kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Maria Sofia av Bayern

Maria Sofia av Bayern, född 4 oktober 1841 i Possenhofen, död 19 januari 1925 i München, var den sista drottningen av Bägge Sicilierna och gift med kung Frans II av Bägge Sicilierna. Hon var dotter till hertig Maximilian i Bayern och prinsessan Ludovika av Bayern. Hon var yngre syster till kejsarinnan Elisabeth av Österrike-Ungern.

Biografi

Drottning av Bägge Sicilierna
Maria Sofia blev drottning då maken besteg tronen den 22 maj 1859, tre månader efter deras bröllop. I september 1860 invaderades kungadömet av Garibaldi och paret for till Neapel för att söka skydd i Capua och, sedan denna stad erövrats i oktober, i fortet Gaeta 80 kilometer norr om Neapel. Fortet belägrades över årsskiftet 1860-1861 av Viktor Emanuel II:s styrkor, som bombarderade det med kanoner, en händelse som kallades "Bourbonernas sista fäste" och gav Maria Sofia berömmelse över Europa som hjältinna och krigardrottning: under belägringen arbetade hon uttryckligen för att uppmuntra försvararna, sköta deras sår, ge dem mat och utmana fienden att komma inom skotthåll för fortets kanoner.

Vid fortets och kungadömet Bägge Siciliernas nederlag 1861 bosatte sig paret i Rom, som då fortfarande inte hade erövrats av det enade Italien, där de under de närmaste åren hade diplomatiskt erkännande som Bägge Siciliernas legitima regering av de flesta av Europas stater.

Senare liv
Hennes äktenskap var olyckligt: Maria Sofia och Frans fullbordade inte äktenskapet fysiskt på tio år eftersom Frans led av phimosis, och även känslomässigt var det en ofullbordad relation på grund av Frans' blyghet och religiösa fanatism. Hon födde 24 november 1862 en dotter i Sankta Ursulas kloster i Augsburg. Fadern var en officer vid det påvliga vaktgardet, Armand de Lawayss, vars familj sedan tog hand om dottern. Förlossningen hade ordnats efter ett familjeråd, som också krävde att hon avgav ett löfte att aldrig träffa Lawayss igen, samt erkänna förbindelsen för maken. Maken gick därefter med på att genomgå en operation som gjorde det möjligt för honom att ha samlag, och 24 december 1869 föddes deras dotter Maria Cristina Pia, död 28 mars 1870.

Efter att Rom 1870 erövrats av Italien levde paret i Bayern fram till Frans' död 1894. Hon flyttade sedan till Paris där hon utgjorde centrum för ett slags exilhov. År 1900 ryktades hon vara inblandad i attentatet på Italiens kung Umberto I med syfte att destabilisera den nya enade staten Italien. Dessa anklagelser har aldrig styrkts med bevis. Under första världskriget gav hon Österrike-Ungern och Tyskland sitt stöd mot Italien och anklagades för sabotage och spionage med syfte att splittra Italien och återupprätta Bägge Sicilierna. Hon avled i München. Hennes kvarlevor återbegrovs 1984 i Neapel.

Eftermäle
Maria Sofia var under sin samtid vida beundrad och idealiserad även bland sina politiska motståndare. Gabriele D'Annunzio kallade henne "den ståndfasta lilla bayerska örnen" och Marcel Proust "soldatdrottningen på Gaetas barrikader".

Referenser
 

Födda 1841
Siciliens drottningar
Kvinnor
Avlidna 1925
Huset Wittelsbach
Karl Hildebrand (filolog)

Karl Hildebrand, född 1846, död 1875, var en tysk språkforskare. 

Hildebrand studerade historia och filologi i Leipzig, blev filosofie doktor 1871 och docent i germansk filologi vid universitetet i Halle 1873. Hildebrand ägnade sig huvudsakligen åt isländskans studium. 

Hans arbeten är Über die Conditionalsätze und ihre Conjunctionen in der ältern Edda (1871), Die Versteilung in den Eddaliedern (i Höpfners och Zachers "Zeitschrift für deutsche Philologie", tilläggsband 1874) och den av Theodor Möbius efter Hildebrands död fullbordade kritiska textupplagan Die Lieder der älteren Edda (Sæmundar Edda), 1876. 

Denna eddaupplaga utmärker sig för god rättskrivning, efter vetenskapliga grunder ordnad versindelning, noggrant angivande av alla läsarter och av föregående utgivares läsningsförslag samt lyckligt tillgodogörande av de dittills gjorda textkritiska forskningarna, vartill Hildebrand ej sällan lagt nya, av honom själv vunna forskningsresultat.

Källor

Tyska filologer
Personer verksamma vid universitetet i Halle
Personer i Tyskland under 1800-talet
Födda 1846
Avlidna 1875
Män
Ugglan
Alumner från Leipzigs universitet
Hildebrandslied

Hildebrandslied eller Sången om Hildebrand och Hadubrand, det äldsta befintliga fragmentet av den tyska hjältesagan, från slutet av 700-talet, skildrar i allittererad versform tvekampen mellan den åldrige Hildebrand och hans son Hadubrand. 

Far och son hade skiljts åt när fadern flydde med "Dietrich" (se även Didrikssagan) varvid modern och sonen lämnades kvar någonstans i Tyskland. Många år förflyter. Hildebrand frågar när de omsider möts, om Hadubrands fars namn, får detta. Han avslöjar då vem han är, men sonen tror honom inte. Hadubrand anklagar fadern för att försöka förleda honom och för att vara feg. Hildebrand ser då ingen annan utväg än att strida mot sonen. I slutet skildras hur fadern och sonen går i envig. Men det avslöjas inte hur tvekampen slutar. 

Hildebrandslied har utgivits av Wilhelm Grimm (De Hildebrando, antiquissimi carminis teutonici fragmentum, 1830), Sievers (fotografisk faksimile) med flera. Den yngre Hildebrandslied är en folkvisa i flera avfattningar, som fortlevde långt in på 1500-talet i Tyskland.

Källor

Litteratur under medeltiden
Tysk litteratur
Tyskspråkig litteratur
Casten Månsson Rönnow

För andra personer med namnet Kasten eller Casten Rönnow, se Kasten Rönnow (olika betydelser)
Casten Månsson Rönnow, född omkring 1630, död 1691 eller 1692, var en svensk präst. Han var son till Magnus Dublar, en skotskfödd handlande i Ronneby, efter vilken ort sonen tog namnet Rönnow, och morfar till Casten Aulin. 

Rönnow blev 1661 kyrkoherde i Åhus. Medan flera av de skånska prästerna under Karl XI:s danska krig 1676–1679 visade sig dansksinnade, var Rönnow utåt sett alltid trogen mot svenska kronan. Därigenom skaffade han sig Karl XI:s gunst i hög grad. År 1676 förlänades Rönnow och hans arvingar adliga privilegier och säterifrihet 4 1/24 kronohemman i Åhus socken (mestadels ödeshemman) mot rustningsskyldighet. Hans pastorat utökades med Viby och Rinkaby socknar (1681), han erhöll en guldkedja (nu förvarad i Statens historiska museum), och senare utverkade han bland annat ett betydligt resestipendium åt sin son Magnus. I verkligheten spionerade Rönnow också för danskarna: i juni 1678 lämnade han rapport om de svenska truppstyrkorna till friskytten Joen Monsen som i sin tur rapporterade till sambandsofficeren Pieter Sten som genast skrev en rapport till general Arenstorff. 

År 1682 utnämndes Rönnow till kyrkoherde i Halmstad och 1686 i Örebro. År 1688 promoverades han i Lund till filosofie magister. Vid riksdagarna 1675, 1682 och 1686 var Rönnow ledamot av prästeståndet. Enligt legenden skall Rönnow under kriget ha räddat kungen undan danskarna genom att förmå honom att gömma sig i skorstenen vid ett tillfälle, då danskarna omringat Åhus prästgård och sökte kungen där. Fullkomligt utan stöd av fakta och handlingar var den en tid gängse uppgiften, att Karl XI gjort Åhus pastorat ärftligt inom Rönnows familj.

Källor 

 

Prästeståndets riksdagsledamöter
Personer under stormaktstiden
Svenska präster under 1600-talet
Personer från Ronneby
Födda 1630
Avlidna 1691
Män
Ugglan
Charles Louis Auguste Fouquet, hertig av Belle-Isle

Charles Louis Auguste Fouquet, hertig av Belle-Isle, född 22 september 1684 och död 26 januari 1761, var en fransk greve och senare hertig.

Hertigen Belle-Isle deltog i spanska tronföljdskriget, blev 1731 generallöjtnant och bidrog både som krigare och diplomat till Frankrikes förvärv av Lothringen 1735. Övertygad motståndare till Österrike var hertig Belle-Isle kanske den främste upphovsmannen till österrikiska tronföljdskriget. 1741 blev han marskalk av Frankrike, och intog samma år Prag och räddade sedan sina trupper därifrån genom ett berömt återtåg. 1746 förde Belle-Isle framgångsrikt befälet i Italien och blev därigenom 1748 hertig. 1758 blev han fransk krigsminister och inlade som sådan stora förtjänster.

Källor

Noter

Tryckta källor
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

 

Franska fältmarskalkar
Frankrikes krigsministrar
Franska diplomater
Födda 1684
Franska hertigar
Avlidna 1761
Män
Svensk uppslagsbok
Ledamöter av Franska Akademien
Alice von Hildebrand

Alice von Hildebrand, född Jourdain den 11 mars 1923 i Bryssel, död 14 januari 2022 i New Rochelle, New York, var en belgisk-amerikansk romersk-katolsk filosof och teolog. 

Hon kom 1940 till USA, där hon sedan dess var bosatt, och började undervisa vid Hunter College i New York 1947. Hon gifte sig 1959 med filosofen och teologen Dietrich von Hildebrand (1889–1977), som hon mötte vid Fordham University i New York, där hon var student och han professor. De förblev gifta fram till hans död. Hon blev emerita 1984.

Bibliografi
 Greek Culture, the Adventure of the Human Spirit, editor (G. Braziller, 1966)
 Introduction to a Philosophy of Religion (Franciscan Herald Press, 1970)
 By Love Refined: Letters to a Young Bride (Sophia Institute Press, 1989)
 Women and the Priesthood (Franciscan University Press, 1994) 
 By Grief Refined: Letters to a Widow (Franciscan University Press, 1994)
 Memoiren und Aufsätze gegen den Nationalsozialismus, 1933–1938, tillsammans med Dietrich von Hildebrand och Rudolf Ebneth, (Matthias-Grünewald-Verlag, 1994) 
 Soul of a Lion: Dietrich Von Hildebrand: a Biography (Ignatius Press, 2000) 
 The Privilege of Being a Woman (Veritas Press, 2002)

Källor

Externa länkar 
 Dietrich von Hildebrand Legacy Project

Födda 1923
Avlidna 2022
Belgiska teologer
Romersk-katolska teologer
Religionsfilosofer
Belgiska filosofer
Romersk-katolska filosofer
Alumner från Fordham University
Teologer under 1900-talet
Belgiska forskare under 1900-talet
Personer från Bryssel
Kvinnor
Inklinationsäktenskap

Inklinationsäktenskap är en äldre benämning på ett äktenskap ingånget av kärlek/passion. Motsatsen betecknades konvenansäktenskap. Begreppet förekom fortfarande i början av 1900-talet, men används knappast idag.

Källor 

Äktenskap
Liga de Honra 2010/2011

Liga de Honra 2010/2011 (eller Liga Orangina som sponsornamn) spelas 29 augusti 2010 - 29 maj 2011. 

16 lag deltar i tävlingen, som spelas i 30 omgångar, med matcher mellan alla lag en gång på hemmaplan och en gång på bortaplan. Vinst ger 3 poäng, oavgjort 1 poäng och förlust 0 poäng.

Deltagande lag
Gil Vicente
Santa Clara
Varzim
Desportivo das Aves
Penafiel
Sporting da Covilhã
Freamunde
Oliveirense
Feirense
Fátima
Estoril Praia
Trofense
Belenenses
Leixões
Arouca
Moreirense

Se även 
 Liga de Honra

Externa länkar 
Liga Portugal - Liga Orangina
Zero Zero - Liga Orangina
	

	
2010 i Portugal
2011 i Portugal
Fotbollssäsongen 2010/2011
Fotbollstävlingar i Portugal
Säffle kyrka

Säffle kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Säffle församling i Karlstads stift. Kyrkan ligger centralt i samhället Säffle.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan med församlingslokaler uppfördes efter ritningar av arkitekt Gunnar Bornö från Göteborg. 9 maj 1965 invigdes kyrkan av biskop Gert Borgenstierna. 

Utvändigt är kyrkan klädd med rödbrunt fasadtegel från Höganäs. Taket är klätt med kopparplåt. I öster finns en sakristia och i väster finns församlingslokaler.
Väster om kyrkan finns en klockstapel som byggdes så sent som 1984. Stapelns underdel är klädd med rött tegel medan dess överdel är en stålkonstruktion med kopparklädd rund huv som kröns med ett kors. I stapeln hänger tre klockor.

Kyrkorummet har nord-sydlig orientering med altare och kor i söder. Huvudingången ligger i norr och går genom ett inbyggt vapenhus. Kyrkorummets golv är av hyvlad kalksten. Innerväggarna består av vitslammat tegel. Det platta innertaket är av omålat trä. En tredjedel av kyrkorummet upptas av koret som ligger tre trappsteg ovanför övriga kyrkorummet.
Korfönstret samt fönstret vid dopfunten är båda utförda i glasmosaik av professor Sven Erixson.

Inventarier
 Altartavlan är en omålad skuren trärelief utförd av skulptören Sven Lundqvist i Lidingö.
 Altarets kors och ljusstakar är utförda av silversmeden Sigurd Persson i Stockholm.
 Vid korets södra sida finns ett dopaltare med en fyrkantig dopfunt av sten.
 Vid korets norra sida finns en predikstol av lackerad furu.
 I sakristian hänger en gobelängvävnad utförd av Isabella Laurel Kristensson i Rom. Den heter "Byggnaden av Noaks ark" och har motiv från Roms katakomber.
 Ett votivskepp föreställande vänerskutan Tor skänktes till kyrkan när den byggdes. Från början hängde skeppet över ingången, men i samband med en renovering 1989 flyttades skeppet till korväggen vänster om altaret.

Orgel
 Nuvarande orgel med 26 stämmor är byggd av A. Magnussons orgelbyggeri AB, Mölnlycke. Orgeln invigdes söndagen den 10 oktober 1976. Orgeln är mekanisk och har fria och fasta kombinationer.

Referenser

Tryckta källor
 Våra kyrkor, sidan 584, Klarkullens förlag, Västervik, 1990,

Webbkällor
 Kyrkor i Karlstads stift Del II, Utgiven av Värmlands Museum och Karlstads stift, 2008, 
 
 

Kyrkobyggnader i Säffle kommun
Kyrkobyggnader i Karlstads stift
Kyrkobyggnader invigda 1965
1965 i Sverige
CD Trofense

CD Trofense är en sportklubb i Trofa, Portugal. Klubben bildades 1930 och spelade i Portugals högsta division i fotboll säsongen 2008/2009.

Stadion 
Trofense spelar sina hemmamatcher på Estádio Clube Desportivo Trofense. Arenan invigdes 1950 och har idag en publikkapacitet på 5 200.

Trofense, CD
Sportklubbar bildade 1930
Oljeslam

Oljeslam är ett fenomen som kan drabba förbränningsmotorer och som innebär att motoroljan på grund av övertryck i vevhuset läcker förbi kolvringar och ventiltätningar. Innan dagens miljökrav infördes ventilerades övertrycksgaserna rakt ut i luften men numera tas de om hand i ett slutet system där man oftast försöker förbränna gaserna en gång till.

Många bilfabrikat fick problem när de nya miljökraven infördes med motorskador som följd på grund av hög oljeförbrukning eller att motoroljan beckar igen delar av motorn. I svensk press skrevs mest om Saabs motorer (1999-2004) men många fler bilmärken har haft liknande problem. Ex: Audi, VW, BMW, Toyota, Lexus, Hyundai, Chrysler och Dodge.

Motorteknik
Barry Pinches

Barry Pinches, född 13 juli 1970 i Norwich, Norfolk, engelsk snookerspelare. Han är kanske mest känd för att spela snooker i gul-grön väst, som en hyllning till hans favoritlag Norwich City FC, The Canaries.

Karriär
Pinches blev professionell redan 1989, vid 19 års ålder. Han kvalificerade sig för VM första gången 1991, men därefter skulle det dröja ända till 2004 innan han deltog i VM för andra gången. Detta är det största gapet mellan de två första VM-turneringarna för någon spelare. Pinches hade inte gjort något som helst väsen av sig på touren under denna del av karriären.

I mitten av 2000-talet började dock karriären ta fart något, han steg från plats 82 till plats 21 på rankingen på tre säsonger och var ett tag på plats 14 på den preliminära rankinglistan. Pinches åstadkom dock inga toppresultat, utan snarare en jämn standard, med kvartsfinaler i UK Championship 2003 och Grand Prix 2005 som bästa resultat. I VM 2004 slog han ut Jimmy White i första omgången och ledde med 11-9 mot Stephen Hendry i andra omgången, innan han förlorade med 12-13.

Mot slutet av 2000-talet började Pinches åter dala på rankingen, men 2007 vann han sin första titel i karriären, 
inbjudningsturneringen Paul Hunter Classic i Fürth, Tyskland. Många av toppspelarna deltog i denna turnering, och Pinches slog bland andra Neil Robertson och Ken Doherty på sin väg mot titeln. År 2010 gick han till final mot Mark Selby i den mindre rankingturneringen Players Tour Championship 2 och ledde där med 3-1, men föll till slut med 3-4. Några veckor senare lyckades han däremot vinna Players Tour Championship 4 efter att ha slagit Ronnie O'Sullivan i finalen med 4-3.

Pinches blev den 33:e spelaren genom tiderna att åstadkomma minst 100 centuries i sin karriär.

Vinster

Mindre rankingturneringar
Players Tour Championship 4 - 2010

Icke-rankingturneringar
Paul Hunter Classic - 2007

Födda 1970
Engelska snookerspelare
Män
Levande personer
De ensligas allé

De ensligas allé är det andra och sista studioalbumet av Mikael Wiehe, Nyberg, Franck & Fjellis. Det gavs ut 1982 och innehåller uteslutande tolkningar av Bob Dylan-låtar. Utöver Wiehe medverkar Jan-Eric "Fjellis" Fjellström (gitarr), Arne Franck (bas) och Håkan Nyberg (trummor). Det är Wiehes fjärde album totalt.

Låtlista
Samtliga låtar skrivna av Bob Dylan med svenska texter av Mikael Wiehe.

Sida ett
"Tattardrottningen (Episod i juninatt)" ("Spanish Harlem Incident") - 4:41
"Vi låter oss inte besegras" ("The Times They Are a-Changin'") - 4:53
"Allt det handlar om för mig" ("All I Really Want to Do") - 3:31
"Jag ömkar emigranterna" ("I Pity the Poor Emigrant") - 3:33
"Min älskade stod inför rätten idag" ("Percy's Song") - 5:10

Sida två
"Det sorgliga sändebudet" ("The Wicked Messenger") - 4:21
"Maggans bar" ("Maggie's Farm") - 4:45
"Dom ensligas allé" ("Desolation Row") - 11:30

Dom och de
Skivans namn är De ensligas allé. Däremot verkar låten på skivan ha titeln "Dom ensligas allé".

Listplaceringar

Källor

Fotnoter

Album av Mikael Wiehe
Musikalbum 1982
Tributalbum till Bob Dylan
Svenskspråkiga musikalbum
Album utgivna på Amalthea
Estoril Praia

Grupo Desportivo Estoril Praia är en sportklubb i Estoril, Portugal.
Klubben bildades 1939 och spelar i Primeira Liga.

Stadion 
Estoril Praia spelar sina hemmamatcher på Estádio António Coimbra da Mota. Arenan invigdes 1939 och har idag en publikkapacitet på 5 000.

Placering tidigare säsonger

Referenser

Noter 

	
Estoril
Sportklubbar bildade 1939
Trofa

Trofa kan avse:

Portugal
 Trofa, Portugal - en stad i Trofa kommun, Portugal
 Trofa kommun - en kommun  i Portos storstadsområde i Portugal
 Trofa församling – Águeda kommun, Aveirodistriktet
Trofa, Portugal

Trofa är en stad i Trofa kommun, Portugal. 

Staden består av två församlingar, med en befolkning på 20 692 invånare.
Församlingar:
 São Martinho de Bougado
 Santiago de Bougado

Sport

Föreningar

 CD Trofense i Liga de Honra
 AC Bougadense

Referenser

Externa länkar
Municipio da Trofa / Stadens webbplats

Orter i Portugal
Trofa kommun

Trofa kommun () är belägen i Portos storstadsregion i Portugal. Staden Trofa består av två församlingar med en befolkning på 20 692 invånare; kommunen har åtta församlingar med en befolkning på 37 416 (2001 års folkräkning).

Trofa är en industristad med bland annat läkemedel-, metall och textilindustrier.

En annan viktigt ort i kommunen är Vila dos Coronados.

Församlingar
De åtta församlingarna i Trofa är:
 Alvarelhos
 Covelas
 Guidões
 Muro
 São Mamede de Coronado
 São Martinho de Bougado (Trofa)
 São Romão do Coronado
 Santiago de Bougado (Trofa)

Historia 
Trofa spelade en viktig roll på grund av sin geografiska plats mellan Porto och Braga/Guimarães, vid gränsen till Douro och Minho, men ändå inuti Porto-distriktet, vilket ledde till att Trofa nämndes under det romerska rikets dagar ("trofa" betyder gränsområde på arabiska). En viktig faktor för stadens tillväxt var också bygget av järnvägar i början av 1900-talet.

Källor
Forum Trofa
Municipio da Trofa / Stadens webbplats

Portugals kommuner
Hård (efternamn)

Hård är ett svenskt efternamn som kan skrivas på olika sätt. 

Det har använts som soldatnamn, men bärs också av de adliga ätterna Hård af Segerstad och Hård af Torestorp. En utslocknad grevlig gren av ätten Hård af Segerstad hette enbart Hård och flera personer från andra grenar av denna ätt har själva valt att kalla sig Hård. Därför inkluderas också de med namnet Hård af Segerstad i översikten nedan. Medlemmar av ätten Hård af Torestorp använder idag andra efternamn.

Den 31 december 2013 var följande antal personer bosatta i Sverige med stavningsvarianterna
 Hård 846
 Hård af Segerstad 240
 Håård 152
 Hårdh 88
Tillsammans blir detta 1 326 personer.

Personer med efternamnet Hård eller varianter av detta namn

 Adolf Hårdh (1807–1855), finländsk-svensk litograf, grafiker och illustratör
 Anders Hård (1922–2009), ingenjör, uppfinnare, färgexpert
 Anna Hård af Segerstad (född 1977), politiker, moderat
 Anton Hård af Segerstad (född 1985), artist och låtskrivare
 Barbro Hård, journalist och programledare
 Bertil Hård af Segerstad (1906–1981), militär
 Björn Hård af Segerstad (född 1954), musiklärare, kördirigent och rektor
 Calle Hård (född 1946), journalist och författare
 Carl Adolf Hårdh (1835-1875), fotograf och konstnär
 Carl Alexander Hård (1768–1840), militär och konstdonator
 Carl Hård, flera personer
 Carl Hård af Segerstad (1591–1653), militär och riksjägmästare 
 Carl Hård af Segerstad (1636–1704), militär och vice landshövding
 Carl Hårdh (1865–1938), slöjdpedagog
 Carl Gustaf Hård, flera personer
 Carl Gustaf Hårdh (1674–1744), greve, krigare och riksråd
 Carl Gustaf Hård (1790–1841), greve och statsråd
 Carl-Gustaf Hård af Segerstad (1907–1982), ingenjör 
 Ernst Hård (1924–1999), bandyspelare
 Fredrik Hård af Segerstad (1903–1984), militär
 Fredrik Hård af Segerstad (botaniker) (1887–1957), växtgeograf
 Gustaf Hård af Segerstad (1654–1714), hovstallmästare
 Gösta Hård (1897–1960), överste
 Jacob Hård (född 1955), sportreporter
 Jacob Hård af Segerstad (1851–1925), präst
 Jere Hård (född 1978), finländsk simmare
 Johan Hård af Segerstad (död 1691), överste och landshövding
 Johan Ludvig Hård (1719–1798) general i preussisk tjänst, greve
 Johanna Hård (1789–1851), anklagad för sjöröveri
 Jonas Hård af Segerstad (född 1970), sjöofficer och militärhistorisk författare
 Karl Hård af Segerstad (1873–1931), finländsk arkitekt
 Kerstin Hård af Segerstad (1873–1955), filolog
 Kristina Hård (född 1966), författare
 Mats Hård, pseudonym för Olle Svalander (född 1969), journalist och författare
 Olof Hård af Segerstad (1555–1630), officer och ämbetsman
 Peder Olofsson Hård (död 1534), riksråd och riddare
 Peggy Hård (1825–1894), bankkassör, grevinna
 Robert Hårdh, människorättsjurist och chef för Civil Rights Defenders
 Ulf Hård af Segerstad (1915–2006), konstkritiker och författare

Se även 
 Lars Hård, bokserie och sedermera film av Jan Fridegård
 Nils Hårde (1888–1962), grafiker och tecknare

Källor 

Soldatnamn
Svenska efternamn
Hammarsmed

Hammarsmed var en yrkesbeteckning på de smeder som arbetade vid stångjärnshammare. Hammarsmedens uppgift var att med hjälp av den vattendrivna hammaren bearbeta tackjärnet, så att innehållet av kol och andra slaggprodukter minskade. Därvid uppstod ett smidbart järn, s.k. stångjärn. Utbildning och yrkesutövning var reglerade i hammarsmedsordningar.

Hammarsmedernas yrke slet hårt på kroppen. Ryggen blev krum och benen inåtböjda. Hörseln nedsattes fort genom hamrarnas slag. Redan vid 40-50 års ålder kunde kroppen vara allvarligt försliten.

Varje hammarsmedsämbete skulle enligt Hammarsmedsordningen av 1766 bestå av en ålderman, en mästare, en mästersven, och en smedsdräng. Ålderman för hammarsmederna utsågs av bergstingsrätten, som fick välja den skickligaste hammarsmedsmästaren. Åldermannen för hammarsmederna fick avlägga domareed och åldermansed, vara bisittare i bergstingen, och utöva uppsyn över hammarsmederna i sitt åldermansdistrikt. Det var åldermannen som bevittnade hammarsmedernas mästareprov och mästersvensprov, samt meddelade mästarbrev och mästersvensbrev. Åldermannen lydde direkt under bergmästaren. För att bli hammarsmedsmästare krävdes alltså åldermannens godkännande, och saken avgjordes i bergsting efter förhör av den presumtive mästaren angående dennes kunskaper om smide och om hushållsamhet av råvarorna. För att bli hammarsmedsmästare betalades 10 Dal. Hammarsmedsmästaren arbetade med tackjärn som han erhöll av bruksägaren. Det stångjärn som bildades vid arbetet, kallades överjärn, och överskottet av kol överkol, för vilket bruksägaren skulle ersättas.

Smederna bodde i smedshus som bruksägarna var tvungna att hålla. Mästarens smedshus bestod av stuga med kammare, visthusbod, fäbod och höskulle.

Tryckta källor
 Nationalencylopedin, band 8.

Webbkällor
 Brukssmedernas liv

Referenser

Historiska yrken
Industrihistoria
Järnbruk
Smide