kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Expedition Everest

Expedition Everest - Legend of the Forbidden Mountain är en berg- och dalbana i nöjesparken Disney's Animal Kingdom vid Walt Disney World Resort utanför Orlando, Florida, USA. Temat för åkattraktionen är en expedition till Mount Everest i Himalaya och ett möte med Yeti.

Åkturen
Köfållan ringlar sig genom en liten asiatisk by, ett kloster och ett museum tillägnat den lokala legenden om Yeti. På vägen finns även ett altare med frukt, tillägnat Yeti-anden. Här är det vanligt att besökarna offrar ett par mynt. Därefter kommer besökarna fram till stationen där de sätter sig i ett tåg. Under tiden spelas det ett utrop i högtalarsystemet som berättar att tåget kommer att ta besökarna på en resa till Mount Everest, men först måste de passera genom det förbjudna berget, the Forbidden Mountain, där legenden säger att Yeti har sitt hem.

Tåget lämnar stationen och klättrar upp för en liten backe, för att sedan köra nerför en mindre backe. Därefter kör tåget i några cirklar och fram till en större uppförsbacke som tar passagerarna upp till bergstopparna. På vägen upp passerar tåget ett plundrat tempel med målningar av Yeti som varnar passagerarna att området är hans territorium.

Tåget når toppen av berget och svänger runt den största bergstoppen, sedan genom en grotta. Precis när tåget ska lämna grottan saktar tåget in och stannar helt framför rälsen som här har blivit riven i bitar. Under detta korta stop växlas rälsen om inuti grottan bakom tåget. Tåget börjar därefter rulla baklänges ner i grottan för att ta en ny rutt genom en mörk tunnel som fortsätter neråt i en spiral.

Tåget stannar igen i en stor grotta inuti berget, där passagerarna ser skuggan av Yeti som sliter sönder mer räls. Under tiden som tåget står still, aktiveras en annan växel. När skuggan försvinner fortsätter tåget framåt, ut genom berget och ner för 24 meter hög backe. Tåget gör en graderas sväng och fortsätter tillbaka upp och in i en annan grotta i berget, där man hör Yetins vrål ännu en gång. Tåget fortsätter ut på baksidan av berget och kör in i en stor spiral, innan tåget dras upp och in i berget en sista gång. Tåget faller ner genom en grotta, där möter passagerarna en sista gång en silhuett av Yeti som fortsätter riva sönder rälsen. Tåget fortsätter nedför en sista backe för att sedan återvända till stationen där passagerarna går av och de har möjlighet att fortsätta in genom en presentaffär.

Berg- och dalbanor i USA
Edvard Vainio

Edvard August Vainio (även Wainio, ursprungligen Lang), född 5 augusti 1853 i Pieksämäki, död 14 maj 1929 i Åbo, var en finländsk botaniker.

Vainio blev student 1870, filosofie kandidat 1877 och filosofie licentiat 1878 samt var docent i botanik vid Helsingfors universitet 1880–1906. Efter att ha verkat som skollärare på olika håll och varit uppförd på förslag till professuren i botanik vid nämnda universitet 1891 innehade han 1891–1918 olika befattningar inom censurinstitutionen ända till 1918, då censurinstitutionen slopades. 

Vainio var redan i unga år intresserad av botanik och bereste olika delar av Finland samt undersökte flera somrar gränstrakterna mellan norra Finland och Ryssland. År 1880 deltog han i en expedition till västra Sibirien, 1885 gjorde han exkursioner i Brasilien. Han specialiserade sig som lichenolog. 

Av Vainios vetenskapliga skrifter framstår som omfattande och betydande Monographia Cladoniarum (1887–97) och Étude sur la classification naturelle et la morphologie des lichens du Brésil (professorsspecimen 1890); ett tidigare gjort försök att inom lavsystematiken tillämpa vissa av utvecklingslärans idéer vidareutvecklade han ej. 

Vainios skrifter har en helt övervägande deskriptiv karaktär. De gjorde emellertid honom till en av den systematiska lichenologins mest värderade och anlitade utövare. Många vetenskapliga institutioner och samlare inom och utom Europa anförtrodde honom bearbetningen av lavkollektioner från hela världen, för vilka han i utländska tidskrifter och i lärda sällskaps skrifter redogjorde.

Källor

Noter

 

Finländska mykologer
Lichenologer
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Botaniker under 1800-talet
Botaniker under 1900-talet
Finländska forskare under 1800-talet
Finländska forskare under 1900-talet
Personer från Pieksämäki
Födda 1853
Avlidna 1929
Män
Ugglan
Nicolaus Erici Emporagrius

Nicolaus Erici Emporagrius, född ca.1567 i Torsåkers socken, Gästrikland, Gävleborgs län,  död 6 januari 1642 i Långtora socken, Upplands län, var en svensk riksdagsman och kontraktsprost i Långtora pastorat.

Biografi 

Nicolaus Emporagrius var son till kyrkoherde och riksdagsman Ericus Svenonius Emporagrius av prästsläkten Emporagrius. Han var elev på Gävle skola på 1580-talet där han senare var kollega i fem år. Emporagrius var magister på en avhandling om hörsel och lukt vid Greifswalds universitet 1597 och studerade vid Wittenberg universitet 
1600. Emporagrius fick fullmakt på Långtora pastorat 1604, ett ämbete som han innehade fram till sin död 1642. Nicolaus Emporagrius var riksdagsman vid Riksdagen 1610 som hölls i Örebro. Han efterträddes som kyrkoherde i Långtora socken av sonen Ericus Nicolai Emporagrius.

Barn 
 Ericus Nicolai Emporagrius (1604–1672), kontraktsprost i Långtora,
 Christina Nilsdotter Emporagria (~1619–1710), gift med prost Michaël Erici Kolmodin.
 Israel Nicolai Emporagrius (död 1657), kyrkoherde i Sigtuna.
 Nils Nilsson Emporagrius (1607–1681), rådman i Stockholm.

Källor 
 Emporagrius, släkt, Svenskt biografiskt lexikon (art av Bengt Hildebrand.), hämtad 2012-08-19.
Järnrötter och kråkfötter (pers akt av Bitte Wikingskiöld) 2011.

Fotnoter 

Personer i Svenska kyrkan
Födda 1567
Avlidna 1642
Män
Nicolaus_Erici
Svenska präster under 1600-talet
Resa till Italien

Resa till Italien (italienska: Viaggio in Italia) är en italiensk dramafilm från 1954 i regi av Roberto Rossellini, med Ingrid Bergman och George Sanders i huvudrollerna. Handlingen följer ett engelskt par som genomgår en äktenskaplig kris under en resa i Italien. Filmen bygger löst på romanen Duo av Sidonie Gabrielle Colette.

Medverkande
 Ingrid Bergman som Katherine Joyce
 George Sanders som Alex Joyce
 Maria Mauban som Marie Rastelli, flickan med gipsat ben
 Tony La Penna som Tony Burton
 Paul Müller som Paul Dupont
 Leslie Daniels som Leslie Harris
 Natalia Ray-La Penna som Natalia Burton
 Anna Proclemer som den prostituerade
 Jackie Frost som Judy

Källor

Filmer 1954
Filmer i regi av Roberto Rossellini
Italienska dramafilmer
Engelskspråkiga filmer
Storkyrkans tornur

Storkyrkans tornur finns i Storkyrkan i Gamla stan, Stockholm. Storkyrkans nuvarande urverk härrör från 1888 och tillverkades av Linderoths urfabrik.

Historik

Storkyrkan är Stockholms domkyrka och erhöll sitt första tornur 1471 genom Sten Sture d.ä.s initiativ, men då rörde det sig om ett slagur, som angav tiden genom slag på en klocka. Urtavla och visare fanns inte vid den tiden.  

Storkyrkans nuvarande tornur är tillverkat 1888 i tornursverkstaden på Linderoths urfabrik, som hade sina lokaler vid Drottninggatan 28. Därmed hör Storkyrkans tornur  till Linderoths äldsta fortfarande fungerande tornursverk, som sedan 1888 gör sin tjänst. Varje urtavla är tillverkad av svartmålad kopparplåt med förgyllda romerska siffror och visare. Urverket är en bjässe med 2,5 meter längd och en vikt av cirka 600 kg. Det består egentligen av tre verk. Det mellersta verket driver gången och till vänster och höger om det sitter verken för kvartsslag respektive timslag. 

Många kyrkor runtom i Sverige har eller hade ett tornur från Linderoths, exempelvis Klara kyrka, Maria Magdalena kyrka och Sofia kyrka, samtliga i Stockholm, Skara domkyrka, Göteborgs domkyrka, Uppsala domkyrka samt Kristina kyrka i Sala. Linderoths första tornur beställdes 1853 av Oscar II till Tullgarns slott.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Gamla stan
Enskilda ur
Aixe-sur-Vienne

Aixe-sur-Vienne är en kommun i departementet Haute-Vienne i regionen Nouvelle-Aquitaine i västra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Aixe-sur-Vienne som tillhör arrondissementet Limoges. År  hade Aixe-sur-Vienne  invånare.

På occitanska heter orten Aissa.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Aixe-sur-Vienne

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Haute-Vienne

Källor

Externa länkar 

Kommuner i Haute-Vienne
Ambazac

Ambazac är en kommun i departementet Haute-Vienne i regionen Nouvelle-Aquitaine i västra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Ambazac som tillhör arrondissementet Limoges. År  hade Ambazac  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Ambazac

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Haute-Vienne

Källor

Externa länkar 

Kommuner i Haute-Vienne
Arnac-la-Poste

Arnac-la-Poste är en kommun i departementet Haute-Vienne i regionen Nouvelle-Aquitaine i västra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Saint-Sulpice-les-Feuilles som tillhör arrondissementet Bellac. År  hade Arnac-la-Poste  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Arnac-la-Poste

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Haute-Vienne

Källor

Externa länkar 

Kommuner i Haute-Vienne
Augne

Augne är en kommun i departementet Haute-Vienne i regionen Nouvelle-Aquitaine i västra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Eymoutiers som tillhör arrondissementet Limoges. År  hade Augne  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Augne

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Haute-Vienne

Källor

Externa länkar 

Kommuner i Haute-Vienne
Aureil

Aureil är en kommun i departementet Haute-Vienne i regionen Nouvelle-Aquitaine i västra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Limoges-Panazol som tillhör arrondissementet Limoges. År  hade Aureil  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Aureil

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Haute-Vienne

Källor

Externa länkar 

Kommuner i Haute-Vienne
Oswald Kairamo

Alfred Oswald Kairamo (före 1906 Kihlman), född 4 oktober 1858 i Jakobstad, död 29 juli 1938 i Hattula, var en finländsk botaniker och politiker, son till lyceirektorn Alfred Kihlman. 

Kairamo blev 1883 filosofie doktor, 1885 docent och var 1897–1903 extra ordinarie professor i botanik vid Helsingfors universitet. Kairamos viktigaste vetenskapliga verksamhet utgörs av studier om säcksvamparna, Zur Entwickelungsgeschichte der Ascomyceten (1883), växtbiologiska undersökningar i Lappmarken, bland annat rörande skogsgränsen, fenologiska iakttagelser och i sammanhang därmed forskning angående nattfrosterna i Finland. 

Även som museiman var han verksam och tog betydande del i utarbetandet av "Herbarium musei fennici". Kairamo, som tillhörde Finska partiet, kallades 1903 till senator och chef för jordbruksexpeditionen. Den politiska stormen i november 1905, som rensade senaten, tvingade även Kairamo att försvinna därifrån. Därefter deltog han i det politiska livet som ledamot av lantdagen, där han räknats som en av de ledande inom sitt parti.

Källor

Externa länkar 
 

Ledamöter av Finlands lantdag för Finska partiet
Finlands senatorer
Finländska professorer i botanik
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Personer från Jakobstad
Födda 1858
Avlidna 1938
Män
Ugglan
Johan Petter Norrlin

Johan Petter Norrlin, född 6 september 1842 i Hollola, södra Tavastland, död 7 januari 1917 i Helsingfors, var en finländsk botaniker. 

Norrlin blev student i Helsingfors 1862, genomgick Evois skogsinstitut vid Lampis 1864–1866, blev 1867 amanuens vid Helsingfors universitets botaniska trädgård och museum, 1871 docent i botanik, 1879 filosofie doktor samt var extra ordinarie professor i botanik 1879–1903. 

Norrlin var främst verksam som lavsamlare, växtgeograf och Hieracium-forskare. Under resor i olika delar av Finland och Lappland upptäckte han en stor mängd intressanta eller för vetenskapen nya lavarter, som beskrevs av hans lärare och mästare, William Nylander. Tillsammans med denne utgav han exsickatverket Herbarium lichenum Fenniæ (1875–1882). 

Som växtgeograf arbetade Norrlin i anslutning till Hampus von Post på utbildningen av växttopografin. Han insåg, att växtförteckningar, sådana de av ålder brukats, inte var nog för att i botaniskt avseende karakterisera ett område, så att det med andra kunde jämföras, utan att därtill fordrades skildringar såväl av traktens allmänna konfiguration som av växtligheten på de enskilda ståndorterna. Sådana skildringar lämnade han i Bidrag till sydöstra Tavastlands flora (1870) och Flora Kareliæ onegensis (1871–72), huvudsakligen ägnat åt frågan om Finlands naturhistoriska gräns i öster och framhållande, att det skandinaviska floraområdet, till vilket Finland hör, sträcker sig ända till Onega och Vita havet, en åsikt, som de geologiska undersökningarna senare bekräftade. 

Norrlin bidrog i hög grad till utredandet av den finländska floran och vegetationen samt inlade betydande förtjänst om Sällskapet för Finlands geografi, till vars stiftare han hörde. Över de finländska formerna av Hieracium-släktet, vars oanade mångformighet han avslöjade (ensamt inom Finland urskiljas därav numera ungefär 600 arter, en hel del av dem ej anträffade utom landets gränser), publicerade han flera högt skattade skrifter, till, vilka ansluter sig exsickatverken Herbarium Pilosellarum Fenniæ (1884–94) och Hieracia exsiccata (1888–1912). Han kallades 1912 till hedersledamot av Societas pro fauna et flora fennica.

Källor 
 
 

Finländska mykologer
Lichenologer
Växtgeografer
Finländska professorer i botanik
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Botaniker under 1800-talet
Botaniker under 1900-talet
Finländska forskare under 1800-talet
Finländska forskare under 1900-talet
Personer från Hollola
Födda 1842
Avlidna 1917
Män
Ugglan
Katarinahissens klocka

Katarinahissens klocka är ett modernt tornur som sitter på Katarinahissen i Stockholm. Här visas omväxlande tid och temperatur. Genom sitt centrala läge och stora höjd har klockan blivit ett välkänt inslag i Stockholms stadsbild.

Nuvarande Katarinahissen invigdes 1936 och var byggd efter ritningar av Eskil Sundahl och Olof Thunström. Fram till 1960-talets slut var hissens topp fri från reklam. När Kooperativa förbundet klädde hissens maskinhus med företagets nya logo (den liggande åttan) monterades även tre klockor i höjd med restaurangen Gondolen. Klockorna har digital visning mot öst, väst och norr. Varje urtavla består av fyra separata fält med 12x16 stycken lyspunkter i varje, totalt 768 punkter. Här visas omväxlande tid och temperatur. Ovanför skyltar sedan år 2001 en reklamskylt från Coop Sverige.

Bilder

Källor

Externa länkar

Södermalm
Enskilda ur
Satantango

Satantango () är en roman från 1985 av den ungerske författaren László Krasznahorkai. Handlingen utspelar sig i en dystert porträtterat ungersk by, där en man från den hemliga polisen anländer. Boken var Krasznahorkais debutroman och blev en sensation i Ungern när den släpptes. Den gavs ut på svenska i augusti 2015, översatt av Daniel Gustafsson Pech. Regissören Béla Tarr har filmatiserat romanen som en sju och en halv timme lång film från 1994, med samma titel.

Källor

Skönlitteratur 1985
Romaner som blivit film
Ungerska romaner
Ungerskspråkig skönlitteratur
Ungern i skönlitteratur
Verk av László Krasznahorkai
Ye Qun

Ye Qun (kinesiska: 叶群; pinyin: Yè Qún, ursprungligen Ye Jingyi, 叶静宜, Yè Jìngyí), född 1917 i Minhou i provinsen Fujian i Kina, död 13 september 1971 i Mongoliet, var en kinesisk politiker (kommunist). Hon var gift med Lin Biao och även hans politiska sekreterare, och känd för att i realiteten ha skött en stor del av hans politiska ämbete, medan denne fokuserade på den administrativa och militära sidan av sitt ämbete. Under kulturrevolutionen var hon ledare för arméns parti. Ye Qun blev en av Centrala militärkommissionens förvaltningsbyrås fyra grundare, ledamot av Centralkommittén i Kinas kommunistiska parti och medlem av politbyrån.

Biografi
Ye Qun studerade 1935 vid Pekings lärarhögskola. Hon deltog vid antijapanska demonstrationer och gick 1937 med i Kuomintang; året därpå gick hon med i kommunistpartiet. Ye Qun blev sin makes officiella politiska sekreterare efter kommunisternas övertagande 1949. I praktiken ska hon ha skött hans ämbete. Trots att hon inte var medlem i politbyrån tilläts hon närvara och tala där. År 1965 blev hon en av Centrala militärkommissionens förvaltningsbyrås fyra grundare, och 1967 dess ledare. År 1969 blev hon slutligen formellt ledamot av Centralkommittén i Kinas kommunistiska parti och medlem av politbyrån.   

Under kulturrevolutionen kom det till konflikt mellan gruppen kring Mao Zedongs hustru Jiang Qing och gruppen kring Lin Biao, som Ye Qun tillhörde. År 1971 ska Ye Qun ha planerat ett attentat på Mao. Hennes plan ska ha varit att förmå sin son Lin Liguo att mörda Mao under dennes besök i Shanghai. Planen iscensattes aldrig, eftersom Mao ändrade sin resrutt. Vid Maos återkomst till Peking, fick Ye Qun intrycket att attentatet hade misslyckats och avslöjats. Tillsammans med sin make och son gjorde Ye Qun ett försök att fly till Sovjetunionen. Planen avslöjades dock av hennes dotter, Lin Liheng, vilket innebar att de tvingades fly utan tillräckliga förberedelser. Det plan de använde hade möjligen otillräckligt med bensin, och eftersom det tvingades flyga lågt, för att undvika radarn, drog det dessutom mer bensin än vanligt. Ye Qun avled då planet störtade över Mongoliet. Hon uteslöts postum ut kommunistpartier 1973.

Källor 
 

Kvinnor
Födda 1917
Avlidna 1971
Kinesiska kommunister
Personer från Minhou
WP:Projekt Kina
Personer som omkommit i flygincidenter
Progress M-19

Progress M-19 () var en rysk obemannad rymdfarkost som levererade förnödenheter, syre, vatten och bränsle till rymdstationen Mir. Den sköts upp med en Sojuz-U-raket, från Kosmodromen i Bajkonur den 10 augusti 1993 och dockade med Mir den 13 augusti. Den lämnade rymdstationen den 12 oktober 1993 och brann upp i jordens atmosfär några timmar senare.

Återinträdeskapsel
Med på Progress M-19 fanns även en återinträdeskapsel, kallad Raduga. Kapseln separerade från Progress M-19 några minuter efter att den påbörjat återinträdet i jordens atmosfär, kapseln landade i Ryssland den 13 oktober 00:22:14 UTC.

Källor

Fotnoter

Rymdfarkoster
Rysslands rymdprogram
Progressprogrammet
1993 i Ryssland
Rymdfartsåret 1993
Mir
Wu Yi

För Shangdynastins kung, se Shang Wu Yi.

Wu Yi, född i november 1938 i Wuhan, Hubei, Kina, är en kinesisk politiker (kommunist). Wu Yi var minister för utlandshandel och ekonomiskt samarbete 1993-1998, hälsominister 2003-2005, av fyra vice premiärministrar i Folkrepubliken Kinas statsråd mellan 2003 och 2008, och första vice premiärminister 2007-2008. Hon ansågs vara den kinesiska regerings hårdaste förhandlare och var som sådan känd som "Järnladyn".

Källor 
 

Kvinnor
Födda 1938
Kinesiska politiker under 2000-talet
Personer från Wuhan
WP:Projekt Kina
Levande personer
Kinesiska politiker under 1900-talet
Progress M-20

Progress M-20 () var en rysk obemannad rymdfarkost som levererade förnödenheter, syre, vatten och bränsle till rymdstationen Mir. Den sköts upp med en Sojuz-U-raket, från Kosmodromen i Bajkonur den 11 oktober 1993 och dockade med Mir den 13 oktober. Farkosten lämnade rymdstationen den 21 november 1993 och brann upp i jordens atmosfär några timmar senare.

Återinträdeskapsel
Med på Progress M-20 fanns även en återinträdeskapsel, kallad Raduga. Kapseln separerade från Progress M-20 några minuter efter att den påbörjat återinträdet i jordens atmosfär, kapseln landade i Ryssland den 21 november 09:06 UTC.

Källor

Fotnoter

Rymdfarkoster
Rysslands rymdprogram
Progressprogrammet
1993 i Ryssland
Rymdfartsåret 1993
Mir
Progress M-21

Progress M-21 () var en rysk obemannad rymdfarkost som levererade förnödenheter, syre, vatten och bränsle till rymdstationen Mir. Den sköts upp med en Sojuz-U-raket från Kosmodromen i Bajkonur den 28 januari 1994 och dockade med Mir den 30 januari. Farkosten lämnade rymdstationen den 21 mars 1994 och brann upp i jordens atmosfär den 23 mars 1994.

Källor

Fotnoter

Rymdfarkoster
Rysslands rymdprogram
Progressprogrammet
1994 i Ryssland
Rymdfartsåret 1994
Mir
Azat-le-Ris

Azat-le-Ris är en kommun i departementet Haute-Vienne i regionen Nouvelle-Aquitaine i västra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Le Dorat som tillhör arrondissementet Bellac. År  hade Azat-le-Ris  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Azat-le-Ris

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Haute-Vienne

Källor

Externa länkar 

Kommuner i Haute-Vienne
Balledent

Balledent är en kommun i departementet Haute-Vienne i regionen Nouvelle-Aquitaine i västra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Châteauponsac som tillhör arrondissementet Bellac. År  hade Balledent  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Balledent

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Haute-Vienne

Källor

Externa länkar 

Kommuner i Haute-Vienne
La Bazeuge

La Bazeuge är en kommun i departementet Haute-Vienne i regionen Nouvelle-Aquitaine i västra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Le Dorat som tillhör arrondissementet Bellac. År  hade La Bazeuge  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen La Bazeuge

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Haute-Vienne

Källor

Externa länkar 

Kommuner i Haute-Vienne
Beaumont-du-Lac

Beaumont-du-Lac är en kommun i departementet Haute-Vienne i regionen Nouvelle-Aquitaine i västra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Eymoutiers som tillhör arrondissementet Limoges. År  hade Beaumont-du-Lac  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Beaumont-du-Lac

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Haute-Vienne

Källor

Externa länkar 

Kommuner i Haute-Vienne
Bellac

Bellac är en kommun i departementet Haute-Vienne i regionen Nouvelle-Aquitaine i västra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Bellac som tillhör arrondissementet Bellac. År  hade Bellac  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Bellac

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Haute-Vienne

Källor

Externa länkar 

Kommuner i Haute-Vienne
Berneuil, Haute-Vienne

Berneuil är en kommun i departementet Haute-Vienne i regionen Nouvelle-Aquitaine i västra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Nantiat som tillhör arrondissementet Bellac. År  hade Berneuil  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Berneuil

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Haute-Vienne

Källor

Externa länkar 

Kommuner i Haute-Vienne
Bersac-sur-Rivalier

Bersac-sur-Rivalier är en kommun i departementet Haute-Vienne i regionen Nouvelle-Aquitaine i västra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Laurière som tillhör arrondissementet Limoges. År  hade Bersac-sur-Rivalier  invånare.

På occitanska heter orten Barçac.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Bersac-sur-Rivalier

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Haute-Vienne

Källor

Externa länkar 

Kommuner i Haute-Vienne
Beynac

Beynac är en kommun i departementet Haute-Vienne i regionen Nouvelle-Aquitaine i västra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Aixe-sur-Vienne som tillhör arrondissementet Limoges. År  hade Beynac  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Beynac

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Haute-Vienne

Källor

Externa länkar 

Kommuner i Haute-Vienne
Les Billanges

Les Billanges är en kommun i departementet Haute-Vienne i regionen Nouvelle-Aquitaine i västra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Ambazac som tillhör arrondissementet Limoges. År  hade Les Billanges  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Les Billanges

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Haute-Vienne

Källor

Externa länkar 

Kommuner i Haute-Vienne
Progress M-22

Progress M-22 () var en rysk obemannad rymdfarkost som levererade förnödenheter, syre, vatten och bränsle till rymdstationen Mir. Den sköts upp med en Sojuz-U-raket från Kosmodromen i Bajkonur den 22 mars 1994 och dockade med Mir den 24 mars. Farkosten lämnade rymdstationen den 23 maj 1994 och brann upp i jordens atmosfär några timmar senare.

Källor

Fotnoter

Rymdfarkoster
Rysslands rymdprogram
Progressprogrammet
1994 i Ryssland
Rymdfartsåret 1994
Mir