kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Brudstykker af en Landsbydegns Dagbog

Brudstykker af en Landsbydegns Dagbog är en roman från 1824 skriven av Steen Steensen Blicher. Boken har under många år getts ut av Dansklärarföreningen och har även använts i gymnasiet.

Handling 
Handlingen baseres på en verklig person, den adliga Marie Grubbe. Hon uppträder i romanen under namnet fröken Sophie. Hennes levandsöde berättas av Morten Vinge i dagboksform

Utgåvor  
Dansklärarföreningen lät 1890 ge ut boken, och den utgåvan gavs ut ända till 1933. Den tionde upplagan gavs ut 1964.

Litteratur 
 Baggesen, Søren: Den blicherske novelle, Odense Universitetsförlag 1965

Noter

Externa länkar
 Online version av novellen på Kb.dk - Det Kongelige Bibliotek

Dansk litteratur
Litteratur 1824
Friidrottens väg

Friidrottens väg, tidigare Viljo Nousiainens Gångväg, är en gångväg vid Slottsskogsvallen i stadsdelen Kungsladugård i Göteborg. Vägen uppkallades 2004 efter den finländske högt ansedde höjdhoppstränaren Viljo Nousiainen, avliden 1999, som tränat bland andra Patrik Sjöberg, Yannick Tregaro, Stefan Holm, och trestegshopparen Christian Olsson mot stora framgångar på Slottskogsvallen.

Namnbyte
Patrik Sjöberg avslöjade i sin självbiografi Det du aldrig såg (2011) att han blivit sexuellt utnyttjad av Nousiainen, som både var Sjöbergs tränare och styvfar. Efter att boken publicerats medgav även Yannick Tregaro och den norske höjdhopparen Christian Skaar Thomassen att de blivit utsatta för Nousiainens övergrepp. Efter dessa avslöjanden höjdes röster om att Viljo Nousiainens Gångväg borde byta namn.

Göteborgs kulturnämnd beslutade att namnberedningen skulle föreslå ett nytt namn på gångvägen, och i september 2011 beslutade man att vägen skulle byta namn till Friidrottens väg.

Referenser

Noter

Gångvägar i Göteborg
Kungsladugård
Henrik Olrik

Ole Henrik Benedictus Olrik, född den 24 maj 1830 i Köpenhamn, död den 2 januari 1890 på Frederiksberg, var en dansk målare. Han var far till Benedicte Olrik (gift Brummer), Dagmar, Hans, Axel, Eyvind och Jørgen Olrik. 

Olrik började som dekorationsmålare och bildhuggare under H.V. Bissens ledning. Efter en vistelse i Paris 1854, då han var lärjunge av Couture, ägnade han sig mestadels åt målarkonsten. Han målade porträtt av Kristian IX, prinsessan av Wales, Henrik Ibsen (norska nationalgalleriet) med flera samt porträttgrupper, genrer, exempelvis En brud klädes (1860, museet i Maribo) och några altartavlor, av vilka Bergspredikan (väggmålning i Matthæuskyrkan i Köpenhamn) är den största och förnämsta, samt dekorativa arbeten i målning och plastik. Olrik blev akademimedlem 1871 och fick professors namn 1883.

Källor

Externa länkar 
 
 

Danska skulptörer
Danska porträttmålare
Danska innehavare av professors namn
Skulptörer under 1800-talet
Danska målare under 1800-talet
Konstnärer från Köpenhamn
Födda 1830
Avlidna 1890
Män
Ugglan
Telecable Benelux B.V.

Telecable Benelux B.V., Telescreen, är ett nederländskt TV-produktionsbolag, grundat 1983. Bolaget är främst känt för deras produktioner av animerade barnserier som Djurgården, Alfred Jeremias Kwak och I Mumindalen. Många av bolagets produktioner är i form av anime.

Lista över produktioner

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Nederländska företag
TV-produktionsbolag
Järva kilstråk

Järva kilstråk är en vandringsled i den så kallade Järva-grönkilen som sträcker sig genom norra delen av Stockholms län från Sigtuna i norr till Norrtull i Stockholms innerstad i syd. 

Stråket går genom sju kommuner: Sigtuna kommun, Upplands Väsby kommun, Sollentuna kommun, Järfälla kommun, Stockholms kommun, Sundbybergs kommun och Solna kommun. Projektet initierades 2008 och har finansierats via Stockholms läns landstings folkhälsoanslag. Järvakilen är den längsta av Stockholms tio så kallade gröna kilar.

Järva kilstråk utgörs av sex mil natursköna gång- och cykelvägar. En stor del av Järva-grönkilen består av naturreservat. Bland annat ingår delar av Kungliga nationalstadsparken, Järvafältets naturreservat, Igelbäckens naturreservat och Hansta naturreservat. Tanken med kilstråksprojektet är att man lätt ska kunna vandra eller cykla i området. Vandringslederna i kilen är skyltade med en speciell grön symbol. Sträckan genom Stockholms kommun är 5,5 kilometer lång. I Solna kommun går stråket bland annat längs Brunnsviken och genom Hagaparken.

Se även
 Stockholms gröna kilar
 Stockholms natur

Källor

Noter 

Vandringsleder i Stockholms län
Slädparti

Ett slädparti är en utflykt som arrangeras av hästägare med slädar på vintern. Ofta smyckas hästarna och slädarna och förses med bjällror, färgglada tyger och facklor. Slädarna samlades vid en överenskommen plats eller anslöt på en förutbestämd rutt. Eventuellt pausades slädpartiet för fika, dryck eller lättare förtäring innan den nådde målet. Målet kunde vara en gästgivargård, en av deltagarnas gårdar eller en samlingslokal. Ibland ordnades slädpartierna av stadsfolk och slutade vid en gård på landet. Väl framme hölls en festmåltid med smörgåsbord från gästgivaren eller medhavd mat och dryck. Efter festligheterna gick hemfärden enskilt eller i grupp.

Slädpartier var vanliga kring förra sekelskiftet men anordnas fortfarande av intresseföreningar.

Källor

Hästsport
Hemming Olsson

Hemming Olsson, född 3 oktober 1867 i Rödöns församling, Jämtlands län, död 30 juni 1936, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör.

Olsson blev student i Gävle 1887, utexaminerades från Kungliga Tekniska högskolan 1891, var anställd vid statens järnvägsbyggnader 1890–96, blev sistnämnda år ingenjör vid Statens Järnvägar, ordinarie baningenjör 1899, bandirektör 1908 och distriktschef i Luleå 1918. I Väg- och vattenbyggnadskåren blev han löjtnant 1895, major 1917 och var överstelöjtnant 1925–32.
 
Olsson var ledamot av bland annat följande kommittéer: angående elektrisk tågdrift 1907, granskning av förslag till nya ingångslinjer i Stockholm 1907, bangårdsförslag vid Värtans station samma år, extrapersonalens löner 1907–08, allmänna föreskrifter vid Statens Järnvägar 1908, omorganisation av nybyggnadsledningen där 1914, förslag till lag angående hindrande av skogseld 1915–16 och sammanställning av Svensk författningssamling 1917. Han var ledamot av åtskilliga järnvägars expropriationsnämnder, ledamot av Luleå industrikommitté 1919, Luleå triangelmätnings- och stadsplanekommittéer 1920–25 och ordförande i styrelsen för Luleå lärlings- och yrkesskolor 1920–25.
 
Olsson redigerade Kungliga järnvägsstyrelsens "Banlära" (två band, 1911–16) och skrev tekniska uppsatser bland annat i Nordisk familjebok.

Källor

Officerare i Väg- och vattenbyggnadskåren
Födda 1867
Avlidna 1936
Män
Personer från Rödöns socken
Samuel Balto

Samuel Johannesen Balto, född 1861, död 1921, var en norsk-samisk upptäcktsresande.

I Ođđasat visades ett inslag den 18 oktober 2011 om att det i Karasjok planeras ett monument över de två samiska medhjälparna till Grönlandsfararen Fridtjof Nansen. Dessa var Samuel Johannesen Balto och Ole Nilsen Ravna, båda födda i Karasjok. 1888 följde de med Nansen på upptäcktsfärd till Grönland. Balto följde sedan med till USA där han arbetade som renskötare och guldgrävare. Ravna återvände till renskötseln i Karasjok men företog ännu en resa till Grönland innan sin död. 

Nansen tog många intryck från dessa mästare i att motstå kylan och sågs snart använda bällingskor, skor gjorda renens benpäls, då han åkte skidor.

Hunden Balto fick sitt namn efter Samuel Balto.

Referenser

Externa länkar
 Samuel Balto på Frammuseum.no 

Norska upptäcktsresande
Samer i Norge
Födda 1861
Avlidna 1921
Män
Personer inom hundhållning
BMW E21

BMW E21 är en personbil, tillverkad av den tyska biltillverkaren BMW mellan 1975 och 1983.

BMW E21
Den första generationens 3-serie presenterades sommaren 1975 som ersättare till 02-serien. Bilen byggdes endast i tvådörrarsutförande. De fyrcylindriga motorerna hämtades från företrädaren. BMW 320i ersatte CSL-modellen inom sportvagnsracingen. På bilsalongen i Frankfurt 1977 introducerades en ny generation sexcylindriga motorer, kallad M20, som ersatte tvålitersfyran.

Mellan 1979 och 1982 tillverkade karossbyggaren Baur en öppen version med fasta dörramar. Endast bakre delen av taket med bakrutan kunde fällas ned medan takplåten över framstolarna lyftes av och förvarades i bagageutrymmet. Kvar blev ramarna runt sidofönstren samt en targabåge för ökad säkerhet.

BMW 3-serien var ensam i sin storleksklass med 6-cylindriga motoralternativ (320 och 323i). På grund av att Sverige hade egna regler för avgasrening såldes den 6-cylindriga 320 inte i Sverige, utan 320i fick i stället samma motor som 318i. Däremot importerades 323i.

Väghållning 
I Sverige fick modellen mycket kritik i pressen för att den var farlig att köra i halka. Starka motorer i kombination med bakhjulsdrift, delad bakaxel och lite vikt i bakänden gjorde att det var lätt att tappa greppet med bakhjulen. Den delade bakvagnsupphängningen gjorde att spårvidden förändrades vid kurvtagning, och om föraren överkompenserade sladden kunde bilen få en kraftig retursladd. Problemet förvärrades av att styrningen var mycket direkt och anpassad för aktiv körning. Sammantaget var köregenskaperna bra för rutinerade förare, men riskabel i svåra förhållanden när föraren inte var van att hantera bilen. Problemen fanns även i tidigare BMW-modeller (särskilt 02-serien) men blev mest uppmärksammade i samband med 3-serien, som även vände sig till en bredare kundkrets. En enkel åtgärd var att utväxlingen för styrningen gjordes lite lägre, så att bilen inte reagerade lika tvärt på rattutslagen.

Motor

1 I Sverige var 320i bestyckad med samma motor som 318i ovan (se stycke BMW E21 ovan). Skillnaden i stort var dubbla lysen fram (som 320/323i), mot normalt enkla.

Prestanda 
BMW 316 90hk/DIN. Acc 0–100 Km/h 13,8 sek. Toppfart 160 km/h.
BMW 318 98hk/DIN. Acc 0–100 km/h 11,9. sek Toppfart 165 km/h.
BMW 318i 105hk/DIN. Acc 0–100 km/h 11,5 sek. Toppfart 171 km/h.
BMW 320 109hk/DIN. Acc 0–100 km/h 11,2 sek. Toppfart 170 km/h.
BMW 320i 125hk/DIN. Acc 0–100 km/h 9,9 sek. Toppfart 182 km/h.
BMW 323i 143hk/DIN. Acc 0–100 km/h 9,5 sek. Toppfart 190 km/h.
Källa: BMW AG.

Bilder

Källor
BMW Personenwagen av Franz-Georg Steidl och Dirk Trinn, 1993.

Externa länkar
 autopower.se 

E21
Bakhjulsdrivna fordon
BMW E30

BMW E30 är en personbil, tillverkad av den tyska biltillverkaren BMW mellan 1982 och 1994.

BMW E30
Den andra generationens 3-serie introducerades som tvådörrars sedan hösten 1982. Med åren växte karossutbudet. Hösten 1983 tillkom en fyrdörrars sedan; sommaren 1985 kom en cabriolet; sommaren 1987 kom så kombimodellen Touring. Dessutom tillverkade karossbyggaren Baur sin TopCabriolet med targabåge. Modellprogrammet var mycket omfattande med dieselmotorer, fyrhjulsdrift och våren 1986 kom den första M3:an.

Jämfört med tidigare modell var E30 ett stort framsteg i komfort, utrustning och väghållning. De sexcylindriga modellerna hade en uppsättning varningslampor ovanför innerbackspegeln som tändes vid start av motorn och släcktes när respektive funktion hade kontrollerats. 

Den första fyrhjulsdrivna modellen var 325iX. Den presenterades 1986 och hade permanent fyrhjulsdrift med kraftfördelning 35% fram och 65% bak för att behålla bilens bakhjulsdrivna karaktär. 

Sedanversionerna ersattes våren 1991 av E36:an. Cabrioleten tillverkades fram till 1993 medan Touringmodellen ersattes först våren 1994.

Motor

Prestanda:

BMW 316i 100hk/DIN. Acc 0–100 km/h 12,1 sek. Toppfart 182 km/h. BMW 318i 102hk/DIN Acc 0–100 km/h 11,5 sek. Toppfart 181 km/h. BMW 318i 113hk/DIN. Acc 0–100 km/h 10,8 sek. Toppfart 188 km/h. BMW 320i 125hk/DIN. Acc 0–100 km/h 10.4 sek. Toppfart 196 km/h. BMW 320i 129hk/DIN. Acc 0–100 km/h 10,6 sek. Toppfart 197 km/h. BMW 318iS. 136 hk/DIN. Acc 0–100 km/h 9,9 sek. Toppfart 202 km/h. BMW 325i 170 hk/DIN. Acc 0–100 km/h 7,3 sek. Toppfart 218 km/h.
Källa: BMW AG.

Bilder

Källor
BMW Personenwagen av Franz-Georg Steidl och Dirk Trinn, 1993. 
BMW E30 Bmw 325is hp EVO II

Externa länkar
 autopower.se 

E30
Bakhjulsdrivna fordon
Fyrhjulsdrivna fordon
Malfrida

Malfrida, född okänt år, död 1000, var en storfurstinna av Kiev, gift med storfurst Vladimir I av Kiev.

Källor 
 

Personer i Ryssland under vikingatiden
Födda 900-talet
Avlidna 1000
Kvinnor
Storfurstinnor
Sorunda IF

Sorunda IF är en idrottsförening i Sorunda som bildades år 1927 och består idag av en handbollssektion, en fotbollssektion och en skidsektion. Handbollssektionen har Sunnerbyhallen som sin hemmaarena och fotbollen håller under högsäsongen till på föreningens anläggning Sunnerby IP.

Externa länkar 
Sorunda IF

Sportklubbar i Nynäshamns kommun
Sportklubbar bildade 1927
Fotbollsklubbar i Sverige
Handbollsklubbar i Sverige
Skidklubbar i Sverige
Fredrikshalds teater

Fredrikshalds teater är en teaterbyggnad i Halden i Norge. Den byggdes 1838 efter ritningar av Balthazar Nicolai Garben.

Teatern restaurerades 1982, och är i dag en välbevarad empirbyggnad med en av Norges bäst bevarade barockscener. Teatern drivs av Halden historiske samlinger, ett distriktsmuseum som även driver museerna på Fredrikstens fästning och Rød herregård i Halden. Den används fortfarande för föreställningar, konserter och möten.

I teatern finns en mängd scenutrustning från 1800-talet bevarad, däribland över 150 kulisser. 

Fredrikshalds teater är med på den nordiska rutten av Europavägen historiska teatrar.

Referenser

Externa länkar 
 Halden Historiske Samlinger

Teatrar i Norge
Halden
Wilhelm Teuffel

Wilhelm Siegmund Teuffel, född den 27 september 1820 i Ludwigsburg, död den 8 mars 1878 i Tübingen, var en tysk filolog.

Teuffel, som var professor i klassisk filologi vid universitetet i Tübingen, översatte och tolkade Persius, Juvenalis, Tibullus med flera latinska skalder, skrev litterära monografier över bland andra Horatius, Sallustius
och Tacitus, utgav textupplagor av grekiska dramer med mera och är mest känd genom Geschichte der Römischen Literatur (1868-70; 5:e upplagan utgiven av Schwabe 1890).

Källor 

 

Födda 1820
Avlidna 1878

Tyska klassiska filologer
Tyska professorer
Personer verksamma vid Tübingens universitet
Personer i Tyskland under 1800-talet
Personer från Baden-Württemberg
Män
Halden historiske samlinger

Halden historiske samlinger är ett museum i Halden i Norge, distriktsmuseum för den sydöstra delen av Østfold. Det organiserades som en stiftelse 1988, och har vägledningsplikt för de övriga museerna i distriktet. Museets verksamhet omfattar Halden Minders museum på Fredrikstens fästning, Fredrikshalds teater, Rød herregård med parkanläggningar, Berg Bygdetun, Haldenarkivet samt Bomuldspinderiet.

Historik och verksamhet 
Föreningen Haldens Minder instiftades 1896 och öppnade sitt museum 1904. 1954 kunde samlingarna flyttas till Fredriksten. Idd bygdemuseum uppstod genom att kommunen fick överta två samlingar, Martin Hovs privata samling, som tillkom i slutet av 1800-talet, och den halvprivata Ør Grendesamling, som skapats av Ragna Braadland. Idd bygdemuseum överläts till Haldens Minder och öppnade på nytt på Fredriksten 1965.

Berg Bygdetun i Veden batteri vid Tistedalen grundades 1940. Då Berg kommun lades samman med Halden fann man det naturligt att ansluta museet till Halden historiske samlinger. Stiftelserna Rød herregård och De Ankerske samlinger upprättades 1961 för att bevara herrgården och dess värdefulla bohag. Haldenarkivet omfattar Haldens kommuns äldre arkiv och en betydande samling privatarkiv, bland annat statsråd Carsten Tanks arkiv, som har rikshistoriskt intresse. Museet äger också Fredrikshalds teater, en välbevarad empirbyggnad från 1838 med mycket scenutrustning i original.

Källor

Externa länkar 
Halden historiske samlinger, officiell webbplats
Halden historiske samlinger på Østfoldmuseenes webbplats 

Historiska museer i Norge
Halden
Sony Ericsson Xperia Ray

Sony Ericsson Xperia Ray är en mobiltelefon med Android version 2.3 som lanserades i april 2011. Den senaste officiella uppdateringen från Sony Ericsson är baserad på Android 4.0.4. Xperia Ray har finesser som HD-videoinspelning och LED-blixt. Mobilen är 9,4 mm tjock och har en aluminiumram. Den är tillgänglig i färgerna guld, röd, vit och svart.

Se även 

Sony Ericsson Xperia X10
Sony Ericsson Xperia X8
Sony Ericsson Xperia Arc
Android
Sony Ericsson

Referenser 
https://web.archive.org/web/20111008040141/http://www.sonyericsson.com/cws/products/mobilephones/overview/xperia-ray?cc=se&lc=sv#view=overview https://web.archive.org/web/20111008040141/http://www.sonyericsson.com/cws/products/mobilephones/overview/xperia-ray?cc=se&lc=sv#view=features_specifications http://www.prisjakt.nu/produkt.php?e=923215

Mobiltelefoner med Android
Xperia Ray
Carlsviks fabriker

Carlviks fabriker var en textilindustri i Stockholm

Carlsviks AB grundades 1857 på Kungsholmen i Stockholm av ett konsortium av grosshandlare med den bayerske, senare preussiske generalkonsuln i Stockholm Carl Heinemann i spetsen. Men tillverkade först tunna tyger avsedda för klänning och gardiner, senare ylletyger. Det blev en av Stockholms största industrier och hade 1870 360 anställda. Carl Frans Lundström var chef för företaget1863–80. Efter kraftig expansion och en rekonstruktion bytte företaget namn 1871 till Kungsholms AB. Det hade då omkring 400 anställda. Företaget gick i konkurs 1876. Anläggningen övertogs senare av Karlsviks Industrier

Kvarteret Karlsvik och Karlsviksgatan på Kungsholmen minner fortfarande om verksamheten.

Källor
Jan-Bertil Schnell: Industriminne. Stockholms stad och län - en industrihistorisk exposé, Stockholmia förlag, Stockholm 2004, 

Industriföretag i Stockholm
Kungsholmen
Svenska textilföretag
Walzel

Walzel är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

 Camillo Walzel (1829–1895), österrikisk librettist och teaterdirektör
 Oskar Walzel (1864–1944), österrikisk litteraturvetare

Tyska efternamn
Oskar Walzel

Oskar Franz Walzel, född den 28 oktober 1864 i Wien, död den  29 december 1944 i Bonn, var en österrikisk litteraturhistoriker.

Walzel, som var lärjunge till Jakob Minor och Erich Schmidt, blev 1894 docent i Wien, 1897 ordinarie professor i Bern, därefter i Dresden ordinarie professor i tyska språket och litteraturen vid tekniska högskolan och konstakademien där, och slutligen ordinarie professor vid Bonns universitet. Walzels mångsidiga och högst betydande vetenskapliga alstring betecknade en frontförändring inom den tyska litteraturhistorien, där han företrädde den filosofiska och psykologiserande riktningen. Walzel lämnade mångfaldiga vägande bidrag till tidskrifter och var utgivare av "Untersuchungen zur neueren Sprach- und Literaturgeschichte" (1903 ff.).

Av hans arbeten kan nämnas dels hans viktiga editioner av Friedrich Schlegels brev till August Wilhelm Schlegel (1890), "Goethe und die Romantik" (tillsammans med Schüddekopf, 2 band, 1898-99), Hayms "Die romantische schule" (3:e upplagan 1914), Scherers "Geschichte der deutschen Literatur" (1918), arbeten av Goethe, Heine, Kleist, Schiller med flera, dels originalverken Strömungen der neuesten deutschen Literatur (1900), Die Wirklichkeitsfreude der neueren Schweizerdichtung (1908), Deutsche Romantik (1908; 4:e upplagan i 2 band, 1918; "Tysk romantik", 1917), Hebbelprobleme (1909), Das Prometheussymbol von Shaftesbury zu Goethe (1910), Vom Geistesleben des 18. und 19. Jahrhunderts (1911), Henrik Ibsen (1912; 2:a upplagan 1914), Leben, Erleben und Dichten (1912), Friedrich Hebbel und seine Dramen (1913), Richard Wagner (samma år), Die künstlerische Form des Dichtwerks (1916), Zukunftsaufgaben deutscher Kultur (samma år), Ricarda Huch (samma år) och Die deutsche Dichtung seit Goethes Tod (1919).

Källor

Noter

Födda 1864
Avlidna 1944
Österrikiska litteraturvetare
Österrikiska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Wien
Personer verksamma vid Berns universitet
Personer verksamma vid Dresdens tekniska universitet
Personer verksamma vid Bonns universitet
Män
Personer från Wien
Georg Wissowa

Georg Otto August Wissowa, född den 17 juni 1859 i Breslau, död den 11 maj 1931 i Halle, var en tysk filolog. 

Wissowa studerade i München, disputerade 1882, blev 1886 extra ordinarie och 1890 ordinarie professor i Marburg och 1893 professor i Halle. Sedan 1894 ledde Wissowa utgivningen av den nya upplagan av Paulys realencyklopedi. 

Wissowa utgav många skrifter, bland vilka kan nämnas De Veneris simulacris romanis (1882), Religion und Kultus der Römer (1902; 2:a upplagan 1911, i Iwan Müllers "Handbuch der klassischen Altertumswissenschaft"), därtill som supplement Gesammelte Abhandlungen zur römischen Religion und Stadtgeschichte (1904). 

Wissowa ombesörjde vidare 2:a upplagan av Marquardt, "Römische Staatsverwaltung", band 3 (sakralantikviteterna) samt 9:e upplagan av Ludwig Friedländer, "Darstellungen aus der Sittengeschichte Roms", II (1920). Han var sedan 1914 medredaktör av tidskriften "Hermes".

Källor 

 

Tyska klassiska filologer
Tyska religionshistoriker
Tyska professorer
Personer verksamma vid Marburgs universitet
Personer verksamma vid universitetet i Halle
Tyska fackboksförfattare
Tyskspråkiga fackboksförfattare
Tyska författare under 1800-talet
Personer från Breslau
Födda 1859
Avlidna 1931
Män
Ugglan
Björkskatakyrkan

Björkskatakyrkan är en kyrkobyggnad som tillhör Luleå domkyrkoförsamling i Luleå stift. Kyrkan ligger centralt i stadsdelen Björkskatan i Luleå. Björkskatakyrkan avlystes som kyrka 26 november 2017.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan uppfördes 1977 efter ritningar av arkitekt Dan Lundbäck och invigdes 19 februari 1978 av biskop Stig Hellsten. Kyrkobyggnaden har en stomme av stål och betong. Ytterväggarna är klädda med grå betongsten och rödgul plåt. Kyrkorummet har väggar av vitmålad betong och ett plant tak klätt med vitmålad plåt. Golvet är belagt med linoleummatta. Koret är orienterat mot väster. Norra väggen är glasad.

Framför kyrkans entré finns fristående klockstapel med originell halvcirkelformad huv. Under huven hänger en kyrkklocka. Stapeln är uppförd 1978.

Inventarier
 Nuvarande orgel är byggd av Kaliff & Löthman instrumentbyggare AB och invigd 27 september 1992.

Referenser
 Luleå domkyrkoförsamling
 Norrbottens museum

Kyrkobyggnader i Luleå stift
Kyrkobyggnader i Luleå kommun
Kyrkobyggnader invigda 1978
1978 i Sverige
Balthazar Nicolai Garben

Balthazar Nicolai Garben, född 1794 i Sparbu, död 1867, var en norsk arkitekt och ingenjörsofficer. Han uppförde omkring 1830 flera byggnader på Fredrikstens fästning samt Tungegården och Fredrikshalds teater i Halden, och på 1850-talet Hortens befästningar med Citadellet och fortet Norske løve ("Norska lejonet"). De första byggnaderna präglades av klassicismen, de senare av nyromantiken.

Garben medverkade även vid bland annat anläggandet av Hovedbanen och Sarpsborgs stadsplan. Han var kammarherre hos Karl Johan 1839 och medlem av interimsregeringen i Stockholm under Oscar I:s sjukdom. Han blev generalmajor 1851.

Källor 

Norska arkitekter under 1800-talet
Norska militärer under 1800-talet
Födda 1794
Avlidna 1867
Män
Personer från Steinkjers kommun
Sparbu

Sparbu är en tätort i Steinkjers kommun i Trøndelag fylke i Norge, belägen vid E6, cirka 13 kilometer söder om centrala Steinkjer. Orten är en station på Nordlandsbanen och har 583 invånare (2008).

Sparbu utgjorde tidigare centralort i dåvarande Sparbu kommun i Nord-Trøndelag fylke.

Källor

Externa länkar 

Orter i Trøndelag fylke
Steinkjers kommun