kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Penne, Abruzzo

Penne är en kommun i provinsen Pescara, i regionen Abruzzo i Italien. Kommunen hade  invånare (2018). och gränsar till kommunerna Arsita, Bisenti, Castiglione Messer Raimondo, Castilenti, Civitella Casanova, Elice, Farindola, Loreto Aprutino, Montebello di Bertona samt Picciano.

Staden hette under antiken Pinna och var vestinernas huvudstad.

Referenser 

Orter i Abruzzo
Kommuner i provinsen Pescara
Pinna

Pinna kan avse:

 Pinna (djur) – ett släkte av musslor 
 Pinna – antikens namn på en stad i  provinsen Pescara, i regionen Abruzzo i Italien, se Penne, Abruzzo
Spirit (tecknad serie)

Spirit (The Spirit i original) är en amerikansk tecknad serie, en dagspresserie i äventyrsgenren, skriven och tecknad av Will Eisner mellan 1940 och 1952. Senare har nya avsnitt skapats för serietidningsmarknaden, bland annat av DC Comics.

Dagspresserien
Spirit är en maskerad brottsbekämpare, klädd i blå kostym, hatt och handskar, men utan superkrafter. Till sin hjälp har han sina vänner polismästare Dolan och den enfaldige men hjälpsamme Ebony.

Serien är tydligt inspirerad av film noir, men historierna varierar mellan flera olika genrer, som deckare, romantiskt drama, skräck, och svart komedi. Titelfiguren är huvudsakligen verksam i stadens centrum, många av äventyren tar honom också till exotiska platser världen över. Ett återkommande tema var att han mötte vackra men dödliga kvinnor.

Till skillnad från majoriteten amerikanska dagspresserier var varje serieavsnitt betydligt längre än en sida - serien publicerades i en separat bilaga som distribuerades med nyhetstidningarnas söndagsutgåvor, och varje avsnitt är i regel sju sidor långt. Utöver detta gick serien även som traditionell dagsstrippserie på vardagarna från 1941 till 1944. Söndagsversionen upphörde 1952. 

I Sverige har serien publicerats i album från Carlsen Comics och Alvglans förlag samt i tidningarna Fantomen (1982-1992 och 2003-2004), Agent X9 och (under titeln Skuggan) i Serie-Nytt.

Senare serier
Under 1960- och 1970-talen tecknade Eisner en handfull nya Spirit-avsnitt, de samlingsalbum av serien som förlagen Harvey Comics och Kitchen Sink Press publicerade, och i mitten av 1990-talet publicerade Kitchen Sink nya avsnitt av andra serieskapare, bland andra Alan Moore, Dave Gibbons, och Neil Gaiman. 2005 publicerade Dark House Comics den sista Spirit-historien skapad av Will Eisner, som avled samma år.

2007 introducerade Jeph Loeb Spirit i DC:s universum, i och med utgivningen av engångspublikationen Batman/The Spirit, och mellan 2007 och 2009 utkom totalt 32 nummer av DC-tidningen The Spirit, med upphovsmän som Darwyn Cooke, J. Bone, Mark Evanier, Sergio Aragones, Mike Ploog, och Paul Smith.

Filmatisering 
Spirit filmatiserades 2008 (svensk premiär 2 januari 2009) i regi av Frank Miller och med Gabriel Macht i huvudrollen: The Spirit.

Amerikanska serier
Amerikanska seriefigurer
Amerikanska dagspresserier
Seriefigurer i DC Comics
Äventyrsserier
Tecknade serier som blivit film
Civitanova Marche

Civitanova Marche är en kommun i provinsen Macerata, i regionen Marche i Italien. Kommunen hade  invånare (2018)
) och gränsar till kommunerna Montecosaro, Porto Sant'Elpidio, Potenza Picena samt Sant'Elpidio a Mare.

Staden hette under antiken Cluana och var en picensk stad.

Referenser 

Orter i Marche
Kommuner i provinsen Macerata
Numana

Numana är en kommun i provinsen Ancona, i regionen Marche i Italien. Kommunen hade  invånare (2018) och gränsar till kommunerna Castelfidardo, Loreto, Porto Recanati samt Sirolo.

Staden existerade redan under antiken under samma namn. Den var först en picensk stad, senare dominerades den av dorer för att efter slaget vid Sentino (159 f.Kr.) bli romersk.

Referenser

Externa länkar 
 Numanas officiella webbplats

Orter i Marche
Kommuner i provinsen Ancona
Corridonia

Corridonia är en kommun i provinsen Macerata, i regionen Marche i Italien. Kommunen hade  invånare (2018) och gränsar till kommunerna Francavilla d'Ete, Macerata, Mogliano, Monte San Giusto, Monte San Pietrangeli, Morrovalle, Petriolo, Tolentino samt Urbisaglia.

Corridonia har fått sitt nuvarande namn efter syndikalisten Filippo Corridoni. Staden har tidigare kallats Montolmo, Pausula samt, under antiken, Pausulae.

Referenser 

Orter i Marche
Kommuner i provinsen Macerata
Caroline Lamb

Lady Caroline Lamb, född Ponsonby den 13 november 1785, död den 26 januari 1828, var en engelsk författare, dotter till earlen av Bessborough.

Hon gifte sig 1805 med William Lamb, sedermera Lord Melbourne. Lambs egentliga ryktbarhet härrör från hennes förhållande till Lord Byron. Då hon efter dennes återkomst från Orienten 1811 först gjorde hans bekantskap, antecknade hon i sin dagbok, att han var galen, elak och farlig ("mad, bad and dangerous to know") men kort därefter inledde hon ett förhållande med honom och gjorde sig inget besvär att dölja det. Hennes svärmor, Lady Melbourne, ville isolera honom från sonhustrun och gynnade därför Byrons bekantskap med en släkting, Anne Isabella Milbanke, som verkligen också senare till bådas olycka blev Byrons maka. Då Byron på hösten 1812 bröt med Caroline Lamb, betedde denna sig som vansinnig, gjorde låtsade självmordsförsök med pennkniv och glasskärvor samt visade andra drag av excentricitet.  Hon hämnades sedan på Byron dels genom att ta ledningen i den hemska ryktesspridningen om hans förhållande till sin halvsyster, dels genom att efter hans skilsmässa utge romanen Glenarvon, där hon skildrar Byron i de bjärtaste färger och bland annat publicerar ett par något förändrade brev, som han skulle ha skrivit till henne. Byron skrev till Thomas Moore om denna roman, att den skulle blivit mer underhållande och romantisk, om författaren skildrat hela sanningen, men porträttlikheten kunde i allt fall inte vara stor, då han inte "suttit tillräckligt länge för henne". Hon utgav senare ett par andra, mera konstnärligt behärskade romaner, Graham Hamilton och Ada Reis. Hennes excentricitet utmynnade till slut i vansinne, enligt vad några påstår framkallat av hennes sinnesrörelse, då Byrons likkista fördes förbi hennes trädgård till Newstead Abbey.

Källor

Engelska romanförfattare
Engelskspråkiga romanförfattare
Älskarinnor
Lord Byron
Brittiska författare under 1800-talet
Födda 1785
Avlidna 1828
Kvinnor
Ugglan
Animal

Animal är den amerikanska sångerskan Keshas debutalbum. Det släpptes 1 januari 2010 av RCA Records. Kesha samarbetade med en rad producenter och låtskrivare, bland annat Dr. Luke och Max Martin. Textmässigt så handlar majoriteten av låtarna om hennes upplevelser av kärlek och killar.

Mottagande

Kritiker 
Albumet mottog blandade recensioner av kritiker. Albumet har för närvarande 54 poäng av 100 på Metacritic. Svenska Dagbladet gav albumet två av sex poäng och hävdar att albumet "inte ger något tuggmotstånd". Barometern gav albumet två av fem poäng och anmärker samtidigt att det låter som "en sämre variant av Pink eller Katy Perry". MusicOMH gav det fyra av fem stjärnor och skrev även att det var "ett bra danspopalbum".

Kommersiell framgång 
I USA debuterade Animal som nummer ett på Billboard 200 den 23 januari 2010 med 152 000 sålda album.

Låtlista

Referenser 

Album av Kesha
Album utgivna på RCA Records
Amerikanska debutalbum
Engelskspråkiga musikalbum
Musikalbum 2010
Album producerade av Max Martin
Album producerade av Greg Kurstin
Karat, Etiopien

Karat (även känd som Konso) är en stad vid floden Sagan i sydvästra Etiopien. Den är administrativ huvudort för den administrativa enheten Konso i regionen Ye Debub Biheroch Bihereseboch na Hizboch. Staden ligger på en höjd av 1 650 m ö.h. och kallas även Pakawle av en del som bor i närområdet. Folkmängden beräknades till 7 381 invånare 2011, fördelat på 4 035 män och 3 346 kvinnor.

Området, som fått sitt namn efter konsofolket, är känt för sina religiösa traditioner, waga-skulpturer, och närliggande fossilbäddar (den senare är en arkeologisk lokal med tidiga hominider). Området sattes upp på Etiopiens förhandslista över planerade världsarvsnomineringar den 30 september 1997 för dess universella kulturella betydelse, och har under 2009-2010 officiellt nominerats.. 2011 fick Konso världsarvsstatus

Philip Briggs föreslår att dagens stad "kan prosaiskt beskrivas som en cirkulationsplats av komiskt stora dimensioner, omgivna av en ensam bensinstation och kringspridda lokala hotell". Enligt regionens myndighet för finanser och ekonomisk utveckling hade Konso 2003 tillgång till telefon, postkontor, elektricitet från en generator och en mängd mikrofinansorganisationer. Den lokala industrin omfattar biodling, bomull väveri och jordbruk. Marknad hålls måndagar och torsdagar på en plats två kilometer utanför staden längs Jinkavägen.

Referenser

Externa länkar

Orter i Southern Nations
Världsarv i Etiopien
Världsarv inskrivna 2011
Gonimbrasia belina

Gonimbrasia belina är en art av nattfjärilar som finns i stora delar av Södra Afrika. Dess stora ätbara fjärilslarver ("mopane-larver") är en viktig proteinkälla för miljontals sydafrikaner.

Referenser 

Mat och dryck i Afrika
Påfågelsspinnare
Bombycoidea
Gonimbrasia
San Severino Marche

San Severino Marche är en kommun i provinsen Macerata, i regionen Marche i Italien. Kommunen hade  invånare (2018) och gränsar till kommunerna Apiro, Castelraimondo, Cingoli, Gagliole, Matelica, Pollenza, Serrapetrona, Tolentino samt Treia.

Staden kallades under antiken Septempeda.

Referenser 

Orter i Marche
Kommuner i provinsen Macerata
Annibale Caro

Annibale Caro, född 6 juni 1507 och död 17 november 1566, var en italiensk skriftställare.

Caro är framför allt känd genom sin översättning av Aeneiden till orimmad elvastavig vers (1581), och sina kvicka, men samtidigt gripande brev. Caro översatte även Dafnis och Chloe av Longos och skrev en komedi Gli straccioni. Känd är han polemik mot Lodovico Castelvetro, som kritiserat en av hans sånger.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Noter

Externa länkar 
 

Italienska författare
Personer i Italien under 1500-talet
Födda 1507
Avlidna 1566
Män
Svensk uppslagsbok
Wild Dances

Wild Dances kan avse:

 Wild Dances (album) – ett musikalbum av den ukrainska sångerskan Ruslana
 Wild Dances (sång) – låten som Ruslana ställde upp med i Eurovision Song Contest 2004
Civitella del Tronto

Civitella del Tronto är en kommun i provinsen Teramo, i regionen Marche i Italien. Kommunen hade  invånare (2018) och gränsar till kommunerna Ascoli Piceno, Campli, Folignano, Sant'Egidio alla Vibrata, Sant'Omero samt Valle Castellana.

Staden tros ligga ovanpå den antika picenska staden Beregra.

Referenser 

Orter i Abruzzo
Kommuner i provinsen Teramo
Torps kyrka, Dalsland

Torps kyrka är en kyrkobyggnad som sedan 2022 tillhör Färgelanda-Högsäters församling (tidigare Torps församling) i Karlstads stift. Den ligger väster om Ellenö i Färgelanda kommun.

Kyrkobyggnaden
Nuvarande stenkyrka uppfördes 1750–1755 under ledning av kyrkoherden Uddo Ullman. Troligen har en medeltida föregångare funnits på samma plats. År 1935 byggdes ett nytt vapenhus av trä vid västra sidan, vilket ersatte ett äldre vapenhus av trä. Samma år uppfördes en sakristia vid korets norra sida. Sakristian revs 1998 och ersattes av en ny som var dubbelt så stor.
Tack vare en donation genomfördes stora förbättringar på 1950-talet. Korfönstret fick glasmålningar utförda av konstnären Gunnar Ström. Läktaren smyckades och en ny kyrkklocka införskaffades.

Inventarier
 Altaruppsatsen är från 1745.
 Altartavlan skänktes till kyrkan 1754.
 Predikstolen är från 1700-talet och har senare delvis omgestaltats. På korgen finns evangelistsymboler utskurna på 1950-talet av konstnär Erling Valldeby. Predikstolen är målad i röda och bruna kulörer. Ovanför predikstolen finns en åttakantig baldakin.
 Dopfunten är huggen i granit. Enligt en inskription på dopfatet skänktes funten till kyrkan 1926.
 En brudkrona skänktes till kyrkan 1944 av ättlingarna till kyrkoherde Uddo Ullman.

Orgel
Tidigare användes ett harmonium.
1945 byggde E A Setterquist & Son, Örebro en pneumatisk orgel med rooseweltlådor. Den hade 1 fast kombination och 2 fria kombinationer.

Orgelverk och ljudande fasad i klassicerande utformning är tillverkade 2006 av Sven-Anders Torstensson, varvid pipmaterialet från 1945 års orgel, byggd av Setterquist & Son, i huvudsak är återanvänt. Instrumentet har sexton stämmor fördelade på två manualer och pedal.

Referenser

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Karlstads stift
Kyrkobyggnader i Färgelanda kommun
Kyrkobyggnader invigda 1755
1755 i Sverige
Elme Marie Caro

Elme Marie Caro, född den 4 mars 1826 i Poitiers, död den 13 juli 1887 i Paris, var en fransk filosof.

Caro tillhörde den spiritualiska riktning, som utgick från Victor Cousin. Caro polemiserade mot positivismens etik och religionsfilosofi och sökte filosofiskt försvara kristendomens grundläror. Bland hans skrifter märks L'idée de Dieu (1864) och Problèmes de morale sociale (1878).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Noter

Externa länkar 
 

Franska filosofer under 1800-talet
Personer från Poitiers
Födda 1826
Avlidna 1887
Män
Svensk uppslagsbok
Alumner från École normale supérieure
Officerare av Hederslegionen
Märtha Ahlberg

Märtha Elvira Ahlberg, född 13 september 1902 i Stockholm, död 22 maj 1990 i Stockholm, var en svensk vissångerska.
Hon började som körsångerska, alt, och sjöng under hela sitt liv i olika kyrkokörer i Stockholm såsom Storkyrkan, Katarina och Maria. Debuten som vissångerska på grammofon skedde i slutet av 1930-talet och hon gjorde sina sista inspelningar när hon var över 80 år gammal. 
Hennes repertoar var stor och varierad och hon framträdde i radio redan 1936 och fortsatte med det i nästan femtio år. Hon uppträdde också sommartid på olika utomhusscener runtom i Stockholm.

Teater

Radioteater

Referenser

Noter

Källor 

Visans gyllene tid / [utgiven av:] Samfundet för visforskning. Sundbyberg : Four Leaf Clover, 2005.

Kvinnor

Födda 1902
Avlidna 1990
Svenska vissångare
Sångare från Stockholm
Svenska sångare under 1900-talet
Edward Thomas

Edward Thomas, född 3 mars 1878 i Lambeth, London, död 9 april 1917, var en walesisk (brittisk) författare och poet.
Han dog i slaget vid Arras (1917) under första världskriget.

Brittiska författare
Brittiska poeter
Födda 1878
Avlidna 1917
Män
Författare från London
Torps kyrka, Bohuslän

Torps kyrka är en kyrkobyggnad på Orust i Göteborgs stift. Den är församlingskyrka i Torps församling.

Kyrkobyggnaden
Nuvarande stenkyrka uppfördes 1868–1871 och ersatte en medeltida stenkyrka som revs.

Kyrkan är uppförd av byggmästaren A. R. Pettersson i vitputsad sten och består av ett rektangulärt långhus med ett rakt avslutat kor i öster. Sakristian är inrymd i en halvrund absid öster om koret. Vid västra sidan finns tornet med vapenhus i bottenvåningen. Tornet kröns med lanternin och tornspira samt ett kors högst upp.

Konstnären Nils Wedel (1897–1967) är begravd vid Torps kyrka.

Inventarier
 Predikstolen tillverkades 1645 och stod i gamla kyrkan fram tills den revs. År 1950 återinsattes predikstolen i nuvarande kyrka.
 Altaruppsatsen i barock tillverkades troligen 1645 och återinsattes 1950 i nuvarande kyrka.
 Den åttakantiga dopfunten i nygotisk utformning tillverkades 1920.

Klockor
I tornet hänger tre klockor. Äldsta klockan är gjuten av Abraham Wetterholz och har en inskrift med årtalet 1774. Klockan är sprucken och tagen ur bruk. Näst äldsta klockan är gjuten 1903 eller 1904 av Beckmans klockgjuteri i Stockholm och den yngsta gjuten i Stockholm 1947.

Orglar
Huvudorgeln byggdes 1885 av Salomon Molander och fasaden i nyklassicistisk stil var ritad av Gustaf Pettersson. Orgelverket moderniserades 1920 av A. Magnusson Orgelbyggeri AB och 1987 restaurerades orgeln till nära originalutförande av Smedmans Orgelbyggeri.
Kororgeln installerades i kyrkan 2004. Den är ursprungligen byggd på 1870-talet för metodistkyrkan i Borlänge och har byggts om flera gånger, mest av John Grönvall Orgelbyggeri på 1950-talet. Orgeln har fem stämmor fördelade på manual och pedal.

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Orusts kommun
Kyrkobyggnader invigda 1871
1871 i Sverige
Gulfenad tonfisk

Gulfenad tonfisk (Thunnus albacares), även kallad gulfening, är en tonfiskart som lever i de flesta tropiska och subtropiska hav.

Utseende 
Arten påminner om andra tonfiskar med sin mörkblå, metallglänsande rygg och silverfärgade buk med oregelbundna streck. Kännetecknande för arten är emellertid att fenorna är klargula (stjärtfenan kan dock vara svart). Även sidor och buk har en gulaktig anstrykning. Den har dessutom ett klargult längsband på varje sida. Den andra ryggfenan är mycket hög. Artens längd brukar gå upp till 150 cm. Längsta exemplaret som registrerats var 280 cm, och det tyngsta exemplaret vägde 400 kg. "Normal" maxvikt ligger kring 200 kg.

Vanor 
Arten är en pelagisk art som vanligtvis håller till mellan havsytan och 100 m. Den kan gå djupare, men på grund av sitt stora syrebehov går den knappast längre ner än 250 m.. Den bildar gärna stim, inte bara med den egna arten, utan också (och oftare) med andra fiskar av ungefär samma längd. I östra Stilla havet har den även iakttagits simma tillsammans med delfiner. Arten tar ett stort urval av fisk, tillsammans med bläckfisk samt kräftdjur som räkor, krabbor och hummer.

Fortplantning 
Arten leker året runt, men framför allt under sommaren. Honan kan lägga flera miljoner ägg per år. Äggen, såväl som larverna är pelagiska.

Utbredning 
Den gulfenade tonfisken finns i de flesta av världens tropiska och subtropiska hav mellan 40°N och 35°S. Den undviker dock Medelhavet. Arten är den mest tropiska arten i sitt släkte.

Kommersiellt utnyttjande 
Arten är en populär matfisk, som fiskas intensivt, ofta med snörpvad, även om spöfiske fortfarande förekommer. Vanligtvis saluförs den frusen och konserverad, men även färsk och rökt. IUCN klassificerar den som livskraftig ("LC"), men påpekar att uppgiften är föråldrad. Den är emellertid rödlistad av Greenpeace.

Referenser 
 

Makrillfiskar
Sword of Vermilion

Sword of Vermilion är ett rollspel utvecklat av Sega till konsolen Mega Drive från 1989. I Europa och Nordamerika släpptes spelet 1991. 

Sword of Vermilion handlar om sonen till Erik, kungen av Excalabria, som beger sig av för att besegra trollkarlen Tsarkon och befria världen Vermilion från ondska. 

Under spelets gång besöker man bland annat byar och städer. Man möter och slåss också mot olika varelser som ger en erfarenhetspoäng samt samlar på sig diverse föremål som hjälper en vidare. Spelets titel syftar på det mäktigaste vapnet i spelet.

Externa länkar
Sword of Vermilion på MobyGames 

Sega Mega Drive-spel
Datorspel 1989
Action-datorrollspel
Heinrich Caro

Heinrich Caro, född 13 februari 1834 i Posen, död 11 september 1910 i Dresden, var en tysk kemist och industriman. Han var en av den tekniska organiska kemins och framför allt den tyska färgindustrins grundläggare. 

Caro flyttade efter kort tids studier i Berlin 1859 till London, där August Wilhelm von Hofmann som professor vid Royal College of Chemistry hade samlat ett stort antal framstående brittiska och tyska kemister omkring sig, bland andra William Henry Perkin, Carl Alexander von Martius och Peter Griess. 

Sedan Caro 1860 funnit en ny framställningsmetod för Perkins mauvein, blev han delägare i en färgfabrik i Manchester, där han under de följande åren gjorde ett stort antal tekniskt viktiga rön på färgindustrins område. Han återvände 1866 till Tyskland, där nu färgindustrin starkt utvecklades under von Hofmanns ledning. 

Efter en kort vistelse i Robert Wilhelm Bunsens laboratorium i Heidelberg inträdde Caro 1868 i den kort förut grundade Badische Anilin- und Sodafabrik (BASF) i Ludwigshafen. Där fann han en teknisk metod för industriell framställning av alizarin genom upptäckten av antrakinonsulfosyran, upptäckte 1870 med Carl Graebe akridin, 1873 eosin och många andra viktiga substanser; framför allt deltog han verksamt i den tekniska utarbetningen av indigosyntesen. År 1889 lämnade Caro ledningen för BASF, som med hans hjälp hade utvecklats till ett av världens största industriella verk, för att uteslutande syssla med vetenskapligt arbete.

Källor 

Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Tyska kemister under 1800-talet
Personer inom Tysklands näringsliv under 1800-talet
Personer från Posen
Födda 1834
Avlidna 1910
Män
Ugglan
Svensk uppslagsbok
Leopold Caro

Leopold Caro, född 1864, död 1939, var en polsk nationalekonom.

Caro var från 1923 professor i socialekonomi vid universitetet i Lemberg. Caro har bland annat utgett Die Judenfrage (1893), samt på polska Sociala studier (1906) och Polska statens finansproblem 1919.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Polska nationalekonomer
Födda 1864
Avlidna 1939
Män
Nikodem Caro

Nikodem Caro, född 23 maj 1871 i Łódź, död 27 juni 1935 i Zürich, var en tysk industrikemist.

Caro var ledare för de bayerska kväveverken och fick professors titel 1912. Av största betydelse var hans upptäckt, att kalkkväve eller kalciumcyanamid kan framställas genom att man leder luftens kväve över en glödande blandning av kalk och kol. 

Vid sidan av Fritz Habers ammoniaksyntes utgör den av Caro tillsammans med Adolph Frank utarbetade kalciumcyanamidmetoden det viktigaste förfarande, varigenom man utnyttjar det atmosfäriska kvävet för lantbrukets behov. Bland andra viktiga insatser av Caro kan nämnas hans metoder att framställa rent kväve ur luft, att framställa ammoniak ur torv samt grafit ur acetylen och ur karbider.

Källor 

 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Tyska kemister under 1800-talet
Tyska professorer
Födda 1871
Avlidna 1935
Män
Tyska kemister under 1900-talet
Glacier Bay nationalpark

Glacier Bay nationalpark är en nationalpark i Alaska i USA väster om Juneau. Området runt Glacier Bay i sydöstra Alaska proklamerades först som ett nationalmonument den 25 februari 1925. Detta ändrades 2 december 1980 till Glacier Bay National Park and Preserve genom Alaska National Interest Lands Conservation Act. Parken blev ett biosfärområde 1986. Sedan 1979 är Glacier Bay även ett världsarv. Området täcker 13 287 km² och större delen av parken är ett vildmarksområde som täcker 10 784 km².

Det finns inga vägar till parken utan den nås lättast med lufttransport. Under somrarna går färjor till det lilla samhället Gustavus eller direkt till småbåtshamnen vid Bartlett Cove. Trots bristen på vägar har parken över 300 000 besökare varje år, de flesta på kryssningsfartyg.

Glaciärer går från höga snötäckta berg ner till bukten och skapar spektakulära vyer med is och isbergsformationer. Under det senaste århundradet var troligen den mest berömda glaciären Muirglaciären, en gång nära 3,2 km bred och omkring 81 meter hög. Muirglaciären har minskat i storlek sedan 1990-talet och ligger inte längre nere vid vattenlinjen. De flesta besökare besöker istället idag Margerieglaciären och Lamplughglaciären. Hela Glacier Bay var helt glaciärbunden så sent som 1750.

Den upptäcktsresande kaptenen George Vancouver fann Icy Strait, i södra änden av Glacier Bay, spärrad med is 1794. Själva Glacier Bay var då nästan helt istäckt. 1879 upptäckte biologen John Muir att isen nästan helt gått tillbaka i bukten, en sträcka på omkring 77 km. 1916 slutade Grand Pacificglaciären vid änden på Tarrviken omkring 105 km från Glacier Bays mynning. Detta är den snabbast dokumenterade tillbakagången av glaciärer någonsin.

Glacier Bay National Park and Preserve omfattar nio kustglaciärer. Fyra av dessa kalvar isberg ut i bukten.

Vildmarken hyser björnar, hjortdjur, bergsgetter, valar och sjöfågel.

Världsarvet 
Kluane/Wrangell-St Elias/Glacier Bay/Tatshenshini-Alseks transnationella parksystem omfattar Kluane nationalpark, Wrangell-St. Elias nationalpark, Glacier Bay och Tatshenshini-Alsek provinspark. Detta blev 1979 ett världsarv för de spektakulära glaciärerna och isfälten såväl som för dess betydelse vad gäller habitat för grizzlybjörn, renar och amerikanska snöfår.

Referenser

Externa länkar 

Glacier Bay National Park på National Park Services webbplats
Världsarvet Kluane / Wrangell-St Elias / Glacier Bay / Tatshenshini-Alsek på Unescos webbplats

Nationalparker i Alaska
Biosfärområden i USA
Kluane/Wrangell-St Elias/Glacier Bay/Tatshenshini-Alsek
Naturskyddsområden bildade 1980
Vildmarksområden