kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Stjärnorna blicka ned

Stjärnorna blicka ned (originaltitel: The Stars Look Down) är en brittisk dramafilm från 1939 i regi av Carol Reed, baserad på A.J. Cronins bok.

Handling 
Davey Fenwick (Michael Redgrave) är en intelligent ung man och lyckas komma iväg från kolgruvestaden i nordöstra England där han är uppvuxen. Han återkommer med avsikten att förbättra livet för gruvarbetarna men han får jobb som lärare och inser att det inte är så lätt som han trodde.

Medverkande 

 Michael Redgrave - Davey Fenwick
 Margaret Lockwood - Jenny Sunley
 Emlyn Williams - Joe Gowlan
 Nancy Price - Martha Fenwick
 Allan Jeayes - Richard Barras
 Edward Rigby - Robert Fenwick
 Linden Travers - Fru Laura Millington
 Cecil Parker - Stanley Millington
 Milton Rosmer - Harry Nugent, MP
 George Carney - Slogger Gowlan
 Ivor Barnard - Wept
 Olga Lindo - Fru Sunley
 Desmond Tester - Hughie Fenwick
 David Markham - Arthur Barras
 Aubrey Mallalieu - Hudspeth
 Kynaston Reeves - Strother
 Clive Baxter - Pat Reedy
 James Harcourt - Will
 Frederick Burtwell - Unionens Officiella
 Dorothy Hamilton - Fru Reedy
 Frank Atkinson - Gruvarbetare
 David Horne - Herr Wilkins 
 Edmund Willard - Herr Ramage

Externa länkar 
 
 

Brittiska dramafilmer
Filmer 1939
Brittiska filmer baserade på böcker
Filmer i regi av Carol Reed
Michelle Freeman

Michelle Freeman, född den 5 maj 1969, är en före detta jamaicansk friidrottare som tävlade i häcklöpning.

Freemans första internationella mästerskap var VM 1991 i Tokyo där hon blev utslagen i semifinalen på 100 meter häck. Vid VM 1993 gick hon vidare till finalen där hon slutade sjua på tiden 12,90. Vid samma mästerskap blev hon även bronsmedaljör i den korta stafetten på 4 x 100 meter. 

Vid Samväldesspelen 1994 vann hon guld på 100 meter häck. Hon deltog även vid Olympiska sommarspelen 1996 där hon blev bronsmedaljör i stafett. Nästa större mästerskap var inomhus-VM 1997 där hon vann guld med tiden 7,82 på 60 meter häck. Samma år deltog hon vid VM utomhus i Aten där hon blev bronsmedaljör på 100 meter häck på tiden 12,61.

Under 1998 noterade hon sina personliga rekord på både 60 meter häck och på 100 meter häck. Tiderna 7,74 respektive 12,52 placerar henne högt på världsbästalistorna. 

Hon deltog vid Olympiska sommarspelen 2000 men blev där utslagen redan i försöken. Hennes sista stora framgång är från inomhus-VM 2001 då hon blev silvermedaljör efter USA:s Anjanette Kirkland.

Källor 
Michelle Freeman på World Athletics webbplats

Jamaicanska häcklöpare
Världsmästare på 60 meter häck
Jamaicanska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från Jamaica
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Jamaica
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Jamaica
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Födda 1969
Levande personer
Kvinnor
Svensk nationell datatjänst

Svensk nationell datatjänst (SND) är ett digitalt repositorium vars huvuduppgift är att stödja tillgängliggörande, bevarande och återanvändning av forskningsdata. Tillsammans med ett 30-tal svenska lärosäten och andra forskande organisationer utvecklar SND en nationell infrastruktur för forskningsdata. SND arbetar sedan 2008 på uppdrag av Vetenskapsrådet.

Organisation

Sedan 1 januari 2018 drivs SND av ett konsortium av lärosäten. Konsortiet består idag av Chalmers tekniska högskola, Kungliga Tekniska högskolan, Göteborgs universitet, Lunds universitet, Karolinska Institutet, Stockholms universitet, Sveriges lantbruksuniversitet, Umeå universitet och Uppsala universitet. Göteborgs universitet är värduniversitet och SND:s kontor ligger i Göteborg. SND:s verksamhet finansieras i huvudsak av Vetenskapsrådet och av lärosätena i konsortiet.

Runt SND finns ett nätverk bestående av lärosäten, forskande myndigheter och andra organisationer. SND arbetar med att stötta och utbilda nätverkets medlemmar under arbetet med att etablera stödenheter för forskningsdata.

SND är del av en global rörelse av organisationer och initiativ som arbetar för främja öppen tillgång till forskningsdata (internationellt benämnt som Open Access). SND samarbetar bland annat med RDA (Reseach Data Alliance), CESSDA (Council of European Social Science Data Archives), ICPSR (Inter-university Consortium for Political and Social Research) och DataCite.

Externa länkar
Svensk nationell datatjänst
Council of European Social Science Data Archives
Inter-university Consortium for Political and Social Research
DataCite
Data Documentation Initiative

Svenska arkivinstitutioner
Forskning i Sverige
Göteborgs universitet
Hospitaliserad

Hospitaliserad eller "Institutionsskadad" är ett begrepp för när en person fått så pass mycket professionellt stöd eller blivit frihetsberövad att denne inte klarar sig själv då eget ansvar krävs. Detta kan bero på att man ligger på sjukhus under lång tid.

Personen blir van vid att professionella styr över han/hennes liv så att man oftast blir helt paralyserad när man står inför något val, vilket kan leda till återfall i tidigare beteende och återigen en lång period på sjukhus.

Etymologi
Ordet kommer från hospital som är ett gammalt ord för "psykiatriskt sjukhus", "sjukhus med psykiatrisk avdelning" eller liknande.

På andra språk betyder ordet att man blir inskriven på sjukhus, det har då en annan betydelse än på svenska.

Se även

Omhändertagande
Personlig autonomi

Frihetsberövande
Psykiatrisk vård
Citadellet (film)

Citadellet är en brittisk dramafilm från 1938 regisserad av King Vidor. Filmen är baserad på en roman av A.J. Cronin.

Rollförteckning (urval)
Robert Donat - Dr. Andrew Manson
Rosalind Russell - Christine Barlow 
Ralph Richardson - Dr. Philip Denny
Rex Harrison - Freddie Hampton
Emlyn Williams - herr Owen
Penelope Dudley Ward - Toppy LeRoy 
Francis L. Sullivan - Ben Chenkin
Mary Clare - fru Orlando
Cecil Parker - Charles Every
Percy Parsons - Richard Stillman
Basil Gill - Dr. Edward Page
Dilys Davis - Blodwen Page
Joss Ambler - Dr. Llewellyn
Nora Swinburne - Fru Thornton
Edward Chapman - Joe Morgan
Athene Seyler - dam Raebank
Felix Aylmer - herr Boon 
Elliott Mason - distriktssköterska
Joyce Bland - sjuksköterska Sharp
Eliot Makeham - Dai Jenkins

Externa länkar 
 
New York Times artikel 

Brittiska dramafilmer
Filmer 1938
Brittiska filmer baserade på böcker
Wales på film
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av King Vidor
Henrik Busborg Madsen

Henrik Busborg Madsen, född 15 november 1966, är en dansk musiker, sångare och musikalskådespelare från Odense.

Busborg Madsen uppträder som Elvis Presley-imitatör med sin orkester "Henrik Busborg & the Devils" och duoen "Elvis duo" har han uppträdd i Danmark, Sverige, Tyskland och USA. Han är utbildad och arbetar som grundskollärare.

Busborg Madsen spelade huvudrollen som ”Elvis” i Odense musical teaters uppsättning av musikalen "Elvis - historien om hans liv" sommaren 2004 i ”Den Fynske Landsby” och 2007 i Vejle musical teaters uppsättning av samma musikal.  2006 vann han i Randers det första danska mästerskapet i Elvis-imitation och försvarade titeln 2007. 
 
Mästerskapet arrangeras av den officiella danska Elvis-fanklubben, Elvis Unlimited. 
 År 2012 vann Busborg Madsen det första Scandinaviske mästerskap i Elvis emitation. Tävlingen arrangeras av Graceland Randers.

Källor

Externa länkar 
 Henrik Busborg & the Devils

Danska gitarrister
Danska skådespelare under 2000-talet
Män
Födda 1966
Levande personer
Gitarrister under 2000-talet
Danska sångare under 2000-talet
Personer från Odense
Victor Houteff

Victor Tasho Houteff, född 2 mars 1885 i Raicovo, Bulgarien, död 5 februari 1955 i Waco, Texas, var en bulgariskfödd amerikansk religiös förkunnare, författare och grundare av den davidiska sjundedagsadventismen.

Han föddes i Raicovo i Bulgarien i en familj tillhörande den ortodoxa kyrkan. 1907 emigrerade Houteff och hans bror till USA.

Tio år senare anslöt Houteff sig till Adventkyrkan, inom vilken han under 1920-talet kom att verka som sabbatsskolelärare i Glendale, Kalifornien. Hans undervisning, som ofta innehöll apokalyptiska tolkningar av Uppenbarelseboken och Ellen G. Whites skrifter, tilldrog sig stort intresse och många åhörare. Församlingens ledning tog avstånd från hans läror och avskedade Houteff från hans uppdrag som sabbatsskolelärare.
Houteff och hans anhängare hyrde då en lokal tvärs över gatan, där han fortsatte sin undervisning.

1930 gav Houteff ut boken The Shepherd's Rod (Herdestaven) i vilken han sammanfattade sina läror. Han hävdade att sjundedagsadventisterna, efter grundaren Ellen G. White:s död, på flera punkter avlägsnat sig från den sanna läran och behövde reformeras. Houteff lärde till exempel att den stora skaran i vita kläder (Uppb. 7:9), kommer att bestå, inte bara av adventister utan av kristna från olika trossamfund. Han lärde också att människans frälsning endast berodde på rättfärdiggörelse genom tro, inte på sabbatsregler och liknande.

Detta vållade stort rabalder inom kyrkan, och den 19 februari 1934 hördes Houteff av ledningen för sjundedagsadventisternas Stillahavsunion. Efter fyra veckor offentliggjorde man sin dom, A Reply to The Shepherd's Rod, författad av professor O J Graf. Houteff stämplades som kättare och uteslöts ur kyrkan. 

Houteff och hans anhängare (som kallades The Shepherd's Rod efter boken) flyttade till Waco i Texas där man upprättade ett högkvarter, Mount Carmel och startade förlaget Universal Publishing Association som spred Houteffs skrifter, bland annat månadsmagasinet The Symbolic Code. 1942 organiserade man sig under namnet General Association of Davidian Seventh-day Adventists (GADSA).

Houteff var fullt övertygad om att Kristus skulle återvända inom hans livstid och planerade att flytta samfundets högkvarter till Israel. Men han dog 1955 av hjärtproblem, utan att få se dessa drömmar uppfyllas. Efter Houteffs död kom hans rörelse att skakas av ledarstrider och splittras i flera grupper. Hans fru Florence Houteff förklarade först att Kristi återkomst skulle äga rum senast 1959, men när så inte skedde beslutade hon att upplösa GADSA.

Källor 
 Engelska Wikipedia, 6 oktober 2008
 The Watchman Expositor 

Födda 1885
Avlidna 1955
Män
Davidianer
Papyrus (växt)

Papyrus (Cyperus papyrus) är en växtart i skärmagssläktet i familjen halvgräs. Arten förekommer naturligt i tropiska Afrika. Papyrus ger råmaterialet till pappret med samma namn, se papyrus. Den odlas ibland som krukväxt i Sverige.

Papyrus är en robust och högväxande, flerårig ört som kan bli upp till fyra meter hög. Stjälkarna saknar blad och är kala, trekantiga. Blommorna sitter i ax som är samlade i en upprepad flock i stjälkens spets, de sitter på stänglar som blir 10–45 cm långa. Vid basen finns 3 cm långa, bruna högblad som omsluter skaften. De sekundära flockarna har 3-5 skaft med smala, utdragna högblad vid basen. Axsamlingarna är 1–2 cm långa, 6–10 mm vida. Varje delax innehåller 6-16 blommor.

Underarter 
Tre underarter erkänns ibland; subsp. papyrus, subsp. hadidii och subsp. zairensis.
Underarten subsp. hadidii är den ursprungliga egyptiska papyrusen. Den är idag utrotningshotad och återfinns bara på ett fåtal platser i Egypten och norra Sudan.

Synonymer och auktorer 
subsp. papyrus 
Chlorocyperus papyrus (L.) Rikli 
Cyperus madagascariensis Roem. & Schult. 
Cyperus mossambicensis Klotzsch ex Peters 
Cyperus papyracens Crantz
Cyperus papyrus subsp. antiquorum (Willd.) Chiov.   
Cyperus papyrus subsp. nyassicus Chiov.  
Cyperus papyrus var. niliacus Tournay 
Cyperus syriacus Parl. 
Papyrus antiquorum Willd. 
Papyrus domesticus Poir. ex Cuvier 
Papyrus madagascariensis Willd.
Papyrus siculus Parl.

subsp. hadidii Chrtek & Slavíková

subsp. zairensis (Chiov.) Kük. 
Cyperus zairensis Chiov.

Halvgräs
Krukväxter
Pa Växtindex
Papyrus
Lennart Stenflo

Carl Lennart Stenflo, född den 27 november 1939, är professor i plasmafysik vid Umeå universitet sedan 1971. Han är dessutom bland annat ledamot i Kungliga Vetenskapsakademien samt utländsk ledamot i Rysslands Vetenskapsakademi.

Hans verksamhet har tillägnats tre internationella konferenser: 1999 i Faro, Portugal, "Nonlinear plasma science; in honour of professor Lennart Stenflo" och 2004 i Trieste, Italien, "Nonlinear physics in action; in honour of professor Lennart Stenflo on his 65th birthday" samt 2009 i Trieste, Italien, "New Developments in Nonlinear Plasma Physics;in honor of professor Lennart Stenflo's 70th Birthday". De två första konferensbidragen finns i den vetenskapliga tidskriften Physica Scripta, volymerna T82 (1999) resp. T113 (2004),samt i boken " New Developments in Nonlinear Plasma Physics" som gavs ut 2009 av American Institute of Physics (AIP).

Källor 
 Internationellt uppmärksammad plasmafysikforskning, pressmeddelande, Umeå universitet 2004-11-17
 Umeåprofessor i rysk akademi, Sveriges Television - Västerbottens nytt 1 juni 2006.

Externa länkar
"Det kom ett mail"
"Lennart Stenflo om spioneri och kartläggning av anställda på Umeå universitet"
"Nonlinear plasma science: Special issue in honour of professor Lennart Stenflo on the occasion of his 60th birthday"
"Nonlinear physics in action: Special issue dedicated to professor Lennart Stenflo on the occasion of his 65th birthday"
AIP Conference Proceedings - "New Developments in Nonlinear Plasma Physics: in Honour of Professor Lennart Stenflo's 70th birthday"

Svenska professorer i fysik
Personer verksamma vid Umeå universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1939
Män
Levande personer
Johan Norlén

Johan Norlén (i riksdagen kallad Norlén i Sundsvall), född 18 februari 1870 i Tierps församling, Uppsala län, död 11 januari 1957 i Västerleds församling, Stockholm
, var en svensk folkskollärare och politiker (liberal).

Johan Norlén, som kom från en bondefamilj, tog folkskollärarexamen 1896 och arbetade därefter som folkskollärare i Stockholmstrakten och Medelpad, åren 1907-1932 i Sundsvall. Han hade också ledande uppdrag i nykterhetsrörelsen, bland annat som internationell chef för Templars of Temperance 1912-1922.

Han var riksdagsledamot i andra kammaren för Sundsvalls valkrets 1910–1911 och tillhörde i riksdagen Frisinnade landsföreningens riksdagsgrupp Liberala samlingspartiet. Han var bland annat suppleant i andra kammarens andra tillfälliga utskott 1911. Som riksdagsman engagerade han sig främst inom alkoholpolitiken.

Referenser

Litteratur
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, s. 246

Externa länkar 
Hvar 8 dag, årg 10, sid 783

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Liberala samlingspartiet
Personer inom nykterhetsrörelser i Sverige
Personer från Tierps socken
Födda 1870
Avlidna 1957
Män
Boteå, Säbrå, Nora och Gudmundrå tingslags valkrets

Boteå, Säbrå, Nora och Gudmundrå tingslags valkrets var i valen till andra kammaren 1866–1881 en egen valkrets med ett mandat. Valkretsen avskaffades i valet 1884, då dess södra delar ombildades till Ångermanlands södra domsagas valkrets och de övriga delarna ingick i Ångermanlands mellersta domsagas valkrets.

Riksdagsmän
Per Östman (1867–1872)
Frans Malmberg (1873–1877)
Per Westman (1878–1883)
Johan Nydahl, lmp (1884)

Källor
 Tvåkammarriksdagen 1867–1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, s. 190

Historiska valkretsar i Västernorrlands län
Svensk Kollektivtrafik

Svensk Kollektivtrafik  är en branschorganisation i Sverige för länstrafikbolag och regionala kollektivtrafikmyndigheter vilka erbjuder lokal och regional kollektivtrafik med buss, tåg, spårvagn, tunnelbana och båt i Sverige. Tillsammans med Sveriges Bussföretag, Svenska Taxiförbundet, Branschföreningen Tågoperatörerna, Sveriges Kommuner och Landsting samt Trafikverket och Jernhusen ingår Svensk Kollektivtrafik i Partnersamverkan för en förbättrad kollektivtrafik. Partnersamverkan för en förbättrad kollektivtrafik är en samverkansarena för aktörerna inom kollektivtrafiksverige. Det övergripande målet för Partnersamverkan är att kollektivtrafiken ska nå en fördubblad marknadsandel.

VD för Svensk Kollektivtrafik är Johan Wadman. Styrelseordförande från 2019 är Kristoffer Tamsons (M).

Historik 
Svensk Kollektivtrafik bildades 1905 som Svenska Spårvägsföreningen. År 1927 blev det formellt möjligt även för buss- och förortsbaneföretag att bli medlemmar i föreningen, 1935 ändrades namnet till Svenska Spårvägs-, Buss- och Förortsbaneföreningen (SBFF) och 1943 till Svenska Lokaltrafikföreningen (SLTF). Föreningen organiserade offentligägda lokaltrafikföretag fram till 1993, då de operativa busstrafikföretagen gick över till det nybildade Svenska Bussbranschens Riksförbund (BR). 2008 bytte branschorganisationen namn från Svenska Lokaltrafikföreningen till Svensk Kollektivtrafik.

Externa länkar 
 Svensk Kollektivtrafiks webbplats

Branschorganisationer i Sverige
Kollektivtrafik i Sverige
Organisationer bildade 1905
Luc Montagnier

Luc Antoine Montagnier, född 18 augusti 1932 i Cabris i Alpes-Maritimes, död 8 februari 2022 i Neuilly-sur-Seine utanför Paris, var en fransk forskare vid Institut Pasteur som tillsammans med Françoise Barré-Sinoussi och Harald zur Hausen vann 2008 års Nobelpris i fysiologi eller medicin för sin upptäckt av HIV-viruset som orsakar aids.

Montagnier arbetade senast på Shanghai Jiao Tong-universitetet i Kina, som fokuserade på elektromagnetiska vågor med DNA i vatten. Han och hans team studerade både den teoretiska grunden och möjliga tillämpningar inom medicinen. 

Montagniers nya forskning undersökte de elektromagnetiska vågorna som han sade kommer från mycket utspädd DNA av olika patogener. Montagnier hävdade, "Vad vi har funnit är att DNA producerar strukturella förändringar i vatten, vilket kvarstår vid mycket höga utspädningar och som leder till resonanta elektromagnetiska signaler som vi kan mäta". Montagnier, som även var grundare av och ordförande för World Foundation Aids Research and Prevention, sade vidare: "Jag kan inte säga att homeopati är rätt i allt, men höga utspädningar visar vattenstrukturer som efterliknar de ursprungliga molekylerna".

Priser 
 1986 – Scheelepriset
 2008 – Nobelpriset i fysiologi eller medicin tillsammans med Françoise Barré-Sinoussi och Harald zur Hausen.

Referenser

Noter

Källor 
Tidskriften Science den 24 december 2010

Externa länkar 
World Foundation Aids Research and Prevention webbplats

Nobelpristagare i medicin
Franska nobelpristagare
Mottagare av prinsen respektive prinsessan av Asturiens pris
Storofficerare av Hederslegionen
Franska forskare under 1900-talet
Franska forskare under 2000-talet
Personer från Indre (departement)
Födda 1932
Avlidna 2022  
Män
Alumner från Paris universitet
De gröna åren

De gröna åren är en amerikansk dramafilm från 1946. Den regisserades av Victor Saville och baseras på A.J. Cronins roman. Filmen nominerades till två Oscar; bästa manliga biroll (Charles Coburn) och bästa svartvita foto (George J. Folsey).

Rollförteckning (urval)
Charles Coburn - Alexander "Dandy" Gow
Tom Drake - Robert Shannon 
Beverly Tyler - Alison Keith
Hume Cronyn - Papa Leckie
Gladys Cooper - Farmor Leckie
Dean Stockwell - Robert Shannon, som pojke
Selena Royle - Mama Leckie
Jessica Tandy - Kate Leckie
Richard Haydn - Jason Reid
Andy Clyde	- Saddler Boag
Norman Lloyd - Adam Leckie
Robert North - Murdoch Leckie
Wallace Ford - Jamie Nigg
Eilene Janssen - Alison Keith, som flicka
Henry H. Daniels, Jr. - Gavin Blair 
Richard Lyon - Gavin Blair, som pojke
Henry O'Neill - Canon Roche
Henry Stephenson - Blakely
Norma Varden - Fru Bosomley

Externa länkar
 

Amerikanska filmer 1946
Amerikanska komedifilmer
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska filmer baserade på böcker
Harald zur Hausen

Harald zur Hausen, född 11 mars 1936 i Gelsenkirchen, Nordrhein-Westfalen, död 29 maj 2023 i Heidelberg, Baden-Württemberg,, var en tysk medicinsk forskare som upptäckte det virus, HPV, som orsakar livmoderhalscancer, för vilket han erhöll Nobelpriset i fysiologi eller medicin (2008). Han var professor och var tidigare chef och vetenskaplig direktör för Deutsches Krebsforschungszentrum DKFZ, ett tyskt forskningscentrum för cancer, i Heidelberg i Tyskland.

Biografi 
Zur Hausen studerade medicin på Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universität i Bonn, Universität Hamburg och Heinrich-Heine-Universität Düsseldorf och uppnådde doktorsgrad i medicin år 1960 från Düsseldorfs universitet, varefter han blev medicinsk assistent. 

Två år senare började han på institutet för mikrobiologi vid Düsseldorfs universitet som laborationsassistent. Efter tre och ett halvt år flyttade han till Philadelphia och arbete på viruslaboratoriet vid Children's Hospital of Philadelphia. Han blev biträdande professor vid University of Pennsylvania. År 1969 blev han  professor vid University of Würzburg där han arbetade på institutet för virologi. År 1972 flyttade han till Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnberg. År 1977 bytte han ånyo arbetsplats, denna gång till Albert-Ludwigs-Universität i Freiburg im Breisgau. 

Från 1983 till 2003 var zur Hausen ordförande och medlem i den vetenskapliga rådgivande styrelsen för Deutsches Krebsforschungszentrum (DKFZ). Han var också chefredaktör för tidskriften International Journal of Cancer.

Vetenskapliga meriter 
Zur Hausens specifika forskningsområden var studier av onkoviruset. År 1976 publicerade han hypotesen att humana papillomavirus (HPV) spelar en stor roll i förorsakandet av livmoderhalscancer. Hans forskning bidrog till utvecklandet av ett vaccin som introducerades 2006. 

Han mottog Gairdner Foundation International Award år 2008 för sina bidrag till medicinsk forskning. Han delade också Nobelpriset i fysiologi eller medicin 2008 med Françoise Barré-Sinoussi och Luc Montagnier som upptäckte humant immunbristvirus (HIV).
Han var gift med forskaren Ethel-Michelle de Villiers.

Källor

Externa länkar 

Födda 1936
Tyska professorer
Tyska nobelpristagare
Nobelpristagare i medicin
Män
Avlidna 2023  
Personer från Gelsenkirchen
Storofficerare av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Alumner från Bonns universitet
Alumner från Hamburgs universitet
Matts Dreijer

Matts Dreijer, född 31 januari 1901 på Runö i Estland, död 15 april 1998 i Mariehamn, var Ålands landskapsarkeolog 1933–1970.

I slutet av 1930-talet påträffade Dreijer de äldsta spåren av bosättning på Åland, i Långbergsöda söder om Orrdalsklint i Saltvik. Fynden består av äldre tidig kamkeramik. 1946 upptäckte Dreijer bronsåldersboplatsen Otterböte på Kökar. Den undersöktes 1950 av Dreijer, Carl Fredrik Meinander och Bengt Schönbeck. 

Diskussionen om den finska bosättningen på Åland har i många fall färgats av språkpolitiska argument och regional separatism. Dreijer har till exempel i sin historiekonstruktion placerat Birka på Åland, gjort Ålandsöarna danska och avfärdat alla teorier om och indicier för järnåldersbefolkningens tillbakagång och finsk inflyttning.

Bibliografi 
 Det åländska folkets historia, I (1979)
 Genom livets snårskog (1984)

Källor

Externa länkar 
 Åländska författare
 Litteraturlista
 

Finländska arkeologer
Svenskspråkiga författare
Personer från Saaremaa
Födda 1901
Avlidna 1998
Män
Fabian von Steinheil

Fabian Gotthard von Steinheil, () eller Faddei Fjodorovitš Šteingel, född 3 oktober 1762 i Haapsalu, död 23 februari 1831 i Helsingfors, var en balttysk greve och rysk militär.

I mars 1810 utnämndes Steinheil till Finlands generalguvernör. Under hans tid stabiliserades Finlands statsrättsliga ställning, och centralförvaltningen fick fasta verksamhetsformer. Som svenskkunnig kom han nära senatens ledamöter och vid konflikter fungerade han som medlare, varför han kom att åtnjuta stor uppskattning. Steinheil avgick 1823. 

År 1812 upphöjdes han till finsk greve och 1819 blev han general.

Utmärkelser

Referenser
 August Theodor Låstbom: Swea och Götha höfdinga-minne sedan 1720. Tredje Afdelningen: General-Gouverneurer och Landshöfdingar i Finland., Upsala 1843, S. 3

Noter

Externa länkar 

 

Födda 1762
Balttyskar
Generalguvernörer
Finlands historia under ryska tiden
Ryska militärer
Ryska generaler
Avlidna 1831
Män
Personer från Hapsal