kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sydsvenska kreditaktiebolaget, Stockholm

Sydsvenska kreditaktiebolaget är en bankbyggnad i kvarteret Lejonet i centrala Stockholm vid hörnet Drottninggatan 4, Fredsgatan 5.

Historik

Huset ritades av Gustaf Wickman och invigdes 1909. Bolaget lät 1905 riva en äldre byggnad  i för att ge plats åt ett nytt bankpalats. Vid denna tiden hade huvudstadens ekonomiska centrum förskjutits från Gamla stan, över Norrström till de södra Klarakvarteren, Arsenalsgatan och Kungsträdgården. Utmed Fredsgatan låg vid denna tid redan fem bankpalats, och uppdraget att rita huset gick till arkitekten Gustaf Wickman som redan hade ritat två av palatsen (Sundsvallsbanken och Skånebanken).

Wickman ritade en modern jugendbyggnad i röd skånsk övedssandsten. De stora fönstren skulle föra tankarna till dåtidens amerikanska skyskrapor. Byggnaden är således både i material och struktur besläktad med Skånebanken på motsatt sida av gatan. I tidstypisk jugend pryddes fasaden med motiv ur Skånes och Blekinges flora, så som reliefer av ek, kastanj, lönn apel och valnöt. 1909 kunde Sydsvenska kreditaktiebolaget slå upp portarna för det nya huvudkontoret.
Den kvadratiska bankhallen i byggnadens mitt täcktes av ett plant glastak och dekorerades med sparsam dekor i jugendrokoko. Den omgavs av direktörsrum åt Drottninggatan och butiker åt Fredsgatan. En trappa upp låg fondavdelningen samt uthyrningslokaler. Byggnaden hade kostat två miljoner kronor.

Husets vidare öden
Då banken drabbades av ekonomisk kris och tvingades man 1922 att sälja byggnaden. Den rekonstruerade AB Sydsvenska banken flyttade till Adelswärdska huset. Huset disponerades därefter av Brandförsäkringsbolaget Norrland, och från 1930-talets slut av Göteborgs handelsbank (senare PKbanken och Nordbanken). Då Nordea på 2000-talet flyttade ut försvann den sista banken på Fredsgatan.

Byggnaden förvärvades redan 1979 av staten. Idag rymmer den kontorslokaler för Utrikesdepartementet och butiker. Fastigheten är blåmärkt av Stadsmuseet i Stockholm, vilket är det starkaste skyddet och innebär "att bebyggelsen bedöms ha synnerligen höga kulturhistoriska värden".

Referenser

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Norrmalm
Byggnader ritade av Gustaf Wickman
Tidigare bankbyggnader i Sverige
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Regeringen Blehr II

Regeringen Blehr II var en norsk regering som tillträdde 22 juni 1921 och satt till 6 mars 1923. Det var en ren Venstre-regering. Statsminister var Otto Blehr.

Referenser

1921 i Norge
1922 i Norge
1923 i Norge
Norges regeringar
Bildanden 1921
Upplösningar 1923
Ulla Fersen (1789)

Ulla Fersen var en fregatt i svenska flottan, som byggdes efter Fredrik Henrik af Chapmans ritningar i Karlskrona och sjösattes 1789. Skeppet var ett segelfartyg byggt av trä och bestyckat med 18 kanoner.

Tjänstgöringshistoria
Hon deltog bland annat i Gustav III:s ryska krig åren 1788-1790, och hon deltog då sjöslag mot ryska flottan i Finska viken. Man kan särskilt nämna följande strider:

Räden mot Baltischport, 17 mars 1790
Sjöslaget vid Reval, 13 maj 1790
Kronstadt, 3-4 juni 1790

I sjökriget  tjänstgjorde hon ibland som flaggskepp åt Hertig Karl, yngre bror till Gustav III. 

Ulla Fersen blev uppbringad efter strid vid två tillfällen 1796 och 1801, men återlämnades till Sverige vid bägge tillfällena. Hon blev troligen ombyggd år 1802. Fartyget förliste i en svår storm utanför Neuhoff på ön Usedom i Tyskland i april 1807 och har alltsedan dess legat som skeppsvrak i södra Östersjön. Fartygschef vid olyckstillfället var major Peter Holm.

Långresan 1801
Resan avsågs att gå till svenskön Saint Barthélemy men under färden blev hon uppbringad i februari-mars 1801 utanför Kanarieöarna av den engelska fregatten Dryad. Efter en kort strid gav de upp och hon fördes till Cork i Irland och senare till Portsmouth i England. Efter förhandlingar återlämnades hon senare till Sverige. Fartygschef var kapten Hans Hampus Fallstedt (1767-1808). 

Färdväg
Sverige 
Lissabon, Portugal, avseglade 10 februari 1801
Kanarieöarna, Spanien, anlöpte 19 mars 1801
Cork, Irland
Portsmouth, England
Sverige

Fartyget var uppkallat efter Ulla von Fersen, en välkänd hovdam vid kungliga slottet i Stockholm.

En modell av skeppets skrov finns på Marinmuseum i Karlskrona.

Se även 
Lista över svenska vrak
Lista över svenska seglande örlogsfartyg

Källor

Svenska fregatter
Fartyg sjösatta 1789
Fartyg byggda i Karlskrona
Fartygsförlisningar
Svenska segelfartyg
Skeppsvrak i Östersjön
Pillarguri

Pillarguri, född okänt år, död efter 1612, var en legendarisk norsk hjältinna. Hon är berömd för att under Slaget vid Kringen under Kalmarkriget 1612 ha varnat den norska bondehären om den skotska legoarméns passage genom dalgången på väg till Sverige. 

Pillarguri står staty på Otta. En minnessten restes över henne till minne av trehundraårsdagen av slaget 1912. Hon finns också avbildad på kommunvapnet till Sel kommun. På 1800-talet bytte man namn på berget Selsjordkampen där hon skall ha stått till Pillerguritoppen efter henne.

I början av 1800-talet nedtecknade prosten Krag sägner från trakterna kring Vågå och Sel om bland annat slaget vid Kringen och Pillarguri. Ivar Aasen anger emellertid redan i sin dagbok år 1845: "Dog synes Sagnene derom allerede at være dunkle og forskjelligt lydene".

Referenser

Källor 
 

Kvinnor
Personer i Norge under 1600-talet
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Bernard Howard, 12:e hertig av Norfolk

Bernard Howard, 12:e hertig av Norfolk, född 1765, död 1842, var son till Henry Howard (1713–1787) och Juliana Molyneux, och sonsons sonson till Henry Howard, 22:e earl av Arundel . 

Han gifte sig 1789 med Lady Elizabeth Belasyse (1770–1819) , dotter till Henry Belasyse, earl of Fauconberg of Newborough . Han skilde sig från henne 1794. 

År 1815 efterträdde han sin kusin som hertig av Norfolk och Earl Marshal av England.

Barn

 Henry Howard, 13:e hertig av Norfolk (1791–1856) gift 1814 med Charlotte Sophia Leveson-Gower (d. 1870), dotter till George Granville Leveson-Gower, 1:e hertig av Sutherland .

Noter

Engelsk adel
Brittiska hertigar
Riddare av Strumpebandsorden
Födda 1765
Avlidna 1842
Män
Ledamöter av Royal Society
Erik Dahlberg (relief)

Erik Dahlberg är en relief över Erik Dahlberg, huggen diabas 1916 och infogad i mittpartiet av Erik Dahlbergs trappor, mellan Aschebergsgatan och Erik Dahlbergsgatan i Göteborg. Den är ett verk av konstnären Ninnan Santesson.

Skulpturen bekostades och utplacerades av Charles Felix Lindbergs donationsfond.

Källor 

 

Dahlberg
Dahlberg
Vasastaden
Skulpturer i diabas
Skulpturer 1916
Reliefer
Porträttskulpturer i Sverige
Regeringen Bahr Halvorsen I

Regeringen Bahr Halvorsen I var en norsk regering som tillträdde 21 juni 1920. Det var en minoritetsregering med Høyre och Frisinnede Venstre. Statsminister var Otto Bahr Halvorsen. Regeringen lämnade in sin avskedsansökan den 18 juni 1921 och avgick den 22 juni. Detta efter att ha blivit nedröstade i Stortinget i den så kallade skolekommisjonssaken, där regeringen önskade upphäva bestämmelser i skollagen som skulle säkra anställda lärare mot att kommunena kunde sänka deras löner.

1920 i Norge
1921 i Norge
Norges regeringar
Bildanden 1920
Upplösningar 1921
Straight from the Lab

Straight from the Lab är en EP från Eminem från 2003.

Låtlista 
 Monkey See, Monkey Do
 We As Americans
 Love You More
 Can-I-Bitch
 Bully
 Come On In feat. D12
 Hailie's Revenge feat. D12 & Obie Trice

Externa länkar 
 Straight from the Lab är en piratkopia

Album av Eminem
Amerikanska EP-skivor
EP-skivor 2003
Berulfsens pengabinge

Berulfsens pengabinge är en norsk TV-serie som handlar om pengars historia. Serien är producerad av NRK år 2008 och innehåller åtta delar. Berättare i seriens samtliga delar är Torkjell Berulfsen.

Norska TV-serier från 2000-talet
TV-seriestarter 2008
Charles Spencer, 3:e earl av Sunderland

Charles Spencer, 3:e earl av Sunderland, född den 23 april 1675, död den 19 april 1722, var en brittisk politiker och bibliofil. Han var son till Robert Spencer, 2:e earl av Sunderland och far till Charles Spencer, 5:e earl av Sunderland.

Sunderland blev 1695, då ännu bärande titeln lord Spencer, ledamot av underhuset, där han anslöt sig till whigpartiet. Hans giftermål 1699 med Anne Churchill, dotter till hertigen av Marlborough, hade ej ringa politisk betydelse, eftersom det väsentligt bidrog att närma hertigen och i synnerhet hertiginnan till whigs. 

Spencer, som 1702 ärvt faderns earltitel, blev i december 1706 statssekreterare och tillhörde 1708-10 den av fem whigledare bildade så kallade junta, som en tid helt behärskade drottningen. Spencer hade betydande andel i förföljelsen mot doktor Sacheverell och avskedades juni 1710. Tidigt hade han knutit förbindelser med kurfurst Georg av Hannover, men då denne 1714 som Georg I blev engelsk konung, sveks Spencers förhoppningar på en inflytelserik rådgivarställning. Först 1715 kom han in i kabinettet, och 1717 lyckades han undantränga sin rival Townshend från dennes statssekreterarpost. 

Året därpå blev han lordpresident och förste skattkammarlord. Från denna sin ställning som faktisk premiärminister störtades han 1721 av Walpole till följd av den harm det av Spencer gynnade Söderhavskompaniets finansiella katastrof framkallade bland allmänheten. Som politiker ansågs Spencer intrigant, våldsam och högdragen.
Han var även Groom of the Stool till George I 1719-1722. 

Sin lediga tid använde han till att samla sällsynta böcker; hans av samtiden mycket prisade bibliotek på Althorp flyttades 1749 till Blenheim Palace och såldes på 1880-talet av George Charles Spencer-Churchill, 8:e hertig av Marlborough.

Källor

Noter 

Storbritanniens lordpresidenter
Engelsk adel
Brittiska boksamlare
Riddare av Strumpebandsorden
Ledamöter av Royal Society
Grooms of the Stool
Alumner från Utrechts universitet
Brittiska politiker under 1700-talet
Födda 1675
Avlidna 1722
Män
Ugglan
Robert Spencer, 2:e earl av Sunderland

Robert Spencer, 2:e earl av Sunderland, född den 5 september 1641 i Paris, död den 28 september 1702 på Althorp, var en engelsk politiker. Han var son till Henry Spencer, 1:e earl av Sunderland och far till Charles Spencer, 3:e earl av Sunderland.

Sunderland användes av Karl II i viktiga diplomatiska uppdrag på 1670-talet, blev 1679 statssekreterare, motarbetade som sådan kungens bror Jakobs tronföljd, avskedades 1681, men lyckades återfå sitt ämbete 1683 och blev 1685 som lordpresident en av de inflytelserikaste medlemmarna av Jakob II:s råd.

Samtidigt mottog han pension från Frankrike och underhöll hemliga förbindelser med Vilhelm av Oranien. År 1687 efterträdde han hertigen av Buckingham som riddare av strumpebandsorden. Samma år övergick han, för att stärka sin ställning hos Jakob, till katolicismen, men avskedades oktober 1688 för sitt dubbelspel. Efter statsvälvningen samma år kunde han av samma skäl först 1691 återvända till England.

Han blev nu åter protestant och lyckades snart bli en av Vilhelm III:s mest anlitade rådgivare. Den allmänna misstro, som den opålitlige ränkmakaren åsamkat sig, nödgade honom att 1697 lämna statslivet. Han bär ansvaret för många bland de regeringsåtgärder av Jakob II, som mest bidrog att framkalla 1688 års revolution.

Källor

Noter 

Engelsk adel
Riddare av Strumpebandsorden
Ledamöter av Royal Society
Alumner från Christ Church, Oxford
Politiker från Paris
Engelska politiker under 1600-talet
Födda 1641
Avlidna 1702
Män
Ugglan
Sidney Godolphin, 1:e earl av Godolphin

Sidney Godolphin, 1:e earl av Godolphin, född 15 juni 1645 i Breage, Cornwall, död 15 september 1712 i St Albans, Hertfordshire, var en engelsk statsman. Han var far till Francis Godolphin, 2:e earl av Godolphin.

Godolphin kom 1662 som page till hovet, innehade sedan flera hovämbeten och satt 1668–1681 i underhuset, där han fick anseende för god finansiell förmåga och i allmänhet gick konungens ärenden. År 1679 blev Godolphin en av skattkammarlorderna, utnämndes april 1684 till statssekreterare och september samma år till förste skattkammarlord samt upphöjdes till peer (baron Godolphin). 

Enligt Karl II:s omdöme var Godolphin "aldrig i vägen och aldrig ur vägen", ett nyttigt redskap för maktens innehavare, obesvärad av mera utpräglade egna åsikter. Han höll i det längsta fast vid Jakob II:s sak, men inträdde efter dennes flykt redan 1689 som minister i kung Vilhelms tjänst och var 1690–1696 finansväsendets ledare som förste skattkammarlord. 

Godolphin stod samtidigt i korrespondens med den avsatte konungen och tvingades såsom invecklad i jakobitiska stämplingar 1696 avgå. Sin plats i skattkammaren återfick han i december 1700, tvingades än en gång avgå i december 1701, men utnämndes i maj 1702 av drottning Anna till riksskattmästare (Lord high treasurer) och delade sedan politiska öden med Marlborough, med  vars dotter Henrietta hans son Francis 1698 ingått äktenskap. 

Godolphin påverkades starkt av lady Marlborough, förmådde 1705 på hennes råd drottningen att närma sig whigs och tog under de båda närmast följande åren livlig del i arbetet för att åstadkomma unionen med Skottland. Godolphin, som ursprungligen räknats till torypartiet, blev efter 1706 alltmer beroende av de ledande whigpolitikerna, åt vilka, en efter annan, han skaffade ministerutnämningar. 

Då tories 1710 åter vann drottningens förtroende, blev Godolphin (augusti samma år) tvärt avskedad. År 1706 hade han upphöjts till earl av Godolphin. Han var personligen oegennyttig och gjorde sig under sin långa ämbetsmannabana värderad som en försiktig, arbetsam och smidig medhjälpare åt män med inbördes mycket växlande styrelsegrundsatser.

Källor

Noter

Storbritanniens ministrar
Brittiska parlamentsledamöter
Engelsk adel
Riddare av Strumpebandsorden
Brittiska politiker under 1700-talet
Födda 1645
Avlidna 1712
Män
Ugglan
Rumble Roses

Rumble Roses är ett wrestlingspel till Playstation 2 av Konami som släpptes år 2005 i Europa. Spelet har också fått en uppföljare: Rumble Roses XX till Xbox 360.

Spelet är baserat på en spelmotor från WWE SmackDown-serien. Spelet kan närmast beskrivas som sexploitation eftersom brottarna består av kvinnor i sexiga dräkter.

Spelet har fått ett varierat mottagande. Spelare verkar ge bättre omdöme är recensenter.

Referenser 

Datorspel 2004
Playstation 2-spel
Algernon Percy

Algernon Percy kan syfta på flera personer, bland andra:

Algernon Percy, 10:e earl av Northumberland - (1602-1668)

Algernon Percy, 1:e earl av Beverley - (1750-1830)

Algernon Percy, 4:e hertig av Northumberland - (1792-1865)

Algernon Percy, 6:e hertig av Northumberland - (1810-1899)
Siegfried Saloman

Siegfried Saloman, ursprungligen Salomon, född 2 oktober 1816 i Tønder, Schleswig, död 22 juli 1899 på Dalarö, var en dansk violinist och tonsättare.

Biografi
Siegfried Saloman var son till Isak Saloman och Veilchen Geskel samt bror till konstnären Geskel Saloman. Han gifte sig 1850 i Berlin med sångerskan Henriette Nissen-Saloman, med vilken han hade dottern Fanny Saloman.

Han studerade fiol i Köpenhamn, bland annat för J.P.E. Hartmann. År 1838 begav han sig med statsstipendium till Tyskland och studerade komposition för Friedrich Schneider i Dessau samt violin för Karol Lipiński i Dresden. Han var lärare i Köpenhamn, Tyskland och S:t Petersburg. Tillsammans med hustrun företog han omfattande konsertresor i Europa. Efter hennes död var han bosatt i Stockholm. 

Saloman invaldes den 14 juni 1850 som utländsk ledamot nr 100 av Kungliga Musikaliska Akademien.

1870 tilldelades han Litteris et Artibus.

Verk
 Tordenskjold i Dynekilen, sångspel i tre akter uruppfört den 23 maj 1844 i på Det Kongelige Teater i Köpenhamn
 Diamantkorset, sångspel i 3 akter uruppfört den 20 mars 1847 i på Det Kongelige Teater i Köpenhamn
 De skandinaviske Brødre, skådespel i fem akter uruppfört den 13 juni 1844 i på Det Kongelige Teater i Köpenhamn
Karpaternas ros, uruppförd i Moskva den 7 januari 1868, och framförd i Stockholm 1881
Flyktingen från Estrella
I Bretagne, uppförd 1898 i Stockholm
Led vid lifvet

Referenser

Noter

Källor 

Litteraturpriser

Vidare läsning

Danska violinister
Danska klassiska kompositörer
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Mottagare av Litteris et Artibus
Födda 1816
Avlidna 1899
Män
Personer från Schleswig
Siegfried Salomon

Naphtali Siegfried Salomon, född 3 augusti 1885 i Köpenhamn, död där 29 oktober 1962, var en dansk cellist och tonsättare. 

Salomon blev medlem av Det Kongelige Kapel 1907, och deltog mycket i konsertlivet både som solist och kammarmusiker. Från hans hand föreligger bland annat två symfonier, fyra stråkkvartetter, en cellokonsert, sånger, melodramat Kain (Det Kongelige Teater), musik till Johan Ludvig Heibergs En Sjæl efter Døden (Dagmarteatret), operan Duen og Slangen och kantat vid Sygeplejeselskabets jubileum. År 1926 uppfördes på Det Kongelige Teater hans opera Leonora Christina, vilken blev en stor framgång.

Källor

Danska klassiska kompositörer
Danska cellister
Medlemmar av Det Kongelige Kapel
Danska musiker under 1900-talet
Musiker från Köpenhamn
Födda 1885
Avlidna 1962
Män
Salmonsens
Lekvattnets kyrka

Lekvattnets kyrka i Lekvattnet i Lekvattnets församling är en träkyrka som uppfördes under åren 1850-53 under ledning av byggmästaren Nils Olsson från Västra Ämtervik.

Vid invigningen bestod kyrkan av ett rektangulärt långhus med tresidigt avslutat korparti samt västtorn. Sakristia vidbyggdes 1933 i öster, i samband med en genomgripande restaurering. Ingång i väster samt mitt på långhusets sydsida.
 
Kyrkans timmerväggar är klädda med stående panel, såväl ut- som invändigt och genombryts av rektangulära dörr- och fönsteröppningar. Den faluröda kyrkans exteriör har fönsterfoder, listverk och lanternin i vitt, med enkla, klassicerande detaljer. Kyrkorummet täcks av ett brädvalv.

De ursprungliga färgerna på altaruppsats och predikstol, bägge barockarbeten förvärvade från Sunne kyrka, framtogs 1933. Kyrkorummets nuvarande färgsättning tillkom i huvudsak vid restaureringen 1977 och ansluter i viss mån till de äldre inventariernas polykromi. Altaruppsatsen är från 1697 och predikstolen från 1670 har tidigare tillhört Östra Ämterviks kyrka.

Orgel
Orgeln är tillverkad 1877 av E A Setterquist i Örebro och den är mekanisk.

Källor

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Karlstads stift
Kyrkobyggnader i Torsby kommun
Kyrkobyggnader invigda 1853
Träkyrkobyggnader i Sverige
1853 i Sverige
Adult Webmaster Empire

Adult Webmaster Empire (AWE) är ett annonsnätverk som tillhandahåller webbplatser där nakenhet och sex står i centrum. De som arbetar som artister (modeller), och visar upp sig antingen som singlar, par eller i grupper, gör det antingen hemifrån eller från särskilda studior. Lönen beror på hur mycket konsumenterna betalar för artisternas liveshower. Företaget startade med endast en webbkamera-sajt, livejasmin.com, men har sedan dess expanderat kraftigt och hade 2009 nio webbkamera-sajter. Flaggskeppet är dock fortfarande livejasmin.com, en webbplats som rankas bland de 200 mest besökta i världen, och bland de 100 mest besökta av amerikaner. 2009 hade de, enligt egen uppgift, över 415 000 artister (modeller) som visade upp sig på de nio olika webbplatserna. En annan viktig kategori, förutom webbkameramodellerna, är som webbansvariga. Dessa får provision på hur många besökare de kan locka från egna webbplatser till de nio AWE-sajterna.

Se även 
Sexarbete

Externa länkar 
http://www.awempire.com
http://www.alexa.com/siteinfo/awempire.com

Webbplatser
Sexbranschen
Jan Larsson

Jan Larsson kan syfta på:
 Janerik Larsson (född 1944), journalist, ledarskribent, informationsdirektör vid Modern Times Group.
 Jan Larsson (ishockeyspelare) (född 1965)
 Jan Larsson (politiker) (född 1967), svensk socialdemokratisk politiker.

Se även
Johannes Laurentii
Gråmynta

Gråmynta  är en art i familjen kransblommiga växter som förekommer naturligt från Europa till Himalaya, sydvästra Asien, samt norra, östra och södra Afrika. Arten odlas ibland till prydnad som trädgårdsväxt, men har inte någon större användning som kryddväxt.

Gråmynta är en flerårig ört med krypande jordstam och kan bli cirka 100 cm hög. Hela planta är smålluden och har en angemän doft. Stjälken är upprätt, något förgrenad. Bladen är relativt långa och spetsiga, elliptiska till lansettlika, bredast ungefär vid mitten och har grovsågade kanter och undersidan är gråluden. Blommorna sitter i kransar i ett toppställt ax. Fodret är smalt klocklikt med hårig utsida. Kronan är rosa till violett och har hårig utsida. Ståndarna är utskjutande. Arten blommar i augusti-september.
Arten liknar grönmynta (M. spicata) som dock har helt gröna blad, kalt foder och krona. En annan liknanade art är rundmynta (M. suaveolens) som skiljer sig från gråmyntan genom att ha kala vita blommor och rynkiga rundtrubbiga blad.

Underarter 
Gråmyntan är mycket mångformig och ett flertal underarter kan urskiljas:

subsp. capensis — bladen är lansettlika till elliptiskt lansettlika, med rundad eller tvär bas, bladkanerna helbräddade eller har få korta tänder, de är håriga på båda sidor. Förekommer i Zimbabwe, Namibia och Sydafrika.
subsp. cyprica — förekommer i bergsområden på Cypern.
subsp. grisella — förekommer i sydöstra Europa.
subsp. hymalaiensis — Bladen är, till skillnad från flertalet andra underarter, skaftade, med upp til 8 mm långa skaft. Den förekommer i Hiamlaya-området.
subsp. longifolia — förekommer i Europa och nordvästra Asien.
subsp. noeana — förekommer från Turkiet till Iran.
subsp. polyadenia — bladen är lansettlika till elliptiskt lansettlika, med rundad eller tvär bas, bladkanerna har få korta tänder, de är kala, eller har få, glesa hår. Förekommer i Sydafrika.
subsp. typhoides — förekommer i sydvästra Asien och nordöstra Afrika.
subsp. wissii — har 1,5…4 mm breda, linjära grågröna blad som är fint filtåriga på båda sidor. Förekommer i Namibia och Sydafrika.

Hybrider
Gråmyntan korsar sig lätt med andra arter i släktet. Dessa hybrider kan vara svåra att identifiera. Hybriden mellan gråmynta och rundmynta  har fått namnet äppelmynta,

Referenser

Webbkällor
 Svensk Kulturväxtdatabas (SKUD). Läst 23 juli 2009.
 Anderberg, A. (2009). Den virtuella floran - Gråmynta. Naturhistoriska riksmuseet. Läst 23 juli 2009.

Tryckta källor
 Codd, L. E. (1983) Southern African species of Mentha L. (Lamiaceae).  Bothalia 14:169-175.

Kransblommiga växter
Gr Växtindex
Lord William Howard

Lord William Howard (Belted Will, Bauld Will, "oförvägne Will"), född 19 december 1563, död 1640, var tredje son till Thomas Howard, 4:e hertig av Norfolk. Gift 1577 med Elizabeth Dacre, dotter till Thomas Dacre, Lord Dacre (of Gilsland).     

1603 återfick Howard alla sin fars privilegier genom ett parlamentsbeslut. Han kom att förvärva Naworth Castle nära Brampton, Cumberland och Hinderskelfe (senare omdöpt till Castle Howard) genom sin fru. 

Han samlade ett värdefullt bibliotek, av vilket de flesta tryckta verk ännu förvaras på Naworth Castle , medan handskrifterna har skingrats (en del av dem till Arundelsamlingen vid Royal College of Arms. Han brevväxlade med bland andra Ussher.

Barn
 Margaret Howard
 Sir Philip Howard (1581-1640) gift med Margaret Carryll
 Sir Francis Howard (1588-1660)

Källor

Noter

Engelsk adel
Brittiska boksamlare
Alumner från St. John's College, Cambridge
Alumner från Universitetet i Cambridge
Födda 1563
Avlidna 1640
Män
Azaditornet

Azaditornet (persiska: برج آزادی, Borj-e Azadi, "Frihetstornet") är ett torn tillika känt landmärke för det moderna Teheran. 

Det ligger i distriktet Tarascht. Tornet byggdes 1971 i samband med 2500-årsjubileet av det persiska riket och döptes då till Shahyad ("monument till shahen"). Efter den iranska revolutionen 1979 döptes det om till Azaditornet. Det 50 meter höga tornet är ritat av den iranske arkitekten Hossein Amanat och kombinerar element från islamisk och sassanidisk arkitekturstil. Det är täckt med över 25 000 vita stenar hämtade från Isfahans rika fyndigheter av marmor.

Under tornet finns ett museum om iransk historia och kultur. Ett av föremålen är en kopia av Kyros cylinder (originalet finns på British Museum i London). En översättning av inskriptionen på cylindern har skrivits med gyllene bokstäver på en av museets väggar.

Azaditornet är placerat på det 50 000 kvadratmeter stora Azaditorget, där det också finns en park och flera fontäner.

Galleri

Källor

Externa länkar 

Torn i Iran
Minnesmärken i Iran