertil Nyström (brottare)

Nation:  

Bertil Nyström, född 22 maj 1935, är en svensk före detta brottare, som deltog i tre olympiska sommarspel 1960-1968. Han blev bronsmedaljör i grekisk-romersk stil 78 kg i Tokyo 1964.

Källor

Födda 1935
Levande personer
Svenska brottare
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Sverige
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Sverige
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1964
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1968 från Sverige
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1968
Män