kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Regeringen Bluhme II

Regeringen Bluhme II var Danmarks regering mellan 11 juli 1864 och 6 november 1865.

Konseljpresident
 Christian Albrecht Bluhme

Utrikesminister
 Christian Albrecht Bluhme

Finansminister
 Christian Nathan David

Inrikesminister
 Frederik Ferdinand von Tillisch

Justitieminister
 Eugenius Sophus Ernst Heltzen till 30 mars 1865, därefter vikarierade George J. Quaade mellan 30 mars och 7 april 1865, då Christian Jacob Cosmus Bræstrup tog över

Kyrko- och undervisningsminister 
 Eugenius Sophus Ernst Heltzen till 30 mars 1865, därefter vikarierade George J. Quaade mellan 30 mars och 7 april 1865, då Christian Jacob Cosmus Bræstrup tog över

Krigsminister
 Christian Frederik von Hansen

Marinminister
 Otto Hans Lütken

Minister över Slesvig
 Christian Gottfried Wilhelm Johansen, till 18 november 1864, då området till följd av freden i Wien inte längre tillhörde Danmark
 
Minister över Holstein och Lauenborg
 Christian Albrecht Bluhme, till 16 november 1864, då området till följd av freden i Wien inte längre tillhörde Danmark

Minister utan portfölj:
 George J. Quaade till 13 maj 1865, därefter Carl Moltke till 5 juli 1865

Källor 
 

1864 i Danmark
1865 i Danmark
Bildanden 1864
Bluhme II
Upplösningar 1865
Politikåret 1864
Politikåret 1865
Traktat (skrift)

En traktat är en liten propagandistisk skrift, oftast religiös (kristen) men kan även vara politisk. En typisk religiös traktat var moraliskt uppbygglig, snarare än teologiskt spetsfundig. Under 1800-talet bildades särskilda traktatsällskap vars verksamhet var kristen mission genom produktion och spridande av traktater. Ett viktigt centrum för denna rörelse, som spred sig över hela västvärlden, var London-baserade Religious Tract Society bildat 1799. Många av de traktat som spreds i Sverige var ursprungligen brittiska och hade ett reformert, icke-lutherskt innehåll. 

På olika orter i Sverige grundades traktatsällskap för spridning av religiösa småskrifter under 1860- och 1870-talen, som senare ombildades till lokala föreningar inom Svenska Missionsförbundet, grundat 1878. Nordiska traktatsällskapet grundades 1866 av Hans Jakob Lundborg.

Källor 
 Nationalencyklopedins nätupplaga, artiklarna traktat och traktatsällskap, besökt 2006-11-22

Kristen litteratur
Kristen mission
Litterära genrer
Politisk litteratur
Lear Corporation

Lear Corporation, amerikansk underleverantör till fordonsindustrin. Lears huvudkontor ligger i Southfield i delstaten Michigan i  USA

Lear Corporation sysselsätter 110 000 personer på 300 produktionsorter i 34 länder. I Sverige fick Lear uppmärksamhet i samband med nedläggningen av fabriken (tidigare Dalslandsverken) för bilsätestillverkning i Bengtsfors i mars-april 1999.

Amerikanska tillverkare av fordonsdelar
Viskafors landskommun

Viskafors landskommun var en tidigare kommun i dåvarande Älvsborgs län.

Administrativ historik
Kommunerna Kinnarumma och Seglora förblev opåverkade av den riksomfattande kommunreformen 1952. När denna reform höll på att utvärderas och 1959 års indelningssakkunninga hade inlett sitt arbete med att förbereda nästa kommunreform så lades de samman 1 januari 1961 och bildade Viskafors kommun, med namn efter tätorten Viskafors. Den nya kommunen hade 5 375 invånare (enligt folkräkningen den 1 november 1960), varav 3 065 invånare i Kinnarumma församling och 2 310 i Seglora församling.

Den 1 januari 1969 överfördes från Viskafors landskommun och Seglora församling till Kinna köping och Kinna församling ett område med 483 invånare och omfattande en areal av 2,61, varav 2,60 land. I området ingick hela tätorten Rydal.

Sedan år 1974 ingår området i Borås kommun.

Kommunkoden var 1538

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde landskommunen församlingarna Kinnarumma och Seglora.

Kommunvapnet
Blasonering: I grönt fält ett vingdon av guld.

Vapnet, som fastställts 1952 för Kinnarumma landskommun övertogs 1961 av den nya kommunen utan särskilt beslut.

Geografi
Viskafors landskommun omfattade den 1 januari 1961 en areal av 223,29 km², varav 211,88 km² land.

Tätorter i kommunen 1960

Tätortsgraden i kommunen var den 1 november 1960 67,0 procent.

Politik

Mandatfördelning i valen 1962-1970

Källor

Sveriges kommuner 1952-1970
Indelningar i Borås kommun
Tidigare kommuner i Älvsborgs län
Torsjö

Torsjö är en herrgård i Solberga socken i Skurups kommun i Skåne.

Historia
Torsjö tillhörde i omkring 100 år (1470-1575) släkten Oxe. Det innehades sedan av medlemmar av släkterna Gyllenstierna, Coyet, Lewenhaupt, von der Lancken och Hamilton. Det såldes 1829 till greve Magnus Albert Stenbock. Till honom testamenterade prinsessan Sofia Albertina alla sina lösören, däribland det bibliotek och de konstskatter, som sedan prydde Torsjö. Där fanns samtidigt det på den tiden största enskilda arkivet i Sverige. Det innehöll huvudsakligen Bengt Oxenstiernas och hans förfäders samt Gustaf Otto Stenbocks och hans son Magnus Stenbocks brev och papper. Sedan Torsjö 1868 gått ur släkten Stenbock, såldes arkivet till friherre Carl Jedvard Bonde på Ericsbergs slott. Torsjö såldes 1944 till Albin Alwén på Dybäcks slott. Det ägs idag av hans barnbarn.

Källor
 

Herrgårdar i Skåne
Byggnader och anläggningar i Skurups kommun
Sambal

Sambal  är en stark kryddpasta som används i bland annat det asiatiska köket. Sambal innehåller chili, vitlök, farinsocker, citron och olja. Flera varianter med andra ingredienser och smaker förekommer, exempelvis sambal badjak, sambal belacan, sambal ulek (oelek) och sambal udang.

Sambal används till exempel i ris- , skaldjurs- och grönsaksrätter.

Se även
 Chilisås
 Chilipulver
 Gochujang

Referenser

 

Kryddblandningar
Smaktillsatser
Mat och dryck i Indonesien
Mat och dryck i Malaysia
Mat och dryck i Asien
Chilipeppar
Sörbygdens landskommun

Sörbygdens landskommun var en tidigare kommun i dåvarande Göteborgs och Bohus län.

Administrativ historik
Kommunen bildades som så kallad storkommun vid kommunreformen 1952 genom sammanläggning av de tidigare kommunerna Hede, Krokstad och Sanne. Namnet togs från det tidigare Sörbygdens härad som omfattade samma kommuner.

År 1974 upphörde kommunen och dess område gick upp Munkedals kommun.

Kommunkoden var 1432.

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde kommunen församlingarna Hede, Krokstad och Sanne. Dessa församlingar gick samman 2006 att bilda Sörbygdens församling.

Geografi
Sörbygdens landskommun omfattade den 1 januari 1952 en areal av 288,65 km², varav 271,79 km² land.

Tätorter i kommunen 1960
I Sörbygdens landskommun fanns tätorten Hedekas, som hade 233 invånare den 1 november 1960. Tätortsgraden i kommunen var då 9,3 procent.

Politik

Mandatfördelning i valen 1950–70

Externa länkar
Sörbygdens hemsida
Bilder från Sörbygden

Källor

Indelningar i Munkedals kommun
Sveriges kommuner 1952-1970
Tidigare kommuner i Göteborgs och Bohus län
Buffert (datalogi)

En buffert (även köminne) är ett minne som används för att utjämna skillnader i ojämna överföringshastigheter. Exempelvis ett modem behöver en jämn dataström för att fungera optimalt. Genom att buffra dataströmmen kan man uppnå en jämnare hastighet och därmed bättre överföringskvalitet. Till detta ändamål används en FIFO-buffert (First In First Out). Med buffert kan man också mena minnesutrymme som annars används tillfälligt för att lagra data.

En datorstack är också en typ av buffert.

Datavetenskap
Guy Edwards

Guy Richard Goronwy Edwards, född 30 december 1942 i Macclesfield, är en brittisk racerförare.

Racingkarriär 
Efter sin universitetsexamen började Edwards på Motor Racing Stables racingskola vid Brands Hatch och började tävla i en Ford Anglia 1965 för att sedan fortsätta i formel 3 1968. Brist på pengar gjorde att han året efter istället fick tävla i sportvagnar. Han återkom 1972, efter att ha fått ekonomiskt stöd från Barclays Bank, till racing även i ensitsiga bilar och då i formel 5000. Edwards lyckades ta vidare till formel 1 som andreförare i Hill-stallet . Han blev dock under hösten tvungen att lägga av på grund av en bruten handled och ersattes av tysken Rolf Stommelen. Edwards återvände till F1  men då som andreförare för Hesketh i sex lopp. Edwards var en av de förare som hjälpte Niki Lauda ur sin brinnande bil i Tysklands Grand Prix 1976 och fick senare motta Queen's Gallantry Medal (QGM) för sin insatser där. 

Efter ett misslyckat försök att kvalificera sig till Storbritanniens Grand Prix 1977 i en BRM var hans F1-karriär slut. Edwards fortsatte därefter att tävla i sportvagnar och vann World Sportscar Championship 1981. Han gjorde senare en comeback i racing i BTCC 1988.

F1-karriär 

 
|}

Noter

Källor 

Födda 1942
Brittiska racerförare
Brittiska Formel 1-förare
BRM-förare
Män
Levande personer
Personer från Macclesfield
August Horch

August Horch, född 12 oktober 1868 i Winningen i Rheinland-Pfalz, död 3 februari 1951 i Münchberg i Bayern, var en tysk ingenjör, konstruktör och industriman. August Horch grundade bilmärkena Horch och Audi.

Biografi

August Horch kom från en vinodlar- och smedfamilj. Han gick i smedlära hos fadern och byggde bland annat en trehjulig cykel. 1884-1887 gick han på wanderschaft och arbetade i Tyskland, Österrike-Ungern, Serbien och Bulgarien. Han studerade 1888–1891 på Technikum Mittweida och arbetade sedan som maskiningenjör i Rostock, Leipzig och hos Carl Benz i Mannheim. 1899 grundade han Horch & Cie och 1900 byggde han den första egna bilen med en motor som han utvecklat. 1903 följde den första tyska bilen med en fyrcylindermotor. 1904 flyttade han sin verksamhet till Zwickau där han grundade A. Horch & Cie. Motorwagenwerke Actiengesellschaft. Meningsskiljaktigheter med övriga ägare gjorde att Horch lämnade bolaget 1909.

Audi grundades 1909 av August Horch sedan han tvingats lämna Horch efter meningsskiljaktigheter med övriga ledningen. August Horch hade nu inte längre rättigheterna till varumärket Horch när han ville starta ny biltillverkning. Investeraren Franz Fikentscher gick in i bolaget och Fikentschers 10-åriga son Heinrich föreslog det latinska formen "Audi" (imperativform av verbet "höra", på tyska horch), vilket August Horch anammade och grundade Audi Automobilwerke GmbH i Zwickau. 1910 följde den första Audi-bilen. Horch kom efterhand att lämna det aktiva arbetet i bolaget och arbetade sedan som självständiga expert och hade flera hedersuppdrag, bland annat som medlem i ledningen för det första Avus-loppet i Berlin 1921 och från 1924 ledare för den tyska industrins normutskott. 1922 blev han hedersdoktor på TU Braunschweig. Horch hamnades på 1920-talet i ekonomiska svårigheter, bland annat genom en misslyckad satsning på en kycklingfarm i Mosel och 1931 tvingades han sälja sitt hus i Berlin. 1932 utsågs han till styrelsemedlem i Auto Union med säte i Zschopau som bildats genom sammanslagningen av DKW, Horch, Audi och Wanderer. När Auto Union GmbH återbildades efter kriget i Ingolstadt 1949 – det som kom att utvecklas till dagens Audi AG – blev Horch invald i styrelsen.

Horch lämnade Berlin 1941 för att undkomma bombanfall och bosatte sig ute på landet i Sachsen. När krigsslutet närmade sig 1945 flyttade han till Münchberg där han bodde med sin fosterdotter och hushållerska Else Kolmar. Hans fru avled 1946 i Berlin och några dagar senare även sonen Eberhard. Han gifte sig 1948 med Else Kolmar.

Referenser

Tyska ingenjörer
Grundare av bilindustri
Män
Födda 1868
Avlidna 1951
Personer från Rheinland-Pfalz
Regeringen Holstein-Holsteinborg

Regeringen Holstein-Holsteinborg var Danmarks regering mellan 28 maj 1870 - 14 juli 1874.

Konseljpresident
 Ludvig Holstein-Holsteinborg

Utrikesminister
 Otto Rosenørn-Lehn

Finansminister
 Carl Emil Fenger till 25 mars 1872, därefter Andreas Frederik Krieger till 20 juni 1874 (Ludvig Holstein-Holsteinborg vikarierade till 1 juli 1872)

Inrikesminister
 Christen Andreas Fonnesbech

Justitieminister
 Andreas Frederik Krieger till 26 juni 1872, därefter Christian Sophus Klein

Kyrko- och undervisningsminister
 Carl Christian Hall

Krigsminister
 Wolfgang von Haffner, till 23 december 1872, därefter Christian Albert Frederich Thomsen

Marinminister
 Wolfgang von Haffner, till 23 december 1872, därefter Christian Albert Frederich Thomsen till 21 maj 1873, därefter Niels Frederik Ravn

Källor 
 

1870 i Danmark
1871 i Danmark
1872 i Danmark
1873 i Danmark
1874 i Danmark
Bildanden 1870
Holstein-Holsteinborg
Upplösningar 1874
Politikåret 1870
Politikåret 1871
Politikåret 1872
Politikåret 1873
Politikåret 1874
Ljungskile landskommun

Ljungskile landskommun var en tidigare kommun i dåvarande Göteborgs och Bohus län.

Administrativ historik
Den bildades vid kommunreformen 1952 och bestod av de tidigare kommunerna Ljung, Grinneröd och Resteröd och uppkallades efter centralorten Ljungskile.

1971 blev den en del av Uddevalla kommun.

Kommunkoden var 1417

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde kommunen församlingarna Grinneröd, Ljung och Resteröd.

Kommunvapnet
Blasonering: I rött fält en medelst vågskurr bildad spets av silver, belagd med en röd ek med ollon av guld och åtföljd på vardera sida av en stolpvis ställd yxa av silver, den högra vänstervänd.

Detta vapen utformades av Svenska Kommunalheraldiska Institutet och fastställdes av Kungl Maj:t 1953 och gällde fram till kommunens upplösning 1970.

Geografi
Ljungskile landskommun omfattade den 1 januari 1952 en areal av 99,54 km², varav 96,20 km² land.

Tätorter i kommunen 1960

Tätortsgraden i kommunen var den 1 november 1960 57,0 procent.

Politik

Mandatfördelning i valen 1950–1966

Källor

Indelningar i Uddevalla kommun
Sveriges kommuner 1952-1970
Tidigare kommuner i Göteborgs och Bohus län
Siksjönäs

Siksjönäs är en by som ligger 25 km från Vilhelmina tätort, Västerbottens län och är belägen intill sjön Siksjön som är en mycket djup sjö utan holmar. Det sägs att sjön i äldre tider var så väldigt fiskrik att nybyggare kunde hälla vatten i grytan, sätta grytan över elden, ro över till en vik i sjön, lägga ut nät, ta upp näten fyllda med fisk (övernog att fylla grytan med), ro tillbaka och allt detta på så kort tid att vattnet i grytan knappast hade hunnit börja koka. 

År 1785 ansökte Jon Jonsson från Själevads socken om rättigheten att få anlägga ett kronobygge i Åsele socken vid Insjön. Efter många turer och nybyggen vid bland annat Varessjön och söderom Siksjön (vid Insjöåsen) bosätter sig Jon Jonsson till sist på Siksjönäset vid Siksjöns sydöstra sida. Hädanefter får nybygget heta Siksjönäs.

Siksjönäs byastugeförening fick 2001 bidrag från Vilhelmina kommun för utbyggnad av bredband.

Källhänvisningar

Orter i Vilhelmina kommun
Sisel

Sisel (Spermophilus citellus) är en dagaktiv, underjordiskt levande gnagare som tillhör ekorrfamiljen.

Taxonomi 
De flesta arterna i det tidigare släktet Spermophilus har efter DNA-studier konstaterats vara parafyletiska med avseende på präriehundar, släktet Ammospermophilus och murmeldjur. Detta släkte har därför delats upp i flera släkten. Kvar i Spermophilus finns endast den gamla världens sislar, som, bland andra, denna art.

Catalogue of Life listar fyra underarter:
 Spermophilus citellus citellus (Linnaeus, 1766)
 Spermophilus citellus gradojevici (V. Martino & E. Martino, 1929)
 Spermophilus citellus istricus (Calinescu, 1934)
 Spermophilus citellus martinoi (Peshchev, 1955)

Utseende 
Siseln är gulgrå på ovansidan och blekgul på undersidan. Kroppslängden uppgår till 19–22 cm förutom svansen som är 5,5–7,5 cm lång. Vikten är mellan 240 och 340 g. Öronen är mycket små.

Utbredning 
Siseln finns i Östeuropa och Asien till Georgien, Turkiet och Israel. Dess västligaste förekomst var fram till 1950-talet östra Tyskland där arten idag ska återinföras.

Ekologi 
Siseln lever underjordiskt i gångsystem, som den gräver i mjuk jord. Den föredrar stäpplandskap, även odlade sådana. Den bildar kolonier. Den sover vintersömn från oktober - november till omkring mars, under vilken kroppstemperaturen kan sjunka så lågt som till 8 °C. Parningstiden infaller kort efter vintersömnens slut, och i april till juni får den 3-11 (oftast 5-8) ungar.

Föda 
Siseln lever av fröer, gärna sädeskorn, samt örter, rötter, frukter och bär. Även animalisk föda, bland annat insekter, kan tas. Maten transporteras i kindpåsar till underjordiska förråd.

Referenser

Externa länkar 

Ekorrar
Däggdjur i palearktiska regionen
Rex Hartwig

Rex Noel Hartwig, född 2 september 1929, Culcairn New South Wales, Australien, död 30 december 2022, var en  
australisk högerhänt tennisspelare som nådde störst framgångar i dubbel.

Tenniskarriären
Rex Hartwig vann sin första mästerskapstitel 1947 som 18-åring, då han vann dubbeltiteln i de Australiska juniormästerskapen. Han påbörjade därefter en internationell tenniskarriär som dubbelspecialist.

Tillsammans med landsmannen Mervyn Rose vann han tre dubbeltitlar i Grand Slam-turneringar; 1953 US Open (finaleseger över Gardnar Mulloy/Bill Talbert, 6-4, 4-6, 6-2, 6-4) och 1954  Australiska mästerskapen (finalseger över Neale Fraser/C. Wilderspin, 6-3, 6-4, 6-2) samt Wimbledonmästerskapen (finalseger över Vic Seixas/Tony Trabert, 6-4, 6-4, 3-6, 6-4). Hartwig vann också dubbeltiteln i Wimbledon 1955 tillsammans med Lew Hoad genom att i finalen besegra Fraser/Ken Rosewall (7-5, 6-4, 6-3).

Hartwig vann två gånger mixed dubbeltiteln i Australiska mästerskapen, 1953 tillsammans med J. Sampson och 1954 tillsammans med Thelma Coyne Long. Han var också en skicklig singelspelare och nådde 1954 två singelfinaler i GS-turneringar (Australiska mästerskapen, förlust mot Rose och US Open, förlust mot Seixas). 
 
Rex Hartwig deltog i det australiska Davis Cup-laget perioden 1953-55. Han spelade totalt 13 matcher av vilka han vann 12. Han deltog i slutfinalen (Challenge Round) i december 1953 som Australien vann över ett amerikanskt lag med 3-2 i matcher. Hartwig spelade där dubbel tillsammans med Lew Hoad, en match som paret förlorade mot Vic Seixas/Tony Trabert med 2-6 4-6 4-6.

Efter sommarsäsongen 1955 blev Hartwig professionell spelare.

Grand Slam-turneringar
Australiska mästerskapen
Dubbel - 1954
Mixed dubbel - 1953, 1954
Wimbledonmästerskapen
Dubbel - 1954, 1955
US Open
Dubbel - 1953

Referenser

Källor
Martin Hedges, 1978. The Concise Dictionary of Tennis. Mayflower Books Inc.

Noter

Externa länkar
Davis Cup, spelarprofil

Australiska tennisspelare
Födda 1929
Män
Avlidna 2022
Reckoning

Reckoning är ett album av den amerikanska rockgruppen R.E.M., utgivet 1984 som bandets andra fullängdsalbum. Populära låtar från albumet är "So. Central Rain (I'm Sorry)" och "(Don't Go Back To) Rockville".

Albumet nådde plats 27 på albumlistan i USA och plats 91 i Storbritannien. Den 24 juni 1991 hade det sålt guld i USA.

Låtlista
Samtliga låtar skrivna av Bill Berry, Peter Buck, Mike Mills och Michael Stipe.

"Harborcoat" - 3:54 
"7 Chinese Brothers" - 4:18 
"So. Central Rain (I'm Sorry)" - 3:16 
"Pretty Persuasion" - 3:51 
"Time After Time (Annelise)" - 3:30 
"Second Guessing" - 2:52 
"Letter Never Sent" - 2:59 
"Camera" - 5:26 
"(Don't Go Back To) Rockville" - 4:55 
"Little America" - 2:56

Musikalbum 1984
Album av R.E.M.
Peter Bergting

Lars Peter Bergting, född 23 januari 1970 i Åmål, är en svensk serieskapare, illustratör och författare.

Biografi
Bergting är en fantasyillustratör och har illustrerat bland annat rollspelen Shadowrun, Magic, Drakar och Demoner, Mutant och Kult och även bidragit till spelen Battletech och Vampire the Eternal Struggle. Han har även gett ut fantasyserien Portent.

I USA har Bergting producerat ett flertal serieromaner för Image Comics, IDW och Dark Horse, bland annat med Joe R. Lansdale och Richard Morgan.

Bergting har illustrerat hundratals bokomslag, bland annat för Ronja Rövardotter, Bröderna Lejonhjärta, Ringarnas Herre, Guldkompassen med flera.  Tillsammans med Alvaro Tapia har han illustrerat omslaget till och Harry Potter och dödsrelikerna. Han har även gjort teckningarna till Jens Lapidus serieroman Gängkrig 145. Tillsammans med sin hustru Sofia Bergting har Peter Bergting gjort bokserien De dödas rike för Bonnier Carlsen.

Sedan 2013 arbetar Bergting med Mike Mignola och Christopher Golden på serien Baltimore vilket har resulterat i serieromanerna The Witch of Harju/The Wolf and the Apostle, The Cult of the Red King, Empty Graves och The Red Kingdom. Bergting arbetar sedan våren 2017 med Mike Mignola och Christopher Golden på adaptionen av romanen Joe Golem and the Drowning City för Dark Horse Comics.

2012 mottog Bergting Dalslands litteraturpris. 2015 mottog han en av två svenska Adamsonstatyetter, utdelade av Svenska Serieakademin.

Han nominerades till Augustpriset 2018 tillsammans med Jessica Bab Bonde  i kategorin Årets svenska barn- och ungdomsbok för Vi kommer snart hem igen (Natur & Kultur). Han nominerades till Augustpriset 2020 tillsammans med författaren Anders Fager i kategorin Årets svenska barn- och ungdomsbok för Kråkorna (Natur & Kultur).

Bibliografi (svensk)
 The Portent (2007), Ersatz/Image Comics
 Häxmästaren (2011), Semic
 Demonprinsessan (2012), Semic
 Dödens stad (2013), Semic
 Domovoi (2013, 2015), Dark Horse Comics/Kartago
 Tecken i skyn (2014), Kartago, Dark Horse
 Eldhäxan (2014), Semic
 Isskeppet (2015), Semic
 Spökslottet (2016) Semic
 Lär dig teckna fantasy (2016) Semic
 Drakar (2019) Semic
 Skräck (2020) Semic
 Robotvalparna (2020) Bonnier Carlsen
 Megaztrålen (2020) Bonnier Carlsen
 Kråkorna (2020) Natur & Kultur. Med Anders Fager.

Priser och utmärkelser 
 2012 Dalslands litteraturpris
 2015 En av två svenska Adamsonstatyetter

Vidare läsning 
 Mignolaversity Appreciation Corner: Peter Bergting (with Matt Smith) av Mark Tweedale 19 juni 2023 Läst 20 juni 2023.

Referenser

Externa länkar
 Peter Bergtings hemsida
 The Swedish Rowling Fanclub intervjuar Peter Bergting

Svenska illustratörer
Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur
Svenska serieskapare
Personer från Åmål
Män
Födda 1970
Levande personer
Wilson Sporting Goods

Wilson Sporting Goods, vanligen Wilson, amerikansk sportutrustningstillverkare. Företaget tillverkar bland annat tennisracketar. Wilson ägs av Amer Sports.

Externa länkar 
 http://www.wilson.com/

Sportutrustningstillverkare
Amerikanska tillverkningsföretag
Bill Friman

Bill Friman, född 1 november 1941 i Malmö, död 2020. Friman var möjligtvis Sveriges största Povel Ramel-forskare. Han botaniserade i Ramels produktion och bokförde 1 400 nummer, vilket resulterade i ett verk som heter Povel Ramels produktion A-Ö. Verket består av tre volymer.

Intresset för Povel Ramel fick han ärva av sin äldre bror Ingemar Friman. Ingemar blev mästare i ämnet Povel Ramel när han ställde upp i TV-programmet Kvitt eller dubbelt (Tiotusenkronorsfrågan) 1981. 1989 ställde även Bill upp i tävlingen för att försöka överta mästartiteln från brodern, men han vann inte. Bill Friman grundade tillsammans med andra Povel-vänner 1982 Povel Ramel-fanklubben Jonathan Blake Fun Club och var dess förste ordförande. Bill utsågs till hedersledamot när han avgick 2005. Han var värd i radioprogrammet Sommar i P1 1994.

Källor 

Svenska forskare under 1900-talet
Män
Födda 1941
Avlidna 2020
Forskare från Malmö
Sommarvärdar 1994
Samuel Elers-Svensson

Samuel Elers-Svensson, född 27 oktober 1979 i Stockholm, är en svensk röstskådespelare. 

Elers-Svensson var mest aktuell under slutet av 1980-talet i dubbningar av tecknad film. Han gjorde den svenska rösten till Lillefot i Landet för längesedan, fisken Blunder i Den lilla sjöjungfrun, samt Urchin i TV-serien Den lilla sjöjungfrun. Under 1990-talet var han med i omdubbningarna av Disneyfilmerna Peter Pan och Pinocchio.

Filmografi (urval) 
 Den lilla sjöjungfrun - Blunder
 Landet för längesedan - Lillefot
 Resan till Amerika – Fievel i vilda västern - Fievel
 Den lilla sjöjungfrun - Urchin (kallad Plurre i första avsnittet)
 Sonic the Hedgehog - Sonic som ung
 Peter Pan - John Darling (1992 års omdubb)
 Pinocchio - Lampis (1995 års omdubb)

Födda 1979
Svenska röstskådespelare
Levande personer
Skådespelare från Stockholm
Män