kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Alla helgons blodiga natt 2

Alla helgons blodiga natt 2 (originaltitel: Halloween II) är en amerikansk skräckfilm/slasher från 1981. Filmen är regisserad av Debra Hill. I huvudrollerna syns Jamie Lee Curtis som Laurie Strode, Donald Pleasence som Dr. Loomis och Dick Warlock som Michael Myers.

Handling 
Sex skott ekar i natten. Dr. Loomis har just skjutit massmördaren Michael Myers. Michael faller ner från balkongen med en smäll. Laurie har med en hårsmån undkommit en säker död. Men då Dr. Loomis tittar ut är Michael borta. Laurie läggs in på sjukhus, men märker snart att Michael inte gett upp. Han vill se henne död, och han är beredd att mörda alla som kommer i hans väg.

Om filmen 
Filmen utspelar sig direkt där Alla helgons blodiga natt slutade. Budgeten var 2 500 000 dollar. På bio tjänade den in 25 500 000 dollar, vilket är tio gånger så mycket.

Rollista (i urval) 
 Jamie Lee Curtis som Laurie Strode
 Donald Pleasence som Dr. Sam Loomis
 Dick Warlock som Michael Myers
 Charles Cyphers som Sheriff Leigh Brackett
 Jeffrey Kramer som Graham
 Lance Guest som Jimmy

Externa länkar 
 

Halloween (film)
Amerikanska filmer 1981
1978 på film
Filmer från Universal Studios
Filmer i regi av Rick Rosenthal
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska uppföljarfilmer
Marianne Tedenstad

Gerd Marianne Tedenstad Wagemyr, född Tedenstad 15 maj 1950, är en svensk regissör, teaterproducent och projektledare.

Biografi
1983 startade hon tillsammans med sin man Nicke Wagemyr Apolloteatern AB i Täby, som under en tioårsperiod 1987 - 1997 hade en egen scen där de satte upp allt från drama till thriller, komedier, barnteater och revy. 1992 mottog de Täby kommuns kulturpris för sina insatser inom teatern. Förutom på den egna scenen har Apolloteatern bland annat satt upp revyer och musikprogram som har spelats på Komediteatern och Nalen i Stockholm, på Laholms teater och på turné. Parallellt med Apolloteaterns produktioner har Marianne Tedenstad Wagemyr regisserat musikal, teater och revy för andra uppdragsgivare. Från 2006 fram till pensionen 2015 frilansade hon som producent och regissör inom teater, skivbolag och film. På 70-årsdagen den 15 maj 2020 gav Marianne ut sin självbiografi Född Rödhårig på Megillaförlaget. Hon är bosatt i Roslagen och på Gran Canaria.

Hon är dotter till fabrikören Sigurd Tedenstad och Vivian, ogift Lundin.

Teater

Regi (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 
ApolloTeatern

Svenska regissörer
Svenska teaterproducenter
Födda 1950
Kvinnor
Levande personer
Makedonska köket

Nordmakedoniska köket är en del av jugoslaviska köket, med influenser från Medelhavsköket och det från Mellanöstern, samt till en mindre grad från italienska, tyska och östeuropeiska köket. Det relativt varma klimatet i landet gör att det är mycket goda förhållanden för att odla flera olika grönsaker, örter och frukter. Således är det makedonska köket mycket varierat.

Landet är känt för så kallad "shopskasallad", en hors-d'œuvre och sidorätt, som serveras till nästan alla mål. Det är även känt för sin kvalitet och mångfald av mjölkprodukter, viner och lokala alkoholdrycker, såsom rakia.

Tavče Gravče och mastika anses vara landets nationalrätt respektive nationaldryck.

Maträtter 
Det nordmakedonska köket har ett stort utbud av rätter som ofta baseras på kött, paprika och andra regionala grönsaker. Bland annat är landet känt för sina paprikabaserade röror så som ajvar, pinđur och lutenica. Några av de mest spridda och populära rätterna i Nordmakedonien inkluderar:
 Ajvar, paprikabaserad röra
 Pinđur, paprikabaserad röra
 Tavče-Grav-Gravče, bönröra
 Musaka, aubergine/potatis som varvas i lager med kött.
 Kebapi, avlånga köttfärsbiffar
 Pastrmalija
 Sarma, fylld surkål
 Burek, filodegspaj fylld med bland annat ost, köttfärs och spenat.

Desserter 
 Baklava

Drycker

Kaffe 
Nordmakedonien har en välutvecklad kaffekultur och turkiskt kaffe är den överlägset mest populära kaffedrycken. Sedan osmanska riket tills idag har kaffe spelat en viktig roll i makedonsk livsstil och kultur. Andra kaffedrycker såsom latte, cafe mocha och cappuccino har ökat i popularitet i och med fler öppnade kaféer.

Sprit 
Rakija är en av de populäraste alkoholdryckerna i Nordmakedonien.

Externa länkar
Blogg om nordmakedonska köket
Portal om nordmakedonska köket
Recept

 
Olika regioners kök i Europa
John Branch

John Branch, född 4 november 1782 i Halifax, North Carolina, död 3 januari 1863 i Halifax County, North Carolina, var en amerikansk politiker. Han var guvernör i delstaten North Carolina 1817-1820. Han representerade North Carolina i båda kamrarna av USA:s kongress, först i senaten 1823-1829 och sedan i representanthuset 1831-1833. Han tjänstgjorde som USA:s marinminister i Andrew Jacksons kabinett 1829-1831. Han var guvernör i Floridaterritoriet 1844-1845. Han var först demokrat-republikan och senare demokrat.

Branch utexaminerades 1801 från University of North Carolina at Chapel Hill. Han studerade sedan juridik och inledde sin karriär som advokat i North Carolina. Han var talman i delstatens senat 1815-1817. Branch efterträdde 1817 William Miller som guvernör. Han efterträddes 1820 av Jesse Franklin.

Branch tillträdde 1823 som ledamot av USA:s senat. Han omvaldes 1829 men avgick i början av den andra mandatperioden för att tillträda som marinminister. USA:s regering skakades 1831 av en skandal, Eatonaffären eller Petticoat Affair. Bland andra krigsministern John Eaton avgick på grund av skandalen som hade fått sin början i Eatons äktenskap till pursern John Bowie Timberlakes änka Peggy. Äktenskapet sågs med oblida ögon av societeten. Även Branch avgick och efterträddes som marinminister av Levi Woodbury.

Branch satt i representanthuset i USA:s 22:a kongress. Han efterträddes 1833 som kongressledamot av Jesse Atherton Bynum. President John Tyler utnämnde 1844 Branch till guvernör i Floridaterritoriet som upplöstes redan följande år i och med att Florida blev USA:s 27:e delstat.

Branch County i Michigan har uppkallats efter John Branch.

Referenser

Externa länkar 
Biografi på National Governors Associations hemsidor

Guvernörer i North Carolina
Ledamöter av USA:s senat från North Carolina
Ledamöter av USA:s representanthus från North Carolina
USA:s marinministrar
Amerikanska demokrat-republikaner
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Halifax County, North Carolina
Födda 1782
Avlidna 1863
Män
Alumner från University of North Carolina at Chapel Hill
James Turner

James Turner, född 20 december 1766 i Southampton County i Virginia, död 15 januari 1824 i Warren County i North Carolina, var en amerikansk politiker (demokrat-republikan). Han var guvernör i delstaten North Carolina 1802–1805. Han representerade North Carolina i USA:s senat 1805–1816.

Turner var plantageägare i North Carolina. Han deltog i amerikanska revolutionskriget. Han efterträdde 1802 Benjamin Williams som guvernör. Han efterträddes 1805 av Nathaniel Alexander. Turner efterträdde 1805 Jesse Franklin som senator för North Carolina. Han avgick 1816 på grund av hälsoskäl och efterträddes i senaten av Montfort Stokes.

Turner var gift tre gånger. Han hade fyra barn från det första äktenskapet och ytterligare två barn från det tredje. Han gravsattes på Bloomsbury Cemetery i Warren County.

Källor

Externa länkar
Biografi på National Governors Associations hemsidor

Political Graveyard

Guvernörer i North Carolina
Ledamöter av USA:s senat från North Carolina
Amerikanska demokrat-republikaner
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Southampton County
Födda 1766
Avlidna 1824
Män
Halifax, North Carolina

Halifax är en kommun (town) i den amerikanska delstaten North Carolina med en yta av 1,2 km² och en folkmängd, som uppgår till 344 invånare (2000). Halifax är administrativ huvudort i Halifax County, North Carolina.

Kända personer från Halifax
John Branch, politiker

Externa länkar
Historic Halifax

Orter i North Carolina
Halifax County, North Carolina
Conny Brännberg

Conny Brännberg är född 31 januari 1956 och är en svensk politiker (kristdemokrat) och kommunfullmäktiges ordförande i Skövde kommun. Han är också regionråd och ledamot av regionfullmäktige i Västra Götalandsregionen.

Han är också gruppledare för Kristdemokraterna i Västsverige och vice ordförande för beredningen för Kultur och Fritid SKR (Sveriges Kommuner och Regioner). Han är ordförande i Pingstförsamlingen i Skövde. Conny Brännberg har universitetsexamen i filmvetenskap, pedagogik och teologi.

Bibliografi
Att vara ordförande: handbok i sammanträdesteknik för kommun och landsting, Conny Brännberg, Stockholm: Norstedts Juridik 2006, >

Externa länkar 
Officiell webbplats

Födda 1956
Män
Levande personer
Svenska kristdemokrater
Avalon (sång)

Avalon är en amerikansk popsång från 1920 som skrevs av Al Jolson, Vincent Rose och Buddy DeSylva. Den framfördes först av Jolson, och förekom i musikalerna Sinbad och Bombo. Jolsons version nådde plats nummer två på hitlistan.

Det är möjligt att Rose skrivit sången ensam, och att Jolson bara blev krediterad eftersom han som erkänd och uppskattad musikutövare hjälpte till att göra låten populär. När sången först blev publicerad anfördes endast Jolson och Rose som musik- och textförfattare – DeSylvas namn lades till senare.

Sången har kommit att bli något av en jazzstandard. Den har framförts av bland andra Cab Calloway (1934), Coleman Hawkins (1935) och Eddie Durham (1936). År 1938 spelade Benny Goodmans kvartett låten i sin konsert i Carnegie Hall. Den framfördes också i de biografiska filmerna Al Jolson (1946) och Filmen om Benny Goodman (1956).

En del av sångens melodi togs ur arian E lucevan le stelle i Giacomo Puccinis opera Tosca, med endast små ändringar av Rose. Puccinis förläggare stämde därför Jolson och Rose, vilka dömdes att betala 25 000 dollar i skadestånd. Utöver detta beslutade domstolen att alla framtida royalties som Avalon genererade skulle tillfalla Puccinis förläggare.

Versioner 
 Red Nichols and His Five Pennies (27 februari 1928)
 George Monkhouse and his Cambridge University Quinquaginta Ramblers (12 mars 1930)
 Spike Hughes and his Dance Orchestra (23 maj 1930)
 Joel Shaw and his Orchestra (augusti 1932)
 Billy Cotton and his Band (21 juli 1933)
 Casa Loma Orchestra (16 augusti 1934)
 Cab Calloway and his Orchestra (4 september 1934)
 Scott Wood and his Six Swingers (18 december 1934; 1 september 1936)
 Joe Venuti and his Orchestra (26 december 1934)
 KXYZ Novelty Band (29 januari 1935)
 Coleman Hawkins (2 mars 1935)
 Quintette of the Hot Club of France (juli 1935)
 Jimmie Lunceford and his Orchestra (30 september 1935)
 Harry Roy and his Orchestra (8 november 1935)
 Val Rosing and his Swing Stars (18 november 1935)
 Ballyhooligans (7 juli 1936)
 Benny Goodman Quartet (29 juni 1937; 28 september 1937; 16 januari 1938)
 Joe Daniels and his Hotshots (28 september 1937)
 Alix Combelle et son Orchestre (4 oktober 1937)
 Harry James and his Orchestra (13 juli 1939; 8 november 1939)
 Willie Lewis and his Negro Band (27 juni 1941)
 Sonora orkester (1929-1940). Originalmedlemmar Gösta "Fräsern" Skoog, (trummor), Lasse Nilsson (fiol, trumpet, trombon, altsax, sång), "Sik" Bengt Nilsson (dragspel, tenorsax - Monika Zetterlunds far), Nils Humla (trumpet), Hilding Stolpe (gitarr), Sixten Åskag (piano).

Referenser

Externa länkar 
 Sångens text och noter på Wikisource

Amerikanska sånger
Sånger 1920
Amerikanska ockupationszonen

Amerikanska ockupationszonen var en av de fyra ockupationszoner som bildades efter Nazitysklands villkorslösa kapitulation och upplösning i slutet av andra världskriget 1945.

Segrarmakternas inbördes indelning av efterkrigs-Tysklands ockupationszoner definierades i Londonprotokollet. I dessa ingick dock inte Berlin (Stor-Berlin), som utgjorde en särskild, gemensamt ockuperad del men delades in i sektorer för respektive ockupationsmakts förvaltning.

Som för alla zoner, låg huvudorten officiellt i Berlin. I praktiken låg det amerikanska huvudkontoret i Frankfurt am Main, närmare bestämt i IG Farbens administrationsbyggnad.

Inför Västtysklands bildande 1949, bildades i ockupationszonens område de nya förbundsländerna Bayern, Württemberg-Baden och Hessen. Württemberg-Baden uppgick 1952 i det nya förbundslandet Baden-Württemberg.

Utsträckning
Det omfattade följande områden:
Bayern utom Pfalz och ett antal mindre områden;
De preussiska provinserna Kurhessen och Nassau (som tidigare utgjort Hessen-Nassau);
De hessiska provinserna Starkenburg och Oberhessen samt en liten del av Rheinhessen som låg öster om Rhen;
De delar av Baden och Württemberg som låg norr om motorvägen A8 (Württemberg-Baden);
Bremen och Bremerhaven;

Militärguvernörer
 Dwight D. Eisenhower (maj – november 1945)
 George S. Patton (november 1945)
 Joseph T. McNarney (november 1945 – januari 1947)
 Lucius D. Clay (januari 1947 – maj 1949)
 Clarence R. Huebner (maj – september 1949)

Berlinsektorn 
Amerikanska trupper anlände till Berlin och tog över sin sektor  1945. Den omfattade, även i den slutliga indelningen per den 13 augusti, följande Bezirke (stadsdelsområden): Neukölln, Kreuzberg, Tempelhof, Schöneberg, Steglitz och Zehlendorf.

Västtyskland 
År 1949 bildade förbundsländerna i den amerikanska zonen, tillsammans med förbundsländerna i den brittiska och i den franska zonen, Förbundsrepubliken Tyskland, informellt ofta kallat Västtyskland för att skilja det från grannen i öst.

Ockupationszonerna i det västtyska området kvarstod under en övergångstid med ökande självständighet för den nya staten, och upplöstes efter ikraftträdandet av Parisfördragen i maj 1955.

Källor

Baden-Württembergs historia
Bayern under 1900-talet
Berlin under 1900-talet
Bremens historia
Hessens historia
Relationer mellan USA och Västtyskland
Västberlin
Franska ockupationszonen

Den Franska ockupationszonen var en av de fyra ockupationszoner som bildades efter Nazitysklands villkorslösa kapitulation och upplösning i slutet av andra världskriget 1945.

Segrarmakternas inbördes indelning av efterkrigs-Tysklands ockupationszoner definierades i Londonprotokollet. I dessa ingick dock inte Berlin (Stor-Berlin), som utgjorde en särskild, gemensamt ockuperad del men delades in i sektorer för respektive ockupationsmakts förvaltning.

Som för alla zoner, låg huvudorten officiellt i Berlin. I praktiken den franska militärregeringen i Baden-Baden.

Området kom 1949 att bli en del av den nybildade staten Västtyskland, med undantag av Saar som införlivades i Västtyskland först 1957.

Utsträckning
Den franska ockupationszonen omfattade följande områden:
Den bayerska provinsen Rheinpfalz;
Regeringsområdena Koblenz och Trier, som ingått i den preussiska Rhenprovinsen;
Regeringsområdet Montabaur, som tillhört den preussiska provinsen Nassau;
Den preussiska provinsen Hohenzollern;
De hessiska provinsen  Rheinhessen (utom en liten del öster om Rhen);
De delar av Baden och Württemberg som låg söder om motorvägen A8;
Birkenfeld, som varit en sydlig enklav tillhörande Fristaten Oldenburg;

Fram till 1946 ingick också Saarland i den franska ockupationszonen.

Berlinsektorn 
Franska trupper anlände till Berlin  1945.
Deras Berlinsektor omfattade från och med den 13 augusti stadsdelsområdena (Bezirke) Wedding och Reinickendorf.

Västtyskland 
Inför bildandet av den västtyska staten 1949, bildades förbundsländerna Rheinland-Pfalz, Württemberg-Hohenzollern och Südbaden. Tillsammans med förbundsländerna i den brittiska och i den amerikanska zonen, bildade de Förbundsrepubliken Tyskland, informellt ofta kallat Västtyskland.

År 1952 slogs Württemberg-Hohenzollern och Südbaden ihop med det nybildade förbundslandet Baden-Württemberg.

Ockupationszonerna i det västtyska området kvarstod under en övergångstid med ökande självständighet för den nya staten, och upplöstes efter ikraftträdandet av Parisfördragen i maj 1955.

Källor

Baden-Württembergs historia
Hessens historia
Rheinland-Pfalz historia
Saarlands historia
Västberlin
Relationer mellan Frankrike och Västtyskland
Royal Palace Sprint

Royal Palace Sprint () var ett årligt sprintlopp inom avslutningen av världscupen i längdskidåkning och ägde rum i Gamla stan i Stockholm. Första tävlingen avgjordes år 2000, därefter har den avgjorts 2002 och 2004. Sedan 2007 återkom tävlingen varje år. Sträckan som deltagarna körde var 1 090 meter. Tävlingen bestod av kvalificering, kvartsfinal, semifinal och final och var uppdelad i damer och herrar. Under tävlingsdagen invigdes tävlingen av Carl XVI Gustaf med undantag för 2011 och 2013 då den invigdes av Prins Carl Philip. Under 2014 och 2015 gjorde tävlingen ett uppehåll för att återkomma 2016. I maj 2017 meddelades att tävlingen skulle läggas ner och flytta till Falun för att ingå i Svenska skidspelen.

Tävlingsår

2000
Tävlingen avgjordes 28 februari 2000.

2002
Tävlingen avgjordes 5 mars 2002.

2004
Tävlingen avgjordes 18 februari 2004.

2007

Tävlingen avgjordes 21 mars 2007.

2008
Tävlingen avgjordes 27 februari 2008.

2009
Tävlingen avgjordes 18 mars 2009.

2010
Tävlingen avgjordes 17 mars 2010.

2011
Tävlingen avgjordes 16 mars 2011.

2012
Tävlingen avgjordes 14 mars 2012.

2013

Tävlingen avgjordes 20 mars 2013.

Bildgalleri från Royal Palace Sprint 2013

Källor

Externa länkar

Gamla stan
Världscupen i längdåkning
Längdskidåkning i Sverige
Internationella sportevenemang i Stockholm
Återkommande sportevenemang i februari
Återkommande sportevenemang i mars
Linköpings flygklubb

Linköpings Flygklubb, förkortad LFK, är en av Sveriges största flygklubbar med sina 350 medlemmar. Flygklubben grundades, i likhet med Jönköpings Flygklubb, 1933. Klubben har sin klubbstuga i anslutning till Linköping-Saabs flygplats. Flygplanskonstruktören Erik Bratt var länge aktiv i klubben. Aeroklubben driver också sitt eget flygbolag Östgötaflyg som näst efter SAS är Sveriges äldsta flygbolag som fortfarande har flygverksamhet.

Flygplan
Man äger sex flygplan varav fyra stycken Piper PA-28, en Diamond DA20 och en Piper PA-18. Flygplanen servas av klubbens egen flygtekniker.
 
 Piper PA-28-181 Archer II (registrering SE-IUD)
 Piper PA-28-181 Archer II (registrering SE-KIT)
 Piper PA-28-161 Cadet (registrering SE-KMH)
 Piper PA-28-161 Cadet (registrering SE-KII) Exporterad till Storbritannien 2016-01-11. 2016-01-11 registrerad G-CIZO Falcon Flying Services Ltd, Biggin Hill
 Diamond DA20-C1 Eclipse (registrering SE-MEB)
 Piper PA-18-150 Super Cub (registrering SE-KEG)

Utbildning
Flygklubben har utbildat mer än tusen privatflygare. Man anställde sin första kvinnliga flyglärare 1999. Flygklubben erbjuder flera typer av flygutbildning:
 Privatflygarcertifikat  (PPL)
 Mörkerbehörighet (NQ)
 Avancerad Flygning (AVA)
 Instrument Rating (IR)

Källor
 http://www.lfk.se/
 https://www.transportstyrelsen.se/sv/Luftfart/Luftfartyg-och-luftvardighet/Luftfartygsregistret/Sok-luftfartyg/
 http://publicapps.caa.co.uk/modalapplication.aspx?appid=1

Flygklubbar
Sportklubbar bildade 1933
Linköping
Halloween 4: Återkomsten

Halloween 4: Återkomsten är en amerikansk skräckfilm/slasher från 1988, regisserad av Dwight H. Little och med manus av Alan B. McElroy.

Handling 
Det är tio år sedan den mordgalne Michael Myers orsakade en blodig massaker i den lilla staden Haddonfield. Sedan dess har han legat i koma på en sluten säkerhetsanstalt. Men så kommer en ny lag som säger att patienter efter tio år ska föras över till allmän anstalt. När doktor Loomis får veta detta, skyndar han till sjukhuset, men han kommer för sent. Michael Myers har vaknat och han är på väg mot Haddonfield.

Om filmen 
Det här är den första Halloween-filmen utan Jamie Lee Curtis. Hon var visserligen inte med i del 3, men den filmen var inte kopplad till de andra filmerna i serien. Istället får man följa Lauries dotter, Jamie Lloyd, spelad av den blivande publikfavoriten Danielle Harris. Filmens budget var 5 000 000 dollar och den tjänade in drygt 18 000 000 dollar.

Rollista (i urval) 
Donald Pleasence som Dr. LoomisDanielle Harris som Jamie LloydGeorge P. Wilbur som Michael MyersEllie Cornell som Rachel CarruthersMichael Pataki som Dr. HoffmanBeau Starr som Sheriff Ben MeekerKathleen Kinmont som Kelly MeekerSasha Jenson som Brady

Externa länkar 

Halloween (film)
Amerikanska filmer 1998
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska uppföljarfilmer
Kyrkogångsplikt

Kyrkogångsplikt avsåg befolkningens skyldighet att närvara vid veckolig högmässa.

Kyrkogångsplikten avskaffades i Sverige i och med 1809 års regeringsform, men fortlevde därefter i Finland. Samtidigt upphörde det formella tvånget till nattvardsgång. Avskaffandet markerar därmed ett första steg mot religionsfrihet i Sverige.

Se även 
 Konventikelplakatet
Kyrkoplikt

Källor
 Sammanfattning ur Staten och trossamfunden, Rättslig reglering (SOU 1997:41)

Fotnoter

Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland
Svenska kyrkans historia
Halloween 5: Förbannelsen

Halloween 5: Förbannelsen är en amerikansk skräckfilm/slasher från 1989, regisserad av Dominique Othenin-Girard. Filmen är en direkt uppföljare till Halloween 4: Återkomsten.

Handling 
Michael Myers är tillbaka, men den här gången är han väntad. Michaels 9-åriga systerdotter, Jamie, har telepatisk kontakt med sin morbror. Hon vet var och när han slår till nästa gång. När Michael ger sig ut på en ny blodig mordorgie är doktor Loomis redo att stoppa massmördaren för gott.

Om filmen 
Efter succén med del 4, så bestämde sig Moustapha Akkad för att snabbt fortsätta med serien. Därför dröjde det endast ett år innan den här kom ut på bio. Den släpptes den 13 oktober och drog in 11 642 254 dollar - vilket gör den till den minst lyckade filmen i Halloween-serien, pengamässigt. Den släpptes direkt på video utanför USA.

Rollista (i urval) 
Donald Pleasence som Dr. LoomisDanielle Harris som Jamie LloydDon Shanks som Michael MyersBeau Starr som Sheriff Ben MeekerJeffery Landman som Billy HallTamara Glynn som Samantha ThomasJonathan Chapinsom Mikey

Externa länkar 

Halloween (film)
Amerikanska filmer 1989
1988 på film
1989 på film
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska uppföljarfilmer
Sony Ericsson Xperia X10

Sony Ericsson Xperia X10 är en smartphone tillverkad av Sony Ericsson. X10 är Sony Ericssons första telefon baserad på mjukvaruplattformen Android. Telefonen presenterades den 3 november 2009 och lanserades i början av 2010.

Den förekommer i 2 versioner: X10a (oftast benämnd endast X10) och X10i. Den enda skillnaden berör frekvensbanden för 3G; X10 använder 800/850/1900/2100 bands och X10i 900/1700/2100.

Bland nyheterna fanns Timescape och Mediascape. Timescape samlar e-post, SMS och meddelanden och händelser från sociala nätverk som Facebook och Twitter på ett ställe. Mediascape samlar musik, videor och foton. Telefonen kan även ladda hem applikationer från Android Market.

I april 2010 släppte Sony Ericsson en miniversion av telefonen, vid namn X10 mini. Den skiljer sig framförallt i att den är väsentligt mindre, har svagare processor, mindre skärm och mindre mängd internminne. Operativsystemet är, liksom i X10, Android. En variant på X10 mini med benämningen X10 mini pro släpptes även under 2010. Pro är identiskt med sitt syskon med enda skillnaden att provarianten är utrustad med ett utskjutbart tangentbord. Detta påverkar även telefonens tjocklek och vikt men är i övrigt identisk med X10 mini.

Källor

Se även 
 Android (operativsystem)
 Sony Ericsson

Xperia X10
Mobiltelefoner med Android
Jacques Friedel

Jacques Friedel, född 11 februari 1921 i Paris, död 27 augusti 2014 i Paris, var en fransk fysiker.

Friedel var professor emeritus i fysik vid Université Paris-Sud i Orsay. Han invaldes 1977 som utländsk ledamot av svenska Vetenskapsakademien och blev 1988 utländsk ledamot av Royal Society i London. Han var sedan 1977 ledamot av Franska vetenskapsakademien, för vilken han var president 1993-1994. Sedan 1988 var han även ledamot av amerikanska National Academy of Sciences. Han tilldelades 1970 Médaille d'or du CNRS.

Källor

Noter

Tryckt litteratur

Externa länkar 

Franska fysiker under 1900-talet
Franska professorer
Ledamöter av American Academy of Arts and Sciences
Ledamöter av Franska vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Leopoldina
Ledamöter av National Academy of Sciences
Ledamöter av Royal Society
Storkorset av Hederslegionen
Forskare från Paris
Män
Födda 1921
Avlidna 2014
Alumner från universitetet i Bristol
Alumner från Paris universitet
Alumner från École polytechnique