kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Borgen Bernstein

Borgen Bernstein är en medeltida fästning i den österrikiska kommunen Bernstein im Burgenland cirka 14 km norr om staden Oberwart i förbundslandet Burgenland.

Historia 
Borgen byggdes troligen kring år 1200 och omnämndes för första gången 1249. 11 år senare övergick borgen i greven av Güssings ägo. Grevarna av Güssing som var mycket ambitiösa och lyckades med att bygga upp en respektabel maktposition i västra Ungern, kom i konflikt både med sina grannar, habsburgarna, och sin egen härskare, kungen av Ungern. 1336 drogs borgen in av den ungerska kungen. 1388 fick den ungerska adelssläkten Kanizsai Bernstein och började med att bygga ut borgen i gotisk stil. 

1445 ockuperade kejsar Fredrik III under sitt fälttåg i Västungern Bernstein och överlämnade borgen 40 år senare till Hans av Königsberg. Borgen motstod flera belägringar under de osmanska krigen på 1520- och 1530-talen. Därefter moderniserades försvarsanläggningarna och det byggdes en krans av bastioner kring den gamla borgen för att möta den dåtida militär- och vapentekniska utvecklingen. Till detta ändamål anlitades den norditalienska fästningsarkitekten Francesco de Pozzo som var ansvarig för utbyggnaden av Wiens befästningar. 
 
1644 sålde familjen Königsberg fästningen till greve Adam Batthyány, som började en ombyggnad med syfte att omvandla fästningen till en representativ boning. Mellan 1647 och 1650 byggdes den västra flygeln och den tidigbarocka riddarsalen, borgens praktsal. Men även fästningens militära styrka visade sig bestå provet under det osmanska anfallet på 1680-talet och Rákócziupproret i början på 1700-talet. 

1864 sålde Gustav Batthyány fästningen till sin förvaltare Edward O’Egan vars arvingar i sin tur sålde borgen till Eduard av Almásy. Borgen är fortfarande i familjen Almásys ägo.

Borgen idag 
1953 omvandlades borgen Bernstein delvis till ett litet hotell.

Slott i Österrike
Byggnader och anläggningar i Burgenland
Rákócziupproret

Rákócziupproret (1703–1711), benämnt efter ledaren Frans II Rákóczi, var det sista i en rad uppror mot habsburgarnas styre i Ungern mellan 1604 och 1711.

Anledningar
Anledningar till upproret var 
 absolutistiska tendenser i habsburgarnas styre och försvagandet av de ungerska ständernas inflytande
 missnöje med hur egendomsfrågor rörande gods och herrskapsområden som återerövrats i det osmanska kriget behandlats.
 nya skatter
 tilltagande förtryck av protestanterna inom ramen för habsburgarnas rekatoliseringspolitik

Förlopp
År 1700 tar Frans II Rákóczi kontakt med den franske kungen Ludvig XIV för att söka stöd för ett uppror mot habsburgarna. Rákóczi blir förrådd och fängslas, men lyckas fly till Polen.

Den 16 juni 1703 tar Rákóczi ledningen i ett litet uppror i nordöstra Ungern som sprider sig till hela norra Ungern (som omfattar även dagens Slovakien). Inom några månader kontrollerar upprorsmännen norra Ungern, men utan de viktiga städerna (till exempel Bratislava och Košice). Efter de stora framgångarna väljs Rákóczi till furste av Siebenbürgen den 1 januari 1704. Attacker mot Mähren och andra habsburgska områden (dagens Niederösterreich, dagens Burgenland och östra Steiermark) följer.

Den 26 december 1704 tillfogade en här under general greve Siegbert Heister, utsänd av kejsar Leopold I, de numerärt överlägsna ungerska rebellerna ett nederlag vid Tyrnau. Men rebellerna fortsatte sin krigföring och tränger in i Niederösterreich och når nästan Wien. När general Heisters trupper närmar sig viker de undan. De närmaste åren har båda sidor omväxlande framgångar.

1708 vände krigslyckan för rebellerna. Den 3 augusti segrade general Heister mot en dubbelt så stor styrka i slaget vid Trenčin. Därefter följer seger efter seger för habsburgarnas trupper. I april 1711 faller den sista större rebellorten.

Den 29 april 1711 slöts freden i Szatmár som bekräftar habsburgarnas kungavälde. Rákóczi tillförsäkras amnesti och rätten till sina besittningar, men han väljer att emigrera (eller fly) till Polen, där han blir symbolgestalt för den ungerska frihets- och självständighetsviljan.

Referenser

Ungern under 1700-talet
Uppror i Europa
Österrike under 1700-talet (decennium)
Bernstein im Burgenland

Bernstein, ungerska: Borostyánkő), är en ort och köpingskommun i förbundslandet Burgenland i Österrike. Ofta används namnet Bernstein im Burgenland.

Kommunen har   invånare (). Bernstein ligger 14 kilometer norr om distriktshuvudstaden Oberwart. Den är framför allt känd för sin borg och för förekomsten av grön ädelserpentin.

Borgen Bernstein har gett namn åt byn och nämns på 1300-talet som grevarna av Güssings egendom. Bernstein tillhörde Ungern fram till 1921 när Burgenland kom till Österrike.

I Bernstein finns Europas enda större förekomst av ädelserpentin. Den gröna halvädelstenen dominerar Bernsteins näringsliv. I Bernstein finns ett bergsbruksmuseum (kallat för Felsenmuseum) med besöksgruva.

Bernsteins mest kända person är László Ede Almásy, saharaforskare och pilot och förebilden för filmen Den engelska patienten.

Orter 
Kommunen består av fem orter (Ortschaften) (inom parentes invånarantal ):
Bernstein ()
Dreihütten ()
Redlschlag ()
Rettenbach ()
Stuben ()

Referenser

Externa länkar 

Orter i Burgenland
Kommuner i Burgenland
Borgen Schlaining

Borgen Schlaining är en medeltida fästning i staden Stadtschlaining i det österrikiska förbundslandet Burgenland. Borgen dokumenterades för första gången skriftligt år 1271 som Castrum Zloynuk och ägdes då av grevefamiljen med säte i Güssing. På 1400-talet övertogs borgen av Andreas Baumkircher som byggde om den till huvudborg för sina legosoldater.

I mitten av 1500-talet övertogs borgen av den ungerska adelsfamiljen Batthyány. Familjen ägde borgen tills Ungerns första premiärminister Lajos Batthyány avrättades 6 oktober 1849 och borgen konfiskerades av staten.

Numera ligger Österreichisches Studienzentrum für Frieden und Konfliktlösung (ÖSFK) (Österrikes centrum för fred och konfliktlösningsstudier) i slottet, och där ligger också European museum for peace.

Källor

Externa länkar
 Österreichisches Studienzentrum für Frieden und Konfliktlösung (ÖSFK)

Schlaining
Byggnader och anläggningar i Burgenland
Stadtschlaining

Stadtschlaining (ungerska: Városszalónak) är en stadskommun i det österrikiska förbundslandet Burgenland. Kommunen har  invånare () Stadtschlaining ligger cirka 8 km nordost om distriktshuvudorten Oberwart.

Historia 
Ortens historia är nära knuten till borgen Schlaining. Orten grundades av Andreas Baumkircher under andra hälften av 1400-talet, som var herre av Schlaining och som hade fått handelsprivilegier av kejsar Fredrik III för en stad som skulle grundas. Baumkircher kallade även paulinorden till staden och lät uppföra kyrkan och klostret.

Efter att hans släkt hade dött ut förlänades staden och borgen 1527 åt den ungerska adelsfamiljen Batthyány som ägde dem i mer än 300 år.

Staden tillhörde Ungern fram till 1921 när hela Burgenland införlivades med Österrike.

Stadsbild 
Stadens centrum omges fortfarande av den gamla stadsmuren från 1400-talet som är upp till 4 meter tjock och försedd med torn och bastioner. Även gatunätet är fortfarande delvis medeltida medan husen byggts om och ut under 1700- och 1800-talen. Kulturhistoriskt intressanta är:
 borgen Schlaining
 den sengotiska katolska stadskyrkan
 den evangeliska kyrkan från 1700-talet
 den tidigare synagogan som idag inrymmer fredsbiblioteket.

Orter 
Kommunen består av fem orter (Ortschaften) (inom parentes invånarantal ):
Altschlaining ()
Drumling ()
Goberling ()
Neumarkt im Tauchental ()
Stadtschlaining ()

Näringsliv 
Stadtschlaining är serviceort med några få industriföretag (träindustri och keramikproduktion).

Europeiskt universitetscentrum för fredsstudier har sitt säte i Stadtschlaining.

Referenser

Externa länkar 

Orter i Burgenland
Kommuner i Burgenland
Nils Andrén

Nils Bertel Einar Andrén, född 12 maj 1918 i Brännkyrka församling, Stockholms stad, död 25 september 2004 i Danderyd, Stockholms län, var en svensk statsvetare och professor. Bo Huldt kallade honom "Säkerhetspolitikens Grand Old Man".

Biografi 
Nils Andrén föddes i Stockholm som son till komminister Bertel Andrén och Betty Ocklind. Han var bror till patristikern Olof Andrén. Under studietiden, 1942–1943, var Andrén redaktör för den nybildade tidningen Svensk linje, Sveriges Konservativa Studentförbunds tidning, som startats samma år i respons på andra världskriget, i kritik av statsminister Per Albin Hansson, och vad de uppfattade som Sveriges undfallenhet mot Nazityskland. Han doktorerade i statskunskap, som statsvetenskapen hette då, vid Uppsala universitet 1947 med en avhandling om den klassiska parlamentarismens genombrott i England, och blev samma år utnämnd till docent där samt, också samma år, vid Göteborgs universitet. I Göteborg blev han tillförordnad professor 1948. År 1950 fick han en docentur vid Stockholms högskola, och 1953 blev han tillförordnad professor även där. Han var preceptor i statskunskap i Stockholm från 1958. Åren 1967–1969 var han professor vid Köpenhamns universitet.

1969 fick han posten som institutionschef för den säkerhetspolitiska institutionen vid FOA, där han kvarblev till pensioneringen 1983. Han var därtill styrelseordförande vid Utrikespolitiska Institutet, där han under 1990-talet efterträddes av  Leif Leifland.  

Bland hans många uppdrag kan nämnas att han ingick i riksdagens särskilda utskott 1948, deltog i 1946 års riksdagsutredning, och var generalsekreterare vid Unescos International Political Science Associations kongress 1955, som gavs i Stockholm. Han var kultursekreterare i Nordiska rådet från 1955, och ingick i den svenska delegationen till dess kulturkommission 1946–1960.

Andrén har författat en mängd böcker som länge var huvudverk inom statsvetenskapen: Svensk statskunskap (1961), Nordisk statskunskap (1963), Utländsk statskunskap (1965), Säkerhetspolitik : analyser och tillämpningar (1997), Maktbalans och alliansfrihet (1996) är några av de verk som utgivits i många upplagor och använts som läromedel. Han var verksam in i de sista, över 80 år gammal, och skrev flitigt artiklar och recensioner i Nordisk tidskrift och Kungl. Krigsvetenskapsakademiens handlingar.

År 1996 erhöll han Konungens medalj, 8:e storleken i Serafimerordens band. 

Han gifte sig 1945 med filosofie kandidat Birgit Björck (1922–2005), dotter till Wilhelm Björck och Lizzie Pettersson. Makarna Andrén är begravna på Djursholms begravningsplats. Bland deras barn märks försvarsforskaren Krister Andrén.

Källor (urval)
Vem är det 1961
Libris
Nationalencyklopedin

Noter

Externa länkar
 

Svenska professorer i statsvetenskap
Personer verksamma vid Göteborgs universitet
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Personer verksamma vid Köpenhamns universitet
Personer verksamma vid Försvarets forskningsanstalt
Alumner från Uppsala universitet
Mottagare av Hans Majestät Konungens medalj
Svenska forskare under 1900-talet
Forskare från Stockholm
Gravsatta på Djursholms begravningsplats
Födda 1918
Avlidna 2004
Män
Andreas Baumkircher

Andreas Baumkircher, född kring 1420 troligen i Vipava, nuvarande Slovenien, död 23 april 1471 i Graz, var en österrikisk härförare och friherre av Schlaining.

Baumkircher var son till en kejserlig tjänsteman och tillbringade sin ungdom vid kejsar Fredrik III:s hov. Han var vida känd för sin längd och kroppsstyrka.

Som anförare av legotrupper var han till stor nytta för kejsar Fredrik III. I konflikten mellan kejsar Fredrik III och hans bror Albrekt VI stödde Baumkircher med sina legotrupper kejsar Fredrik III flera gånger, bland annat försvarade han Wiener Neustadt framgångsrikt mot de upproriska ständernas trupper 1452, stödde Fredrik III vid det ungerska kungavalet 1459 och stod vid kejsarens sida vid upproret av staden Wien 1462.

Baumkircher belönades furstligt av kejsar Fredrik III. Han förlänades Schlaining 1452, fick rätten att slå egna mynt och tillstånd att grunda en stad intill hans borg. 1462 upphöjdes han till friherre av Schlaining.

Baumkircherfejden
Men 1469 organiserade Andreas Baumkircher ett adelsuppror i Steiermark mot kejsar Fredrik III, den så kallade Baumkircherfejden. Upproret organiserades med stöd av Ungerns kung Mattias I Corvinus. Anledning till upproret var utebliven sold för deras militära stöd under broderkriget mellan Fredrik III och dennes bror, hertig Albrekt VI av Österrike, 1462.

Den 1 februari överlämnades fejdebrevet till kejsaren. Adelsförbundet ockuperade sedan under ledning av Andreas Baumkircher och Johan av Stubenberg de steiermarkiska städerna Hartberg, Fürstenfeld, Feldbach, Marburg, Windischfeistritz, Gonobitz och slottet Wildon. I mars samma år marscherade deras trupper till norra Steiermark och ockuperade Mürzdalen, men slogs tillbaka av kejserliga trupper i april. Däremot tillfogade Baumkircher de kejserliga trupperna ett svårt nederlag i slaget vid Fürstenfeld den 21 juli 1469.

I oktober 1469 slöts en vapenvila. Kejsar Fredrik III såg sig tvungen att inkalla lantdagen för Steiermark, Kärnten och Krain i april 1470. På grund av Baumkirchers militära framgångar tvingades Fredrik III att sluta en förlikning med Baumkircher och bevilja honom full amnesti.

På hösten 1470 tog Baumkircher upp fejden igen eftersom han inte hade fått den utlovade betalningen på 14 000 gulden. I april inbjöds han till förhandlingar i Graz. Tillsammans med Andreas av Greisseneck anlände han till Graz den 23 april efter att fri lejd hade utlovats. Men han och hans följeslagare tillfångatogs och båda halshöggs på kvällen samma dag.

Källor

Österrikiska militärer
Militärer som blivit avrättade
Personer som blivit avrättade under 1400-talet
Födda 1420
Avlidna 1471
Män
Personer som blivit avrättade genom halshuggning
Mörbisch am See

Mörbisch am See (ungerska: Fertőmeggyes, kroatiska: Merbiš) är en kommun i det österrikiska förbundslandet Burgenland. Kommunen ligger vid Neusiedlersjön, 6 km söder om staden Rust och bara 1,5 kilometer från den ungerska gränsen. De gamla ortsdelarna i Mörbisch ingår i världskulturarvet Neusiedler See-Seewinkel.

Mörbisch, som tillhörde Ungern fram till 1921, omnämndes för första gången 1254 och hörde till släkten Sopron mellan 1358 och 1848. Som liten oskyddad by vid sjön skövlades Mörbisch flera gånger under de osmanska krigen på 1500- och 1600-talen och Rákócziupproret i början på 1700-talet. Även en rad större bränder drabbade orten, den sista på 1840-talet.

1921 kom kommunen Mörbisch am See, som del av det nybildade förbundslandet Burgenland, att tillhöra Österrike. Efter andra världskriget stängdes gränsen till Ungern helt och hållet. Mörbisch, som låg vid en viktig väg mellan Eisenstadt och Sopron, befann sig plötsligt vid slutet av en återvändsväg. Idag kan fotgängare och cyklister passera gränsen till Ungern vid Mörbisch.

Mörbisch har en väl bevarad ortsbild från mitten av 1800-talet. Många för regionen typiska långsmala gårdar ligger med kortsidan mot huvudvägen. Heimathaus är idag ett museum.

Mörbisch är en av de största turistorterna i Burgenland. På sommaren anordnas sjöfestspelen (operettfestivalen) på sjöscenen som byggdes på 1950-talet.

Referenser

Externa länkar 

Orter i Burgenland
Kommuner i Burgenland
Storgårdskvarter

Storgårdskvarter är en byggnadstyp för bostäder där byggnaden utformas som ett slutet kvarter kring en gemensam innergård, ibland med oregelbundna former anpassade till topografin för att skapa växlande gatuvyer och tilltalande platsbildningar.

Historik i Sverige 
Innan storgårdskvarter började byggas i Sverige under 1910- och 1920-talen, bebyggdes kvarterens bakgårdar med gårdshus i syfte att maximalt utnyttja tomtmarken. Detta resulterade ofta i dåliga ljusförhållanden samt att gården inte gick att använda som mötesplats för hela kvarteret. Genom att bygga storgårdskvarter önskade arkitekter och stadsplanerare, bland annat Per Olof Hallman, att bryta stadsrummets stela rektangulära kvarter och raka gator, göra bostäderna ljusare och hälsosammare, samt öka den sociala sammanhållningen och kontakten mellan grannar. 

Införande av storgårdskvarter som social åtgärd, föreslogs av Bostadskommissionen, samt av efterföljaren "Kommittén angående bostadssociala minimifordringar" under 1910- och 1920-talen. Storgårdskvarteren krävde ny lagstiftning, eftersom gårdarna var attraktiv byggmark centralt i städerna, och därmed bebyggdes om ingen speciallagstiftning fanns. Förebilderna kom från olika håll, men en inspiration var Camillo Sittes trädgårdsstad. Även i Wien och Barcelona drevs tanken om grannkontakt genom stadsplanering under 1910- och 1920-talen.

Storgårdskvarteret ersattes i Sverige av smalhuset som ideal under 1930-talet.

Exempel
Göteborg

 Landshövdingehus på Erik Dahlbergsgatan, Göteborg, 1916.

Stockholm
Rödabergsområdet
Lärkstaden
Blecktornsområdet
Helgalunden
Gävle
Kvarteret Albion

Se även
Hyreskasern
Kommittén angående bostadssociala minimifordringar
Bostadskommissionen
Smalhus
Tjockhus
Trädgårdsstad
Kvarteret Plankan

Referenser

Noter

Tryckta källor

Webbkällor
ne.se
byggnadsvard.se
Stockholms stadsbyggnadskontor

Byggnadstyper
Stadsplanering
Bostadspolitisk historia
Arthur Hugh Clough

Arthur Hugh Clough, född 1 januari 1819 i Liverpool, död 13 november 1861 i Florens, var en brittisk författare. Han var bror till Anne Jemima Clough.

Clough var akademiker i Oxford, där han blev nära vän med Matthew Arnold. Han avsade sig i samband med Oxfordförelsen sitt fellowship. Han var därefter anställd vid statens skolkommission. Hans Bothie of Tober-na-Voulich (1848) är en humoristisk epik på hexameter med skotskt ämne. 

Matthew Arnolds elegi Thyrsis skrevs till Cloughs minne.

Bibliografi (urval) 
 Bothie of Tober-na-Voulich (1848)
 Amours De Voyage
 Plutarch:Lives of the noble Grecians and Romans

Källor

Tryckta källor
 Svensk uppslagsbok. Lund 1931.

Noter

Brittiska författare under 1800-talet
Engelskspråkiga författare
Alumner från Balliol College, Oxford
Personer från Liverpool
Födda 1819
Avlidna 1861
Män
Svensk uppslagsbok
Wulka

Wulka (ungerska och kroatiska: Vulka) är en flod i det österrikiska förbundslandet Burgenland.

Den rinner upp i Rosaliengebirge vid Forchtenstein. Floden rinner österut och mynnar i Neusiedlersjön. Vattenföringen är 1,2 m³/s. Staden Mattersburg ligger vid Wulka.

Wulkadalen med Wulkaslätten är jordbruksområde. I övre Wulkadalen förekommer fruktodling och vid Mattersburg och Pöttelsdorf vinodling.

Vattendrag i Burgenland
Malin Gramer

Malin Veronica Falk Gramer, född 26 april 1978 i Vallentuna, Stockholms län, är en svensk programledare och skådespelerska.

Biografi 
Gramer medverkade i filmen Trekant (2004) där hon spelar en av huvudrollerna. Hon har även på TV4 varit programledare för Lattjo Lajban och för Lyckochansen i TV3. 

Från år 2011 var Gramer programledare i Fråga Olle-dokumentären, i rollen som flygande reporter, i Kanal 5 och år 2013 i programmet Min man kan på Kanal 5. År 2013 blev hon programledare för Paradise Hotel på TV3. Under 2014 var hon tillsammans med Adam Alsing programledare för programmet Talang Sverige 2014 som sändes på TV3. Hon var 2014 programledare för programmet Jagad av hundar. Under 2016 medverkade hon som programledare tillsammans med Johan Jureskog för TV3:s matserie Världens bästa burgare.

Den 24 augusti 2019 meddelade TV4 att man värvat Gramer som programledare för kanalens  realityprogram Love Island Sverige.

Familj 
I augusti 2019 gifte sig Malin Falk Gramer med musikproducenten Carl Falk.

Källor 
 Programledare för Talang

Noter

Externa länkar 
 
 

Svenska TV-programledare
Svenska skådespelare
Stockholmare
Kvinnor
Födda 1978
Levande personer
Personer från Vallentuna kommun
Feistritz (flod)

Floden Feistritz är en 115 km lång biflod till floden Lafnitz i den österrikiska delstaten Steiermark.

Den rinner upp i bergsområdet Wechsel nära berget Stuhleck. Floden rinner söderut mellan Fischbachalperna  och Joglland och bildar flera raviner, som t.ex. Freienbergklamm, Stubenbergklamm eller Herbersteinklamm, där slottet Herberstein ligger. Feistritz mynnar i Lafnitz sydöst om Fürstenfeld.

Medelvattenföringen är 7,5 m³/s .

Vattendrag i Steiermark
Donaus avrinningsområde
Jonathan Gallant

Jonathan Gallant, född 23 juli 1976, är basist det kanadensiska i punk-/rockbandet Billy Talent. 

Gallant har franskt ursprung men växte upp i Streetsville, Ontario och började spela bas vid 12 års ålder. Han spelade i To Each His Own med sin klasskamrat Benjamin Kowalewicz. Tillsammans med Kowalewicz, gitarristen Ian D'Sa och trummisen Aaron Solowoniuk bildade Gallant bandet Pezz, som senare blev Billy Talent.

Kanadensiska basister
Födda 1976
Män
Levande personer
Tommy Adamsson

Tommy Adamsson, född den 12 maj 1945, är en svensk affärsman. Han är vd för Adamssongruppen AB och ordförande i Stockholms Grosshandelssocietet samt  i några bolag, stiftelse och ideella föreningar.

Adamsson var tidigare ledamot i Sveriges Radios styrelse, ordförande för Företagarombudsmannen ( en del av tankesmedjan Den nya välfärden), HAO Handelsarbetsgivarna, Svenska Franchiseföreningen, StyrelseAkademien Stockholm, ledamot i SAF:s styrelse och ägare till och vd för Polarn o. Pyret AB. Adamsson är son till Sölve Adamsson samt sonson till Nils och Karin Adamsson.

Utmärkelser

  Riddare av Kungliga Carl XIII:s orden (2012) 
  Kungliga Patriotiska sällskapets medalj stora medalj i guld för betydande gärning
 Borgarmedaljen

Övrigt

Adamsson är aktiv medlem i Svenska Frimurareorden och riddare av Carl XIII:s orden.

Källor

Personer inom Sveriges näringsliv under 2000-talet
Riddare av Carl XIII:s orden
Födda 1945
Levande personer
Män
Feistritz

Feistritz kan syfta på:

Geografi

Nordmakedonien 

 Bistrica (ort i Makedonien, lat 40,98, long 21,37),

Österrike 

 Feistritz ob Bleiburg, kommun i Kärnten, Politischer Bezirk Völkermarkt, 
 Feistritz an der Gail, kommun i Kärnten, Politischer Bezirk Villach Land, 
 Feistritz am Wechsel, kommun i Niederösterreich, Politischer Bezirk Neunkirchen, 
 Feistritz (vattendrag i Österrike, Niederösterreich), 
 Feistritz (vattendrag i Österrike, lat 47,02, long 16,13), 
 Deutschfeistritz – en kommun i Österrike 
 Feistritz bei Anger – en kommun i förbundslandet Steiermark
 Feistritz bei Knittelfeld – en kommun i förbundslandet Steiermark
 Feistritz am Wechsel, Niederösterreich, Politischer Bezirk Neunkirchen, 
 Feistritz im Rosental – en kommun i förbundslandet Kärnten
 Feistritz ob Bleiburg, Kärnten, Politischer Bezirk Völkermarkt, 
 Feistritz an der Drau – en by i kommunen Paternion, i Kärnten
 Feistritz (flod)
Balduin IV av Flandern

Balduin IV av Flandern, född 980, död 1036, var greve av Flandern från 988. Balduin var son till Arnulf II av Flandern och Rosela av Lombardiet som 988 blev fransk drottning genom giftermål med Robert II av Frankrike. Far till sin efterträdare Balduin V av Flandern.

Under Balduins styre inleddes Flanderns länsförhållande till Tysk-romerska riket då Valenciennes och Walcheren erhölls som tyskt län.

Se även
Lista över Flanderns regenter

Referenser

Födda 980
Avlidna 1036
Flanderns regenter
Män
Michael Mensah

Michael Mensah, född 5 juli 1981, är en ghanansk fotbollsspelare som spelar för Thanh Hóa FC. 

Han kom 2008 till Syrianska FC från den allsvenska klubben Trelleborgs FF. 2006 gjorde han 12 mål på 26 matcher för Trelleborgs FF. Mensah har tidigare även spelat för Rakuunat i Ettanw.

Referenser

Externa länkar 
Michael Mensah på transfermarkt.co.uk

Födda 1981
Ghananska fotbollsspelare
Män
Levande personer
Spelare i FC Jokerit
Spelare i Trelleborgs FF
Spelare i Syrianska FC
Personer i Ghana under 2000-talet
Alsjö

Alsjö är en före detta fäbodvall som ligger i Forsa och Delsbo socknar i Hälsingland. Speciellt för vallen är att sockengränsen klyver den itu. Alsjö anses vara en väl bevarad fäbodvall. En årlig spelmansstämma arrangeras på Alsjövallen i början av juli.

Byggnader och anläggningar i Hudiksvalls kommun
Fäbodkultur