kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Karl Emanuel Jansson

Karl Emanuel Jansson, född 7 juli 1846 i Finström, Åland, död 1 juni 1874 i Jomala, var en åländsk konstnär. Han var näst äldst av sju syskon. Han far, Jan Jansson, var en bonde i Pålsböle. 

Sina konstnärliga inspiration fick Jansson av sockenmålaren G Kjellgren, vid sex-sju års ålder, när han där lärde sig att läsa och skriva. Efter avslutad skolgång sattes han i skomakarlära. Efter ett år drogs han till Kjellgren och fungerade som sockenmålarens hjälpreda. Kyrkoherden Frans von Knorring såg i slutet av 1859 några av Janssons teckningar. Han sände några till Finska Konstföreningens direktion och lovordade Karl. 

Föreningen gav Jansson ett bidrag så att han kunde studera vid Finska Konstföreningens ritskola i Åbo, under ledning av Robert Wilhelm Ekman. Av Ekman fick han husrum, rit- och målningsmaterial och en hel del extra undervisning. Karl gjorde stora framsteg under de två åren han målade med Ekman. 

Jansson flyttade hösten 1862 till Stockholm, för att kunna utvecklas mer som artist, och inskrevs som elev vid Kongl. Akademin för de fria konsterna. Han tog anatomiexamen 1863. Han levde under svåra ekonomiska förhållanden och hade svårt att sälja sina verk. 

Jansson fick hård kritik för de målningar han sände hem. Han började då kritisera sig själv allt mer, och den inställningen behöll han. Han fick inte den uppmärksammad han behövde. Tavlan ”Den förlorade sonens återkomst” belönades med ett pris. Han avslutade sin utbildning vid akademien 1867 med mycket beröm. Jansson lyckades utverka statsstöd för studier i Düsseldorf och reste dit på hösten 1868. Han åkte hem igen sommaren 1870 och tillbringade ett år på Åland innan han återvände till Düsseldorf. 

Han var nu märkt av en tilltagande lungsjukdom. De sista verk han fullbordade var ”Talmannen” och ”En slant i håven”. För att lindra sin sjukdom reste han till Rom i mars 1872. Efter några månader åkte han runt till olika kurorter (Davos, Meran) men inget förbättrade hans tillstånd. Efter en liten tid i Düsseldorf kom han hem till Åland sensommaren 1873.

Karl flyttade in på Jomala gård, där lagman Lönnblad och hans fru tog hand om honom. Han målade några verk som förblev ofullbordade. På dödsbädden fick han veta att han belönats på världsutställningen i Wien för sina konstverk ”Klöveress” och ”Talmannen”, samt att han blivit medlem i konstakademin i Sankt Petersburg.

Bildgalleri

Referenser
 Bertel Hintze: Karl Emanuel Jansson, en åländsk målare, Helsingfors, Söderström (1926)
 Valdemar Nyman: Slant i håven (1993)  

 Ålands konstmuseum: KARL EMANUEL JANSSON (1846-1874)

Externa länkar 
 

Födda 1846
Avlidna 1874
Finländska målare
Åländska konstnärer
Män
Personer från Finström
Finlandssvenska konstnärer
Zimbabwefågeln

Zimbabwefågeln är Zimbabwes nationalsymbol och finns avbildad på både Zimababwes och Rhodesias flaggor och vapensköldar. Den förekommer också på rhodesiska dollarsedlar och mynt. Den föreställer en större rovfågel, förmodligen en gycklarörn eller en skrikhavsörn. Symbolen härrör från ett antal täljstensskulpturer från den antika ruinstaden Stora Zimbabwe.

Noter 

Kultur i Zimbabwe
Norska sjömanskyrkan, Göteborg

Norska sjömanskyrkan i Göteborg är en kyrkobyggnad i Göteborg. Den ligger granne med biografen Filmstaden Bergakungen på Evenemangsstråket i centrala Göteborg. Kyrkan har drivits av den norska organisationen Sjømannskirken.

Om kyrkan
Kyrkan är från 1958 och har 180 platser. Arkitekter var Gudolf Blakstad och Herman Munthe-Kaas. Den ersatte den första norska sjömanskyrkan i Göteborg, Brakkekirka, som låg vid Nils Ericsonterminalen och användes i tio år. Huset som invigdes 1958 förvaltades sedan det byggdes av den Norska sjömanskyrkan i Bergen genom en fast stationerad personalstyrka på plats i Göteborg.

Den Norska sjömanskyrkan avvecklade sin fasta verksamhet i Göteborg 2011 och den 1 september tog den nystartade föreningen Norges Hus över ägandet, driften och ansvaret för den f.d. Norska sjömanskyrkan. Föreningen består bland annat av norrmän med supporters som är bofasta i Göteborg. I fastigheten kommer det framöver att arrangeras norsk kultur, med konserter, teater, film och mycket annat. Det norska näringslivet i Göteborg flyttar också in genom att den Norsk - Svenska Handelskammaren tar plats i Norges Hus. Sedan tidigare finns Norges generalkonsulat i huset.

I samarbete med Norska sjömanskyrkan i Bergen kommer det även framöver att arrangeras norska gudstjänster vid cirka tio tillfällen per år. En ekonomisk förening har bildats och skrivit avtal med Göteborgs kommun om ett arrende av tomten. Göteborgs kommun har ägt tomten sedan huset byggdes 1958.

Externa länkar
Norges Hus

Kyrkobyggnader i Göteborg
Kyrkobyggnader invigda 1958
Heden
1958 i Sverige
Ludvig Johansson (präst)

Karl Ludvig Johansson, född 12 mars 1845 i Habo församling, Skaraborgs län, död 12 maj 1912 i Stora Mellby församling, Älvsborgs län, var en svensk präst och riksdagsman. Hans fosterdotter Anna Rydholm var gift med riksdagsmannen Oskar Lundgren.

Johansson var kyrkoherde i Stora Mellby församling i Skara stift. Han var som riksdagsman ledamot av riksdagens andra kammare, först efter ett fyllnadsval mot slutet av mandatperioden 1900–1902 och därefter under hela mandatperioden 1903–1905.

Referenser

Noter 

Präster i Svenska kyrkan
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Svenska präster under 1900-talet
Svenska politiker under 1900-talet
Födda 1845
Avlidna 1912
Män
Personer från Habo socken
Ann Wilson (dansare)

Ann Wilson, född Ann Erica Jönsson den 27 maj 1968 på Råå i Skåne, är en svensk dansare och dansinstruktör från Helsingborg.

Wilson började dansa mycket tidigt och vann som ung amatör svenska standardmästerskapen 1985. Samma år flyttade hon till London för att träna dans och flyttade därefter till Norge, där hon träffade sin danspartner Göran Nordin. Tillsammans vann de sex svenska mästerskapstitlar i latinamerikansk dans, tog en femteplats i de europeiska mästerskapen i tiodans och en sjätteplats vid VM i samma disciplin. Efter att hon träffat sin man Paul Wilson flyttade hon med honom till Australien där de blev sjufaldiga australiska mästare i modern dans. Tillsammans vann paret Wilson världens största danstävling, British Rising Star Championship, i Blackpool 1996.

Tillsammans med sin tidigare man driver hon en dansskola i Helsingborg samt arbetar som instruktör för dansklubben Impetus i samma stad. Paret har tidigare drivit en skola i Sydney. Hon är sedan 2006 en av de tre domarna i TV4:s dansprogram  Let's Dance, där hon medverkat under alla femton  säsonger.

Externa länkar 
 
 
 

Svenska dansare under 2000-talet
Svenska TV-personligheter
Personer från Helsingborg
Kvinnor
Födda 1968
Levande personer
Spaniens MotoGP 2008

Spaniens Grand Prix för motorcyklar 2008  kördes på Jerezbanan. Det var den andra deltävlingen av 17 i Roadracing-VM 2008. Dani Pedrosa vann MotoGP-klassen, Mika Kallio 250GP och Simone Corsi 125 GP.

MotoGP 
Dani Pedrosa ledde från start till mål i en suverän uppvisning. Segermarginalen var, trots att han backade av, 3 sekunder. Det mest uppseendeväckande var att Valentino Rossi så när kastade bort sin andraplats, genom att tro att racet var slut ett varv för tidigt. Stallkamraten Jorge Lorenzo, som varit snabbast på kvalificeringen, hann ikapp, men kom aldrig förbi. Rossi erkände misstaget på presskonferensen, och sa att han förstod att det var något fel då teampersonalen tittade så konstigt på honom!
Helgen bjöd på en stor överraskning, nämligen Casey Stoners första riktiga misslyckande sedan ankomsten till Ducati. Australiern kvalade bara in som sjua, men var tack vare en kanonstart i början uppe på en tredje plats. Stoners motorcykel hade dock inte samma fart som de andra i topp-fem, och han blev snart passerad av Valentino Rossi och Nicky Hayden. Under försöket att hänga med de snabbare maskinerna bromsade han för sent, åkte av och kom upp sist. Han körde upp sig till elfteplats, men när han försökte köra om Chris Vermeulen och Shinya Nakano gjorde han samma misstag, åkte av, men behöll ändå elfteplatsen. Trots avåkningarna slog han stallkamraten Marco Melandri.

Resultat MotoGP

Pole och snabbaste varv

250GP 
250GP-racet var ett av de mest paradoxala racen under hela decenniet. Loppet vanns av Mika Kallio före Mattia Pasini, men det skulle ha vunnits av endera Álvaro Bautista eller Marco Simoncelli. De bägge dominerade helt racet, men kolliderade på det sista varvet, sedan Bautista gjort en dålig utgång ur kurva tre, och Simoncelli en alldeles för snabb ingång. Kallio var så överraskad att han var nära att åka av i okoncentration ett par kurvor senare, men tog sig i mål som segrare. Pasini var lika överraskande tvåa, efter att ha legat kring tionde plats under stora delar av racet.

Slutställning

125GP 
Simone Corsi vann före Nicolas Térol och Bradley Smith.

Slutställning

Källor 
 motogp.com

2008 i Spanien
MotoGP-tävlingar 2008
2008
Fältpipa

Fältpipa är ett blåsinstrument som användes i den svenska armén under 1600- och 1700-talet och nyttjades av spelets så kallade pipare. Pipan kunde även kallas reveljpipa.

Fältpipa eller i dagligt tal pipa är en liten tvärflöjt med sju hål i regel stämd i B. Ibland är det sjunde hålet försett med en klaff. Instrumentet kallas också infanteripipa. Instrumentet har använts av arméer sedan 1300-talet för att höja moralen hos soldaterna under långa förflyttningar samt för att spela signaler med olika betydelser. I Sverige ersattes fältpipan under 1800-talet av jägarhornet på grund av en mer utspridd stridsteknik. Den sista kåren med fältpipor i Sverige ingick i Svea livgardes musikkår under "Vackre Herrman" under slutet av 1800-talet. Instrumentet fick en renässans i och med bildandet av Svea livgardes fältpiparkår  och några år senare i Arméns trumkår.

Källor

Träblåsinstrument
Militärmusik
Henrik Håkansson (kock)

Henrik Håkansson är en svensk kock. Han vann Årets kock 1997 och har framför allt arbetat i Göteborg.

Håkansson var med i Svenska kocklandslaget 1996–2000, har varit TV-kock och har även lagat mat och komponerat menyn för Nobelfesten.

Referenser 

Svenska kockar
Födda 1972
Män
Levande personer
Henrik Håkansson (konstnär)

Henrik Håkansson, född 1968 i Helsingborg,  är en svensk konstnär. Håkansson arbetar med videor, ljudverk och installationer som primärt rör sig kring djur och natur.

Han fick Sten A Olssons kulturstipendium 2011 och Konstnärsnämndens stora stipendium 2020.

Källor

Noter

Svenska konstnärer under 1900-talet
Svenska konstnärer under 2000-talet
Födda 1968
Män
Levande personer
Svenska videokonstnärer
Svenska installationskonstnärer
Citroën Nemo

Citroën Nemo är ett mindre nyttofordon/skåpbil som presenterades 2008. Den utvecklades i samarbete med Peugeot och Fiat, vars derivat Bipper och Fiorino är näst intill identiska med Nemo.

Nemo är mindre än Berlingo-modellen och har inte någon egentlig föregångare inom Citroën. Modellen är 3,86 meter lång och har dubbla bakdörrar och sidoskjutdörrar till lastutrymmet, som har en volym på 2,5 kubikmeter. Nemo erbjuds med en bensinmotor på 75 hk alternativt en dieselmotor på 70 hk. Den sistnämnda är i Sverige klassad som miljöbil.

Externa länkar 

 Citroën Sverige AB: Citroën Nemo

Nemo
Framhjulsdrivna fordon
Annika Eriksson (konstnär)

Annika Eriksson, född 1956 i Malmö, är en svensk konstnär.

Hon utbildade sig på Konstskolan Forum 1985-1990 och är (2008) verksam i Berlin. Eriksson arbetar främst med platsspecifika videor och installationer som ifrågasätter och tar det sociala rummet i anspråk. Eriksson är representerad vid bland annat Moderna museet och Norrköpings konstmuseum.

Källor 

Kvinnor
Svenska konstnärer under 1900-talet
Födda 1956
Levande personer
Svenska videokonstnärer
Svenska installationskonstnärer
Konstnärer från Malmö
Representerade vid Moderna museet
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Ann-Sofi Sidén

Ingrid Ann-Sofi Sidén, född 2 april 1962 i Stockholm, är en svensk videokonstnär och skulptör.

Ann-Sofi Sidén är uppvuxen i Stockholm. Hon studerade 1986–1987 på Hochschule der Kunst och 1988–1992 på Konsthögskolan i Stockholm. Hon började med måleri, fortsatte med skulptur och har under senare år framför allt arbetat med filmer och videoinstallationer. Hon blev hösten 2008 professor i fri konst med inriktning på skulptur, objekt och installation på Kungliga Konsthögskolan i Stockholm. Hon har, förutom i Stockholm, varit bosatt och verksam i New York och Berlin.

I sina videoverk är Ann-Sofi Sidén en berättare och experimentell dokumentärfilmare. Berättelserna, gjorda med engagemang men utan moraliserande, tar upp företeelser som pockar på betraktarens engagemang. Hon tar upp frågor om utsatthet, kontroll och subtilt våld. I flera verk spelar övervakningskameror en viktig roll. 

Ann-Sofi Sidén fick Moderna museets vänners skulpturpris år 2009.

Verk i urval 
Same Unknown, keramik, 2011, husgavel på Marielundsgatan i Kumla
Puzzled, offentlig utsmyckning på Campus Gärdet i Stockholm, f d Konstfackskolan 2006–2008 (tillsammans med arkitekten Mats Fahlander)
Vid sidan av/In Passing, videoinstallation 2007, som skildrar båda sidor av ett spädbarnsinkast ("Babyklappe") i Berlin 
After the Fact, fotogravyrer 2007
QM Museum, videoinstallation 2004
3 MPH, videoinstallation 2002–2003
Fideicommissum, skulptur i brons 2002, Wanås slottspark och Ekebergparken skulpturpark i Oslo
Station 10 and Back Again, videoinstallation 2001
Warte mal!, videoinstallation 1999 om prostitution i Tjeckien
Who Told the Chambermaid?, videoinstallation 1998, visad på Venedigbiennalen 1998 
QM, I Think I Call Her QM, 35-mm film 1998
It's by Confining One's Neighbor that One is Convinced of One's Own Sanity II, installation 1995
CODEX, videoinstallation 1992

Siden finns representerad vid bland annat Moderna museet och Nordiska Akvarellmuseet.

Utställningar i urval 

2008 Bonniers Konsthall (videoinstallationen Vid sidan av/In passing)
2007 Galerie Barbara Thumm, Berlin
2006 Museo d‘Arte Contemporáneo, Rom
2005 Massachusetts Museum of Contemporary Art (MassMOCA), Massachusetts
2004-05 Moderna Museet: In between the best of worlds
2002 Hayward Gallery, London
2001 Musée d’Art Moderne de la Ville de Paris: Enquête
2001 Berlinbiennalen
2000 Moderna Museet, Stockholm 
1999 Wiener Secession (videoinstallation Warte mal!)
1999 Venedigbiennalen (videoinstallationen Who Told the Chambermaid?)
1993 Riksutställningar (videoinstallationen Codex)

Litteratur
Maria Lind: Om Ann-Sofi Sidéns konst i Hjärnstorm 1994:48 ISSN 0348-6958
Ann-Sofi Sidén: Ann-Sofi Sidén, Utica Publishing N0. 144, Stockholm 1995, 
Ulrika Levén: Ann-Sofi Sidén i Paletten 1995:4 ISSN 0031-0352

Källor

Noter

Externa länkar 
 Artist's website
 Ann-Sofi Sidén samtalar med konsthistorikern Robert Fleck, Moderna museets hemsida
 Intervju i Svenska Dagbladet 2008-08-31

Svenska skulptörer under 1900-talet
Svenska skulptörer under 2000-talet
Svenska videokonstnärer
Ledamöter av Konstakademien
Konstnärer från Stockholm
Födda 1962
Levande personer
Kvinnor
Civiltjänst

Civiltjänst är en tjänst åt staten gjord i egenskap av civil medborgare, särskilt vapenfri tjänst.

Se även 
Internationella arbetslag

Källor 

Militärväsen
Martin Gardner

Martin Gardner, född 21 oktober 1914 i Tulsa, Oklahoma, död 22 maj 2010 i Norman, Oklahoma, var en amerikansk matematiker, författare och kolumnist.

Gardner var mest känd för sina artiklar och spalter i tidskriften Scientific American för vilken han skrev mellan 1956 och 1981, för dessa tilldelades han Steelepriset 1987. Artiklarna handlade oftast om matematik i olika former såsom spel, konst, trolleritrick eller pussel. Bland annat populariserade han spel som Robert Abbotts Eleusis och John H. Conways Game of Life via sina kolumner.

Gardner var också vetenskaplig skeptiker och har varit medlem i Committee for Skeptical Inquiry sedan grundandet 1976. Han skrev regelbundet artiklar i deras tidskrift Skeptical Inquirer. Han har också skrivit ett flertal skeptiska böcker, däribland Fads and Fallacies in the Name of Science (1952, reviderad 1957), Science: Good, Bad and Bogus (1981) och Order and Surprise (1983). 

Gardner var också erkänd illusionist och har skrivit ett antal böcker innehållande förklaringar av trolleritrick.

Bibliografi (svenska översättningar)
 Vetenskap och humbug (In the name of science) (översättning Leif Björk, Natur och kultur, 1955)
 Rolig matematik: tankenötter och problem (The Scientific American book of mathematical puzzles and diversions) (översättning Birger Stolpe, Natur och kultur, 1960-1968, nyutgåva 1985 granskad av Hans Rådström) [tre delar]
 Relativitetsteorin (Relativity for the million) (översättning Harry Bökstedt, Wahlström & Widstrand, 1964)
 Skapelsens symmetri (The ambidextrous universe) (översättning Tor Larsson, Rabén & Sjögren, 1966)
 Ge Gud en hand! (Human-etiska förbundet, 1988) [Innehåll: Ge Gud en hand (av Martin Gardner); Tal till 1986 Humanist World Congress (av Gerald Larue); Humanismens svar på fundamentalismen (av Paul Kurtz)]

Källhänvisningar

Externa länkar 
 
 Intervju från 2009 med Martin Gardner
 Intervju från 1998 med Martin Gardner

Amerikanska matematiker under 1900-talet
Skeptiker
Alumner från University of Chicago
Personer från Tulsa
Födda 1914
Avlidna 2010
Män
Forskare från Oklahoma
Rei Izumi

Rei Izumi, född 12 april i Japan, är en japansk serieskapare. Hon är känd för sina mangor Hibiki's Magic, Postal Work, Shank!! The rate Story och för sitt samarbete med Tatsuya Hamazaki med mangan .Hack.

Referenser

Japanska serieskapare
Kvinnor
Levande personer
WP:Projekt Japan
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Personer från Iwate prefektur
Matts Leiderstam

Matts Herman Kristoffer Leiderstam, född 22 april 1956 i Göteborg, är en svensk konstnär. 

Matts Leiderstam arbetade som drejarlärling vid Rörstrands Porslinsfabrik i Lidköping 1974-1977. Han utbildade sig sedan till bildlärare vid Konstfack i Stockholm 1977-1981 och till konstnär vid Valands konsthögskola i Göteborg 1984-1989. Han disputerade 2006 vid Konsthögskolan i Malmö.

Matts Leiderstam har haft utställningar sedan början av 1990-talet. Han bor och arbetar i Stockholm. Leiderstam är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum.

Bibliografi i urval
Matts Leiderstam: See and seen - seeing landscape through artistic practice, Lund University 2006, Doctoral studies and research in fine and performing arts No 2, ISSN 1653-8617
"Matts Leiderstam – Seen from Here", Kunsthalle Düsseldorf, Verlag für moderne Kunst, Nürnberg, 2010. 
 "Nachbild/After Image", Badischer Kunstverien, Argobooks, Berlin, 2010
 "Matts Leiderstam – Works 1996 – 2001", Antenna, Stockholm 2002

Källor

Noter

Externa länkar 
Matts Leiderstams webbplats

Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Svenska konsthantverkare under 2000-talet
Födda 1956
Män
Levande personer
Konstnärer från Göteborg
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Svenska keramiker
Svenska performancekonstnärer
Axel Lindahl (ingenjör)

Per Axel Ludvig Lindahl, född 17 maj 1858 i Stockholm, död 1934, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör.

Lindahl utexaminerades från Teknologiska institutet 1879, blev löjtnant vid Väg- och vattenbyggnadskåren 1886 och överstelöjtnant där 1907. Han var 1879-90 anställd vid Stockholms stads vattenlednings- och brobyggnadsarbeten, bland annat som arbetschef för uppfartsvägen till Södermalm 1885-1889. Sedermera tjänstgjorde han som konstruktör och kontrollant eller arbetsledare vid uppförande av åtskilliga större offentliga eller enskilda husbyggnader i Stockholm och landsorten, bland annat Operans och Dramatiska teaterns nybyggnader.

Han var 1900-1907 extra lärare och blev 1907 docent i byggnadsteknik vid Kungliga Tekniska högskolan. Åren 1900-1902 var han t.f. föredragande i Väg- och vattenbyggnadsstyrelsen angående kanalförslaget Vänern-Kattegatt och 1901-1902 distriktschef i södra distriktet. Han var byggnadschef för arméns kasernbyggnader och ordförande i arméns kasernbyggnadsnämnd 1907-januari 1914 och därefter dess konsulterande ingenjör inom byggnadsfacket. Han avgick från Väg- och vattenbyggnadskåren 1923. Han blev 1919 ledamot och 1923 hedersledamot av Ingenjörsvetenskapsakademien. Han bearbetade den tekniska delen av Germund Wirgins skrift Om väggohyra i smålägenheter (1924) och skrev åtskilliga uppsatser i tekniska frågor samt artiklar inom byggnadsteknik i Nordisk familjebok.

Bibliografi i urval
De tekniska anordningarne vid nya operabyggnaden i Stockholm (1898)
Aktiebolaget Rosenbads nybyggnad i kvart. Rosenbad vid Strömgatan (1903)
Betong och dess användning till grundläggningsarbeten m.m. (1904)
Några ord om önskemålen vid den högre tekniska undervisningen (1906)
Några meddelanden i byggnadstekniska frågor: Om beskaffenheten hos några olika golfbeläggningsämnen (1916)
Bostadshus af trä (i Ingenjörvetenskapsakademiens "Meddelanden", 1922), 
Smärre bostadshus af sten och trä ur hygienisk och byggnadsteknisk synpunkt (1924)

Källor

Officerare i Väg- och vattenbyggnadskåren
Kommunaltekniker i Stockholm
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Män
Födda 1858
Avlidna 1934
Ingenjörer från Stockholm
Upplands runinskrifter Fv1992;157

Upplands runinskrifter Fv1992;157 är en runsten som står uppställd på Arlanda flygplats i Sigtuna kommun. Den är en av de så kallade Ingvarsstenarna.

Stenen hittades vid Måby gård, Husby-Ärlinghundra socken, i samband med ett vägbygge 1990. Den flyttades och står nu som ett vikingatida monument i Terminal 2 på Arlanda flygplats.

Inskriften 
Inskriften med runor:
× ᚴᚢᚾᛅᚱ ᛬ ᛅᚢᚴ ᛒᛁᚢᚱᚾ ᛬ ᛅᚢᚴ × ᚦᚢᚱᚴᚱᛁᛘᚱ × ᚱᛅ-… …ᛏᛅᛁᚾ ᛬ ᚦᛁᚾᛅ ᛫ ᛅᛏ ᚦᚢᚱᛋᛏ… × ᛒᚱᚢᚦᚢᚱ ᛋᛁᚾ ᛬ ᛁᛋ ᚢᛅᛋ ᛅᚢᛋᛏᚱ ᛬ ᛏᛅᚢᚦᚱ ᛫ ᛘ… …ᛅᚱᛁ × ᛅᚢᚴ × ᚴᛅᚱᚦ… …ᚢ ᚦᛁᛋᛁ

Referenser

Noter

 
Upplands runinskrifter
Runinskrifter i Sigtuna kommun
Ingvarståget

en:Ingvar runestones#U Fv1992;157
Jonas Dahlberg

Jonas Fredrik Dahlberg, född 25 maj 1970 i Uddevalla,  är en svensk konstnär.

Jonas Dahlberg studerade vid Arkitektursektionen på Lunds tekniska högskola 1993–1995 och på Malmö konsthögskola 1995–2000. Han arbetar i gränslandet mellan konst, arkitektur, fotografi och videofilm. Han är mest känd för sina videoinstallationer och arbetar också med ljud, skulptur och fotografi. Han intresserar sig för hur våra sinnen upplever omvärlden och hur vår självbild förhandlas fram och förskjuts i relation till den.

År 2005 visade Dahlberg videoverk på utställningen "Invisible Cities" på Moderna Museet i Stockholm. År 2012 visades soloutställningen "Invisible Cities" på Göteborgs konsthall. Under 2012 utförde han scenografin till Giuseppe Verdis opera Macbeth på Grand Théâtre de Genève. Han har deltagit i bland andra Manifesta 4 i Frankfurt 2002, den 50:e Venedigbiennalen 2003 och som representant för Sverige på den 26:e São Paulos internationella konstbiennal 2004.

Jonas Dahlberg vann 2014 en tävling om två nationella minnesmärken i Oslo och vid Utøya över offren för terrorattentaten i Norge 2011 med förslaget Memory Wound (Minnenas sår). Minnesmärket vid Utøya skulle utföras med en tre och en halv meter bred skåra i den mot Utøya vettande Sørbråtenudden, som markering av ett "symboliskt sår" i landskapet. Genomförandet har motarbetats av invånare i Hole kommun, som bland annat stämt den norska staten. Den norska regeringen beslöt mot bakgrund av detta i juni 2017 att beordra myndigheten Kunst i offentlige rom att bryta kontraktet med Jonas Dahlberg och i stället ge Statsbygg i uppgift att uppföra andra, mer lågmälda minnesmärken.

Dahlberg är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum och Moderna museet.

År 2017 fick Jonas Dahlberg Dagens Nyheters kulturpris för Memory Wound.

Offentliga verk i urval
Memory Wound (Minnenas sår), ej genomfört vinnande tävlingsförslag 2014 till nationella minnesmärken över offren för terrorattentaten i Norge 2011, vid Utøya och vid Høyblokka i regeringskvarteret i Oslo
The Mirror, 2015, mellan Globen och Tele 2-arenan i Stockholm
An imagined city, 2015, ljudkonstverk på Arkitekturskolan vid Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm

Källor
Presentation på Moderna museets webbplats, läst 2014-03-07

Noter

Externa länkar
Jonas Dahlbergs webbplats

Svenska skulptörer under 1900-talet
Svenska skulptörer under 2000-talet
Födda 1970
Män
Levande personer
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Svenska videokonstnärer