kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kelsey Chow

Kelsey Chow, född 9 september 1991 i Columbia, South Carolina, är en amerikansk skådespelerska. Hon är känd för sin roll som Mikayla i Disney XD:s Par i kungar. Hon har två yngre syskon. Sedan 2010 studerar Chow vid Columbia University i New York City.

Film
My Sweet Misery
The Amazing Spider-Man
The Wine of Summer

2017 – Wind River

TV
One Tree Hill
The Suite Life of Zack & Cody
Den Brother
par i kungar 
Disney's Friends for Change Games
Punk'd
Baby Daddy
Hieroglyph
Teen wolf

Källor 
 Former Hammond student stars on Disney

Amerikanska skådespelare
Skådespelare från South Carolina
Alumner från Columbia University
Personer från Columbia, South Carolina
Födda 1991
Levande personer
Kvinnor
Nigel Balchin

Nigel Balchin, född 1908, död 1970, var engelsk författare, som efter sin debut 1933 har åstadkommit en lång rad kultiverade underhållningsromaner, uppskattade även i Skandinavien, de flesta översatta till svenska.

Han är mest känd för sina romaner under och omedelbart efter andra världskriget: Darkness Falls From the Air, The Small Back Room och Mine Own Executioner.

Biografi
Han föddes i Potterne, Wiltshire, som son till William och Ada Balchin. Han utbildades vid Dauntsey's School och Peterhouse, Cambridge där han hade ett stipendium och blev premierad i naturvetenskap.

Han arbetade sedanför National Institute of Industrial Psychology mellan 1930 och 1935 och blev konsulterande läkare hos JS Rowntree & Sons, där han involverades i utformningen och marknadsföringen av Black Magic chocolates.

Han skrev under namnet Mark Spade för tidningen Punsch men också romaner under eget namn. Under andra världskriget var han civilanställd vid Ministry of Food och då framgångsrik vetenskaplig rådgivare och avancerade till rang av överste.

År 1956 flyttade han utomlands för att skriva filmmanus för bland annat Hollywood, men fick ökande problem med alkoholism och återvände till England 1962. Han dog 1970 på ett vårdhem i Hampstead, London och är begravd på kyrkogården i Hampstead.

Författarskap
Hans romaner var mycket populära för sin tid. Darkness Falls From the Air utspelas under Londonblitzen och skrevs medan bombningarna pågick. The Small Back Room blev underlag för en film av Powell and Pressburger. A Way Through the Wood användes för ett teatermanus med titeln Waiting for Gillian, som också blev filmen Separate Lies.

Som manusförfattare arbetade Balchin på ett tidigt utkast till Cleopatra, men är främst ihågkommen för The Man Who Never Was, för vilken han 1956 vann BAFTA Award for Best British Screenplay, och Mandy, berättelse om ett dövt barn.

Källor
Bra Böckers lexikon, 1973

Födda 1908
Engelska författare
Män
Avlidna 1970
Personer från Wiltshire
Acta Universitatis Upsaliensis

Acta Universitatis Upsaliensis är sedan 1961 namnet på Uppsala universitets vetenskapliga skriftserie.

Bakgrund
Uppsala universitet utgav 1861–1961 Uppsala universitets årsskrift. Därefter uppdelades utgivningen på olika serier med den sammanfattande beteckningen Acta Universitatis Upsaliensis (AUU). Under detta sammanfattande serienamn förekommer underserier inom de flesta vetenskapsämnen, oftast med förled, på latin Studia eller på engelska Studies.

Seriens syfte är att sprida vetenskapliga verk från Uppsala universitet. Verksamheten leds av en redaktionskommitté tillsatt av universitetets rektor,  och med representanter från universitetets samtliga fakulteter. Varje serie har även en särskilt utsedd serieredaktör.

Se även
Acta Universitatis Lundensis

Källor
Acta Universitatis Upsaliensis från Uppsala universitetsbibliotek
 Bexell Oloph (2013). "Ad Acta. Några anteckningar om Acta Universitatis Upsaliensis." i: I lag med böcker. Festskrift till Ulf Göranson. (Acta Universitatis Upsaliensis. Acta Bibliothecae R. Universitatis Upsaliensis 46. sid 46–57) Uppsala 2013. ISSN 0346-7465  Libris 13534927
  Bolkéus Blom, Mattias (2021). "Om Acta Universitatis Upsaliensis och publiceringsverksamheten vid Uppsala universitetsbibliotek 2012–2020" i Uppsala universitetsbibliotek 1621–2021. Verksamhet, samlingar, historia, betraktelser. Red. Mattias Bolkéus Blom & Krister Östlund. (Acta Bibliothecæ R. Universitatis Upsaliensis 53.) Uppsala 2021. Libris jxff5q60gnrk2pt6

Externa länkar
Acta-serier från Uppsala universitet

Akademiska tidskrifter
Uppsala universitet
Skriftserier
Acta Universitatis Stockholmiensis

Acta Universitatis Stockholmiensis är sedan 1956 namnet på Stockholms universitets vetenskapliga skriftserie. Under detta sammanfattande serienamn förekommer underserier inom de flesta vetenskapsämnen oftast med förledet Stockholm Studies in...

Akademiska tidskrifter
Stockholms universitet
Skriftserier
Älgled

Älgled var en fälla som användes för att döda större djur. 

Ledet bestod i två stängsel som till en början löpte parallellt med stort mellanrum, för att successivt närma sig varann. Vid det smalaste stället fanns ett giller som bestod av två spjut, ett vid varje stängsel, riktade inåt ledet. Spjuten låg vågrätt i ett antal uppsatta ringar (hankar), exempelvis av björkvidjor. 

Bakom varje spjut fanns en böjd spänd trädstam, fasthållen av en sprint. När villebrådet befann sig mitt emellan projektilerna kom det obevekligen åt det spända snöre som därmed drog ur sprintarna så att trädstammarna smällde upp och skickade iväg spjuten mot djurkroppen med stor kraft. Jaktmetoden, som ansågs vara plågsam för djuren, och även kunde vara livsfarlig för människor, förbjöds 1864.

Källor
Brusewitz, G, Makten över jakten, Populär Historia, publicerad 19 mars 2001.
Tillhagen, CH, Om jaktredskap, Murberget, länsmuseet Västernorrland

Se även 
 Fälla

Jaktredskap
Acta Universitatis Gothoburgensis

Acta Universitatis Gothoburgensis är sedan 1962 namnet på Göteborgs universitets vetenskapliga skriftserie. 16 institutioner är utgivare av serien. Under detta sammanfattande serienamn förekommer underserier inom de flesta vetenskapsämnen oftast med förledet Gothenburg Studies in...

Referenser 

Akademiska tidskrifter
Göteborgs universitet
Acta Universitatis Lundensis

Acta Universitatis Lundensis är sedan 1967 namnet på Lunds universitets vetenskapliga skriftserie. Under detta sammanfattande serienamn förekommer underserier inom de flesta vetenskapsämnen.

Akademiska tidskrifter
Lunds universitet
Sialinsyra

Sialinsyra eller N-acetylneuraminsyra (Neu5Ac) är en modifierad monosackarid som består av elva kolatomer och är negativt laddad. På glykoproteiner sitter ofta sialinsyra längst ut på oligosackariden och när den lossnar fungerar det som en signal för nedbrytning. N-acetylneuraminsyra är den dominerande sialinsyran som finns i mänskliga celler och många däggdjursceller. Andra former, såsom N-glykolylneuraminsyra, kan också förekomma i celler.

Denna rest är negativt laddad vid fysiologiskt pH och finns i komplexa glykaner på muciner och glykoproteiner som finns vid cellmembranet. Neu5Ac-rester finns också i glykolipider, kända som gangliosider, en avgörande komponent av neuronala membran som finns i hjärnan.

I biologin för bakteriella patogener
Neu5Ac är också viktig i biologin för ett antal patogena och symbiotiska bakterier eftersom den kan användas antingen som ett näringsämne, vilket ger både kol och kväve till bakterierna eller, i vissa patogener, kan aktiveras och placeras på cellytan. Bakterier har utvecklat transportörer för Neu5Ac för att göra det möjligt för dem att fånga det från dess miljö och ett antal av dessa har karakteriserats såsom NanT-proteinet från Escherichia coli, SiaPQM TRAP - transportören från Haemophilus influenzae och SatABCD ABC transporter från Haemophilus ducreyi.

Referenser

Cellbiologi, Erlansson-Albertsson & Gullberg, Studentlitteratur 2007,

Noter

Externa länkar

Aminosocker
Sockersyror
Monosackarider
Cellbiologi
Goris stadshus

Goris stadshus (georgiska: გორის მერია, goris meria) är en administrativ byggnad i Gori i Georgien. Staden ligger i östra Georgien och är huvudort i regionen Inre Kartlien. Enligt rapporter var byggnaden en av många i staden som skadades under kriget i Georgien 2008. Fram till och med år 2010 stod ett monument över Josef Stalin utanför Goris stadshus, som föddes i staden. Statyn omplacerades istället till Josef Stalin-museet, som även det ligger i Gori.

Referenser

Fotnoter 

Byggnader och anläggningar i Gori
Arches

Arches kan avse två kommuner i Frankrike:

 Arches, Cantal i Cantal
 Arches, Vosges i Vosges
Arguel

Arguel kan avse två kommuner i Frankrike:

 Arguel, Doubs i Doubs
 Arguel, Somme i Somme
Saint-Agnan

Saint-Agnan kan avse tio kommuner i Frankrike:

 Saint-Agnan, Aisne
 Saint-Agnan, Nièvre
 Saint-Agnan, Saône-et-Loire
 Saint-Agnan, Tarn
 Saint-Agnan, Yonne
 Saint-Agnan-de-Cernières
 Saint-Agnan-en-Vercors
 Saint-Agnan-le-Malherbe
 Saint-Agnan-sur-Erre
 Saint-Agnan-sur-Sarthe
Hegesias

Hegesias var en grekisk filosof ca 330 - 270 f. Kr.

Biografi
Hegesias var verksam i Alexandria. Han omsvängde Aristippos och Kyrenaiska skolans lustlära i starkt pessimistisk riktning. 

I skriften Självmördaren och i sina föredrag hävdade han, att om livets mening ligger i lusten, så måste döden vara att föredra, då olusten vida överstiger lusten under ett levnadslopp. Hegesias fick därigenom tillnamnet Peistithanatos, "dödsövertalaren". Av rädsla för en självmordsepidemi sägs myndigheterna ha förbjudit hans föreläsningar.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 907.
 Bra Böckers lexikon, 1975

Antikens grekiska filosofer
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Män
Saint-Aignan

Saint-Aignan kan avse femton kommuner i Frankrike:

 Saint-Aignan, Ardennes
 Saint-Aignan, Gironde
 Saint-Aignan, Loir-et-Cher
 Saint-Aignan, Morbihan
 Saint-Aignan, Sarthe
 Saint-Aignan, Tarn-et-Garonne
 Saint-Aignan-de-Couptrain
 Saint-Aignan-de-Cramesnil
 Saint-Aignan-des-Gués
 Saint-Aignan-des-Noyers
 Saint-Aignan-de-Grand-Lieu
 Saint-Aignan-le-Jaillard
 Saint-Aignan-sur-Roë
 Saint-Aignan-sur-Ry
 Mont-Saint-Aignan

en:Saint-Agnan#Saint-Aignan
Georg Andreas Heggelund

Georg Andreas Heggelund, född 1860 i Lødingens kommun, död 1916, var en norsk skulptör och heraldiker.

Heggelund utställde 1898 sitt första plastiska arbete, Fruen fra Havet. Hans utpräglade färgbegåvning förde honom snart över till keramiken, och 1908 upprättade han en fabrik för keramiska bruksföremål, som med sina originella former och sin kraftiga färgdekorationer blivit mycket uppmärksammade.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (redaktör) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12, sidan 907

Norska skulptörer under 1800-talet
Norska keramiker
Födda 1860
Avlidna 1916
Män
Personer från Lødingens kommun
Norska skulptörer under 1900-talet
Slätkväkare

Slätkväkare (Leiostomus xanthurus) är en salt- och brackvattensfisk i familjen havsgösfiskar som finns utanför Nordamerikas östkust. Namnet "kväkare" kommer sig av att hanen kan frambringa ett trummande – kväkande ljud med hjälp av simblåsan.

Utseende 
En fisk med förhållandevis kort kropp och hög rygg som är sammantryckt från sidorna samt ett kort huvud med liten mun. Den har en enda ryggfena, som emellertid är delad i en främre del med 9 till 11 hårda taggstrålar, och en bakre del med 29 till 35 mjukstrålar av ett kraftigt hack. Analfenan har 2 taggstrålar och 12 till 13 mjukstrålar. Stjärtfenans bakkant är vinklad inåt.) Kroppen är upptill blågrå till silverfärgad med en gulaktig anstrykning, och med 12 till 15 mörka tvärstrimmor, som kan bli otydliga hos äldre individer, längs sidorna ner till ungefär mittlinjen. Bakom gällockets övre kant sitter en stor, mörk, rund fläck. Fenorna är ljusgula med undantag för rygg- och bukfenorna som är mjölkvita. Buken är guldgul till gulbeige. Som mest kan den bli 36 cm lång (även om få blir mycket längre än 25 cm) och väga 450 g.

Vanor 
Slätkväkaren lever i stora stim, ofta på över 100 individer, som långsamt rör sig efter sand- och dybottnar i kustvatten och flodmynningar ner till 60 meters djup, även om de vanligen håller sig på grundare vatten. Födan består av bottenlevande ryggradslösa djur som räkor, små krabbor, havsborstmaskar, små mollusker och småplankton, samt fiskar och detritus, både av växter och djur. 

Hanen kan ge ljud ifrån sig, ett trummande ljud som produceras av simblåsan. Som mest kan arten bli 5 år gammal.

Fortplantning 
De flesta individer blir könsmogna före 2 års ålder, men vissa dröjer ytterligare ett år. Under hösten till tidiga våren drar de sig längre ut för att leka. Leken sker nattetid och under denna kan honan producera mellan 100 000 och 1,7 miljoner ägg. De pelagiska äggen kläcks snabbt, vid 20 ºC inom ett dygn. Larverna har konsumerat innehållet i gulesäcken efter omkring 5 dagar. De tros föras passivt till kustnära bukter och flodmynningar av strömmar och vind. De håller sig gärna i bräckt och till och med sött vatten den första tiden.

Utbredning 
Slätkväkaren finns längs Nordamerikas östkust från Massachusetts i USA till norra Mexiko med undantag av södra Florida.

Ekonomisk användning 
Trots storleken anses arten vara en god matfisk, speciellt lämpad att steka. Den fiskas även för att användas som djurfoder, och är också en populär sportfisk.

Referenser  

Abborrartade fiskar
De Stijl (musikgrupp)

De Stijl var ett svenskt garagerockband från Göteborg. Gruppnamnet är taget från De Stijl, en nederländsk konstgrupp som var aktiv i början av 1900-talet.

Gruppen kallades för ett nytt The Hives och jämfördes även med The Sonics. Den släppte sitt debutalbum Yeahvolution! 2002, vilket producerades av Björn Olsson (Soundtrack of Our Lives). Från skivan släpptes låten "Datetimes" som singel året efter. Samma år turnerade bandet i Tyskland tillsammans med Fireside.

Albumdebuten följdes upp med 2005 års Details. Från den skivan släpptes singeln "Queen Midas".

Medlemmar
Joakim Kaminsky – sång, gitarr
Magnus Hansson – gitarr, sång
Sara Karnehed – basgitarr
Philip Gates – trummor

Diskografi 
Album 
 2002 – Yeahvolution! 
 2005 – Details

Singlar
 2003 – "Datetimes"
 2005 – "Queen Midas"

Referenser 

Svenska rockgrupper
Upplösta svenska rockgrupper
Musik i Göteborg
Europademokraterna (Georgien)

Europademokraterna (georgiska: ევროპელი დემოკრატები, evropeli demokratebi) är en politisk rörelse i Georgien bildad år 2005 av en grupp internflyktingar från Abchazien. Dess ordförande är Paata Davitaia, tidigare justitieminister i den abchaziska exilregeringen. Partiet fokuserar på Abchaziendilemmat, och riktar sig huvudsakligen mot personer som fördrivits från sina hem. Partiet var tidigare känt som Vi, oss själva (georgiska: ჩვენ თვითონ, tjven t'vit'on) fram till september 2011. Namnet finns dock idag kvar som partiets slogan.

Partiet har varit en del av den enade oppositionen i landet som ledde massiva anti-regeringsdemonstrationer i november år 2007 och kandiderade i parlamentsvalet i Georgien 2008.

Referenser

Externa länkar 
Europademokraternas officiella webbplats  

Politiska partier i Georgien
Politiska partier bildade 2005
Ivan Susanin

Ivan Susanin (ryska: Иван Сусанин), död 1613, var en rysk bonde.

Susanin räddade tsar Mikael I av Ryssland 1613 i byn Domnino nära Kostroma genom att ej röja hans vistelseort för polackerna och blev därför torterad till döds av dem. I den ryska folkfantasin blev Susanin en nationalhjälte och har ofta besjungits i den ryska vitterheten (till exempel Catterino Cavos opera "Ivan Susanin" och Michail Glinkas mycket populära "Livet för tsaren"). Hans historiska personlighet var länge omstridd, och Nikolaj Kostomarov förnekade rentav hans existens. Nyare forskning av Vasilij Samarjanov (1882) undanröjde dock alla tvivel. Av tsar Mikael fick Susanins svärson 1619 en handskrivelse med några gårdar i belöning.  Ett monument över Susanin restes 1838 i Kostroma.

Källor

Personer i Ryssland under 1600-talet
Födda okänt år
Avlidna 1613
Män
Ugglan
Ryska livegna
Domkapitelhuset, Uppsala

Domkapitelhuset är en byggnad i stadsdelen Fjärdingen i centrala Uppsala, belägen på Dombergets nordöstra sida. Byggnadens fasader är medeltida men dess övre våningar byggdes år 1746–1748 efter ritningar av Carl Hårleman som nya lokaler åt Katedralskolan då skolans tidigare lokaler i grannbyggnaden Domtrapphuset var inadekvata. År 1837 flyttade skolan ut ur byggnaden som istället övertogs av Domkapitlet.

Domkapitelhuset är sedan 1935 ett statligt byggnadsminne och utsågs 2002 till byggnadsminne enligt kulturmiljölagen.

Se även
 Academia Carolina

Källor

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Uppsala
Byggnadsminnen i Uppsala kommun
Byggnader ritade av Carl Hårleman
Penkun

Penkun  är en mindre stad i det nordtyska förbundslandet Mecklenburg-Vorpommern.

Staden ingår i kommunalförbundet Amt Löcknitz-Penkun tillsammans med kommunerna Bergholz, Blankensee, Boock, Glasow, Grambow, Krackow, Löcknitz, Nadrensee, Plöwen, Ramin, Rossow och Rothenklempenow.

Geografi
Penkun ligger 25 kilometer sydväst om den polska staden Szczecin i den södra delen av distriktet Vorpommern-Greifswald.

Staden har följande ortsdelar: Penkun, Grünz, Radewitz, Sommersdorf, Storkow, Wollin och Friedefeld.

Historia 
Orten Pencun omnämns första gången 1240 och fick stadsrättigheter troligtvis före 1284. Fram till slutet av trettioåriga kriget tillhörde Penkun hertigdömet Pommern. 1648 tillföll staden Sverige och ingick i Svenska Pommern.   
Penkun var i svensk ägo fram till 1720, då den övergick till Preussen. 
Fram till 1945 låg Penkun inom Regierungsbezirk Stettin, vilket ändrades då man i Potsdamkonferensen beslöt att dra den polsk-tyska gränsen väster om Oder-Neisse vid staden Stettin, så att regionens huvudstad hamnade på polskt territorium.

Östtyska tiden
Under DDR-tiden tillhörde Penkun distriktet Pasewalk, som låg inom länet Neubrandenburg (1952–1994).

Befolkningsutveckling 

 Befolkningsutveckling  i Penkun

Källa:

Sevärdheter 

Slottet Penkun, från 1600-talet
 Nygotisk kyrka, från 1850-talet 
 Tysklands största stubbkvarn i ortsdelen Storkow

Vänorter 
Staden Penkun har tre vänorter:

 Lubien i Polen
 Fors i Frankrike
 Widuchowa i Polen

Kommunikationer 
I närheten av Penkun går motorvägen (tyska:Autobahn) A 11 och genom ortsdelen Storkow går förbundsvägen B 113 (tyska: Bundesstraße).

Referenser 

Kommuner och städer i Landkreis Vorpommern-Greifswald
Orter i Pommern
Erik Mattsson

Erik Henrik Mattsson, född den 19 januari 1899 i Stora Tuna församling, död den 8 maj 1966 i Täby, var en svensk tekniker, direktör och pionjär inom svensk radio och TV.

Han anställdes som telegrafelev vid Telegrafstyrelsen år 1916 och blev ordinarie telegrafassistent 1920. År 1923, två år innan Radiotjänst inledde sina sändningar, var han hallåman vid Telegrafstyrelsens försökssändningar med det nya radiomediet.

Tekniskt ansvarig vid Radiotjänst 
Under Radiotjänsts första tid var han tekniskt ansvarig för sändningarna. Telegrafstyrelsen och Radiotjänst hade under de första åren en ansvarsuppdelning som innebar att Telegrafstyrelsen skötte den tekniska produktionen och utsändningen medan Radiotjänst ansvarade för programinnehållet. Erik Mattsson blev år 1930 studiochef i Radiotjänst, samtidigt som han var chef för Telegrafstyrelsens rundradiocentral.

År 1939 blev Erik Mattsson ekonomichef i Radiotjänst, samtidigt som han hade kvar en befattning hos Telegrafstyrelsen. År 1942 lämnade han Telegrafstyrelsen och blev kombinerad ekonomi- och studiochef i Radiotjänst.

VD i delad ledning 
Erik Mattsson var administrativ direktör i Radiotjänst mellan 1949 och 1952 och företagets verkställande direktör åren 1952—1955, då chefsposten var delad mellan en VD (Mattsson) och en programansvarig radiochef, Elof Ehnmark. Detta delade chefsansvar har av radiomannen Nils-Olof Franzén beskrivits som "en högst olycklig konstruktion". 

I samband med att Olof Rydbeck tillträdde som radiochef år 1955 slogs posterna samman igen och Erik Mattsson var mellan 1955 och hans pensionering år 1964 åter administrativ direktör i Radiotjänst, som 1957 bytte namn till Sveriges Radio.

TV och nytt radiohus 
Erik Mattsson var engagerad i arbetet med att införa television i Sverige. Han ledde Radiotjänsts interna televisionskommitté, och var Radiotjänsts representant i den statliga televisionsutredningen. Han representerade även Radiotjänst i Nämnden för televisionsforskning, som var ett samarbetsorgan där olika intressenter (bland dem Televerket, LM Ericsson och radioindustrin) var representerade.

Olof Rydbeck utsåg Erik Mattsson att leda arbetet med Sveriges Radios nya radiohus. Tillsammans med en annan radiopionjär, Sven Jerring, tog han det första spadtaget till bygget i maj 1958.

Relationen till Rydbeck 
Olof Rydbeck har beskrivit att Erik Mattsson hade svårt att släppa sin position som central makthavare inom Radiotjänst och skriver i sina memoarer I maktens närhet: "Ett av de stora problem som mötte mig när jag tillträdde som radiochef och som skulle bereda mig stora svårigheter under åratal hade ett namn, nämligen Erik Mattsson".

När Erik Mattsson pensionerades år 1964, efter ett mer än 40 år långt engagemang i utvecklingen och driften av svensk radio och TV, hade hans relation till Olof Rydbeck förbättrats. De stod då, som Rydbeck beskriver det i sina memoarer, "på vänskaplig fot".

Referenser

Män
Födda 1899
Avlidna 1966
Svenska direktörer
Personer inom Sveriges Radio
Personer från Stora Tuna socken
Bengt "Polo" Johanson

Bengt Evert ”Polo” Johansson, född 26 januari 1929 i Hedemora, död 7 december 2014, var en svensk sångare och programledare. Han var bosatt i Rättvik.

Han medverkade även i flera TV-produktioner, bland annat spelade han Gustav Vasa i en dramatisering av Gustav Vasas äventyr i Dalarna som producerades av SVT Falun 1971.

Johansson var sommarpratare i radion den 6 augusti 1974 och den 18 augusti 1976. År 1978 var han programledare för tv-programmet Logdans och från 1979 för olika radioprogram, ofta av dragspels- och gammeldanskaraktär, till exempel En falutimme på trekvart (1979–1985).

Johansson har bland annat skrivit ”Så minns jag Gussarvet” (2002), ursprungligen publicerad som artikelserie i Södra Dalarnes Tidning 1999. Han är gravsatt i minneslunden på Rättviks kyrkogård.

Diskografi i urval
Du ska inte komma undan/En höghus-blues (med Rolf Hedéens orkester, singel, Dollar 1966)
Kärlek blommar året om/Mitt hjärtegryn från Skattungbyn (med Rolf Hedéens orkester, singel, Dollar 1967)
Sommargästernas vals/En gyllene dröm (singel, Round up 1974)
Ofta önskad (LP, Round up 1974)
På lövad bana (LP, Coop 1978)

Källor
Svensk mediedatabas (SMDB)
Bengt ”Polo” Johansson, Rättvik, DT 2014-12-10
 Bengt Evert Johansson på Gravar.se

Noter

Svenska sångare
Programledare i Sveriges Television
Svenska radioprogramledare
Sommarvärdar 1974
Sommarvärdar 1976
Svenska längdhoppare
Svenska musiker under 1900-talet
Personer från Hedemora
Födda 1929
Avlidna 2014
Män
Copa Chile 1996

Copa Chile 1996 var 1996 års säsong av Copa Chile och hette officiellt Copa Chile Eduardo Simián. Copa Chile 1996 bestod av 32 lag från den högsta och näst högsta divisionen som delades in i åtta grupper om fyra lag. Vinnaren av varje grupp gick vidare till kvartsfinal. I gruppspelet så blandades inte lagen från den högsta och näst högsta divisionen utan dessa kunde mötas först i kvartsfinalerna, så grupp 1 till 4 bestod av lag från den högsta divisionen och grupp 5 till 8 av lag från den näst högsta. Till slut stod Colo-Colo som vinnare efter seger mot Rangers i finalen.

Gruppspel

Grupp 1

Grupp 2

Grupp 3

Grupp 4

Grupp 5

Grupp 6

Grupp 7

Grupp 8

Slutspel

Kvartsfinal

Semifinal

Final

Referenser

1996 i Chile
Fotbollssäsongen 1996
1996
Bundesstrasse 113

Bundesstrasse 113 är en 34 kilometer lång förbundsväg i de tyska förbundsländerna Mecklenburg-Vorpommern och Brandenburg. Vägen börjar i orten Ramin (Mecklenburg-Vorpommern) och går till den tysk-polska gränsen i orten Mescherin, via staden Penkun.

Externa länkar 
 

Tysklands förbundsvägar
Vägar i Mecklenburg-Vorpommern
Vägar i Brandenburg