kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
MEA-huset

MEA-huset är ett affärshus vid Hamngatan 15 vid Norrmalmstorg i centrala Stockholm.

Historik
Huset restes ursprungligen 1881 enligt Oskar Eriksons ritningar i nyrenässansstil. Som byggherre stod Hasselbackskungen Wilhelm Davidson. Huset var ett i raden av tre som Davidson låtit resa och som ritats av Erikson i syfte att skapa ett enhetligt fondparti mot torget. (Idag är intrycket förlorat då Hamngatan 13 ersatts med en nyare byggnad.) Fastigheten, vars officiella benämning är Styrpinnen 19 inhyste i början av 1880-talet Militärekiperings AB (MEA) på den andra våningen. Företaget hade grundats 1883 av Sven Palme i syfte att förse militärer med billigare uniformer. Sortimentet kom snart att utökas och MEA köpte fastigheten och förvandlades till ett modevaruhus. Byggnaden genomgick under 1900-talet flera ombyggnader allt eftersom varuhuset tog nya utrymmen i anspråk. Bäckströmska huset mot Kungsträdgårdsgatan kom därigenom att bli en del av varuhuset. 1985 gick dock det anrika företaget i konkurs och därefter stängde man för gott.

Under 2000-talets sista år genomgick byggnadens 7 000 kvadratmetrar en omfattande renovering, och då de 2011 stod klara för inflyttning återstod bara gatufasaden av den ursprungliga byggnaden. Byggnaden är blåklassad av Stockholms stadsmuseum vilket innebär att bebyggelsen bedöms ha "synnerligen höga kulturhistoriska värden".

Referenser

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Norrmalm
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Friedrich Wilken

Friedrich Wilken, född 23 maj 1777 i Ratzeburg, död 24 december 1840 i Berlin, var en tysk historiker och orientalist.

Wilken blev 1805 professor i historia och orientaliska språk vid universitetet i Heidelberg och 1808 tillika chef för biblioteket där. År 1817 utnämndes han till professor och direktor vid Berlins universitet och 1821 till preussisk historiograf. Hans skrifter behandlar  huvudsakligen persiska språket och Orientens historia.

Bibliografi i urval
Geschichte der Kreuzzüge nach morgenländischen und abendländischen Berichten (sju band, 1807-32)

Källor

Tyska historiker
Tyska orientalister
Tyska professorer
Iranister
Personer verksamma vid Heidelbergs universitet
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Wilken
Födda 1777
Avlidna 1840
Män
Ugglan
Bipod

En bipod (av latinets bi och pedes, ”två fötter”), alternativt tvåbensstöd/tvåbensstativ eller bara benstöd/stödben, är ett stöd eller stativ med två ben/fötter.

Bipoder används vanligen som stöd på eldvapen som prickskyttegevär och lätta kulsprutor. Stödet ger väsentligt ökad precision genom att vapnets vikt vilar på stadigt underlag och gör att skytten kan använda sin finmotorik. De flesta bipoder är vridbara så att vapnet kan vridas i sidled utan fötterna flyttas.

Se även 
Monopod
Tripod
Stativ

Eldvapen
Adolph Hoffmann

Adolph Hoffmann, född 22 mars 1858 i Berlin, död där 1 december 1930, var en tysk politiker.

Hoffmann arbetade i yngre år som gravör, målare och förgyllare, var 1890–1893 socialdemokratisk tidningsredaktör i Halle an der Saale och Zeitz och därefter till 1920 bokhandlare i Berlin, där han 1900–1921 tillhörde yttersta vänstern inom stadsfullmäktige. 

Hoffmann verkade i tal och skrift som hetsig och ordrik agitator och brukade kallas "Zehn-Gebote-Hoffmann " till följd av en drastisk propagandaskrift mot de borgerliga, Die zehn Gebote und die besitzende Klasse (1891; 15:e upplagan 1912). 

Hoffmann var 1904–06 ledamot av tyska riksdagen och 1908–1921 av preussiska lantdagen, där han ofta orsakade stormiga scener. Efter novemberrevolutionen 1918 blev han folkkommissarie i preussiska kultusministeriet, men måste avgå redan januari 1919 på grund av den harm hans ytterligt antireligiösa kyrko- och skolpolitik väckte. Han hade 1917 anslutit sig till Tysklands oberoende socialdemokratiska parti och övergick 1920 till kommunisterna, vilka samma år lyckades återinsätta honom i riksdagen.

Källor

Preussens kultusministrar
Tyska riksdagsledamöter
Tyska socialdemokrater
Tyska kommunister
Tyska politiker under 1900-talet
Födda 1858
Avlidna 1930
Män
Ugglan
7,5 cm KwK 37

7,5 cm KwK 37 (7,5 cm Kampfwagenkanone 37) var en tysk 7,5 cm kanon som användes i stridsfordon under andra världskriget, den var främst huvudbeväpningen för tidigare modeller av den medeltunga stridsvagnen Panzerkampfwagen IV och infanterikanonvagen Sturmgeschütz III. När den monterades i en infanterikanonvagn betecknades kanonen Sturmkanone 37 (StuK 37). Kanonen var primärt utvecklad för närunderstöd och hade högst begränsad verkan mot stridsvagnar.

Referenser

Noter

Tryckta källor    

Tyskt artilleri under andra världskriget
Jan Svensson

Jan Svensson kan syfta på:

Jan Svensson (född 1950), musiker med artistnamnet Harpo
Janne Svensson (född 1965), tidigare fotbollsspelare i bland annat IFK Norrköping
Jan Svensson (företagsledare), tidigare CEO och koncernchef för Investment AB Latour, styrelseordförande för Securitas
Jan "Lillen" Svensson, tidigare fotbollsspelare i Djurgårdens IF och Hammarby IF
Jan Svensson (språkvetare) (född 1950), professor i nordiska språk
Bård snäfellsasens saga

Bård snäfellsasens saga (isl. Bárðar saga snæfellsáss) är en av islänningasagorna. Handlingen utspelar sig på halvön Snæfellsnes på Island. Huvudpersonen är Bård Dumbsson, en as, till hälften människa, till hälften övernaturlig varelse, i sagan kallad Bárður Snæfellsás.

Handling
Bárður kom från en kunglig ätt av jättar (tursar) och troll och var son till Norra ishavets kung Dumb. Han gifte sig med dottern till kung Dovre, också av jättars släkte. Tillsammans med sin fosterfar emigrerade han till Island. Bárður sägs ha kommit till Djúpalón där han byggde sig en gård som han kallade Laugarbrekka. Bárður hade storvuxna döttrar, och en fröjd för ögat var Helga som var äldst. Torkel, Bárdurs bror, tros ha bott på Arnarstapi tillsammans med sina två söner, Rauðfeldur och Sölvi. Torkels söner och Bárðurs döttrar brukade leka tillsammans. En dag, när det låg packis längs stranden, sköt Rauðfeldur Helga ut till havs på ett isberg. Helga drev oskadd till Grönland, men Bárður var rasande. Han knuffade Rauðfeldur i ravinen Rauðfeldsgjá och kastade Sölvi utför klippan Sölvahamar, en hög klippa vid kusten öster om Arnarstapi.

Efter dessa händelser försvann Bárður in i glaciären på Snæfellsjökull. Därifrån hjälpte han människor som trakasserades av troll och jättar. Hans skatt sägs ligga i berget Bárðarkista ("Bárðurs bröst"), ett kistformad berg av hyaloklastit som gränsar till dalen Saxhólsdalur.

Nästa del i sagan handlar om Bárðurs dotter Helga. Det var hon som med isflaket kom till Grönland. Hon träffade sedan Midfjords-Skägge som var en direkt ättling till de första bosättarna från Landnamsboken. Eftersom Midfjords-Skägge redan var gift hämtades hon hem av sin far. Hon återvände till gården på Snæfellsnes där hon inte trivdes. Helga förde därefter ett kringflackande liv.

Den sista delen av sagan handlar om Bárðurs son Gest som han fick med Midfjords-Skägges dotter Tordis. Gest blir så småningom en vittberest man. Han träffar kung Olav Tryggvason i Norge och gör en resa till Grönland. Innan Gest dör, tar han det kristna dopet.

Tillkomst, manuskript och översättning
Sagan skrevs under första delen av 1300-talet.

Ett blad av sagan finns bevarat i handskriften Vatnshyrna, som f.ö. förstördes i en brand. Senare avskrifter finns dock bevarade. Sagan trycktes först i Hólar år 1756.

Sagan är översatt till svenska av Åke Ohlmarks (1963) och av Daniel Sävborg (2014, "Bárð Snæfellsás saga").

Se även
Islänningasagor
Sagalitteratur
Islands historia

Referenser

Guðni Jónsson: Íslendinga sögur, band 3, s. VIII. Reykjavík 1946.
Islänningasagorna: Samtliga släktsagor och fyrtionio tåtar, band 2, s. 247-276. Reykjavík: Saga förlag 2014.
Åke Ohlmarks: De isländska sagorna, band 2, s. 6. Steinviks bokförlag 1962.

Externa länkar
Sagan i originaltext på Icelandic Saga Database

Islänningasagorna
Lunds akademiska schackklubb

Lunds Akademiska Schackklubb (LASK) bildades den 30 september 1906. Klubben är 2022 landets tredje största schackklubb med 347 medlemmar i åldrarna 5-80 år. LASK har f n fem lag i Allsvenska serien och har vunnit lag-SM tio gånger, senast säsongen 2018/2019. Också på ungdomssidan är LASK en av landets främst klubbar.

Schackhuset på Trollebergsvägen 105 i Lund är LASK:s klubblokal, som är öppen 6-7 dagar per vecka.LASK:s schackskola har ett 15-tal ledare och ca 30 träningsgrupper varje vecka. Schackskolan är öppen för spelare i alla åldrar, från nybörjare till avancerade spelare.

På Schackhuset anordnas regelbundet turneringar: Lund Open, Lilla Lund Open, Lund Blitz Open, Mragel Open, Rolf Martens minnesturnering, Frans G Bengtssons minnesturnering, Tomas Carnstams minnesturnering, LASK Open, Lilla LASK Open, LASK Blitz Open, Guldhästen, Älgjakten och Silvertornet.

LASK:s stora internationella turnering, CellaVision Chess Cup, spelas sedan 2015 på Ideon Gateway med ca 250 spelare från ca 15 nationer. Hittills har turneringen samlat ett stort antal stormästare - rekordet är 33 stormästare år 2017, det nästa högsta för en individuell turnering i Sverige. Turneringen har varit inställd under pandemin.

LASK hade 25 spelare med elotal >2350 på FIDE:s ratinglista 2023-02-01. Stormästarna Nils Grandelius, Tiger Hillarp, Hans Tikkanen, Daniel Semcesen och Axel Smith är hedersledamöter i LASK. Grandelius, Hillarp  och Semcesen representerar idag Premium Chess Club, Växjö SK och Helsingborgs ASK. I Allsvenskan tillåts lagen ställa upp med två utländska spelare i varje lagmatch (som omfattar 8 bord).

FIDE-rating för LASK-medlemmar 2023-02-01

Segrare i Allsvenska serien 1950-2019

Externa länkar
Officiell hemsida

Svenska schackklubbar
Schack
Alfred von Domaszewski

Alfred von Domaszewski, född 30 oktober 1856 i Temesvár i dåvarande Ungern, död 25 mars 1927 i München, var en österrikisk historiker.

Domaszewski blev 1887 professor vid Heidelbergs universitet. Han författade bland annat Geschichte der römischen Kaiser (två band, 1909; andra upplagan 1914). Tillsammans med filologen Rudolf Ernst Brünnow framställde han en analys av och karta över den antika staden  Petra.

Källor

Österrikiska professorer i historia
Personer verksamma vid Heidelbergs universitet
Födda 1856
Avlidna 1927
Män
Ugglan
Personer från Timișoara
Robert Henry Codrington

Robert Henry Codrington, född 15 september 1830, död 11 september 1922, var en brittisk missionär.

Codrington var en av förgrundsgestalterna inom den melanesiska missionen och fullföljde det verk som grundlagts av George Augustus Selwyn och John Coleridge Patteson. Hans verksamhetsområde omfattade Nya Hebriderna och Salomonöarna. Hans forskningar i de melanesiska språkens grammatik och ordförråd har tillmätts stor betydelse, liksom även hans omfattande religionshistoriska studier, därvid han särskilt klarlade det inom melanesiernas religionsföreställningar dominerande manabegreppet.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Födda 1830
Avlidna 1922
Män
Brittiska missionärer
Marianne Ny

Inger Marianne Ny, född 3 januari 1953, är en svensk jurist, sedan 2008 överåklagare vid åklagarmyndighetens utvecklingscentrum i Göteborg, bosatt i Bromölla i nordöstra Skåne.

Ny växte upp i Degeberga och gick naturvetenskaplig linje på Österänggymnasiet i Kristianstad, varefter hon studerade juridik. Åren 1985–1989 var hon åklagare i Kristianstad, 1989–1994 i Karlshamn och 1994–1996 i Hässleholm. Hon var 1996–2007 vice chefsåklagare i Malmö och tillträdde 1 februari 2008 tjänsten som vice överåklagare i Göteborg.

Det väckte internationell uppmärksamhet när hon den 1 september 2010 återupptog förundersökningen mot Wikileaks-grundaren Julian Assange, som hade lagts ner av Eva Finné den 25 augusti. Hon lade ned förundersökningen i maj 2017.

Källor
 Ny blir viceåklagare i Göteborg, av Adam Svanell i Kristianstadsbladet, 27 december 2007.

Noter

Svenska jurister
Kvinnor
Födda 1953
Levande personer
Menno van Coehoorn

Menno van Coehoorn, född 1641, död 17 mars 1704, var en nederländsk baron och militär, känd för sina insatser inom befästningskonsten.

Biografi 
Van Coehoorn kom som 16-åring i militärtjänst och avancerade under krigen mot Frankrike till överste. 1674 började han framträda som ingenjörsofficer, och de av honom uppfunna bärbara mörsarna användes med framgång vid belägringar.  

Under de följande åren blev van Coehoorn både genom sina skrifter och som ledare av arbetena vid en rad nederländska befästningar grundläggaren av den nya nederländska skolan i befästningskonsten.  

De planer han gjorde upp till befästningar var framför allt lämpade för platser i en rikt bevattnad trakt, som hans hemland. Han anordnade breda, vattenfyllda gravar, vallar som bara obetydligt höjde sig över vattnet men som inåt förstärktes genom vapenplatser och "kavaljerer" samt skyddades av talrika utanverk. Det var befästningar som kunde åstadkommas för jämförelsevis ringa kostnad men som på samma gång möjliggjorde ett segt försvar och vid varje steg erbjöd hinder för en fiendes framträngande. 

För anfallet betonade van Coehoorn den stora vikten vid eldens koncentration.  

Även i pfalziska och spanska tronföljdskrigen tog van Coehoorn en betydelsefull del och blev 1697 generalfälttygsmätare. Vid sidan av Sébastien Le Prestre de Vauban var van Coehoorn sin tids främste ingenjörsofficer. 

Han har författat ett flertal arbeten, bland annat Nieuwe vestingbouw (1685).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter

Födda 1641
Avlidna 1704
Män
Nederländska militärer under 1600-talet
Besa (albansk kultur)

Besa är ett kulturellt albanskt hedersord, som direkt översatt betyder "tro" eller "att hålla löftet" och "hedersord".  Ordet kommer ursprungligen ifrån Kanun av Lekë Dukagjini, som är en samling av albanska traditionella seder och kulturella sedvänjor. Besa är en viktig del av en albansk familjs ståndpunkt. Ordet används ofta som ett exempel på albanskhet. Någon som bröt sin besa kunde bli avvisad ifrån samhället. Rötterna till detta hedersord kommer från Kanuni i Lekë Dukagjinit. 

Värdet av Besa:

 Besa e shqiptarit nuk shitet pazarit (Besa av en alban kan inte säljas eller köpas)
 Shqiptari kur jep fjalen therr djalin (en alban kan offra sin egen son för att hålla sitt ord, besa) 
 Shqiptaret vdesin dhe besen nuk e shkelin (albanerna skulle dö hellre än att bryta Besa)
 Besa e shqiptarit si purteka e arit, etj (albanska Besa är värt mer än guld)

Besa under andra världskriget 

Besa betyder också att ta hand om dem som behöver och att vara gästvänlig. Under andra världskriget räddade albanerna mer än 2000 judar undan ifrån nazisternas förföljelse.  Både kristna och muslimska albaner följde Besa och räddade judar under andra världskriget. Förutom att albanerna gömde dem på vindarna, hemma eller i skogen så gav albanerna dem kläder, albanska namn och behandlade dem som en del av familjen. Före andra världskrigets början fanns det bara 200 judar i Albanien, men efter kriget bodde det cirka 2000 judar i Albanien.
En dokumentär är för närvarande i produktion med titeln Guds hus som handlar om en amerikansk fotograf vid namn Norman H. Gershmans strävan att berätta historien om besa och de albanska muslimer och kristna som räddade judar under andra världskriget. Denna historia var med på CBS News Sunday Morning den 8 november 2009.

Referenser

Externa länkar 
Photos by Norman Gershman

Albaniens samhälle
RPM (tidning)

RPM var en kanadensisk musiktidning som startades av Walt Grealis och gavs ut 24 februari 1964–13 november 2000.

RPM stod för Records, Promotion, Music (svenska: 'skivor, marknadsföring, musik'), som är en ordlek med engelskans "revolutions per minute". Tidskriften hade med årens lopp ibland titlar som RPM Weekly och RPM Magazine. Tidningen hade flera formatlistor, bland annat singeltopp (alla genrer), Adult Contemporary, Rock, (rock, alternative rock) och country.

Priset Juno Awards ursprung kommer ur en årlig tävling som RPM hade sedan premiäråret.

The RPM Awards blev priset  Gold Leaf Awards 1970, och blev Juno Award följande år.

Källor

Fotnoter

Musik i Kanada
Nedlagda musiktidningar
Tidskrifter startade 1964
Tidskrifter nedlagda 2000
Nedlagda kanadensiska tidskrifter
Konsensusprincipen

Konsensusprincipen är en princip om enhällighet, vilket innebär att beslut bara kan fattas om det råder enighet mellan samtliga deltagande/förhandlande, parter/länder. Samtliga måste således vara överens och det går inte att reservera sig mot ett beslut som kräver enhällighet. Principen används bland annat i Förenta nationernas säkerhetsråd.

Se även
Konsensus

Politisk teori
Torö landskommun

Torö landskommun var en tidigare kommun i Stockholms län.

Administrativ historik
Den 1 januari 1863, när kommunalförordningarna började tillämpas, skapades över hela riket cirka  kommuner, varav 89 städer, 8 köpingar och resten landskommuner.

Då inrättades i Torö socken i Sotholms härad i Södermanland denna kommun.

1952 genomfördes den första av 1900-talets två genomgripande kommunreformer i Sverige. Då uppgick denna kommun i storkommunen Ösmo landskommun som 1974 uppgick i Nynäshamns kommun.

Politik

Mandatfördelning i Torö landskommun 1946

Källor

Sveriges kommuner 1863-1951
Indelningar i Nynäshamns kommun
Tidigare kommuner i Stockholms län
Nynäshamns församling

Nynäshamns församling är en församling i Nynäs kontrakt, Strängnäs stift. Den ligger i Nynäshamns kommun i Stockholms län och utgör ett eget pastorat.

Administrativ historik
Församlingen bildades 1947 genom en utbrytning ur Ösmo församling, och har därefter utgjort ett eget pastorat.

Organister

Kyrkor
Nynäshamns kyrka

Se även
Nynäshamns stad

Källor

Externa länkar 
Nynäshamns församling

Församlingar i Strängnäs stift
Indelningar i Nynäshamns kommun
Nynäshamns köping

Nynäshamns köping var en tidigare köping i Stockholms län.

Administrativ historik
År 1911 utbröts Nynäshamn ur Ösmo landskommun för att bilda en köping. Köpingen ombildades 1946 till Nynäshamns stad.

1943 överfördes vissa områden från Ösmo till köpingen, omfattande en areal av 2,57 kvadratkilometer.

Köpingen tillhörde Ösmo församling.

Politik

Mandatfördelning i valen 1938-1942

Referenser

Indelningar i Nynäshamns kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Sveriges köpingar
Tidigare kommuner i Stockholms län
Shaochilong

Shaochilong ("hajtandad drake"), släkte med köttätande dinosaurier påträffade i Kina. Shaochilong är känd från ett enda fossilt exemplar, beskrivet 2009, bestående av näsben, främre delen från en överkäke (Maxilla), skalltak, kvadratben och  bakre delen av kraniet. Därtill har man också hittat 6 svanskotor. Baserat på detta har den beskrivits som en Allosaurid, närmast besläktad med Carcharodontosauridae. Det är det första fyndet av en Carcharodontosaurid som påträffats i Asien, där den anses ha levt under Kritaperioden för omkring 92 milj. år sedan.

Kontrovers
Innan holotypfossilet efter Shaochilong (IVPP V2885.1-7) beskrevs som ett eget släkte, hade den publicerats som fossil från ett tidigare känt släkte, Chilantaisaurus. IVPP V2885.1-7 har tidigare också tillskrivits både som ett släkte inom Megalosauridae, Tyrannosauroidea eller Maniraptora.

Shaochilong visar, tillsammans med sin nära släkting Concavenator, att Carcharodontosauriderna var mycket större utbredningsområde än man tidigare trodde. Innan Shaochilong och Concavenator beskrevs fanns det nästan bara lämningar efter Carcharodontosaurider på de sydliga kontinenterna. Se även Carcharodontosauridae.

Referenser

Externa länkar
Diagram av skallen från Shaochlong, med återfunna delar markerade i vitt.
Brusatte S.L., Benson R.B.J. & Xu X (2010), "The evolution of large-bodied theropod dinosaurs during the Mesozoic in Asia", Journal of Iberian Geology 36(2): 275-296.
Brusatte S.L., Chure D.J., Benson R.B.J. & Xu X (2010), "The osteology of Shaochilong maortuensis, a carcharodontosaurid (Dinosauria: Theropoda) from the Late Cretaceous of Asia", Zootaxa 2334, sid. 1-46.

Carnosaurier
Carcharodontosauridae
Dinosaurier från Asien
Dinosaurier från kritaperioden
WP:Projekt Kina
Dalarö socken

Dalarö socken i Södermanland ingick i Sotholms härad, ingår sedan 1971 i Haninge kommun och motsvarar från 2016 Dalarö distrikt.

Socknens areal var den 1 januari 1961 19,85 kvadratkilometer, varav 19,83 km² land. År 2000 fanns här 1 581 invånare. Tätorten  och kyrkbyn Dalarö med sockenkyrkan Dalarö kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik

Dalarö socken bildades omkring 1650 genom en utbrytning ur Tyresö socken.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Dalarö församling och för de borgerliga frågorna till Dalarö landskommun. Landskommunen utökades 1952 och inkorporerades 1959 i Österhaninge landskommun som 1971 uppgick i Haninge kommun. Församlingen uppgick 2002 i Dalarö-Ornö-Utö församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Dalarö, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Sotholms härad. De indelta båtsmännen tillhörde Första Södermanlands båtsmanskompani.

Geografi och natur

Dalarö socken ligger på östra Södertörn och med skärgård vid Nämdöfjärden, Ingaröfjärden och Jungfrufjärden. Socknen är en kuperad bergs- och skogsbygd.

Det finns två naturreservat i socknen. Lilla Husarn och Stora Vindåsen är båda kommunala naturreservat.

En sätesgård var Smådalarö gård.

På Dalarö har det funnits ett gästgiveri.

Fornlämningar
Från järnåldern finns gravfält. Dalarö skans har använts i historisk tid.

Befolkningsutveckling
Befolkningen ökade från 555 1810 till 819 1890 varefter den minskade till 626 1920 då den var som minst under 1900-talet. Till 1950 hade den ökat på nytt till 837 för att till 1970 åter minska till 660. Därefter ökade folkmängden till 1 098 1990.

Namnet
Namnet (1300 Dalernsund) innehåller dal, 'dalgång' och arin, 'grusö, grusig mark'.

Referenser

Externa länkar

Dalarö socken i Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige i 7 band, Stockholm 1856-1870
Dalarö hembygdsförening

Socknar i Sotholms härad
Indelningar i Haninge kommun
Ornö församling

Ornö församling var en församling i Stockholms stift och i Haninge kommun i Stockholms län. Församlingen uppgick 2002 i Dalarö-Ornö-Utö församling.

Administrativ historik
Församlingen bildades senast 1607 utbrytning ur Österhaninge församling (eventuellt tillsammans med Nämdö församling).

Församlingen var till 31 mars 1636 moderförsamling i pastoratet Ornö, Nämdö och Utö. Från 1 april 1636 till 1 maj 1923 var den annexförsamling i Österhaninge pastorat. Från 1 maj 1923 till 2002 annexförsamling i pastoratet Dalarö, Ornö och Utö som till 1 maj 1929 även omfattade Nämdö församling. Församlingen uppgick 2002 i Dalarö-Ornö-Utö församling.

Kyrkor 

 Ornö kyrka

Se även
Ornö socken
Ornö distrikt

Källor 

Historiska församlingar i Stockholms stift
Indelningar i Haninge kommun
Utö församling

Utö församling var en församling i Stockholms stift och i Haninge kommun i Stockholms län. Församlingen uppgick 2002 i Dalarö-Ornö-Utö församling.

Administrativ historik
Församlingen bildades tidigt genom utbrytning ur Österhaninge församling (eventuellt ur Ornö församling)

Församlingen var till 31 mars 1636 annex i pastoratet Ornö, Nämdö och Utö. Från 1 april 1636 till 1 maj 1923 annexförsamling i Österhaninge pastorat. Från 1 maj 1923 till 2002 annexförsamling i pastoratet Dalarö, Ornö och Utö som till 1 maj 1929 även omfattade Nämdö församling. Församlingen uppgick 2002 i Dalarö-Ornö-Utö församling.

Kyrkor 

 Utö kyrka

Se även
Utö socken
Utö distrikt

Källor 

Historiska församlingar i Stockholms stift
Indelningar i Haninge kommun
Ornö landskommun

Ornö landskommun var en tidigare kommun i Stockholms län.

Administrativ historik
Den 1 januari 1863, när kommunalförordningarna började tillämpas, skapades över hela riket cirka  kommuner, varav 89 städer, 8 köpingar och resten landskommuner.

Då inrättades i Ornö socken i Sotholms härad i Södermanland denna kommun

1952 genomfördes den första av 1900-talets två genomgripande kommunreformer i Sverige. Då uppgick denna kommun i storkommunen Dalarö landskommun, som 1959 uppgick i Österhaninge landskommun som 1971 uppgick i Haninge kommun.

Källor

Sveriges kommuner 1863-1951
Indelningar i Haninge kommun
Tidigare kommuner i Stockholms län