kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Årets Arne

Årets Arne Award är ett danskt arkitekturpris. Det delas ut årligen sedan 2007 av Akademisk Arkitektforenings lokalavdelning i Köpenhamn till arkitekter eller andra personer som bidragit till arkitektoniskt nytänkande i Köpenhamn. Priset är uppkallat efter Arne Jacobsen.

Priset är en liten skulptur i akryl, med en bild av Arne Jacobsens ansikte.

Pristagare av Årets Store Arne
2021 Enghaveparken, ritat av arkitektkontoret Tredje Natur
2020 Arkitektkontoret SLA för Sankt Kjelds Plads och Bryggervangen
2019 Arkitektkontoret Leth & Gori för Elefanthuset
2018 Arkitektkontoret Entasis för Kanonhuset
2017 Praksis Arkitekter för Carlsbergsfondets forskarbostäder
2016 Falko Arkitekter genom Tage Lyneborg, Høgni T. Hansen och Carl Th. Lyneborg för auditoriet i Falkonergårdens Gymnasium
2015 Dissing+Weitling för Cykelslangen
2014 BBP Arkitekter för ombyggnad av Trollbeads domicil
2013 KHR Arkitekter och Bisgaard Landskabsarkitekter för Ørestad Skole og Bibliotek 
2012 Köpenhamns kommun för arbetet med stadens friarealer
2011 Lundgaard & Tranberg Arkitekter, för de tre husen Tietgenkollegiet i Ørestad Nord,  SEB Bank i Köpenhamns hamn och Skuespilhuset i Indre By.
2010 Dorte Mandrup Arkitekter för ombyggnad av Munkegårdsskolan i Gentofte
2009 Arkitekterna Saskia Peinow, Kristine Sundahl och Kalle Jørgensen för projektet "Under Opførelse" med stora bilder på fingerade byggprojekt i gatumiljö
2008 Brian Mikkelsen, kulturminister
2007 Foster + Partners för förslag till torn på Tivoli (Köpenhamn)

Pristagare av Årets Lille Arne (Vindere Initiativprisen)
2021 Nyhetsmediet Byrummonitor
2020 Volontärprojektet Sydhavnens Folkemøde
2019 KADK/Institut for Bygningskunst, By og Landskap för utgivning av Atlas of the Copenhagens och Hjem–Bebyggelser–By–Bolig og velfærd i København
2018 Företaget Lejerbo för att konkretisera sin av Gehl Architects utformade byggherrestrategi från 2015 genom av BIG ritade allmännyttiga bostäder på Dortheavej
2017 ArcgencY Arkitekter, Allan Lyth, Tal R, Marianne Tuxen och Lennart Lajboschitz för ombyggnaden av Absalons Kirke till Folkehuset Absalon i stadsdelen Vesterbro
2016 Köpenhamns kommun för utformning av sin policy för hantering av skyfall
2015 Arkitekturfestivalen Copenhagen Architectural Festival x Film
2014 Arkitekter Uden Grænser för boken Developing Architecture, Learning from Sierra Leone
2013 ORT – Open Research Team for Øerne i Ørestad
2012 Nätverket Givrum.nu
2011 Gottlieb Paludan Arkitekter och Risø DTU (Danmarks Tekniske Universitet) för Green Power Island, ett projekt för att lagra energi från vindkraftverk via vattenkraft.
2010 Jan Gehl

Källor
Akademisk Arkitektforening

Noter

Externa länkar
Akademisk Arkitektsforenings webbplats

Arkitektur i Danmark
Kulturpriser i Danmark
Nordmalingsdräkten

Nordmalingsdräkten  är en folkdräkt från Nordmaling. Den är av relativt sent ursprung, den kvinnliga varianten av dräkten började tas fram 1955 och den manliga är från 1974.

Den kvinnliga sockendräkten
1955 bildades en kommitté med uppgift att skapa en passande sockendräkt. I spetsen för kommittén återfanns Astrid Råde, Betty Sandberg och Karin Engman, Nordmaling, samt folkskolelärarinnan Hjördis Granström, Mullsjö, sedermera gift Jönsson. De hade ett flertal medhjälpare, bland andra kyrkoherde Adolf Råde och före detta lärarinnan Jossa Winnberg. Kommittén tog närmast kontakt med Hemslöjden i Umeå. Idén till de olika färgkombinationerna erhölls genom forskningsarbete i Nordmalingbygden. Det gällde särskilt den röda västen och den blå kjolen, som ofta återkom i Nordmalingsdräkter. I samråd med sömmerskan frun Gunborg Häggström i Levar utformades sedan den slutliga modellen.

Den manliga sockendräkten
Den manliga sockendräkten kom till 1974 efter förslag av Karin Engman. Byxmodellen har som förebild en gammal typ av knäbyxa med stor lucka, som fanns i ett lokalt museum och hade tillhört hemmansägare och handlare Johan Johansson, född 1787, bosatt i Baggård. Västen gjordes efter en gammal brudväst. Under västen bärs en vit linneskjorta.

Se även
Västerbottensdräkten

Källor

Folkdräkter från Västerbotten
Franz Sjöberg

Franz Vilhelm Teodor Sjöberg, född 12 december 1818 i Västra Alstads församling i dåvarande Malmöhus län, död 14 november 1891 i Södertälje, var en svensk hovrättsnotarie och ansvarig utgivare för den stockholmsbaserade tidningen Folkets Röst, som utgavs åren 1849–1861.

Källor

Noter 

Svenska chefredaktörer
Män
Födda 1818
Avlidna 1891
Personer från Västra Alstads socken
Hägglund

Hägglund är ett svenskt efternamn, som kan stavas på olika sätt. Den 31 december 2022 var följande antal personer bosatta i Sverige med stavningsvarianterna (31 december 2013 inom parentes):
 Hägglund 4 159 (4 306)
 Hägglundh 9 (10)
 Hegglund 5 (5)
Tillsammans blir detta 4 173 personer.

Personer med efternamnet Hägglund
 Adolf Hägglund (1838–1903), finländsk länsman
 Alvar Hägglund (1913–1996), svensk längdåkare
 Arne Hägglund (1905–1969), pseudonym för författaren Knut Korfitsen
 Bengt Hägglund (1920–2015), svensk teolog
 Björn Hägglund (född 1945), svensk skogforskare, generaldirektör och företagsledare
 
 Folke Hägglund (1902–1984), svensk jurist
 Gun Hägglund (1932–2011), svensk TV-personlighet
 Gustav Hägglund (präst) (1874–1943), svensk präst
 Gustav Hägglund (född 1938), finländsk militär
 Göran Hägglund (född 1959), svensk politiker, partiledare för kristdemokraterna
 Henrik Hägglund (1873–1945), svensk präst och teologisk författare
 Henrik Hägglund (1907–1979) (1907–1979), svensk kontraktsprost
 Johan Hägglund (född 1982), svensk ishockeyspelare
 Johan Hägglund (företagare) (1866–1956), svensk företagare
 Johan Henrik Hägglund (1833–1902), svensk präst, kyrkoherde i Västra Karups församling
 John Hägglund (1883–1968), svensk jurist och ämbetsman
 Joel Hägglund (1879–1915), svensk-amerikansk fackföreningsman, sångare och diktare, känd som Joe Hill
 Jöran Hägglund (född 1959), svensk politiker och ämbetsman, centerpartist
 Kalle Hägglund (1943–2005), svensk bokförläggare och redaktör
 Kent Hägglund (född 1947), svensk teaterpedagog
 Lars Hägglund (född 1979), svensk sångare, låtskrivare, musikproducent
 Margareta Hägglund (född 1952), svensk journalist och författare
 Martin Hägglund (född 1976), svensk litteraturvetare och filosof, professor
 Patricia Hägglund (född 1989), svensk fotbollsspelare
 Per "Pelle" Hägglund (1901–1967), svensk industriman
 Per Hägglund (född 1957), svensk musiker, låtskrivare och musikproducent
 Peter Hägglund (född 1966), svensk civilekonom och företagsledare
 Roger Hägglund (1961–1992), svensk ishockeyspelare
 Sture Hägglund (född 1944), svensk professor i datavetenskap
 Woldemar Hägglund (1893–1963), finländsk militär

Se även
 Hägglund & Söner, tidigare verkstadskoncern i Örnsköldsvik, fortsätter som
 BAE Systems AB
 Hägglunds Drives
 Hägglunds förlag, drevs av Kalle Hägglund
 Hägglunds IoFK, fotbollsklubb i Örnsköldsvik

Källor

Svenska efternamn
Nordmalings kommunvapen

Nordmalings kommunvapen är av relativt sent datum. Det fastställdes av Konungen den 9 december 1955, sedan förslaget till vapnet utarbetats och slutgiltigt utformats av riksheraldikerämbetets heraldiska sektion.

Blasonering 
Blasonering: I blått fält en gädda av silver med fenor av guld mellan två bjälkvis genomgående kättingar av guld.

Bakgrund 
Vapnet har dock mycket gamla anor. Gäddan fanns i ett gammalt socken-sigill redan under 1600-talet. Bland annat har Abraham Hülphers beskrivit sigillet från ett flertal skrivelser från detta århundrade. Det har visserligen under senare år gjorts gällande på sina håll att den symboliserande fisken inte skulle ha varit gädda utan lax, men Hülphers identifiering av fisken som gädda har dock godtagits av riksheraldikerämbetet. Gäddan kan också symbolisera det flitiga insjöfiske som bedrevs i Nordmaling på 1500-1600-talen, ett insjöfiske som sträcker sig ända upp till Lögdasjön inom nuvarande Fredrika socken.

I sitt första förslag till sockenvapen år 1951 önskade riksheraldikerämbetet att gäddan skulle placeras mellan tre av de lod som återfinnes i släkten Jennings vapen. En medlem av denna familj, John Jennings, grundade vid 1700-talets mitt Olofsfors Bruk. Men kommunalnämnden i Nordmaling önskade för sin del, att symbolen för den urgamla industrin i Olofsfors istället skulle framhållas med några kättinglänkar. Kättingtillverkningen är som bekant av gammalt märke i Olofsfors. Det förslaget godtogs också av Riksheraldikerämbetet, som fastslog, att vapnet med användandet av denna symbol får en fördelaktigt klar komposition och motsvarar väl det heraldiska kravet, att ett vapen skall vara så enkelt, att det är lätt att känna igen och samtidigt särpräglat, att det tydligt skiljer sig från andra vapen.

Källor

Externa länkar
 Nordmalings kommun
 Olofsfors Bruk

 
Kommunvapen i Sverige
Min son på galejan

Min son på galejan är en humoristisk reseskildring, skriven av skeppsprästen Jacob Wallenberg. Boken kom ut 1781. På titelbladet står: "Min son på galejan, eller en ostindisk resa innehållande allehanda bläckhornskram, samlade på skeppet Finland, som afseglade ifrån Götheborg i Dec. 1769, och återkom dersammastädes i Junii 1771. " Titeln anspelar på en replik ur Molières pjäs Scapins skälmstycken (Les Fourberies de Scapin), där en far säger om sin son: "Que diable alloit-il faire dans cette galère", Vad fan skulle han på galären att göra! Wallenberg skrev verket under sin första resa 1769–1771 på Ostindiefararen ”Finland”. "Galeja" är ett gammalt svenskt ord för galär, eller fartyg mer i allmänhet.. 

Texten är rolig och stundom grov, och Wallenbergs skildring är frisk och levande. Oscar Levertin säger: Havet är med överallt i denna bok med sitt brus och sina salta vindar, luften rätt ned i lungorna och den obegränsade rymden, som gör tanken fri, djärv och lätt. Havet är det väl också som skänkt denna lilla vårdslösa bok en ungdomens friskhet, som icke någon ålder tycks få bukt med.

Källor 
Svenska folket genom tiderna bd.6, redigerad av Ewert Wrangel (1938)

Noter

Externa länkar 
 Min son på galejan texten går att hämta som pdf på Litteraturbanken

Reseskildringar
Skönlitteratur 1781
Sjöfart i skönlitteratur
Svenskspråkig skönlitteratur
Svenska romaner
WP:Projekt Kina
Stephen Willats

Stephen Willats, född i London 1943, är en brittisk konstnär som lever och verkar i London. Willats är en pionjär inom konceptkonsten och har sedan tidigt 1960-tal med sina verk försökt utvidga det konstnärliga fältet och skapa en öppnare och mer inkluderande konstpraktik. I sin konst har han ägnat sig åt interdisciplinära processer och ställt frågor om konstens sociala funktion. Willets konstprojekt har ofta kretsat kring relationer, både mellan individer och mellan individen och samhället, ofta med fokus på hur folk kommer överens och hur man bemöter varandra, och han har utgått ifrån teoretiskt tankegods hämtat från sociologi, systemanalys, cybernetik, semiotik och filosofi. Sedan 1965 har han själv gett ut tidskriften Control.

Verk
I sina multimediaprojekt strävar han ofta efter att betraktaren ska engageras att deltaga för att skapa en socialt aktiverad process. Exempel är Multiple Clothing (1965–1998), The West London Social Resource Project (1972-1973), och boken Art and Social Function: Three Projects (1976). Willats själv anser att boken Art and Social Function är "en sorts manual eller ett verktyg" som kan användas av alla konstnärer som vill skapa social konst.

I verket Meta Filter från 1973, får två deltagare sitta vid en dator där de ska försöka enas om vad olika bilder och påståenden betyder.<ref name=tate>Morgan Falconer (2000) biografi, <www.tate.org.uk></ref>

Han har gjort ett antal mycket omfattande projekt, runt om i Europa, där han arbetat tillsammans med hyresgäster som lever i bostadsområden ägda av allmännyttan. Exempel på sådana projekt som han genomfört i England är Pat Purdy and the Glue Sniffers' Club (1981-1982), The Kids are in the Street (1981-1982) och Are You Good Enough for the Cha Cha Cha? (1982), men även The West London Social Resource Project'' (1972-1973).

Hans verk har ställts ut på många platser runt om i världen och han finns representerad i sådana samlingar som Tate, National Portrait Gallery i London, och Henry Moore Institute.

Noter

Externa länkar
Multiple Clothing: Message, Interaction, Exchange - Tate Modern: Talks & Discussions (eng)
Biografi - Victoria Miro Gallery (eng)
Control - Stephen Willats egna tidskrift (eng)

Födda 1943
Män
Brittiska konstnärer
Brittiska konceptkonstnärer
Levande personer
Sports Car Club of America

Sports Car Club of America, ofta förkortat SCCA, är en amerikansk bilsportsorganisation som administrerar olika tävlingsserier inom racing och rally.

SCCA bildades 1944 av en grupp sportbilsentusiaster. 1951 startades det nationella sportvagnsmästerskapet SCCA National Sports Car Championship. Från början av 1960-talet var SCCA med och organiserade sportvagns-VM:s amerikanska deltävlingar och var involverad i USA:s Grand Prix. SCCA startade även racingserierna United States Road Racing Championship, Trans-Am Series och Can-Am.

Externa länkar
SCCA - Officiell webbplats 
SCCA Pro Racing - Officiell webbplats 

Bilsport 
Sportvagnsracing
Topeka
Klippabborre

Klippabborre (Ambloplites rupestris) är en rovfisk i familjen solabborrfiskar som härstammar från östra Nordamerika men inplanterats i många länder i Europa.

Utseende 
Klippabborren har en lång ryggfena med 11 taggar, medan den tydligt mindre analfenan har 6. De vuxna fiskarna har olivgrön rygg, silvrigt gröna sidor och vit buk. Längs sidorna ovanför sidolinjen har den 4 till 7 oregelbundna, gulaktiga fläckar. Varje fjäll har en mörk markering, som tillsammans formar 8 till 10 längsstrimmor. Ögat är rött. Ungfiskarna är mörkare än de vuxnma, och med tydligare fläckar. Fisken har en kropp som är starkt ihoptryckt från sidorna, och en stor mun med lätt underbett. 
Arten kan bli 43 cm lång och väga 1,36 kg, men är vanligtvis betydligt mindre.

Vanor 
Fisken föredrar rena vattendrag och sjöar med kraftig växtlighet och gärna klippig botten. Den föredrar långsamma vattendrag framför mera strömmande. Arten lever i stim under vintern, men övergår till solitärt levnadssätt på våren när parningstiden närmar sig. Basfödan utgörs av vattenväxter, men den tar också små kräftor, småfisk, grodyngel. maskar och insekter. Förutom vattenväxter lever ungarna främst på djurplankton som små kräftdjur. Vissa populationer av ungfiskar kan ägna sig åt kannibalism och ta mindre artfränder.

Fortplantning 
Klippabborren blir könsmogen mellan 3 och 5 års ålder. Den leker på våren och försommaren när vattentemperaturen når över 10 °C, då hanen börjar bygga omkring 30 cm stora bon i grusbotten på knappt 2 meters djup. Honan och hanen simmar sida vid sida över boet, där honan lägger mellan 2 000 och 10 000 ägg som hanen befruktar och sedan vaktar. Äggen kläcks efter 1 till 3 veckor; efter den tiden stannar de nykläckta ungarna kvar över boet i flera dagar, under vilken tid de bevakas av fadern.

Utbredning 
Arten finns ursprungligen i den centrala delen av östra Nordamerika från södra Ontario, över de Stora sjöarna till Québec i Kanada, vidare söderöver längs Mississippifloden till Missouri, norra Georgia och norra Alabama i USA. Den har införts till många länder i Europa med början till Tyskland 1883. Arten är även införd till Mexiko.

Ekonomisk betydelse 
Klippabborren är en populär sportfisk, och i Nordamerika hålls stora tävlingar, ofta av stor betydelse för den lokala ekonomin.

Referenser 

Abborrartade fiskar
Rudolf Maister

Rudolf Maister född 29 mars 1874 i Kamnik, Kamnik, död 26 juli 1934, var en slovensk general, poet och politisk aktivist.

Maister var även självlärd konstnär. Maister anses vara en nationell ikon i Slovenien. Slovenerna tackar, enligt traditionerna, Rudolf Maister för den del av Steiermark, Stajerska, som idag tillhör Slovenien.

Liv och karriär 
Rudolf Maister föddes 29 mars 1874 i den slovenska staden Kamnik (som på den tiden tillhörde Österrike-Ungern). Detta låg nära huvudstaden Ljubljana. Han fick sin officersutbildning i Wien och var färdigutbildad när han var 30 år gammal. Maister började som major i den österrikisk-ungerska armén under första världskriget. Han var sedan kommendant för landstormsregimentet i Marburg an der Drau. Idag heter den staden Maribor och ligger i norra Slovenien. Maister tjänstgjorde i många slovenska städer, där han lärde känna både folket och området. Efter ett tag vände han sig emot den österrikisk-ungerska armén och började kämpa för sitt eget folk, slovenerna.
 
År 1918, nära slutet av första världskriget, ville de tyska makterna göra Maribor och även andra områden nära den norra slovenska gränsen, till en del av Österrike. Maister, som många andra slovener, ville inte att detta skulle ske. Han organiserade en armé av volontärer som ville slåss för att behålla och ta över Maribor och andra delar av Slovenien. Maister lyckades med hjälp av den volontära armen ta över Maribor 23 november 1918. Soldaterna som kämpade vid Maisters sida kallades för Maisters slagskämpar (på slovenska: Maistrovi borci). Inom en vecka hade Maister samlat den första slovenska armen. Armén hade omkring 4000 män. Han utnämndes till general av det slovenska nationalrådet 1 november 1918. Maister anses ha bidragit till att Sloveniens norra gräns ligger där den gör idag, utan honom hade Slovenien troligen varit ett mindre land.

Rudolf Maister gick i pension 1923 och ägnade sig då mest åt sin poesi. Även i tidigare skeden av hans liv spelade diktskrivandet en stor roll för Maister. 1898 skrev han då och då i Ljubljanas klocka ( Ljubljanski zvon, en ungslovenernas litterära tidskrift som bildades 1881) där han kallade sig för Vojanov.  Hans sista diktsamling heter ” En liten fläta av de mina” (1929). Inspiration till sitt skrivande hämtade Maister från minnen av strider och dödandet vid fronten. Men han nämner också hur vackert det slovenska landet är. Maister dog 26 juli 1934 i Unec vid Rakek, där han brukade tillbringa sina somrar. Han begravdes i Maribor. År 1987 restes en staty av honom i staden Maribor och det finns även ett torg som heter General Maisters torg (Trg generala Maistra). Ungefär 241 av hans soldater och medkämpar var fortfarande i livet 1987 och 120 av dem närvarade vid resandet av statyn. Det finns även statyer av honom i huvudstaden Ljubljana.

Referenser 

 http://www.popularhistoria.se/o.o.i.s?id=52&vid=551
 http://maribor-pohorje.si/rudolf-maister--2.aspx
 Slovenien från urtid till nutid/ Slovenija od pradavnine do današnijh dni, Rado Omota (1991)

Slovenska militärer
Slovenska poeter
Födda 1874
Avlidna 1934
Män
Tim Powers

Timothy Thomas "Tim" Powers, född 29 februari 1952 i Buffalo, New York, är en amerikansk science fiction- och fantasyförfattare. Powers har vunnit The World Fantasy Award två gånger för sina kritikerrosade romaner Last Call och Declare.

Utmärkelser

Källor

Fotnoter 

Amerikanska science fiction-författare
Amerikanska fantasyförfattare
Födda 1952
Män
Levande personer
Personer från Buffalo, New York
Hoyte van Hoytema

Hoyte van Hoytema, född  4 oktober 1971 i Horgen i kantonen Zürich, Schweiz, är en nederländsk prisbelönt filmfotograf.

Biografi 
Hoyte van Hoytema föddes i Horgen i Schweiz där hans nederländske far arbetade som arkitekt. Efter att två gånger ha misslyckats med att komma in på filmskolan i Nederländerna reste han till Polen och började läsa filmfotografi på filmskolan i Łódź. Efter tre år hoppade han av skolan, tog olika filmjobb i Nederländerna och Polen, och kom därefter till Norge. Sedan 2001 är han bosatt i Sverige och Stockholm.

I Norge träffade han den svenske producenten Malte Forssell, som gav honom jobb med tv-serien Danslärarens återkomst, i regi av Stephan Apelgren. Därefter arbetade han med Mikael Marcimain i tv-serierna Lasermannen (2005) och Upp till kamp (2007) och långfilmen Call Girl (2012), med Tomas Alfredson i Låt den rätte komma in (2008) och med Fredrik Edfeldt i Flickan (2009). För de båda sistnämnda filmerna vann han två raka guldbaggar för bästa foto vid Guldbaggegalan 2009 och 2010. Även hans arbete med Call Girl renderade en guldbagge för bästa foto.

Han har även filmat med Kristian Petri i Ond tro 2010. Samma år gjorde han Hollywooddebut när han filmade David O. Russells The Fighter som senare belönades med Oscars. I samma veva hörde Lars von Trier av sig och ville att han skulle filma Melancholia. Hoyte van Hoytema tackade dock nej då det krockade med inspelningen av Tinker, Tailor, Soldier, Spy (2011) tillsammans med vännen Tomas Alfredson. För sitt arbete med Tinker, Tailor, Soldier, Spy nominerades han till en BAFTA Award.

2013 kom långfilmen Her i regi av Spike Jonze som van Hoytema filmat. Filmen nominerades till flera priser vid Oscarsgalan 2014. 2014 ansvarade han för fotot i Christopher Nolans film Interstellar. 2015 var han filmfotograf för den 24:e James Bond-filmen, Spectre. 2017 var han filmfotograf för Nolans film Dunkirk, för vilken han nominerades till en Oscar för bästa foto.

Filmografi (foto) i urval

Utmärkelser (i urval)
2008 – The Kodak Nordic Vision Award på Göteborg Film Festival för Låt den rätte komma in
2008 – Bästa foto på Fantasia Film Festival i Montreal för Låt den rätte komma in
2008 – Guldbagge för Bästa foto för Låt den rätte komma in
2009 – Guldbagge för Bästa foto för Flickan 
2012 – Guldbagge för Bästa foto för Call Girl

Källor

Noter

Externa länkar 
 Officiell webbplats

 

Svenska filmfotografer
Födda 1971
Levande personer
Män
Guldbaggen för bästa foto
Personer från Horgen
Augsburger Panther

Augsburger Panther är ett ishockeylag från Augsburg som spelar i den tyska ishockeyligan DEL. Panther var med när ligan grundades 1994 och är en avknoppning från Augsburger Eislaufverein som grundades 1878. Klubbens största framgång är från 2010 då man blev vicemästare. Klubben spelar i Curt-Frenzel-Stadion.

Augsburger EV grundades 1878 är och är därmed den äldsta skridskoklubben i Tyskland. Ishockey började man spela först 1929 och kom under andra världskriget att spela i förstadivisionen. Efter kriget startade man upp verksamheten under namnet HCA Yellow Tigers och blev 1948 sydtyska mästare. 1962 återtog man det gamla namnet AEV och kunde 1968 fira att man tagit sig tillbaka till förstadivisionen Bundesliga. Det lag som föreningen vid denna tid hade var ursprungligen FC Bayern Münchens ishockeysektion som föreningen ville bli av med och sålde till AEV. De kommande åren pendlade klubben mellan första- och andradivisionen. 

Dagens Augsburger Panther skapades 1994 i samband med att DEL skapades som ersättare för Bundesliga. Augsburger Panther blev det nya namnet för AEV:s proffslag och verksamheten bolagiserades.

Externa länkar
Officiell webbplats
Augsburger EV (juniorer)
Duanne Moeser

Ishockeyklubbar i Tyskland
Sportklubbar bildade 1878
Sport i Augsburg
Sportklubbar i Bayern