kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Airfix

Airfix är en brittisk tillverkare av skalmodeller i plast. Airfix grundades 1939 av den ungerske affärsmannen Nicholas Kove och tillverkade ursprungligen uppblåsbara leksaker. I slutet av 1940-talet började företaget gjuta plastleksaker och 1954 lanserades den första plastmodellen, segelfartyget Golden Hind.

De gyllene åren 

Airfix har blivit mest känt för sina flygplansmodeller. Den första, föreställande det brittiska jaktflygplanet Supermarine Spitfire, kom 1955. Under 1960- och 1970-talen växte modellbyggarhobbyn snabbt och Airfix upplevde sin guldålder. Varje år lanserades stora mängder nya modeller av såväl flygplan som fartyg, pansarfordon och bilar. Även dinosaurier och fåglar fanns med på produktionslistan. Som mest sålde företaget 15 miljoner byggsatser per år bara i Storbritannien. De flesta flygplansmodeller gjordes i skalan 1/72 (1/144 för trafikflygplan) men med tiden lanserades produkter i fler skalor, 1/48 och på 70-talet kom även en serie påkostade modeller i skala 1/24.

Minskat intresse och nedgång 

På 1980-talet minskade intresset för modellbygge och Airfix fick ekonomiska problem. Företaget köptes av hobbyfärgtillverkaren Humbrol och gjutningen togs över av den franska tillverkaren Heller. Samtidigt hårdnade konkurrensen på en minskande marknad. Japanska och senare även kinesiska och koreanska tillverkare gjorde modeller av betydligt högre kvalitet än Airfix ganska enkla modeller som mer riktades åt barn än erfarna byggare.

Airfix idag 

2006 gick både Humbrol och Heller i konkurs (båda företagen har därefter rekonstruerats) och Airfix såldes till modelljärnvägstillverkaren Hornby. Gjutningen flyttades till Kina och Indien och stora satsningar på marknadsföring och framtagande av nya modeller har gjorts. Främst av dessa är den nya modell av det brittiska jaktflygplanet De Havilland Mosquito i 1/24, en av de största modeller som finns på marknaden.

Externa länkar 
Officiell webbplats
Brittiska företag
Företag bildade 1939
Sara Kristoffersson (konstvetare)

Sara Johanna Kristoffersson, född 28 april 1972 i Stockholm, är en svensk författare och professor. Hon är gift med Kim Salomon.

Biografi 
Sara Kristoffersson studerade konstvetenskap och filosofi vid Stockholms universitet. År 2003 disputerade hon i konstvetenskap med doktorsavhandlingen Memphis och den italienska antidesignrörelsen vid Göteborgs universitet, där hon senare blev docent.

Kristoffersson har sedan slutet av 1990-talet föreläst på en lång rad universitet och museer, såväl i Sverige som internationellt, bland andra Humboldt Universität, École nationale supérieure des arts décoratifs, Parsons School of Design, Aalto universitet och Pusjkinmuseet i Moskva. Samtidigt har hon verkat som skribent och debattör.

Åren 1996–1999 ingick hon i det kollektiv som drev galleriet Ynglingagatan 1 i Stockholm. År 2015 blev hon professor i designhistoria på Konstfack där hon sedan 2009 varit gästprofessor i samma ämne.

Mellan 1999 och 2015 var Kristoffersson knuten som kritiker till Svenska Dagbladet och skrev även närmare 30 bidrag i Under strecket. 2015 knöts hon till Dagens Nyheter där hon nu är medarbetare. Hon har även varit utställningskurator för bland andra Svenska institutets More than marketing och co-curator Nationalmuseums 1989 – kultur och politik (2019).

I den internationellt uppmärksammade boken Design by Ikea. A Cultural History (Bloomsbury 2014) granskar Kristoffersson hur IKEA använt Sverige i sitt varumärkesbyggande. Boken har översatts och getts ut i Japan, Kina, Sydkorea och Sverige. 

År 2021 initierade och deltog Kristoffersson i debatten om Vita havet på Konstfack och utgav 2022 boken Hela havet stormar på bokförlaget Volante.
Fallet uppmärksammades av TV4:s Kalla fakta och granskningen ledde i sin tur till att utbildningsministern Mats Persson initierade en kartläggning av cancelkulturen. Expertmyndigheten Universitetskanslersämbetet fick uppdrag att göra fallstudier om akademisk frihet.

Priser och utmärkelser 
I oktober 2022 tilldelades Kristoffersson ett stipendium till minne av Lars Vilks "för sitt mod och sin oräddhet".

Den 8 mars 2023 uppmärksammade Expressen årets kvinnor. Kristoffersson hamnade på 69:e plats: "Sara Kristoffersson har tagit strid för den fria forskningen och mot samtidens kvävande ängslighet med ett mod värt att beundra."

Bibliografi i urval
 
 Når alt er design, National Touring Exhibitions, Oslo, Norway, 2005 (utställningskatalog)

 
 

Kristoffersson, Sara (2015) Ikea. En kulturhistoria Bokförlaget Atlantis. 
Kristoffersson, Sara m fl (2021) Konsten att tämja trä: Gemla och den svenska möbelindustrin, Arena. 
Kristoffersson, Sara (2022) Hela havet stormar, Volante, Stockholm.
Kristoffersson, Sara (2023): NK:s möbler, Sörmlands museum.

Referenser

Externa länkar 
 sarakristoffersson.com

Kvinnor
Födda 1972
Levande personer
Svenska konstvetare
Svenska kulturjournalister
Professorer vid Konstfack
Personer från Stockholm
Vasilij Bilbasov

Vasilij Aleksejevitj Bilbasov (ryska: Василий Алексеевич Бильбасов), född 19 juni (gamla stilen: 7 juni) 1837 i Poltava, i Guvernementet Poltava, Lillryssland, Kejsardömet Ryssland (i dagens Ukraina), död 6 augusti (gamla stilen: 24 juli) 1904 i Pavlovsk vid Sankt Petersburg, var en rysk historiker.

Efter studier vid Sankt Petersburgs universitet och flerårig vistelse i utlandet blev Bilbasov 1867 professor i historia vid Kievs universitet, men lämnade 1871 den akademiska lärarbefattningen och ägnade sig odelat åt litteratur och historisk forskning, särskilt av medeltidens historia under korstågen. Såsom grundlig kännare av Katarina II och hennes regeringstid inlade han stora förtjänster om den ryska historieskrivningen. Dessutom var han en tid tidningen "Golos" redaktör.

Källor

Om Bilbasov (på ryska)

Noter

Ryska historiker
Ryska professorer
Födda 1837
Avlidna 1904
Män
Ugglan
Personer från Poltava
Alumner från Sankt Petersburgs universitet
Personer verksamma vid Kievs universitet
Gottfried Bernhardy

Gottfried Bernhardy, född den 20 mars 1800 i Landsberg an der Warthe, död den 14 maj 1875 i Halle, var en tysk språkman.

Bernhardy var professor och överbibliotekarie i Halle och författade bland annat Wissenschaftliche Syntax der griechischen Sprache (2 band, 1829–1862, flera upplagor) samt ombesörjde utgåvan Suidae Lexicon (4 band, 1834–1853).

Källor

Noter

Tryckta källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar 
 

Tyska klassiska filologer
Tyska bibliotekarier
Universitetsbibliotekarier
Tyska professorer
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Personer verksamma vid universitetet i Halle
Filologer under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Födda 1800
Avlidna 1875
Män
Svensk uppslagsbok
Casey Motsisi

Casey "Kid" Motsisi, född 1932 i Johannesburg, död 1977, var en sydafrikansk journalist och novellförfattare.

Han arbetade först som lärare, men tog avsked i protest mot barnuppfostran i landet och blev 1954 litterär redaktör för den svarta tidskriften Drum, där han regelbundet skrev kolumnen "On the Beat" om livet i Johannesburgs svarta slumområden.

Bibliografi

Källor 

Sydafrikanska författare
Sydafrikanska journalister
Engelskspråkiga författare
Födda 1932
Avlidna 1977
Män
Pjotr Kudrjavtsev

Pjotr Nikolajevitj Kudrjavtsev (ryska: Пётр Николаевич Кудрявцев), född 1816 i Moskva, död där 1858, var en rysk historiker.

Kudrjavtsev var professor i allmän historia vid Moskvauniversitetet. Han författade Istorija Italii (1850), som behandlar Italiens historia från västromerska rikets undergång till Karl den stores regering, och många avhandlingar, delvis publicerade i den av honom redigerade tidskriften "Russkij vjestnik".

Källor

Noter

 
Ryska historiker
Ryska professorer
Födda 1816
Avlidna 1858
Män
Ugglan
Forskare från Moskva
Thomas Stanley, 1:e earl av Derby

KG Thomas Stanley, 1:e earl av Derby, född 1435, död 29 juli 1504, var nominell kung på Isle of Man, en engelsk adelsman och Henrik VII av Englands styvfar.

Biografi

Stanley var Thomas Stanley, 1:e baron av Stanleys och Joan Gousells son, och ättling till kung Edvard I av England. Efter att hans fader dog 1459 ärvde Stanley sin faders titlar, inklusive den som kung av Man, och baron av Stanley. Stanley ägde vad som nu är Tatton Park i Cheshire. Stanley förblev favoriserad av de efterföljande kungarna genom hela rosornas krig och fram till sin död. Hans giftermål med Eleanor Neville, Richard Neville, earl av Warwicks syster, skadade honom inte, inte ens när Warwick föll från makten. Som sin andra fru tog han Margaret Beaufort, vars son, Henry Tudor, var den ledande lancastriska anspråkaren på den engelska tronen.

Kung Rikard III hade inget annat val än att fortsätta att förlita sig på Thomas Stanley och hans bror William Stanley, även när han under en kort period fängslade Thomas 1483 på grund av konspirationsteorier. Vid slaget vid Bosworth Field tvekade Stanleys innan man gick med på lancastriernas sida vid en viktig punkt i slaget, trots att Richard höll Thomas äldste son, George Stanley, 9:e baron av Strange, som gisslan för hans faders fortsatta lojalitet, och försäkrade utfärdandet av order om avrättning. Efter Rikards död tros Thomas ha fått Englands kungakrona från slagfältet och ha placerat den på sin styvsons huvud. Därför, som erkännande, gjorde Henrik honom till earl av Derby den 27 oktober 1485 och hans förmögenheter fortsatte att blomstra. Hans bror William Stanley gjorde misstaget att stödja Perkin Warbeck, och avrättades därför för landsförräderi år 1495.

Hans äldste son och arvtagare, George, dog några månader före honom och han efterträddes som earl av sin sonson Thomas Stanley, 2:e earl av Derby. Thomas Stanley, 1:e earl av Derby hade en yngre son, James Stanley, biskop i Ely stift. Thomas var den sista att kalla sig kung över Isle of Man. Efterträdare kallade sig istället lord av Man. Den äldre ättegrenen från Thomas Stanley och Eleanor Neville fortsatte att inneha earlskapet av Derby till 1736 när James Stanley, 10:e earl av Derby dog, och titeln gick vidare till en yngre gren, baronerna Stanley av Bickerstaffe, som fortfarande bär titeln.

Referenser

 
Stanleys teater- och musikpatronage: Patrons and Performances Web Site

Engelsk adel
Personer i Rosornas krig
Personer under Tudoreran
Riddare av Strumpebandsorden
Födda 1435
Avlidna 1504
Män
Hans Kristian Rørdam

Hans Kristian Rørdam (vid dopet Hans Christian) , född den 24 mars 1842 i Glenstrup vid Hobro, död den 22 oktober 1924, var en dansk kyrkoherde och psalmdiktare, yngre bror till Thomas Ludvig Rørdam.

1860 blev han student från Roskilde och därefter teologisk kandidat 1868.  1871 gifte han sig med Bolette Ingeborg Olsen. 1881 blev Hans Kristian Rørdam kyrkoherde i Holeby och Bursø pastorat på Lolland. 

Samma år dog hans hustru, med vilken han hade flera barn, bland andra sonen Valdemar Rørdam, som senare blev lyriker och beskrev förlusten i Holeby. En digtsamling (Gyldendal 1940). Bolette Ingeborg Rørdams gravsten finns fortfarande på kyrkogården i Holeby. 

1882 gifte Hans Kristian Rørdam om sig med Louise Theodore Rønne. 1884 dog hans far, och han efterträdde honom som kyrkoherde i Undløse. 1893 fick han tjänsten i Fanefjord på Møn, där han blev kvar tills han sökte avsked 1911.

Psalmer 
 Man siger, Livet har bange kår, diktad 1877 (nr 547 i Den Danske Salmebog)

Källor
Den Danske Salmebog Online

Födda 1842
Avlidna 1924
Danska präster
Danska psalmförfattare
Män
Personer från Hobro
Slaget vid Morgarten

Slaget vid Morgarten var ett slag 15 november 1315 mellan österrikiska trupper och schweizare vid berget Morgarten invid Ägerisjön, Schweiz.

1315 förde Leopold av Österrike en här in i Schweiz för att återställa huset Habsburgs välde över schweizarna. I ett bergspass lurade en mindre schweizisk styrka in honom i ett bakhåll och rullade ned klippblock och trädstammar som skapade förvirring bland österrikarna. Leopolds riddare kunde inte formera sig i det smala passet och förintades nästan helt av schweizarnas hillebarder.

Slaget kom att bli extremt viktigt historiskt. Det innebar dels inledningen på att den schweiziska konfederationen säkrades och flera kantoner anslöt sig efter detta slaget, det uppfattas som inledningen på den schweiziska självständigheten. Dels för att det var ett av de slag som visade riddarhärarnas sårbarhet mot väldisciplinerat och motiverat infanteri. Schweizarnas hillebarder kom efter detta att spridas över hela Europa som fotfolksbeväpning.

Källor 
 Grant, R. G.: Slag: Historiens slagfält, Bonniers, Stockholm 2006, 

Österrikiska slag
1315
Europa under 1300-talet
Schweiziska slag
Todd Matshikiza

Todd Tozama Matshikiza, född 1921 i Queenstown, Sydafrika, död den 4 mars 1968 i Lusaka, Zambia, var en sydafrikansk jazzpianist, kompositör, journalist och författare.

Han kom från en musikalisk familj och började 1952 arbeta på den svarta tidskriften Drum som musikkritiker och journalist. Han skrev även noveller.

År 1958 skrev Matshikiza musiken och delar av texten till jazzoperan King Kong, en musikal med enbart svarta skådespelare som spelades över hela landet, hjälpte till att få i gång Miriam Makebas karriär, och även blev framgångsrik i utlandet. I samarbete med Alan Paton skrev han 1959 musikalen Mkhumbane.

Han flyttade 1960 till London med sin familj, men trots att King Kong gick bra på Londons West End fick han inget större genombrott där. Han återupptog då sin journalistiska karriär, och skrev bland annat serien "Todd in London" för Drum-läsarna i hemlandet.

1961 gav han ut självbiografin Chocolates for My Wife. Familjen hade svårt att acklimatisera sig till London, och flyttade 1964 till Zambia, där Matshikiza fick arbete på radio. 1967 blev han musikarkivarie, och samlade in traditionell zambisk musik.

Matshikiza var far till John Matshikiza, författare och aktivist.

Bibliografi

Källor

Noter 

Sydafrikanska musiker
Sydafrikanska kompositörer
Sydafrikanska journalister
Födda 1921
Avlidna 1968
Män
Richard Rive

Richard Moore Rive, född den 1 mars 1931 i Kapstaden, Sydafrika, död den 4 juni 1989, var en sydafrikansk författare och litteraturkritiker, ansedd som en av Sydafrikas främsta novellförfattare.

I sin ungdom var Rive häcklöpare, och blev sydafrikansk mästare. 1949 tog han examen från University of Cape Town, och undervisade därefter i engelsk litteratur och latin. Rive var färgad, och kunde därför, till skillnad från landets svarta, studera i utlandet. Han utnyttjade detta för att resa i Afrika och Europa. 1966 tog han sin magisterexamen på Columbia University, och 1974 blev han fil dr efter en avhandling om Olive Schreiner på Magdalene College i Oxford.

Ett viktigt tema i Rives verk är livet som färgad, i en "mellangrupp" mellan svarta och vita. Han har översatts till ett dussin språk, och hans noveller är ofta representerade i antologier. Hans mest kända roman är förmodligen Buckingham Palace: District Six (1986).

Han mördades i Kapstaden 1989, och hans sista roman, Emergency Continued, publicerades postumt.

Källor

Noter

Externa länkar 

Sydafrikanska författare
Sydafrikanska journalister
Engelskspråkiga författare
Födda 1931
Avlidna 1989
Män
Personer som blivit mördade
Mats Janhagen

Mats Krister Janhagen, född 21 februari 1961 i Malmö Sankt Johannes församling, Malmöhus län, är en svensk dirigent, arrangör och kompositör.

Biografi
Mats Janhagen började dirigera amatörorkestrar vid 16 års ålder och debuterade som 19-åring som professionell dirigent med Helsingborgs symfoniorkester. Hans huvudinstrument är valthorn men han har även studerat piano, sång, altfiol samt slagverk. Parallellt med övrig musikverksamhet har han också komponerat och arrangerat musik för olika typer av ensembler. Han studerade komposition för Hans Eklund och Sven-Erik Bäck vid Musikhögskolan i Malmö samt dirigering för Robert Reynolds vid University of Michigan. 

Efter en kortare tid som professionell hornist anställdes Janhagen 1984 som kapellmästare vid Regionmusiken i Linköping där han fram till 1989 var chefsdirigent för Östgöta blåsarsymfoniker. 1987–90 var han också konstnärlig ledare för Östersunds serenadensemble, vilket bland annat resulterade i en skivinspelning med musik av Peterson-Berger tillsammans med Loa Falkman. Han har också varit teaterkapellmästare och dirigerade Fantomen på Operan på Oscarsteatern i Stockholm. Han var 1989–2017 musikdirektör och konstnärlig ledare för Arméns Musikkår och utsågs 1 oktober 2018 till musikinspektör med överstelöjtnants grad i Försvarsmakten. Han utsågs i oktober 2018 till director musices vid Kungliga Tekniska Högskolan (KTH) samt lektor i orkesterspel vid Kungliga Musikhögskolan (KMH).

Han gästdirigerar regelbundet många professionella blås- och symfoniorkestrar.

Priser och utmärkelser
   Riddare av 1:a klass av Norska förtjänstorden (1 juli 1993)
Crusellstipendiet ”till en ung svensk dirigent” (1991)
STIMs stipendium ”till unga kompositörer” (1982)

Verkförteckning
Opus 1. La petite Mobile för cello och piano
Opus 2. Via di Nola för symfoniorkester
Opus 3. Meditation för kammarensemble
Opus 4. Hornparty för hornkvartett
Opus 5. Liten rapsodi för kammarensemble
Opus 6. Cellofantasi för cello och stråkorkester
Opus 7. Anno Domini för tenor och tre slagverkare
Opus 8. Mobile Absurdum för piano och brasskvintett
Opus 9. Paradox för blåskvintett
Opus 10. De tio budorden för orgel
Opus 11. Fagottkonsert för fagott och blåsorkester
Opus 12. Fantasi över stilla natt för serenadensemble eller blåsorkester
Opus 13. Konsert för horn och blåsorkester
Opus 14. Kronprinsessan Victorias festmarsch
Opus 15. Poltava för blåsorkester

Övriga verk
Musikillustrationer till Sagan om törnrosa för symfoniorkester
Tattofanfar 98 för brass eller blåsorkester
Kungligt Silverbröllop för blåsorkester

Referenser 

Män
Födda 1961
Levande personer
Svenska kompositörer under 1900-talet
Svenska kompositörer under 2000-talet
Svenska dirigenter
Svenska militärmusiker
Musiker från Malmö
Thomas Rørdam (präst)

Thomas Ludvig Rørdam, född den 11 maj 1836 på Harboøre, död den 30 oktober 1894 i Gamtofte, var en dansk präst, bror till Hans Kristian Rørdam, brorson till Hans Christian och Peter Rørdam, systerson till Vilhelm Birkedal.  

12 år gammal kom Rørdam, efter att fadern blivit förflyttad till Ondløse och Søndersted på Själland, i Roskilde skola, och från den dimitterades han till universitetet 1854.  

År 1861 blev han teologisk kandidat, och 1863 äktade han Clara Sophie Clausen, dotter till prästen Emil Theodor Clausen. Det nygifta paret slog sig ned i Stege, där Rørdam, under prästen Frederik Engelhart Boisens egid, hade öppnat en privatskola.

Han var samtidigt en flitig medarbetare i Boisens Budstikke, och några av hans bidrag till denna tidskrift (särskilt den av varm känsla uppfyllda artikeln Hvad Kirkeklokken nu fortæller, 15 december 1864) väckte stor uppmärksamhet.  

Verksamheten i Stege fick emellertid ett hastigt slut, då bröstsvaghet nödgade honom att redan på hösten 1865 med vänners hjälp bege sig söderut. Uppehållet i Italien skaffade honom dock inte hälsan tillbaka. 

Först genom en energisk diet blev han så rask, att han 1868 kunde överta kapellani i Rerslev på Själland. 5 år senare blev han sognepræst i Norup på den fynska slätten; 1879 blev han förflyttad till Vejlø och 1892 till Gamtofte.  

Rørdam var en irenisk natur, som på olika sätt, inte minst genom utgivandet av Kirkebladet (sedan 1877), strävade efter att få till stånd en förståelse mellan den grundtvigska riktningen och dess kyrkliga motståndare, särskilt Indre Mission.  

Han var en varm vän av Bethesdamötena och Santalmissionen, och då det forenede Venstre hade bildats, skrev han Vennebrev til Grundtvigianerne i "det forenede Venstre" (1874) för att dra sina meningsfränder bort från en sammanslutning, som i hans ögon var en falsk allians.

Det var en artikel av honom (i Dansk Kirketidende 1878, nr. 10), som väckte en långvarig fejd om Bjørnstjerne Bjørnsons ställning till kristendomen. Hans död förorsakades av en hjärtsjukdom, som i flera år hade minskat hans arbetsförmåga.

Källor

 

Födda 1836
Avlidna 1894

Danska präster
Män
Slaget vid Murten

Slaget vid Murten var ett slag 22 juni 1476 vid Murten, väster om Bern i Schweiz mellan burgundiska och schweiziska trupper.

Under hertig Karl den djärve av Burgund hade hertigdömet Burgund stigit till höjdpunkten av sin makt. Förutom Burgund hade han även kommit i besittning av stora delar av Belgien och Nederländerna. Genom en allians med England försökte han definitivt bryta banden med Frankrike och skapa ett självständigt rike av sina förläningar. I juni 1476 började hans burgundiska här att belägra det av de med fransmännen allierade schweizarna hållna staden Murten. De byggde starka försvarsanläggningen bestående av löpgravar och palissader, men det schweiziska infanteriet, understött av kavalleri som Tysk-romerska riket stått till tjänst med, tog burgunderna med fullständig överraskning. Utan att hejda sig för att ställa upp i slagordning gick schweizarna till anfall och fann att löpgravarna var glest bemannade. När huvuddelen av den burgundiska armén skyndsamt begav sig dit från huvudlägret blev de övermannade och nedgjorda av de schweiziska pikenerarna.

Sex månader efter slaget besegrades Karl den djärve på nytt i slaget vid Nancy, något som blev ändpunkten för det burgundiska riket.

Källor 
 Grant, R. G.: Slag: Historiens slagfält, Bonniers, Stockholm 2006, 

Fältslag
1476
Schweiz militärhistoria
Burgund
Belägringar
Bern
Europa under 1400-talet
Frederik Engelhart Boisen

Frederik Engelhart Boisen, född den 11 februari 1808, död den 17 september 1882, var en dansk präst, son till P.O. Boisen d.ä., bror till P.O. Boisen d.y., samt far till politikerna Frederik Engelhard Boisen, Peter Boisen, Emil Boisen och Jutta Bojsen-Møller.

Boisen blev 1837 präst i Skørpinge vid Skælsør, där han slöt sig till lekmansförsamlingarna, tills han 1845 blev ivrig grundtvigian. 

1849-59 var han präst i Vilstrup vid Haderslev och 1859-81 i Stege. Boisen utgav 1851-79 den folkliga tidskriften Budstikken.

Källor 

 

Födda 1808
Avlidna 1882
Danska präster
Män
Turia

Turia (valencianska: Túria) eller Guadalaviar är en 280 km lång flod i östra Spanien. Den har sina källor i Teruels bergstrakter, på Muela de San Juan, nära Tajos källor. Floden rinner först österut och efter att bifloden Alfambra anslutit, åt söder för att senare ändra riktning åt sydost. Den mynnar ut i Medelhavet vid Valencia. 

I sitt övre lopp kallas floden Guadalaviar, vilket kommer från arabiskans Vad-al-abjad, "vita floden", vilket på spanska blir Río Blanco. I nedre loppet byter floden namn till Turia, vilket kommer från det forntida namnet Turis. Floden rann fordom genom Valencias stadskärna, men efter en stor översvämning 1957 då flera personer omkom beslöts att dra om flodfåran utanför Valencia. Turias gamla fåra är sedan dess en parkanläggning, Jardines de Turia, där bland annat Ciutat de les Arts i les Ciències ligger.

Klimat 
Klimatet i området är tempererat. Årsmedeltemperaturen i trakten är  °C. Den varmaste månaden är juli, då medeltemperaturen är  °C, och den kallaste är januari, med  °C. Genomsnittlig årsnederbörd är  millimeter. Den regnigaste månaden är november, med i genomsnitt  mm nederbörd, och den torraste är juli, med  mm nederbörd.

Källor
Store norske leksikon, snl.no, artikeln "Guadalaviar", läst 2010-07-31, CC-by-sa
Nordisk familjebok, (1909), artikeln "Guadalaviar"
http://www.valenciavalencia.com/sights-guide/turia.htm , läst 2010-07-31

Noter 

Vattendrag i Spanien
Baleariska havets avrinningsområde
Guadalaviar

Guadalaviar kan syfta på:

 Guadalaviar – en flod i östra Spanien, se Turia
 Guadalaviar (kommun) – en kommun i Spanien
 Guadalaviar (kommunhuvudort) – kommunens huvudort
Peter Outzen Boisen (präst)

Peter Outzen Boisen, född den 22 juni 1815 i Vesterborg, död den 21 augusti 1862, var en dansk präst. Han var yngste son till biskop Peter Outzen Boisen och bror till Frederik Engelhart Boisen.
 
Boisen blev 1847 Grundtvigs måg och 1854 hans komminister vid Vartov. Han samlade 1849 Ny og gamle Viser af og for det danske Folk (10:e upplagan 1875), som fann stor utbredning.

Källor 
 

Präster i Danska folkkyrkan
Danska präster under 1800-talet
Födda 1815
Avlidna 1862
Män
Ugglan