kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rune Haako

Rune Haako är en fiktiv karaktär i Star Wars. Spelas av James Taylor (Episode I) och Sandy Thompson (Episode III) . Rune Haako är Vicekung Nute Gunrays förste adjutant samt diplomatiskt sändebud. Haako har ett rykte att vara en mycket slug affärsman men är som de flesta Neimoiderna feg, girig och hänsynslös.

Historia 
Episode I: I Episode I är Haako tillsammans med vicekungen på flaggskeppet Saak'ak. När Jedi-riddarna är på väg mot kontrollbryggan blir han ängslig och begär att droidekor omedelbart ska skickas för att hjälpa dem. Haako är jurist och försiktig när det gäller konflikter. Han undrar många gånger om det var ett klokt beslut att angripa Naboo. 
Episode II deltar inte Haako. Istället har Gilramos Libkath tagit hans ställe. 
Episode III har Haako återvänt till sin position som vicekungens adjutant. Dock får hans karriär ett olyckligt slut när Darth Vader mördar hela Separatistrådet och Haako. Haakos sista ord var "stop, noo..."

Källor 
Star Wars: Bildlexikon Episode I

Rollfigurer i Star Wars

fi:Luettelo Tähtien sodan sivuhahmoista#Rune Haako
Gina Stechert

Gina Stechert född 20 november 1987 i Oberstdorf är en tysk alpin skidåkare.

Stechert har specialiserat sig i fartgrenarna Super-G och störtlopp och debuterade i världscupen den 21 december 2004 men hade inga högre resultat innan hon skadade korsbandet i junior-VM 2005.

I mars 2006 blev hon tysk mästare i störtlopp och den 2 december samma år tog hon sina första världscuppoäng då hon blev 27:a i störtlopp i Lake Louise. Den 5 december 2008 uppnådde Stechert sitt dittills bästa resultat då hon slutade 4:a i störtlopp i Lake Louise. Senare den säsongen vann hon sin första världscupseger då hon vann störtloppet i italienska Tarvisio endast 1 hundradel före Lindsey Vonn

Världscupsegrar

Tyska alpina skidåkare
Födda 1987
Kvinnor
Levande personer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Tyskland
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 2010
European Youth Olympic Festival

European Youth Olympic Festival (EYOF), på svenska benämnt Europaungdoms-OS, är återkommande tävlingar i olika idrottsgrenar och hålls i Europa sommar och vinter vartannat år för idrottare födda 2003–2008 från de 48 medlemsländerna av European Olympic Committees. De första sommarspelen hölls i Bryssel 1991 och de första vinterspelen 1993 i Aosta. European Youth Olympic Festival är det enda all-europeiska sportevenemanget för flera sporter samtidigt.

Spel

Referenser

Externa länkar 
 EYOF på EOC-webbplatsen

Se även 
 Australian Youth Olympic Festival (AYOF)

European Youth Olympic Festival
Morris County, Texas

Morris County är ett administrativt område i delstaten Texas, USA, med 12 934 invånare (2010). Den administrativa huvudorten (county seat) är Daingerfield.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau har countyt en total area på 671 km². 660 km² av den arean är land och 10 km² är vatten.

Angränsande countyn 
 Bowie County - norr
 Cass County - öster
 Marion County - sydost
 Upshur County - söder
 Camp County - sydväst
 Titus County - väster
 Red River County - nordväst

Källor 

 
Stater och territorier bildade 1875
Asa socken

Asa socken i Småland ingick i Norrvidinge härad i Värend, ingår sedan 1971 i Växjö kommun och motsvarar från 2016 Asa distrikt i Kronobergs län.

Socknens areal är 136 kvadratkilometer, varav land 122 År 2000 fanns här 276 invånare. Kyrkbyn Asa med sockenkyrkan Asa kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Asa socken har medeltida ursprung.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Asa församling och för de borgerliga frågorna till Asa landskommun.  Denna senare inkorporerades 1952 i Lammhults landskommun som sedan 1971 uppgick i Växjö kommun. Församlingen uppgick 2010 i Aneboda-Asa-Bergs församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Asa, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000. 

Socknen har tillhört samma fögderier och domsagor som Norrvidinge härad. De indelta soldaterna tillhörde Kronobergs regemente, Norrvidinge kompani och Smålands husarregemente, Växjö kompani.

Geografi
Asa socken ligger kring Asasjön vid Mörrumsåns övre lopp. Socknen är en kuperad skogsbygd, rik på mossar och småsjöar.

Fornminnen
Flera hällkistor, flera rösen och några järnåldersgravfält har återfunnits.

Namnet
Namnet (1322 Aasa), taget från kyrkbyn, syftar på de två åsryggar som sträcker sig norrut mot Kråketorp.

Se även
Asa församling
Lista över fasta fornminnen i Växjö kommun (Asa)

Referenser

Vidare läsning

Sveriges bebyggelse : statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd.Landsbygden. Kronobergs län Hermes 1952

Externa länkar

Indelningar i Växjö kommun
Socknar i Norrvidinge härad
Daniela Iraschko-Stolz

Daniela Iraschko-Stolz, född 21 november 1983 i Eisenerz i Steiermark, är en österrikisk backhoppare som tävlar för WSV Eisenerz.

Karriär 

Daniela Iraschko vann damernas backhoppning i Holmenkollen tre gånger, 2000, 2001 och 2003. Hon debuterade i damernas Kontinentalcup 23 februari 2002. Iraschko tog sin första seger i en deltävling i Kontinentalcupen 23 juli 2004 i Park City i Utah. Hon har hittills (februari 2012) 45 segrar i deltävlingar i Kontinentalcupen. I den totala Kontinentalcupen har hon segrat 2 gånger (2009/2010 och 2010/2011) och har topp-5 placeringar totalt i ytterligare fyra säsonger.

Iraschko har vunnit FIS Ladies Grand Prix (damernas backhopparvecka) fem gånger (2000, 2001, 2002, 2005 och 2010). Hon vann guldmedalj vid vinteruniversiaden 2007. Iraschko är österrikisk mästare i backhoppning många gånger.

Den 25 februari 2011 tog Iraschko VM-guld i normalbacken i Midtstuen i samband med Skid-VM 2011 i Oslo. Hon var 12,8 poäng före tvåan, italienska Elena Runggaldier och 20,2 poäng före trean Coline Mattel, Frankrike. 

Daniela Iraschko debuterade i Världscupen 3 december 2011 i Lysgårdsbacken i Lillehammer, den allra första världscuptävlingen för damer. Hon tog en fjärdeplats i tävlingen. Sarah Hendrickson, USA vann tävlingen och blev historisk. Iraschko vann dock båda deltävlingarna som hölls i Hinzenbach, Österrike 4 och 5 februari 2012.

Daniela Iraschko blev den 29 januari 2003 första kvinna att formodligen hoppa över 200 meter, vilket skedde under uppvärmningar inför världscupdeltävlingar i Kulm i Bad Mitterndorf. Tyvärr var ingen godkänd mätning verksam. Rekordet är därför inte officiellt världsrekord.

Annat 

Ved sidan om backhoppskarriären har Daniela Iraschko varit fotbollsmålvakt i österrikiska fotbollsförbundets damliga (ÖFB-Frauenliga). Hon spelade för FC Wacker Innsbruck och blev tvåa i den österrikiska mästerskapen 2009. 

Iraschko började en fyraårig utbildning som elitidrottare hos Bundespolizei  januari 2011.

Externa länkar 

  
 
 COC-L: Iraschko Gesamtsiegerin der Ladies-Tour 
 WSV Eisenerz hemsida

Källor

Österrikiska backhoppare
Världsmästare i backhoppning
Österrikiska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 2014
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2014 från Österrike
Tävlande i backhoppning vid olympiska vinterspelen 2014
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2018 från Österrike
Tävlande i backhoppning vid olympiska vinterspelen 2018
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2022 från Österrike
Tävlande i backhoppning vid olympiska vinterspelen 2022
Österrikiska idrottare under 2000-talet
Personer från Steiermark
Födda 1983
Levande personer
Kvinnor
Asa församling

Asa församling var en församling i Växjö stift, i Växjö kommun, Kronobergs län. Församlingen uppgick 2010 i Aneboda-Asa-Bergs församling.

Församlingskyrka var Asa kyrka.

Administrativ historik
Församlingen har medeltida ursprung.

Församlingen utgjorde under medeltiden ett eget pastorat för att senare senare bilda pastorat med Tolgs församling. Från 19 september 1559 utgjorde församlingen annexförsamling i pastoratet Tolg, Asa och Tjureda. År 1962 bildade församlingen pastorat med Aneboda och Bergs församlingar. Församlingen uppgick 2010 i Aneboda-Asa-Bergs församling

Församlingskod var 078023.

Se även
Asa socken

Referenser

Historiska församlingar i Växjö stift
Indelningar i Växjö kommun
Henry Le Chatelier

Henry Louis Le Chatelier, född 8 oktober 1850 i Paris, död 17 september 1936 i Miribel-les-Échelles, var en fransk ingenjör, kemist och metallurg. Han var son till Louis Le Chatelier.

Biografi
Le Chatelier studerade vid École polytechnique i Paris 1869–1871 och vid École des mines 1871–1874. Han tog 1874 anställning vid Corps des mines, en fransk statlig gruvingenjörskår i vilken han avancerade till chefsingenjör. 1877 utnämndes han till professor i allmän kemi vid École des mines och bytte denna lärostol 1887 mot professuren i oorganisk kemisk teknologi. Dessutom var han 1898–1907 professor i oorganisk kemi vid Collège de France och förestod från 1907 en professur i samma ämne vid Sorbonne. Han var även generalinspektör för det franska gruvväsendet, blev 1907 ledamot av Franska vetenskapsakademien efter nobelpristagaren Henri Moissan samt invaldes samma år som utländsk ledamot av svenska Vetenskapsakademien. Han tilldelades Davymedaljen 1916.

Le Chateliers vetenskapliga och tekniska arbeten omfattar ett stort antal ämnesområden. Bland hans arbeten kan nämnas undersökningar över hydrauliskt murbruk och cement, konstruktionen av en mycket använd termoelektrisk pyrometer, studier över kemisk jämvikt och dissociation, över gasblandningars explosionsförhållanden och gruvgas, över eldfasta material, över legeringar samt deras konstitution och egenskaper; särskilt järnets metallurgi blev föremål för hans forskning, bland annat över ståls härdning, och han var en av föregångsmännen inom metallografiska undersökningsmetoder. Han uppsatte och utgav den betydande metallurgiska tidskriften "Revue de métallurgie".

Se även 
 Le Chateliers princip

Källor 

Franska ingenjörer under 1800-talet
Franska kemister under 1800-talet
Franska metallurger
Franska professorer
Alumner från École polytechnique
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Franska ingenjörer under 1900-talet
Franska kemister under 1900-talet
Forskare från Paris
Födda 1850
Avlidna 1936
Män
Ugglan
Storofficerare av Hederslegionen
Riddare av Hederslegionen
Officerare av Hederslegionen
Kommendörer av Hederslegionen
Alumner från Paris universitet
Ledamöter av Royal Society
Alte Nikolaikirche

Alte Nikolaikirche (Gamla Nikolaikyrkan) är en kyrka i centrala Frankfurt am Main, belägen vid södra änden av torget Römerberg. Den fick sin nuvarande form huvudsakligen under slutet av 1200-talet, men innan dess hade det stått ett mindre kapell på platsen. Interiört är kyrkan uppbyggd av två skepp täckta av ribbvalv; ett huvudskepp i söder och ett sidoskepp i norr. 

Under medeltiden användes kyrkan främst av stadsrådet, som utövade sitt ämbete i rådhuset Römer, som också ligger vid Römerberg. På 1400-talet förändrades kyrkan på flera sätt, bland annat tillfogades takgalleriet av masverk, hörntornen och det höga sadeltaket. Dessutom fick den sitt nuvarande höga torn.

Reformationstiden medförde i Frankfurt att rådsmässorna avskaffades och att kyrkan stängdes 1530. Den kom då att användas bland annat som varulager och invigdes inte som kyrka igen förrän 1721, nu som en evangelisk sådan.  1840 kom den i stadens ägo och är så än idag. Under andra världskrigets bombanfall klarade sig Alte Nikolaikirche bättre än de flesta andra av Frankfurts kyrkor. Visserligen brann taket ned, men valven höll och därmed begränsades skadorna på interiören till ett minimum. I december 1948 var skadorna reparerade. Sedan 1949 utnyttjas den av församlingen Evangelisch-Lutherische St. Paulsgemeinde.

Externa länkar

Källor 

Kyrkobyggnader i Frankfurt am Main
Medeltidskyrkor
Dewp
Josef Łuszczek

Józef Łuszczek född 20 maj 1955 i Ząb, är en före detta polsk längdskidåkare.

Vid världsmästerskapen 1978 i Lahtis blev Józef Łuszczek världsmästare på distansen 15 kilometer. Han kom på tredje plats i loppet över 30 kilometer.

Externa länkar
 

Födda 1955
Män
Levande personer
Polska idrottare under 1900-talet
Polska längdåkare
Världsmästare i längdåkning
Ulrica Bouck

Ulrica Bouck, född Svenson 29 maj 1761, död 7 augusti 1829 invaldes som ledamot nr. 158 av Kungliga Musikaliska Akademien den 20 maj 1795. Hon utsågs till honorarie ledamot 1814. Ulrica Bouck var gift med Carl Fredrik Bouck.

Se även 
 Sophia Brandel

Källor
 Gustaf Hilleström: Kungl. Musikaliska Akademien, Matrikel 1771-1971

Födda 1761
Avlidna 1829
Kvinnor
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Carl Fredrik Bouck

Carl Fredrik Bouck, född 1759, död 17 september 1815, var en svensk skeppsbyggmästare, "constructionscapitän", och lärare i skeppsbyggeri vid Krigsakademien 1793-1799.

Bouck var Överståthållarämbetets arkitekt i Stockholm från 12 juli 1792, där han medverkade i underhåll av och byggnadsprojekt för statliga fastigheter. Hans arbetsrum mellan 1795 och 1805 var i Överståthållarämbetets kanslivåning, i Sparreska palatset på Riddarholmen. Efter branden 1802 blev han involverat i återuppbyggnaden av skadade byggnader och omdaningen av Riddarholmen. 

Carl Fredrik Bouck blev ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien 1798 och var dess preses från 1802. Bouck invaldes även som ledamot nr. 156 av Kungliga Musikaliska Akademien den 8 april 1795 och blev ledamot av "Andra Classen" 1814. Han var gift med Ulrica Bouck.

Verk i urval 
Kammarrättens hus

Referenser 

Svenska skeppsbyggare
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Män
Födda 1759
Avlidna 1815
Brandmus

Brandmus (Apodemus agrarius) är en art i underfamiljen möss.

Kännetecken 
Brandmusen har ungefär samma kroppsbyggnad som mindre skogsmusen. Kroppens längd är mellan 7 och 12 centimeter, och därtill kommer en 4,5 till 9 centimeter lång svans. Vikten når upp till 30 gram. Pälsen är rödbrun till gulbrun, ibland med ett gråaktigt inslag. Längs djurets rygg löper en tydlig, två till tre millimeter bred strimma av mörkare päls. Buken är vit, mera gråvit hos ungdjuren. Öronen är i jämförelse med övriga kroppen mindre än hos de andra skogsmössen; bortsett från detta, och att den saknar ryggstrimma, är annars den större skogsmusen lik brandmusen. Arten kan även förväxlas med buskmusen (Sicista betulina) i familjen springråttor.

Utbredning 
Arten förekommer i två skilda utbredningsområden. Det ena sträcker sig från centrala Tyskland i väst till mellersta Sibirien och Bajkalsjön i öst. Den nordligaste populationen finns i södra Finland och söderut finns arten till Grekland (saknas nästan helt i Tjeckien och Österrike), Balkanhalvön och Kaukasus. Det andra området omfattar östra Kina, Koreahalvön och Taiwan till norra Myanmar. 

I Norden finns arten i södra Finland (utom Åland) med ungefärlig nordgräns från Södra Österbotten till Norra Karelen, samt i Danmark på öarna Lolland, Falster och Mön. Vid två tillfällen år 2009 har ett antal enskilda individer kommit med potatisleveranser till Ödeshög i Östergötland i Sverige. Därefter har inga fler fynd av brandmöss gjorts i landet.

Habitat 
Brandmusen vistas främst i skogsbryn, åkrar, fuktängar, parker och trädgårdar, gärna nära mänsklig bebyggelse. Den undviker alltför tät terräng. Arten föredrar fuktiga områden. Under vintern söker den skydd i ladugårdar, källare eller uthus.

Levnadssätt 
Arten kan vara aktiv såväl på dagen som på natten. Födan utgörs av ryggradslösa djur som snäckor, daggmaskar och insekter, men också, inte minst under vintern, av växtföda som rötter, frön, nötter och blad. Den skapar tunnlar under markytan där den har bon och förrådsutrymmen. Honan kan para sig flera gånger per år, och föder fram mellan tre och åtta ungar per kull.

Referenser 

Råttdjur
Däggdjur i palearktiska regionen
Däggdjur i orientaliska regionen
Mörtviken

Mörtviken är en tidigare småort på Ingarö i Värmdö kommun, Stockholms län. I samband med tätortsavgränsningen 2015 kom småorten att inkluderas i tätorten Fågelvikshöjden. 

Har tidigare varit ett sommarstugeområde, men andelen bofasta har successivt ökat. Numera finns det både fritidsboende och fast boende. Har tidigare funnits lanthandel, men den är för länge sedan nedlagd. 

Orten har bland annat en badplats, en tennisbana och en boulebana.

Buss från Slussen, Stockholm, tar cirka 45 minuter, vilket gör att det går att pendla till Stockholm (därav det ökade antalet bofasta). Närmaste tätort är Brunn, där det bland annat finns affär, skola och kyrka. Närmaste större ort är Gustavsberg.

Se även
Ingarö socken

Noter 

Orter i Värmdö kommun
Tidigare småorter i Sverige
Brita Fernlund

Brita Margareta Fernlund, född 1756, svensk skådespelare och sångerska. 

Fernlund beskrivs som ”fosterdotter till fru Carin Ulrika Stjernstolpe”.

Fernlund var engagerad i kören vid Operan i Stockholm 1781–82, innan hon anställdes vid Eriksbergsteatern (verksam 1781–83). Hon var subrett och sångerska och användes ofta till sångroller.  Bland hennes roller fanns Fatime i Den bedragne kadi av Lemonnier (1781) mot Maria Katarina Öhrn (Zelmire), Anders Lundberg (kadin), Magnus Bonn (Omar) och C. Bonn (Nouradin), Lovisa i Så blefvo alla nöjda av Envallsson mot Öhrn (Hedda), M. Bonn (Marionet), Sara Åkerberg (Corinna), Lundberg (Axel), Lindskog (Baronen) och Ljungren (Bovenius), (1782), och Marine i Kolonien av Framery mot Öhrn (Belinde), Lundberg (Fontalbe) M. Bonn (Blaise) 1783.

Hon räknades som en av truppens största stjärnor och var mycket populär under sin korta karriär innan hon 1783 ”drog sig tillbaka till privatlivet”. Fernlunds avgång innebar inställda operetter, men hon ersattes snart av Brita Maria Modéer, som dock inte ansågs lika bra.

Referenser

 Johan Flodmark (1893). Stenborgska skådebanorna: bidrag till Stockholms teaterhistoria. Stockholm: Norstedt. Libris 439864

Kvinnor
Svenska skådespelare under 1700-talet
Födda 1756
Dödsår saknas
Svenska operasångare under 1700-talet
Honmänniskan

Honmänniskan (The Female Man) är en feministisk science fiction-roman författad av Joanna Russ som publicerades för första gången 1975 i USA av Bantam Books. Den utkom i svenskt översättning av Ylva Spångberg på förlaget Replik 1996.

Boken skildrar fyra kvinnor levandes i parallella världar. I mötet med varandra och de olika världarna, och märker hur synen på kön och könat beteende skiljer sig, börjar de reflektera över sina liv och sitt sätt att vara kvinnor.

Boken vann en av tre utdelade Retrospective Tiptree Awards (1996). Den nominerades också till Nebulapriset för bästa roman 1975.

Feministisk litteratur
Science fiction-böcker
Engelskspråkig skönlitteratur
Gallo pinto

Gallo pinto är en traditionell maträtt i Centralamerika bestående av bönor och ris. Rätten kan ätas till alla måltider och i många delar av framförallt Costa Rica och Nicaragua äts rätten två eller tre gånger dagligen, vanligt som frukost. Gallo pinto är även både Nicaraguas och Costa Ricas nationalrätt. Den äts varm.

Även om rätten består av samma ingredienser så är sättet som den bereds på olika från land till land och även bönsorten varierar. Förutom bönor ris består gallo pinto ofta även att diverse kryddor såsom koriander, lök och paprika. Riset, som ursprungligen kommer från Asien, introducerades av araberna i Spanien och blev en viktig och mångsidig ingrediens under 1400- och 1500-talen. I samband med den spanska koloniseringen av Amerika införde spanjorerna snabbt ris i Mexiko och övriga Sydamerika. Risodlingen under 1700-talet blev relevant även för Centralamerika. Asiatiskt ris odlades av afrikaner redan under neolitisk tid, och i samband med att de kom till Amerika som slavar var de vana vid att äta ris. Så detta skedde också med bönor, som odlades århundraden tidigare i Mesoamerika. På sin resa till Amerika fick slavarna skålar och en träsked som de åt av två gånger om dagen. De åt främst bönor och europeiskt eller afrikanskt ris, tillsammans med majs, jams, kassava och bröd.

Den serveras ofta med salsa Lizano. Enkelt förklarat: Gallo pinto -bönorna kokas snabbt tills vattnet nästan har absorberats helt och färdigställs med ris och andra ingredienser som kokt paprika, hackad lök, kryddor, och vitlök.

Namnet
Gallo pinto är spanska och betyder ordagrant målad tupp. Namnet härstammar troligtvis från den färg riset får av bönorna då maträtten tillreds. I Costa Rica används vanligtvis svarta bönor medan röda bönor är vanligare i Nicaragua.

I vissa delar av Centralamerika, exempelvis El Salvador, går rätten under namnet casamiento (sv. äktenskap).

Se även
Costaricanska köket
Nicaraguanska köket

Externa länkar 
 Costaricanskt Gallo Pinto-recept

Mat och dryck i Costa Rica
Mat och dryck i Nicaragua
Mat och dryck i Nordamerika
Berget 10

Berget 10 är en tidig modernistisk bostadsfastighet ritad av arkitekten Sven Markelius som uppfördes 1929-1930. Byggnaden är belägen i korsningen Tegnérgatan/Dalagatan på Norrmalm i centrala Stockholm. Byggnaden var en av flera som uppfördes i kvarteret Berget omkring 1930 och den mest uttalat moderna.

Byggnaden 
Byggnaden är i sex plan plus två takvåningar. Byggnaden har en putsad, slät fasad med fyrkantig svarta fönster som uppvisar vissa likheter med Sigurd Lewerentz samtida Riksförsäkringsanstalten. Hörnet markeras av stora balkonger. Lägenheterna utrustades med tidstypiska detaljer, som vita putsade öppna spisar i funktionalistisk stil. Husets tidiga funkisstil var inte det enda som var en nyhet utan också det faktum att ytterväggar, pelare samt bjälklag konstruerades helt i betong. De ursprungliga mycket stora hörnvåningarna delades upp vid en ombyggnad 1932-1933 och 1934 inreddes den översta takvåningen för bostadsändamål. När projektet "Berget 10" presenterades skrev Svenska Dagbladet den 17 oktober 1929 att det var "Corbusier-husets debut i Sverige", med anspelning på Le Corbusiers strama arkitektur.

Kvarteret Berget 
Kvarteret Berget omges av Tegnérgatan, Dalagatan, Kammakargatan och Västmannagatan i den branta backen som sluttar ned mot Norra Bantorget. Kvarteret är svårbyggt med stora nivåskillnader, Dalagatan går för exempelvis på en viadukt i korsningen mot Kammakargatan. Med undantag för bebyggelsen längs Västmannagatan som huvudsakligen är från slutet av 1800-talet är bebyggelsen i kvarteret byggt mellan 1927 och 1945. Grannhuset, Berget 11, på Tegnérgatan 55 är samtida och ritat av Sven Wallander för HSB men har betydande drag av tjugotalsklassicism. I korsningen Dalagatan/Kammakargatan finns en större byggnad av Sture Frölén uppförd 1944-1945.

Referenser

Noter

Trycka källor

Externa länkar

Byggnader ritade av Sven Markelius
Byggnader och anläggningar på Norrmalm
Funktionalistisk arkitektur
Cool By Nature

Cool By Nature är Damn Seagulls första och enda EP. Gavs ut i 2002

Låtar
 The Brutus - 3:16
 Do What You Gotta Do - 2:27
 Right In The Nerve - 3:14
 Happy End? - 4:08

Finländska rockalbum
Indierockalbum
Musikalbum 2002
Salamanderkriget

Salamanderkriget (Válka s mloky) är en satirisk science fictionroman av den tjeckiske författaren Karel Čapek, första gången publicerad 1936. I boken upptäcks en sällsynt anpasslig salamanderart i Stilla havet, som till en början utnyttjas och förslavas. Med tiden blir salamandrarna allt fler och allt intelligentare och gör till slut uppror mot människorna.

Satir
Science fiction-böcker
Skönlitteratur 1936
Stillwater

Stillwater kan avse:

Stillwater (musikgrupp) – en musikgrupp från 1970-talet
Stillwater (fiktiv musikgrupp) – ett band i filmen ''Almost Famous'

Geografi

USA
Stillwater County, Montana
Stillwater, Minnesota
Stillwater, New Jersey 
Stillwater, New York
Stillwater, Oklahoma
Stillwater, Pennsylvania

Se även
 Stillwater County

Nya Zeeland
Stillwater, Auckland
Stillwater, West Coast

Se även
 Stillwater Bay
 Stillwater Creek
 Stillwater Island
 Stillwater Narrows
 Stillwater River
Stillwater River

Stillwater River kan avse:

Nya Zeeland
 Stillwater River, Nya Zeeland, på sydön

USA
Stillwater River (Maine)
Stillwater River (Nashua River), Massachusetts
Stillwater River (södra Montana), en biflod till Yellowstonefloden
Stillwater River (västra Montana), en biflod till Whitefish River
Stillwater River (Ohio)
Stillwater River (Rhode Island)