kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Munkö

Munkö är en ö i Djurö socken i Värmdö kommun, 3 sjömil söder om Stavsnäs i Stockholms skärgård. Sedan 1957 är Munkö naturreservat. På östra sidan vid Munköviken finns en populär naturhamn som skyddas från vind och sjö av de mindre skären Trylkobben, Stavrumskobben och Rävskär. Norr om viken finns en skärgårdsmaja.

Historia 
Ön skänktes till Mendikantorden av Magnus Ladulås år 1288. Munkarna bröt kalk och brände murbruk till sina klosterbyggen här. Rester av stenbrott och ett flertal brännugnar finns fortfarande kvar.

Natur 
Munkös berggrund består av två miljarder år gammal kalksten som går i dagen som kalkhällar. Mellan hällmarkerna finner man örtrik barrskog, lövskog och lundar samt stora förekomster av idegran. Den kalkhaltiga jordmånen har gett Munkö en unik flora med bland annat ett dussin olika orkidéer, till exempel guckusko. En av urkalkstenshällarnas karaktärsarter är vit fetknopp, som är värdväxt för apollofjärilen. Här finns också den för Stockholms län ovanliga ormbunken fjällhällebräken.

Referenser 
Munkö naturreservat Länsstyrelsen i Stockholms län

Noter

Öar i Värmdö kommuns skärgård
Naturreservat i Värmdö kommun
Naturskyddsområden bildade 1957
Hallskär

Hallskär är namnet på såväl en ö som en ögrupp i Värmdö kommun en sjömil nordost om Långviksskär i Stockholms skärgård. Sedan medeltiden var Hallskär ett av skärgårdens största kronohamnsfiske. Kronfisket upphörde 1861 då långviksskärsborna köpte Hallskär av staten. Öarna är obebodda, men naturhamnen finns kvar och är välbesökt.

Låg-Hallskär och Utterkobben är kända för sina stora och flata klipphällar som slipats av vågor och inlandsis. Huvudön har betydligt brantare klippor än övriga holmar och erbjuder det största vindskyddet. Växtligheten är sparsam och består mestadels av mossor, ljung, buskage och en del mindre träd. Det är svårt att hitta några spår av äldre fiskeriverksamhet, men på huvudön finns bebyggelselämningar, bestående av två till tre meter långa murrester.

Skärgårdsstiftelsen ägde 8/9 av Hallskär och Långviksskär fram till sommaren 2021 då Naturvårdsverket övertog området som ett steg i processen att bilda en nationalpark i Nämdöskärgården.

Bilder

Fotnoter 

Öar i Värmdö kommuns skärgård
Tangerang Selatan

Tangerang Selatan (eller Södra Tangerang) är en stad i den indonesiska provinsen Banten. Den är en förort till Jakarta och är belägen strax sydväst om denna stad. Befolkningen uppgår till cirka 1,7 miljoner invånare. Staden bildades den 26 november 2008 av delar från distriktet Tangerang.

Administrativ indelning
Staden är indelad i sju underdistrikt:
Ciputat
Ciputat Timur
Pamulang
Pondok Aren
Serpong
Serpong Utara
Setu

Dessa är i sin tur indelade i 54 mindre enheter (49 kelurahan och 5 desa).

Källor

Orter i Banten
Dremomys

Dremomys är ett släkte i ekorrfamiljen med 6 arter som förekommer i östra och sydöstra Asien. Habitatet utgörs av tropiska regnskogar och tempererade lövskogar. De lever ofta i bergsregioner upp till 3 400 meter över havet. I skogen vistas de främst på marken eller i trädens undre del. De livnär sig främst av nötter och frukter men även av insekter.

Pälsens färg är sällan påfallande, den varierar mellan olika nyanser av gråbrun ibland med olivfärgade eller röda skuggor. Undersidan är vit till gul. Kännetecknande är ljusare fläckar i rödbrunt på varje sida av huvudet, men dessa fläckar är ofta rätt otydliga. Kroppslängden ligger på 20 centimeter och därtill kommer en cirka 15 centimeter lång svans. Dremomys everetti som är den minsta arten väger 75 till 185 gram och Dremomys rufigenis väger 210 till 270 gram. De har höga läten som kan höras över långa distanser.

Släktet har 6 arter:
 Dremomys lokriah (Hodgson 1836), östra Himalaya
 Dremomys pernyi (Milne Edwards 1867), centrala och södra Kina, norra Myanmar, norra Vietnam
 Dremomys rufigenis (Blanford 1878), centrala och södra Kina, Sydostasien
 Dremomys everetti (Thomas 1890), Borneo
 Dremomys gularis (1932), Yunnan, norra Vietnam
 Dremomys pyrrhomerus

Referenser 
 med följande källor:
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999 
 Don E. Wilson, Deeann M. Reeder: Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference. Smithsonian Books, 1993

Noter 

Ekorrar
Sciuridae
Giuliano Bugiardini

Giuliano di Piero de Simone Bugiardini, född 1475 och död 1554, var en florentinsk konstnär.

Bugiardini var järjunge till Mariotto Albertinelli och Domenico Ghirlandaio, vän till Michelangelo Buonarroti, vilken han stod konstnärligt mycket nära, och till Leonardo da Vinci. Av Bugiardinis målningar kan nämnas Den heliga Katarinas förlovning (Akademin i Bologna) och Madonnan med barnet (Leipzig).

Källor
Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Italienska konstnärer under 1400-talet
Födda 1475
Avlidna 1554
Män
Italienska konstnärer under 1500-talet
Frants Buhl

Frants Peter William Buhl, född den 6 september 1850 i Köpenhamn, död den 24 september 1932 i Hillerød, var en dansk exeget och semitist.

Buhl blev docent vid teologiska fakulteten i Köpenhamn 1880 och professor där 1882. Han var professor i Gamla testamentet i Leipzig 1890-1898 och professor i semitisk filologi i Köpenhamn 1898-1921. Buhl blev hedersdoktor vid flera universitet, bland annat i Lund 1918. Hans vetenskapliga arbeten omfattar Gamla testamentet, filologi och islams äldsta historia. Buhl var banbrytare för den kritiska metodens användning inom dansk gammaltestamentlig exegetik. Han bearbetade bland annat upplagorna 12-17 (1895-1921) av Wilhelm Gesenius Hebräisches und aramäisches Handwörterbuch och utgav Psaltaren och Esters bok i Kittels Biblia hebraica. Under medverkan översatte han Gamla testamentet 1908-1910 och Gamla testamentets apokryfer 1920, utgav ett urval av Koranen i Verdensreligionernes Hovedværker i Oversættelse (1921). Av hans övriga verk kan nämnas de vid svenska universitet tidigare flitigt använda kommentarerna till Jesaja (1889-94, 3:e upplagan 1916) och Psalmerne (1900, 2:a upplagan 1918), samt Det israelitiske Folks Historie (1893, 6:e upplagan 1922), De messianske Forjættelser (1894), Muhammeds Liv (1903), Muhammeds religiöse Forkyndelse (1924). I samband med hans 75-årsdag utkom Studier tilegnede Frants Buhl (1925).

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Danska professorer i teologi
Bibelforskare
Danska orientalister
Hebraister
Arabister
Danska religionshistoriker
Islamologer
Personer verksamma vid Köpenhamns universitet
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Hedersdoktorer vid Lunds universitet
Teologer under 1800-talet
Teologer under 1900-talet
Filologer under 1800-talet
Filologer under 1900-talet
Danska forskare under 1800-talet
Danska forskare under 1900-talet
Personer från Köpenhamn
Födda 1850
Avlidna 1932
Män
Svensk uppslagsbok
Bertil Buhre

Carl Bertil Buhre, född 4 mars 1863 i Stockholm, död där 20 juni 1930, var en svensk läkare och ämbetsman.

Biografi
Buhre var son till fabrikören Johan Gustav Buhre och Augusta Meurling. Han blev student vid Uppsala universitet 1881, avlade mediko-filosofisk examen där 1883, inskrevs vid Karolinska institutet samma år, blev medicine kandidat 1886 och medicine licentiat där 1891, medicine doktor vid Uppsala universitet 1897 och var amanuens i Medicinalstyrelsen 1894–1901. Från 1894 var han även praktiserande läkare i Stockholm. Åren 1903–1913 var han postläkare på Norrmalm och 1913–1928 generaldirektör och chef för Medicinalstyrelsen.

Buhre arbetade aktivt både inom Sveriges läkarförbund och inom Svenska nationalföreningen mot tuberkulos med föreningarnas organisation. Under Buhres ledning omvandlades Medicinalstyrelsen från ett litet rådgivande organ till en stor organisation med sex byråer. Han är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Bibliografi

Utmärkelser
  Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 15 september 1923.
  Kommendör av första klassen av Nordstjärneorden, 6 juni 1916.
  Kommendör av andra klassen av Nordstjärneorden, 28 februari 1914.
  Kommendör av första graden av Danska Dannebrogorden, tidigast 1921 och senast 1925.
  Kommendör av första klassen av Norska Sankt Olavs orden, tidigast 1918 och senast 1921.

Källor

Svensk uppslagsbok, Lund 1930
 Buhre, Carl Bertil på SvenskaGravar.se

Noter

Svenska generaldirektörer
Födda 1863
Avlidna 1930
Män
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Kommendörer av första graden av Dannebrogorden
Kommendörer med stjärna av Sankt Olavs orden
Läkare från Stockholm
Ämbetsmän från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Svensk uppslagsbok
Macarius I

Michail Petrovitj Bulgakov, som metropolit känd under namnet Macarius I född 1816 och död 1882, var en rysk teolog och kyrkohistoriker.

Redan som student blev Bulgakov munk och antog namnet Makarij. Han blev teologie professor i Kiev, och från 1842 professor vid Sankt Petersburgs teologiska akademi. 1850 blev Bulagkov akademins rektor. Han utnämndes 1857 till biskop i Tambov, 1859 i Charkiv, och blev slutligen 1879 metropolit i Moskva.

Bland hans mera kända verk hör Den helige Dimitrius av Rostov dogmatik (1842), Ryska kyrkans historia (13 band, 1848-1884), Inledning till den ortodoxa teologin (1847), Dogmatisk teologi (1849), Ryska gammatroende samfundets historia (1854), samt Monografi över pilgrimer (1854). Bulgakov understödde frikostigt andra vetenskapsmän.

Källor
Svensk uppslagsbok, Lund 1930

 

Ryska biskopar
Ryska teologer
Personer från Kursk oblast
Födda 1816
Avlidna 1882
Män
Viva Forever

Viva Forever är en singel av popgruppen Spice Girls. Den släpptes den 20 juli 1998 och gick in på förstaplatsen på UK Singles Chart.

Externa länkar 

 Låttext

Musiksinglar 1998
Sånger framförda av Spice Girls
Faddej Bulgarin

Faddej Venediktovitj Bulgarin, född 1789 och död 1859, var en rysk författare av polsk börd.

Bulgarin är främst känd för sin stora historiska roman, Ivan Vyzjigin (1829). Bulgarin var annars främst verksam som publicist, utgav från 1825 tidskriften Det nordiska biet. Författare som Aleksandr Pusjkin och Nikolaj Gogol var verksamma skribenter i hans tidskrift.

Översättningar till svenska 
 Iwan Wuishigin, eller lifvet och sederna i Ryssland (1830-1831; övers. från tyska).
 Den falske Dmitrij (1838; fri övers. Johan Fredrik Bahr.)
 Lopatinskys död (1839)
 Ryska härens tåg öfver Qvarken 1809 (1839).

Källor 
Svensk uppslagsbok, Lund 1930

 

Födda 1789
Avlidna 1859
Ryska författare
Män
Bombus waltoni

Bombus waltoni (saknar svenskt namn) är en insekt i överfamiljen bin (Apoidea) och släktet humlor (Bombus) som lever i Centralasien.

Utseende 
Bombus waltoni är en tämligen liten, långtungad humla. Drottningen är mellan 14 och 16 mm, arbetarna mellan 10 och 12 mm och hanarna mellan 13 och 16 mm. Färgteckningen är mycket karakteristisk: Honorna har svart huvud, mellankropp och främsta segmentet på bakkroppen; resten av bakkroppen är orangeröd. Hanarna har ännu mer svart på kroppen, endast de två sista bakkroppssegmenten har annan färg, gråvit. Det förekommer dock att även hanen har orangeröd päls på 3:e till 6:e bakkroppssegmenten. Pälsen är generellt tjock, utom mitt på bakkroppen, där den är förhållandevis gles.

Vanor 
Arten förekommer på höga höjder mellan 2 500 och 4 700 m, , där den samlar pollen och nektar från bland annat korsblommiga växter (maskrosor),  ärtväxter som gul sötväppling, amaryllisväxter samt flenörtsväxter. Flygperioden är från juli till september.

Utbredning 
Bombus waltoni finns i Tibet, nordvästra Indien (Sikkim och Himachal Pradesh) samt i västra till centrala Kina (provinserna Yunnan, Sichuan, Gansu och Qinghai).

Källor

Externa länkar 
 Utbredningskarta
 
Humlor
Bombus
Språklabb

Språklabb är ett klassrum utrustat med speciell utrustning för att underlätta språkinlärning. Klassrummet består av bås riktade mot katedern. Båsen är avsedda för elever och försedda med bandspelare och headset.

Lärarfunktionen hade också ofta tillgång till samma tekniska funktioner men med en för ändamålet utvecklad växel, en primitiv telefonväxel. Språklabb används idag i mycket liten utsträckning.

Språklabben blev mycket populära under  1970-talet och installerades på många lärarhögskolor, universitet, gymnasier, studieförbund samt vissa industriföretag. I Sverige fanns företrädesvis utrustning från Skrivrit, Cybervox och Tandberg. Läraren kunde via sitt lärarbord kopiera över aktuellt språkundervisningsmaterial till elevbandspelarens lärarspår.

Eleven kunde då i egen takt lyssna av lärarspåret och spela in sin röst för uttalsjämförelse och repetera proceduren om och om igen. Läraren hade möjlighet att avlyssna och samtala med varje enskild elev för att t.ex. hjälpa denne med korrigering av uttal etc. 

I vissa lärarbord kunde eleverna beroende på kunskapsnivå indelas i olika grupper med för dem från lärarbordet inspelat språkundervisningsmaterial. Läraren kunde även hjälpa eleven genom att manövrera dennes bandspelare  till exempelvis rätt avsnitt i kursmaterialet.

Läromedel
Eugenios Voulgaris

Eugenios Voulgaris, född 1716 och död 1806, var en grekisk polyhistor och teolog.

Voulgaris studerade i Jannina, Kozani och på Athos, där han 1753-58 var föreståndare för den grekisak akademin. Han ledde 1761-63 pratriarkatskolan i Konstantinopel, studerade sedan i Leipzig, och bosatte sig därefter i Ryssland, där han 1776-1801 var ärkebiskop av Cherson. Voulgaris har ansetts som det ortodoxa Balkans främste teolog i nyare tid, och även kallats "Greklands Melanchthon".

Källor
Svensk uppslagsbok, Lund 1930

 

Ryska biskopar
Grekiska teologer
Alumner från Paduas universitet
Födda 1716
Avlidna 1806
Män
Bengt Assarsson

Bengt Assarsson, född 15 juli 1950, är en svensk nationalekonom. 

Assarsson har tjänstgjort i Finansdepartementet 1992-1996, Riksbanken 1997-2008, Konjunkturinstitutet sedan 2012 och som lärare och forskare vid Lunds universitet och Uppsala universitet. Han har deltagit i ett flertal statliga utredningar och skrivit bilagor till SOU, bland annat till EG-konsekvensutredningen och EMU-utredningen. Assarsson är expert på makroekonomiska modeller och prognoser.

Assarsson är sedan 1991 docent i nationalekonomi vid Uppsala universitet och verksam som lärare där sedan 1990. Han arbetar också som privat konsult.

Externa länkar
Officiell webbplats

Män
Födda 1950
Levande personer
Svenska nationalekonomer
Dimitrios Voulgaris

Dimitrios Voulgaris (), född 20 december 1802, död 10 januari 1878 i Aten, var en grekisk statsman.

Voulgaris var motståndare till Ioannis Kapodistrias, till vars fall han 1832 medverkade. Han var 1847–48 grekisk marinminister, 1848–49 finansminister, och 1855–59 ministerpresident. Han tillhörde senare den mest utpräglade oppositionen mot kung Otto. Åren 1862–63 var han medlem av regentskapsrådet, och under kung Georg 1863–75 fem gånger ministerpresident.

Källor
Svensk uppslagsbok, Lund 1930

 

Födda 1802
Avlidna 1878
Greklands premiärministrar
Grekiska politiker under 1800-talet
Sjökrigsministrar
Greklands finansministrar
Män
Svensk uppslagsbok
Niels Ebbesen

Niels Ebbesen, född 1308, död 2 november 1340, var en dansk nationalhjälte. Under andra världskriget var han en symbol för motståndet mot den tyska ockupationen.

Biografi 
Krönikorna vet föga om honom, och historikerna (A.D. Jørgensen, Johannes Steenstrup och Anders Thiset) är mycket oense i sina framställningar; enligt den sistnämnde skulle han ha varit en Strangesøn (av ätten Bild). Han var sannolikt ägare av Nørreris (Nørringris), 15 km. n. v. om Århus.

Historisk betydelse fick han i alla händelser genom att som ledare för en sammansvärjning av 47 eller 60 personer, sannolikt adelsmän och borgare i Randers, natten till den 1 april 1340 överfalla den holsteinske greve Gert i Randers, där denne hade 4 000 krigare samlade, och dräpa honom jämte flera av hans män, bland andra Niels egen svåger, Ove Hase.

Efter dråpet stod Niels i spetsen för jyllänningarnas resning mot holsteinska oket, intog den 1 maj en påbörjad borg vid Skjern å, men föll den 2 november vid ett angrepp på Skanderborg, vars besättning under striden fick undsättning. Hans och hans två bröders lik lades på stegel. 1351 gav en del jylländska adelsmän mansbot till greve Gerts söner.

Niels dåd skildras i en av de yppersta danska folkvisorna, med förhärligande av mannens mod och klokhet. Ämnet har behandlats poetiskt i sorgespel av K.L. Sander (1797) och Ilia Fibiger (1866) samt i romanform av H.F. Ewald (1886) och B. Trolle (Grev Gert og Niels Ebbesøn, 1908). Kaj Munk skrev under besættelsen skådespelet Niels Ebbesen.

Källor

Noter

Födda 1308
Avlidna 1340
Personer i Danmark under 1300-talet
Män
Johannes Britze

Johannes Britze, född 19 februari 1895 i Berlin, död 22 juli 1960 i Köpenhamn, var en tysk-dansk gravör, grafiker, målare och skulptör. Han är framför allt känd som exlibriskonstnär. 

Johannes Britze var son till gravören Friedrich Britze. År 1910 flyttade han med sina föräldrar till Köpenhamn där han till att börja med studerade gravering för sin far. Senare studerade han måleri vid den kungliga danska konstakademien för bland annat Peter Rostrup Bøyesen, Viggo Johansen och Harald Hansen. Under första världskriget tjänstgjorde han i den tyska armén och blev svårt skadad vid Miraumont. Efter kriget återvände han till Danmark och blev dansk medborgare. Han återupptog studierna vid konstakademien. Liksom sin far utvecklades Johannes Britze till en framstående exlibriskonstnär. Han utsågs också till vapenmålare vid det kungliga danska ordenskapitlet. Han graverade samtliga danska frimärken mellan 1933 och 1944 och graverade det svenska frimärket "Folkskolan 100 år" i två valörer från 1942. Under andra världskriget hamnade den tyskfödde Britze i en känslig position i Danmark, vilket gjorde att han blev tvungen att lämna sina offentliga uppdrag.

Källor

Noter

Litteratur
 

Födda 1895
Avlidna 1960
Män
Danska gravörer
Danska grafiker
Danska målare
Danska heraldiker
Danska skulptörer
Exlibris
Personer från Berlin
Friedrich Britze

Friedrich (Frederik) Britze, född 1870 i Berlin, död 5 maj 1956 i Danmark, var en tysk-dansk gravör, grafiker och exlibriskonstnär. Far till gravören Johannes Britze.

Friedrich Britze föddes i Berlin och fick där sin utbildning. 1892 flyttade han till Köpenhamn och fick anställning hos en gravör i staden. 1894 gifte han sig med en danska, Christiane Olsen. Strax därefter återvände han till Berlin för en anställning där. 1902 öppnade han en egen studio, men han tröttnade på Berlin och flyttade verksamheten till Köpenhamn 1910. Under första världskriget tjänstgjorde han som kartritare i den tyska armén. Efter kriget blev han dansk medborgare.

Friedrich Britze är framför allt känd som en framstående skapare av exlibris. Han utförde även andra arbeten, bland annat frimärken. För sitt konstnärskap erhöll Britze danska Dannebrogsorden och svenska Nordstjärneorden.

Referenser

Noter

Födda 1870
Avlidna 1956
Män
Danska gravörer
Danska grafiker
Exlibris
Danska heraldiker
Personer från Berlin
Edvard Isak Hambro Bull

Edvard Isak Hambro Bull, född den 30 juni 1845 i Bergen, död den 5 juni 1925, var en norsk läkare av trøndersläkten Bull. Han var far till historikern Edvard Bull den äldre och till litteraturhistorikern Francis Bull.  

Bull, som sedan 1870 var praktiserande läkare i Kristiania,  var på 1880-talet överläkare vid den ena av rikshospitalets medicinska avdelningar. 1875 blev han medicine doktor efter att ha försvarat avhandlingen Kliniske studier over kronisk morbus Brightii.

Trots sin stora praktik fann han tid att bearbeta sina iakttagelser i en rad högt ansedda vetenskapliga uppsatser (i norska, danska och tyska facktidskrifter) och utgav även ett antal böcker, dels strängt vetenskapliga, dels mera populära.   

Bland de förstnämnda är En fremstilling af hovedtrækkene i de brightske sygdommes behandling (1883) och Om vore fødemidler og vor levemaade i deres forhold til ernærings- og fordøielsesforstyrrelser (1886), bland de sistnämnda Om kvindens helbred (1886) och Om hysteri (1889).

Intryck från sina resor återgav Bull i korrespondanser till "Morgenbladet", av vilka några samlades i bokform under titlarna Breve fra en ældre herre (1900) och Fra Alperne og Provence (1901). Såväl 1879 som 1880 avslog han kallelse till Uppsala som professor i klinisk medicin.

Källor

Norska läkare under 1800-talet
Norska fackboksförfattare
Norskspråkiga författare
Läkare från Bergen
Födda 1845
Avlidna 1925
Män
Syntheosciurus brochus

Syntheosciurus brochus är en gnagare i ekorrfamiljen som lever i Centralamerika.

Beskrivning 
Syntheosciurus brochus är en liten ekorre som når en kroppslängd mellan 15 och 18,5 centimeter exklusive svansen med en längd mellan 12 och 16 centimeter. Honan har 6 spenar. En under senare år upphittad hane hade en vikt av 244 g. Nosen är lång och smal, medan öronen är små (omkring 1,5 cm långa) och dolda i pälsen. Den täta, långa pälsen varierar från olivfärgad till spräcklig i kanelbrunt och svart på ovansidan. Buksidan är orange med ett rödbrunt inslag. Pälsen på svansen påminner om den på ovansidan, men med röda hårspetsar. Arten har en orange ögonring men ingen ljus fläck bakom öronen.

En population från Peru med liknande ekorrar som dock saknar de ljusa ögonringarna förmodas enligt Patton, Pardiñas och D’Elía utgöra en ny art i samma släkte. För den nya arten saknades 2015 vetenskaplig beskrivning.

På grund av skillnader i skallens och tändernas konstruktion räknas arten inte till släktet vanliga ekorrar (Sciurus) utan till ett eget släkte.

Utbredning 
Syntheosciurus brochus förekommer i Costa Rica och norra Panama. En population lever på vulkanen Poás i närheten av bergets topp.

Ekologi 
Habitatet utgörs av städsegröna skogar, även nyplanteringar, och skogsbryn i bergsregioner mellan 1 900 och 2 600 meter över havet. Arten är aktiv under dag och skymning och vistas på alla nivåer i skogen, från trädens kronor till skogsbotten. Den födosöker dock normalt inte på marken. Födan består av blommor, trädbark, sav och frukt.

Arten leker under våren, då mellan sex och åtta hanar kan jaga en hona. Honan får mellan två och fem ungar. En hane, en hona och deras ungar bildar en familjegrupp för en längre tid. Hanen och honan förflyttar sig tillsammans, vilar tillsammans under dagen, sover ihop under natten, och letar även ibland mat tillsammans. Normalt sker dock födosöket ensamt.

Fram till 1980-talet var arten bara känd genom fyra individer. Zoologerna Wells, Giacalone och Willis utförde sedan en omfattande undersökning. Då fastställdes bland annat att Syntheosciurus brochus lever i familjegrupper, som har bon som ligger 6 till 12 meter över marken.

Referenser

Externa länkar 

Ekorrar
Däggdjur i neotropiska regionen
Syntheosciurus
Schak Bull

Schak August Steenberg Bull, född den 10 maj 1858 nära Bergen, död den 25 januari 1956, var en norsk arkitekt, bror till Edvard Hagerup Bull, far till Jens Munthe Bull.

Bull studerade 1875–79 vid polyteknikum i Zürich och bosatte sig sedan i Bergen, där han uppförde några av stadens vackraste byggnader, bland annat sjömanshemmet och skepparföreningens hus.

Källor

Noter

Norska arkitekter under 1800-talet
Födda 1858
Avlidna 1956
Män
Personer från Hordaland fylke
Norska arkitekter under 1900-talet
Alumner från ETH Zürich
Lagercreutz

Lagercreutz var en svensk adelsätt.

Lagercreutz stamfader var Anders Lang som var bördig från Ungern och verksam som handelsman i Gävle. Hans son Jacob var handelsman i Gävle och tullnär i Uleå, samt gift med Kerstin Henriksdotter. Deras son Jacob Lang (1648-1716) var filosofie doktor och biskop i Reval och Linköping, och gift med Anna Bunge, dotter till handelsborgmästaren i Stockholm Mårten Bunge och Bureättlingen Margareta Jernstedt samt syster till statssekreteraren Henrik som adlades Bunge samt borgarståndet talman Jacob Bunge.

Jacob Langs och Anna Bunges barn adlades med namnet Lagercreutz år 1716, och äldste sonen Jacob (den ende som då levde) introducerades på nummer 1499 år 1719. Jacob Lagercreutz första hustru var Maria Rosensparre, och den andre Inga Maria Hallenborg. En dotter i första äktenskape blev stammoder till adelsätten Lagerbring, och ätten slöts på svärdssidan med en son Carl Lagercreutz år 1761.

Källor 
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor, volym 2

Svenska adelsätter
Bureätten