kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Get Up, Stand Up

Get Up, Stand Up är en reggaesång (roots reggae) skriven av Bob Marley och Peter Tosh 1973. Den fanns ursprungligen med på The Wailers album Burnin' från 1973. Det är en välkänd låt, även utanför reggaekretsar i likhet med "No Woman No Cry" av Bob Marley. Låten kritiserar skarpt den kristna tron.

Omnämnande och användning i konserter 
Låten fanns vanligen med på Bob Marleys konserter, inte sällan som den sista låten. "Get Up, Stand Up" var också den sista låten Marley någonsin framförde på scen. Det skedde den 23 september 1980 på Stanley Theater i Pittsburgh, Pennsylvania.

På sin Live-DVD Hollywood Bowl berättar konstnären Ben Harper om en barndomserfarenhet när det gäller låten. Under Marleys konsert 1978 på Starlight Amphitheater dök Peter Tosh upp oanmäld när den här låten var skulle framföras, tog mikrofonen från Marley och började sjunga den sista versen av låten till öronbedövande applåder. Tosh och hans Word, Sound and Power var förband åt Rolling Stones på turné vid det tillfället.

Inspelningar med The Wailers 
Sången blev återinspelad in och återutgiven av de tre stora Wailers-artisterna (Bob, Peter och Bunny) på egen hand efter att de delat på sig 1974 och gjorde egna versioner, alla med olika arrangemang och förhållningssätt till den tredje versen. Bob Marley and The Wailers enda version med Marley som ensam sångare . . . finns på albumet Live! (1975). Denna version var anmärkningsvärd för ""A joo, a yo yo yo"-versen- efter den tredje versen. Tosh skulle komma att presentera sin egen solo-version på sitt andra utgåvan, Equal Rights 1977. Bunny Wailer var den sista att släppa sin egen version finns på albumet Protest. På denna version medverkade faktiskt Tosh på grund av sin inblandning i inspelningen av albumet före hans död.

På singelssamlingen Africa Unite: The Singles Collection (2005) med Bob Marley and the Wailers har sönerna Damian och Stephen Marley lekt fram låten "Stand Up Jam Rock". Soundet är Welcome To Jamrock, som från början är Ini Kamozes, men melodin Get Up, Stand Up går bra ihop med den moderna musiken. Denna version avslutas med en rad spydiga muntliga kommentarer från Peter Toshs sida angående kristendomen.

Källor 

Sånger 1973
Sånger av Bob Marley
Sånger av Peter Tosh
Sveriges Allmänna Handelsförening

Sveriges Allmänna Handelsförening, förening som bildades 1883 och hade till uppgift att befordra handelsverksamheten inom Sverige genom vidtagande av för densamma nyttiga och behövliga åtgärder. Inträde stod öppet för varje välfrejdad svensk köpman eller industriidkare. Från 1895 utgav föreningen en egen månadsskrift ("Sveriges allmänna handelsförenings månadsskrift"). Sveriges allmänna handelsförening räknade omkring år 1909 ca 3.000 medlemmar och hade ombud i ett 80-tal städer och andra affärscentra.

På ett handelsmöte i Köpenhamn 1903 lämnades från norskt håll ett förslag till bildande av ett
"skandinaviskt handelsförbund". Följande år samlades också representanter för Sveriges allm. handelsförening, Den danske handelsstands fællesrepræsentation och Den norske handelsstands fællesforening till ett förberedande möte i Kristiania, där utkast till stadgar för det projekterade skandinaviska förbundet antogs. Ett konstituerande möte skulle äga rum i Stockholm 1905, men kom icke till stånd på grund av de politiska förhållandena.

Styrelsen
Styrelsen hade sitt säte i Stockholm och utsåg inom sig ett förvaltningsutskott, som under tiden mellan styrelsens sammanträden (vilka ägde rum minst 1 gång/år) skötte föreningens angelägenheter. Lokala handelsföreningar och ortsföreningar av affärsmän kunde inom den allmänna föreningen utöva motions- och representationsrätt genom utsedda ombud, ett för varje påbörjat 20-tal egna medlemmar. Föreningen sammanträdde till allmänt ordinarie möte i Stockholm i augusti varje år. Viktor Ramstedt var för en tid ordförande i styrelsen och dess förvaltningsutskott.

Se även
Svensk Handel

Källor

Ej längre existerande svenska ideella organisationer
Helena Giertta

Helena Giertta, född 1 november 1961, är en svensk journalist som var chefredaktör för tidningen Journalisten 2008–2023.

Biografi 
Giertta har läst statsvetenskap, ekonomisk historia och informationsteknik. Hon har tidigare bott i Ljusdal. 

Giertta har arbetat som chef för kultur- och nöjesavdelningen på den senare nedlagda nyhetsbyrån FLT, samt på Aftonbladet, Västgöta-Demokraten, Rapport, Aktuellt, Gävledala, Östgöten, Ljusdals-Posten och Hudiksvalls Tidning. Fram till 2008 var hon redaktör och nyhetschef på Länstidningen Södertälje.

År 2008 tillträdde Giertta som chefredaktör för tidningen Journalisten.

År 2018 flyttades utgivningen av Journalisten över till bolaget Tidningen Journalisten AB för att utvidga verksamheten och även producera andra tidningar, inledningsvis tidningen Finansliv. Därigenom blev Giertta även vd för bolaget och chefredaktör för Finansliv. Giertta lämnade bolaget den 31 januari 2023 och slutade samtidigt som vd och chefredaktör för de båda tidningarna.

Senare under 2023 tillträdde Giertta som chefredaktör för tidningen Turist som gavs ut av Svenska turistföreningen.

Familj
Giertta är dotter till journalisterna Larsolof Giertta och Marie-Louise Giertta. Hon är syster till kommunikatören Cecilia Giertta.

Referenser

Kvinnor
Födda 1961
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska chefredaktörer
Svenska krönikörer
Levande personer
Svenska journalister under 2000-talet
Ma'alot-massakern

Ma'alot-massakern var en massaker som ägde rum den 15 maj 1974 i orten Ma'alot i norra Israel. 102 judiska tonåringar från Safed var på skolresa och sov i en skolbyggnad i Ma'alot, då tre medlemmar, anförda av Ahmed Lini, ur Demokratiska fronten för Palestinas befrielse (DFLP) klockan 04:00 på morgonen tog sig in i byggnaden. Några skolungdomar lyckades fly, men terroristerna tog cirka 85 ungdomar och några vuxna som gisslan.

Inom kort meddelade de tre gisslantagarna sina krav – frisläppandet av 23 arabiska politiska fångar samt tre andra fångar, bland andra japanen Kozo Okamoto, medlem av Japanska röda armén. Om inte dessa fångar hade frisläppts klockan 18.00 lokal tid, skulle man skjuta ihjäl skolungdomarna. Knesset höll ett krismöte och bestämde sig för att förhandla med terroristerna, men israelerna bad om mer tid. Denna begäran avslogs, och israeliska myndigheter beslutade sig då för att avbryta förhandlingarna med DFLP.

Drygt en halvtimme innan tidsfristen löpte ut, gav försvarsminister Moshe Dayan, med premiärminister Golda Meirs goda minne, befälhavaren för specialstyrkan Sayeret Matkal klartecken att storma skolbyggnaden i Ma'alot. Prickskyttar hade fått order att skjuta de tre gisslantagarna, men detta omöjliggjordes av att de tre strax före stormningen försvann ur skottlinjen. Specialstyrkan sköt inne i byggnaden ihjäl terroristerna, men dessa hade dessförinnan dödat 21 skolungdomar och sårat cirka 60.

Källor 
 ”Bullets, Bombs and a Sign of Hope” TIME, 27 maj 1974
 ”Teenagers die in Israeli school attack” BBC News On this day

Massakrer i Israel
Terroristaktioner 1974
1974 i Israel
Terroristaktioner i Israel
Palestinsk terrorism
Agneta Lindblom Hulthén

Agneta Lindblom Hulthén, folkbokförd Ingrid Christina Agneta Lindblom Hultén, ogift Lindblom, född 26 april 1947 i Huskvarna församling, Jönköpings län, är en svensk journalist, blev år 2000 ordförande i Svenska Journalistförbundet (SJF), författare och samhällsdebattör. Lindblom Hulthén är den första kvinnliga ordföranden. Bland annat har hon gjort sig känd som en stark motståndare till FRA-lagen. Agneta Lindblom Hulthén är bosatt i Sibbarp i Halland. Hon har arbetat på GT fram till 1995, då hon började frilansa. Hon har en fil.kand. och studerade vid journalisthögskolan 1972. På 1970-talet engagerade hon sig i feministiska frågor.
Agneta Lindblom Hulthén var också talesperson för nätverket Kulturskaparna. Hon avgick som ordförande i SJF vid kongressen i maj 2011.

Bibliografi
 Journalistikens spelplan. Om ett och annat som styr, formar och sätter gränser (2000)
 Mindre lathund för studieorganisatörer (2000)
 Samlad lathund för arbetsmiljön (2000)
 Liten lathund för journalistklubben. Om demokratin i klubben, förbundet och på arbetsplatsen (2000)
 Stora lathunden för journalistklubben. Om lagar, avtal, arbetsmiljö och demokratin på arbetsplatsen (2000)
 Journalisternas bok : 1901-2001 (2001, huvudredaktör)
 Samlad lathund för journalistklubben. För arbetsmiljön (2003)

Referenser

Externa länkar
 
Kulturskaparna

Svenska journalister under 1900-talet
Svenska feminister
Svenska redaktörer
Svenska författare under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Personer från Huskvarna
Personer inom svensk fackföreningsrörelse
Kvinnor
Födda 1947

Levande personer
Hygrofan

Hygrofan (grek. hygros, fuktig och fainein, visa), är en term som beskriver hattsvampar, som i väta visar annan färg än i torrt väder. Nära hattens kant bildas ett mörkare, vattnigt bälte, som vid torkning flyttar sig eller försvinner.

Källor 

Mykologi
Knektöverste

Knektöverste var en titel på befälhavare över ett regemente knektar (fotfolk). Titeln är belagd i Sverige från cirka 1575.

Se även
Överste

Referenser
SAOB, uppslagsordet Knekt 

Militära befattningar
Knekt

Knekt, av tyskans Knecht: "dräng", "hantlangare", är en gammal beteckning för fotsoldat. Detta ord förekom redan under medeltiden som benämning på tjänare och gavs även till de värvade trupper som mot betalning tjänade som soldater. Ett särskilt slags knektar var de mycket beryktade tyska landsknektarna (ty: landsknechte), jämför bergsknekt.

I Sverige övergick ordet snart till betecknande av fotsoldaten, oberoende av det sätt vilket han blivit anskaffad på, och i denna bemärkelse förekommer det även i Karl XI:s indelningsverk. Sedermera har benämningen knekt blivit utbytt mot soldat.

Referenser

Militära titlar
Formel BMW ADAC 2004

Formel BMW ADAC 2004 dominerades av Sebastian Vettel, som därefter fortsatte vägen till formel 1.

Delsegrare

Slutställning

Se även
Formel BMW

Formel BMW-säsonger
Motorsportevenemang 2004
Charles Durkee

Charles Durkee, född 10 december 1805 i Royalton, Vermont, död 14 januari 1870 i Omaha, Nebraska, var en amerikansk politiker. Han representerade delstaten Wisconsin i båda kamrarna av USA:s kongress, först i representanthuset 1849–1853 och sedan i senaten 1855–1861. Han var guvernör i Utahterritoriet 1865–1869.

Durkee studerade vid Burlington Academy. Han flyttade 1836 till Wisconsinterritoriet. Han var ledamot av Wisconsinterritoriets lagstiftande församling 1836–1838 och 1847–1848.

Durkee gick med i Free Soil Party och han representerade Wisconsins första distrikt i USA:s representanthus 1849–1853. Free Soil Party försvann sedan ur den politiska kartan och Durkee kom tillbaka som republikansk senator. Efter amerikanska inbördeskriget var han guvernör i Utahterritoriet. Han avgick från det ämbetet på grund av dålig hälsa. Han dog i Nebraska, medan han var på väg från Utahterritoriet tillbaka hem till Wisconsin.

Durkee var metodist. Hans grav finns på Green Ridge Cemetery i Kenosha.

Referenser

Externa länkar

Charles Durkee på Dictionary of Wisconsin History

Ledamöter av USA:s representanthus från Wisconsin
Ledamöter av USA:s senat från Wisconsin
Guvernörer i Utahterritoriet
Amerikanska republikaner
Personer från Royalton, Vermont
Födda 1805
Avlidna 1870
Män
John Coit Spooner

John Coit Spooner, född 6 januari 1843 i Lawrenceburg, Indiana, död 11 juni 1919 i New York, var en amerikansk republikansk politiker. Han representerade delstaten Wisconsin i USA:s senat 1885–1891 och 1897–1907.

Spooner flyttade 1859 till Wisconsin. Han utexaminerades 1864 från University of Wisconsin. Han deltog i amerikanska inbördeskriget i nordstaternas armé. Han studerade efter kriget juridik och inledde 1867 sin karriär som advokat.

Spooner efterträdde 1885 Angus Cameron som senator för Wisconsin. Han kandiderade 1891 till omval men förlorade mot demokraten William Freeman Vilas. Spooner kandiderade sedan utan framgång i 1892 års guvernörsval i Wisconsin. Demokraterna i Wisconsin bestämde sig för att inte nominera sittande senatorn Vilas till omval efter en mandatperiod i senaten. Republikanerna däremot nominerade Spooner på nytt. Han vann senatsvalet och omvaldes dessutom 1903. Spooner avgick 1907 och efterträddes som senator av Isaac Stephenson. Efter sin tid som senator arbetade Spooner som advokat i New York.

Spooner tackade nej till tre ministerposter i USA:s regering. År 1898 ville han inte bli inrikesminister under USA:s president William McKinley. Tre år senare erbjöds han posten som justitieminister men tackade nej på nytt. Slutligen föreslog William Howard Taft honom 1909 till utrikesminister men Spooner var inte intresserad.

Spooners grav finns på Forest Hill Cemetery i Madison, Wisconsin.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
John Coit Spooner på Dictionary of Wisconsin History
Political Graveyard

Födda 1843
Avlidna 1919
Ledamöter av USA:s senat från Wisconsin
Amerikanska advokater
Män
Alumner från University of Wisconsin–Madison
Holographic Universe

Holographic Universe är det tredje studioalbumet från Scar Symmetry som utgavs 2008. Handlingen på Holographic Universe är en uppföljare till Pitch Black Progress.

Låtlista 
 Morphogenesis
 Timewave Zero
 Quantumleaper
 Artificial Sun Project
 The Missing Coordinates
 Ghost Prototype (Measurement of Thought)
 Fear Catalyst
 Trapezoid
 Prism and Gate
 Holographic Universe
 The Three Dimensional Shadow
 Ghost Prototype II (Deus Ex Machina)

Musikalbum 2008
Album av Scar Symmetry
Rasmus Myrgren

Paul Rasmus Myrgren, född 25 november 1978 i Lindome församling i Göteborgs och Bohus län, är en svensk laserseglare, 176 cm, 83 kg, civilingenjör som tog brons i OS i London 2012. Vid OS i Peking 2008 låg Rasmus på silver plats men slutade på en sjätte plats, efter att en helikopter skapat ett vindhål i sista finalracet där Rasmus fastnat, och missat starten. Han har även ett brons från VM 2006 samt silver- och bronsmedaljer från för-OS (Aten och Beijing). Myrgren tävlar för GKSS. Rasmus har under sin segling karriär även jobbat som Management konsult.

OS i Peking 
Under OS i Peking låg Myrgren på en silverplats inför det avgörande finalracet (medalj racet).

Under OS i Peking använde man sig för första gången av "medalj race". 

Myrgren var den ende som kunde ta guldet från  Paul Goodison  under medalj racet vilket ledde till att Paul Goodison bevakade Myrgren innan starten. Även media bevakade Goodisons och Myrgrens uppgörelse från en helikopter som kom lite för när och skapade ett vindhål vilket ledde till att de båda seglarna startade lång efter övriga tävlande. Goodison och Myrgren slutade på sista och näst sista plats (endast 10 seglare i medalj racet, men man räknar dubbla poäng) i medalj racet vilket ledde till en 6:e plats totalt för Rasmus Myrgren.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats
SOK - Rasmus Myrgren

Svenska seglare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Sverige
Tävlande i segling vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Sverige
Tävlande i segling vid olympiska sommarspelen 2012
Svenska maskiningenjörer
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 2012
Alumner från Chalmers tekniska högskola
Personer från Mölndals kommun
Födda 1978
Levande personer
Män
Per Olsson

Per Olsson eller Per Ohlsson kan syfta på:

Eljas Per Olsson, (1800−1882), svensk lantbrukare och politiker
Per Olsson i Hebergs Floagård, (1774−1831), svensk lantbrukare och politiker
Per Olsson i Fläsbro (1864−1939), riksdagsledamot
Lillback Per Olsson, (1886−1969), spelman från Hälsingland
Per Ohlsson, svensk dirigent och director musices, född 1944
Per T. Ohlsson (1958–2021), svensk journalist
Per Olsson (fotbollstränare), född 1963
Per Olsson (journalist) född 1972
Per Olsson (politiker), politiker (Miljöpartiet), född 1981
Per Olsson (konsertpianist), född 1990

Se även
Olsson
Pelle Olsson
Per-Håkan Ohlsson
Per-Ola Olsson, flera personer
Per-Olof Olsson (olika betydelser), flera personer
Pär-Olof Ohlsson
Pers Hans Olsson

Namnförgreningssidor
Kenyatta International Conference Centre

Kenyatta International Conference Centre (KICC) är en 26 våningar hög skyskrapa i Nairobi, Kenya, och en av stadens mest kända signaturbyggnader. KICC byggdes 1969 och invigdes officiellt 1973.

Byggnaden var ursprungligen beställd av Kenyas dåvarande regeringsparti Kanu, via Tom Mboya. Arkitekten Muoka Mutiso ritade först ett sju våningar högt förslag, men blev enligt egen utsago tillsagd av president Jomo Kenyatta att göra huset betydligt högre. Tornet har en roterande restaurang.

Den högre versionen av byggnaden krävde avsevärda arkitektoniska förändringar, och priset skenade iväg betänkligt. Kenyatta förmådde regeringen gå in med medel, och Norge skänkte en klumpsumma för bygget. När Världsbanken 1973 skulle hålla en konferens i Nairobi underkände de dock konferenslokalerna i det nya huset, och en tillbyggnad fick snabbt göras. Den tillbyggda aulan, med plats för 5 000 åhörare, och tornet invigdes samtidigt den 11 november 1973.

År 2003 tog staten över byggnaden från Kanu.

Källor

Skyskrapor i Nairobi
GP3 Series

GP3 Series även förkortat GP3, var en formelbilsklass som startades 2010 som en instegsklass till GP2 Series. Serien lades ned 2018 och blev i stället FIA Formula 3 Championship efter en samgående med European Formula 3 Championship.

Det var tänkt att GP3 skulle ersätta International Formula Master, men så blev det inte. Ändå försvann International Formula Master av okänd anledning till 2010. Från början trodde man att GP3 Series skulle använda sig av samma chassi som International Formula Master, men senare annonserades det att de skulle komma att använda sig av ett helt nytt enhetschassi från Dallara tillsammans med en 2-liters motor på 280 hästkrafter från Renault. Till skillnad från GP2 Series, och de flesta andra formelbilsklasser hade teamen tillgång till fyra, istället för två, bilar. Tävlingarna kördes som supportserie i samband med de flesta av Formel 1:s europeiska tävlingar.

Mästare

Referenser

Noter

Externa länkar

Officiell webbplats

GP3 Series
Återkommande sportevenemang med premiär 2010
Nedlagda sportevenemang
William Freeman Vilas

William Freeman Vilas, född 9 juli 1840 i Chelsea, Vermont, död 28 augusti 1908 i Madison, Wisconsin, var en amerikansk demokratisk politiker. Han var USA:s postminister 1885-1888 och inrikesminister 1888-1889. Han representerade delstaten Wisconsin i USA:s senat 1891-1897.

Vilas flyttade 1851 till Madison med sina föräldrar. Han avlade 1858 sin grundexamen vid University of Wisconsin och 1860 juristexamen vid New York State Normal School (numera University at Albany, SUNY) i Albany, New York. Han deltog i amerikanska inbördeskriget i nordstaternas armé först som kapten och sedan som överstelöjtnant. Efter kriget arbetade han som professor i juridik vid University of Wisconsin-Madison.

USA:s president Grover Cleveland utnämnde Vilas 1885 till postminister. USA:s inrikesminister Lucius Quintus Cincinnatus Lamar avgick 1888 för att tillträda som domare vid USA:s högsta domstol. Vilas tillträdde 16 januari 1888 som ny inrikesminister. Han efterträddes följande år av John Willock Noble.

Den kontroversiella lagen Bennett Law trädde 1889 i kraft i Wisconsin. Enligt lagen måste de flesta skolorna ha engelska som undervisningsspråk. Lagen drabbade delstatens tyska och norska privatskolor. Vilas ledde protesterna mot lagen. Demokraterna lyckades sedan ändra lagen men många skolor hade redan hunnit byta undervisningsspråk.

Vilas utmanade sittande senatorn John Coit Spooner i senatsvalet 1891 och vann. Demokraterna nominerade inte honom till en andra mandatperiod i senaten. Vilas var en anhängare av den avgående presidenten Cleveland och tillhörde partiets konservativa flygel som kallades Bourbon Democrats.

Vilas grav finns på Forest Hill Cemetery i Madison.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
William Freeman Vilas på Dictionary of Wisconsin History
Political Graveyard

Födda 1840
Avlidna 1908
USA:s inrikesministrar
Ledamöter av USA:s senat från Wisconsin
Amerikanska professorer
Män
USA:s postministrar
Alumner från University of Wisconsin–Madison
International Formula Master 2007

International Formula Master 2007 var den första säsongen av formelbilsserien International Formula Master som kördes över 16 heat på åtta banor. Jérôme d'Ambrosio från Belgien blev mästare.

Delsegrare

Team och Förare

Slutställning

Förare

Team

Säsonger

Externa länkar 
 International Formula Masters arkivwebbsida

International Formula Master-säsonger
Motorsportevenemang 2007
Rimbobullar

Rimbobullar är ett kalljäst bakverk som vanligtvis består av jäst, kall mjölk, smör, socker och vetemjöl med en fyllning av smör, socker och vaniljsocker. I tillagningsprocessen använder man enbart kalla ingredienser. Den naturliga jäsprocessen tar cirka två timmar, och detta ger de färdiga bullarna en spröd konsistens.

Historik 
Rimbobullarna – som egentligen skulle fått namnet Ingridbullar – kom till när en dam vid namn Ingrid Bohman i Rimbo år 1956 skulle få sitt kök ombyggt av Ica-kuriren. Tidningen ville göra ett reportage om hur man gör om ett bondkök så att det blir hypermodernt, och av en slump valdes Bohmans kök ut. Hon ville bjuda på färska bullar när tidningsfolket kom på morgonen. 

Förutom sin familj hade Ingrid Bohman ladugård med kor som skulle mjölkas. Och eftersom bullar tar lång tid att göra med två olika jäsningsperioder löste Ingrid det med ett recept där bullarna skulle bakas på kall degvätska. 

Degen behövde därför inte jäsas före utbakningen. Istället räckte det att göra degen, baka ut bullarna med fyllning och allt, lägga dem på en plåt och låta dem jäsa under de två timmar hon var ute hos korna i ladugården. 

Ica-kuriren hade en enorm genomslagskraft. Rimbobullen, som kan beskrivas som ett förenklat wienerbröd, fick därför stor spridning. Bullen som Ica-kuriren ville kalla Ingridbulle fick på grund av hennes nekande i stället namnet Rimbobulle.

Referenser

Externa länkar 

Bakverk
1956 i Sverige
Joseph V. Quarles

Joseph Very Quarles, född 16 december 1843 i Southport (nuvarande Kenosha), Wisconsinterritoriet, död 7 oktober 1911 i Milwaukee, Wisconsin, var en amerikansk republikansk politiker. Han representerade delstaten Wisconsin i USA:s senat 1899-1905.

Quarles deltog i amerikanska inbördeskriget i nordstaternas armé. Han avlade 1866 sin grundexamen och 1867 juristexamen vid University of Michigan. Han inledde 1868 sin karriär som advokat i Kenosha. Han var distriktsåklagare för Kenosha County 1870-1876 och borgmästare i Kenosha 1876.

Quarles var 1879 ledamot av Wisconsin State Assembly, underhuset i delstatens lagstiftande församling. Han var ledamot av delstatens senat 1880-1882.

Quarles efterträdde 1899 John L. Mitchell som senator för Wisconsin. Han kandiderade inte till omval efter en mandatperiod i senaten. USA:s president Theodore Roosevelt utnämnde honom 1905 till en federal domstol. Han arbetade som domare fram till sin död.

Quarles grav finns på Kenosha City Cemetery i Kenosha.

Källor

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Joseph Very Quarles på Dictionary of Wisconsin History
Political Graveyard

Födda 1843
Avlidna 1911
Amerikanska republikaner
Ledamöter av USA:s senat från Wisconsin
Amerikanska jurister
Män
Personer från Kenosha