kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kärnpor

Kärnporer eller nuclear pores är öppningar av protein i dubbelmembranet på cellkärnan i eukaryota celler. De består av stora proteinkomplex som perforerar både cellkärnans inre och yttre membran. I snitt finns det ungefär 2000 kärnporkomplex per cellkärna, men antalet kan variera under olika steg av cellcykeln. Varje kärnpor består av över 465 proteiner av åtminstone 30 olika typer, som kollektivt kallas nukleoporiner. Nukleoporinerna består dels av proteiner med väl bestämd struktur, samt en stor del proteiner med i stort sett oveckad struktur bestående främst av fenylalanin-glycin-upprepningsmönster, dessa kallas FG-nukleoporiner.

Kärnporernas funktion är att transportera vattenlösliga proteiner över dubbelmembranet, exempelvis sker uttransport av RNA samt ribosomer, samt intransport av  proteiner (såsom DNA-polymeras och laminer), kolhydrater, signalmolekyler såsom transkriptionsfaktorer, samt lipider.

Intransport av proteiner 
Proteiner som skall transporteras in, oavsett om de är enzymer (såsom DNA-polymeras) eller transkriptionsfaktorer, har alla en så kallad kärnlokaliseringssignal, eller nuclear localization signal, vilket är en peptidsekvens som proteinet importin kan binda till. Kärnporkomplexet känner igen importinet och drar det genom membranet. Med importinet följer alltså de proteiner det bundit till.

Referenser 

Cellbiologi
Intracellulär transport
Allmänna institutet å Manilla för dövstumma och blinda församling

Allmänna institutet å Manilla för dövstumma och blinda församling var en församling i nuvarande Stockholms stift i nuvarande Stockholms kommun. Församlingen uppgick 1879 i Hedvig Eleonora församling.

Administrativ historik 
Församlingen bildades 1864 genom en utbrytning ur Djurgårdens landsförsamling och uppgick 1879 i Hedvig Eleonora församling.

Referenser

Historiska församlingar i Stockholms kommun
Djurgården
Andrés González-Blanco

Andrés González-Blanco, född 1886, död 1924, var en spansk författare och journalist.

I lyriska dikter som Poemas de provincia samt romaner som Matilde Rey och Dona Violante behandlade González-Blanco främst småstadsscener och butiksfröknar i Madrid. Som kritiker behandlade han de flesta av sin samtids spanskspråkiga författare, även de sydamerikanska. Bland hans litteraturvetenskapliga verk märks Los contemporáneos, Los dramáticos españoles, Campoamor och Trueba, samt biografierna Alberto de Bélgica (1915) och El Kronprinz (1919).

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932

Externa länkar 
 

Spanska författare
Spanska journalister
Födda 1886
Avlidna 1924
Män
Hermann Krumey

Hermann Alois Krumey, född den 18 april 1905 i Mährisch Schönberg, Mähren, Österrike-Ungern, död den 27 november 1981 i Erftstadt, Nordrhein-Westfalen, Västtyskland, var en tysk Obersturmbannführer och tjänsteman vid Reichssicherheitshauptamt, Nazitysklands säkerhetsministerium. Han var en av Adolf Eichmanns medarbetare. Han deltog bland annat i Förintelsen i Polen och Ungern.

Biografi 
Krumey inträdde i NSDAP och SS 1938. Mellan 1940 och 1943 var Krumey stationerad i Łódź, varifrån han organiserade deportationen av judar från områdena Wartheland, Danzig-Westpreußen och Ostoberschlesien till bland annat Auschwitz och Chełmno. Han var ansvarig för deportationen av omkring 390 000 judar. 

Krumey deltog åren 1942–1943 i Aktion Zamość, vilken innebar att drygt 110 000 polacker fördrevs för att ge plats åt 60 000 rikstyskar som var ämnade att bosätta sig i området kring Zamość i Lublindistriktet i Generalguvernementet. Under Aktion Zamość, som utgjorde en del av Generalplan Ost, samarbetade Krumey med Gruppenführer Odilo Globocnik, SS- och polischef i distriktet Lublin.

År 1944 ingick Krumey i Sondereinsatzkommando Eichmann som planerade och genomförde förintelsen i Ungern. På Krumeys befallning tvingades de till Auschwitz deporterade judarna att skriva vykort till sina anhöriga och försäkra dem om att de behandlades väl på sin nya vistelseort. De deporterade skulle ange att de befann sig i "Waldsee", en påhittad ort.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 
 
 

Nazister
Förintelsen i Ungern
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
Födda 1905
Avlidna 1981
Män
SS-Obersturmbannführer
Sondereinsatzkommando Eichmann
Sabbatsbergs fattighus församling

Sabbatsbergs fattighus församling var en församling i nuvarande i Stockholms stift i nuvarande Stockholms kommun. Församlingen uppgick 1 juli 1888 i Adolf Fredriks församling.

Administrativ historik
Församlingen bildades 1 augusti 1752 genom en utbrytning ur Sankt Olofs församling (Adolf Fredriks). 1 oktober 1860 utbröts Allmänna försörjningsinrättningens församling. I juni 1872 införlivades Hedvig Eleonora fattighus församling, som utbrutits ur Hedvig Eleonora församling 1749. Församlingen uppgick 1 juli 1888 i Adolf Fredriks församling.

Se även
Sabbatsberg
Sabbatsbergs kyrka
Nicolaihuset

Källor 

Historiska församlingar i Stockholms kommun
Vasastan
Allmänna försörjningsinrättningens församling

Allmänna försörjningsinrättningens församling var en församling i nuvarande i Stockholms stift i nuvarande Stockholms kommun. Församlingen uppgick 1889 i Kungsholms församling.

Administrativ historik
Församlingen bildades 1 oktober 1860 för Stockholms stads allmänna försörjningsinrättning genom en utbrytning ur Sabbatsbergs fattighus församling. 1878 införlivades Stockholms stads militärförsörjningsinrättnings församling som bildats 1852. Församlingen uppgick 1889 i Kungsholms församling.

Källor 

Historiska församlingar i Stockholms kommun
Kungsholmen
Musik som tortyr

Denna artikel handlar om dokumentären. Se även musiktortyr.

Musik som tortyr är en amerikansk dokumentär-TV-serie om musiktortyr. Den handlar bland annat om hur fångarna behandlades vid Guantánamobasen, och användandet av musik i krig.

Källor

Fotnoter

Dokumentärer på TV
Musik i rörlig bild
Tortyr
Säbinä Babayeva

Säbinä Babayeva (), född 2 december 1979 i Baku, Azerbajdzjanska SSR, Sovjetunionen,, är en azerisk sångare.

Biografi 

Säbinä Babayevas mor var en professionell pianist och det var hon som först introducerade Säbinä för musiken. Babajeva tog studenten vid The Asaf Zeynalli Musical College. Hon studerade även juridik på universitetet. Hon har mycket erfarenhet av att sjunga pop, soul och jazz. År 1999 vann hon "Bästa framförande av utländsk sång" i sångtävlingen The Wave i Baku. År 2001 vann hon för Azerbajdzjan i The Golden Key Contest, en musiktävling för unga sångare. Hon har sjungit i gruppen Aypara i över sju år. År 2009 tog hon emot priset "Amberstar Award" i Lettland och priset "Grand Prix Award" i Ryssland vid Slavic Star Ceremony i Moskva. Hon gör även teater- och musikalframträdanden.

Eurovision 

År 2012 representerade hon Azerbajdzjan i Eurovision Song Contest 2012 på hemmaplan i Baku. Den 12 februari 2012 vann hon Azerbajdzjans nationella uttagningsfinal. I den nationella finalen som ytterligare fyra artister deltog i framförde hon låtarna "Seni Gamlı Görende", "Hero" och "Soul Sister". Den 17 mars blev det klart att hon skulle framföra den svenskskrivna låten "When the Music Dies". Hon gjorde sitt framträdande i finalen den 26 maj. Hon hamnade på 4:e plats med 150 poäng, landets tredje bästa resultat sedan debuten 2008.

Hon har tidigare deltagit konstant i Azerbajdzjans nationella uttagning till Eurovision Song Contest sedan år 2008.

År 2014 var hon Azerbajdzjans poängutdelare i finalen.

Diskografi

Singlar 

2003 - "Roya kimi"
2012 - "When the Music Dies"

Referenser

Externa länkar 
Säbinä Babayeva på eurovision.tv

Azeriska popsångare
Azeriska jazzsångare
Azeriska musiker under 1900-talet
Azeriska musiker under 2000-talet
Artister som representerat Azerbajdzjan i Eurovision Song Contest
Deltagare i Eurovision Song Contest 2012
Personer från Baku
Födda 1979
Levande personer
Kvinnor
Sámi dáiddaráđđi

Sámi dáiddaráđđi (Samisk Kunstnerråd) är en intresseorganisation för samiska kulturarbetare med säte i Karasjok i Norge.

Sámi dáiddaráđđi är ett gemensamt organ för sex samiska organisationer:
Juoigiid Searvi – jojkare
Sámi Dáiddačehpiid Searvi (Samisk kunstnerforbund)
 Sámi Girječálliid Searvi (Samisk Forfatterforening)
 Sámi Filbmabargiid Searvi (Samisk filmarbeiderforbund)
 Foreningen Samiske Komponister
 Sámi Lávdi (Sami Association of Performing Arts)

Samisk kunstnerråd har ett sekretariat i Karasjok kommun.

Rådet förvaltar och sköter administrationen av Samiske Kunstneres og Forfatteres Vederlagsfond, Sametingets kunstnerstipend, Kunstfondet/Dáiddafoanda) och John Savio Stipend.

Källor
Sámi Dáiddačehpiids webbplats

Externa länkar
Sámi Dáiddačehpiids webbplats

Samisk konst
Kulturinrättningar i Sápmi
Karasjoks kommun
Samiske Kunstneres og Forfatteres Vederlagsfond

Samiske Kunstneres og Forfatteres Vederlagsfond (SKFV) är en norsk fond som ger stipendier till samiska konstnärer och författare.

Fonden ger arbetsstipendier, projektstipendier, resestipendier och etableringsstipendier. SKFV ger stipendier till samiska bildkonstnärer, konsthantverkare (duojárat) och fria fotografer. 

Fondens medel kommer från visnings- och kopieringsersättningar från norska Kulturdepartementet. Fonden har en styrelse med två representanter från Samisk forfatterforening och två från Samisk kunstnerforbund. Den administreras av Samisk kunstnerråd.

Med samiska konstnärer förstås i detta sammanhang medlemmar av Samisk kunstnerforbund/Sámi Dáiddačehpiid Searvi och andra samiska konstnärer som uppfyller kraven att bli medlemmar av denna förening. Med samiska författare förstås medlemmar av Samisk forfatterforeningaa/Sámi Girječálliid Searvi och övriga samiska författare som uppfyller kraven att bli medlemmar av denna förening.

Källor

Noter

Externa länkar
 Samisk kunstnerråd/Sámi dáiddaráđđis webbplats

Samisk konst
Kulturinrättningar i Sápmi
Kommuner i Lugoprovinsen

Kommunerna i Lugoprovinsen är 67 till antalet. Provinsen Lugo hör till den autonoma regionen Galicien.

Provinskod: 27

I tabellen anges INE-kod, namn, yta i km², befolkning år 2011 och befolkningstäthet inv/km².



Se även 
 Galicien
 Spaniens kommuner

Källor och fotnoter 
 Tesauro ISOC de Topónimos (Consejo Superior de Investigaciones Científicas)
 Nomenclátor de topónimos oficiales de la Junta de Galicia
 Instituto Nacional de Estadística

Spaniens provinser
Galicien
Spaniens kommuner
Nils-Fredric Hægerström

Nils-Fredric Hægerström, född den 18 februari 1916 på Egeby säteri i Sankt Pers socken, Östergötlands län, död den 9 november 2018 i Lidingö distrikt, var en svensk militär.

Biografi 
Nils-Fredric Hægerström avlade officersexamen den 13 april 1939 och blev samma år fänrik vid Södra skånska infanteriregementet (I 7) för att 1941 befordras till löjtnant vid regementet 1941. Han blev kapten i regementet 1947 för att 1951 bli kapten i generalstabskåren och 1955 vid Norra Smålands regemente (I 12). Hægerström blev major i regementet 1957 och överfördes till Norra skånska infanteriregementet (I 6) 1958. Han blev 1959 utnämnd till major och sekundchef för Kungl. Livgardesskvadronen (K 1) och flyttades tillbaka till I 6 1961 för att senare samma år bli överstelöjtnant vid generalstabskåren och blev 1965 överste i kavalleriet. Hægerström blev 1970 utnämnd till regementschef vid Norra Smålands regemente. Han blev 1974 chef över Norra Smålands regemente med Jönköpings försvarsområde (I 12/Fo 17) och befordrades samtidigt till överste av första graden.

Hægerström erhöll avsked 1976 och hade innan dess även tjänstgjort som generalstabsaspirant 1949–1951, vid arméstaben (Ast) 1951–1955 samt 1961–1965, vid Norsk Befelsskole i Mälsåker 1945 och som försvarsattache i Oslo 1965–1970. Han var även nämndeman i Göta hovrätt, ordförande i Eksjö Röda Korskrets, vice ordförande i länsföreningen Svenska flaggan och ordförande i I 12:s kamratförening.

Utmärkelser 
Kommendör av 1:a klassen av Kungl. Svärdsorden.
Försvarsutbildarnas förtjänstmedalj i guld.
Hemvärnets Kungliga förtjänstmedalj i guld.
Sveriges Kvinnliga Bilkårers Riksförbunds kungliga medalj i silver.
Arméns skyttemedalj.

Familj 
Nils-Fredric Hægerström var son till Per Johan Fredric Hægerström och Emilia Christina Johansson och gifte sig 1942 med Sigbritt Ursula Dahlin (1918–2006) med vilken han fick tre barn. Makarna Hægerström är begravda på Skogskyrkogården i Eksjö.

Referenser 
K1 1928-2000 Del 1, Bengt Wallerfelt (Redaktör), Kungl. Livgardets Dragoners Historiekommitté, Stockholm 2000 
Noter

Födda 1916
Avlidna 2018
Män
Svenska militärer under 1900-talet
Överstar i svenska armén
Svenska regementschefer
Svenska attachéer
Kommendörer av första klass av Svärdsorden
Mottagare av Försvarsutbildarnas förtjänstmedalj
Mottagare av Arméns skyttemedalj
Personer från Sankt Pers socken, Östergötland
Svenska hundraåringar
Försvarsområdesbefälhavare
Svenska nämndemän
Massakern i Kamjanets-Podilskyj

Massakern i Kamjanets-Podilskyj var en omfattande massaker som ägde rum i Kamjanets-Podilskyj i västra Ukraina den 27–30 augusti 1941. Omkring 23 600 judar, varav 14 000–15 000 deporterade från Ungern, sköts ihjäl i ett skogsområde utanför staden. Förövare var 320:e bataljonen vid Ordnungspolizei och högre SS- och polischefen Friedrich Jeckelns personliga stabskompani (Stabskompanie), tillhörigt Einsatzgruppe C. Massakern i Kamjanets-Podilskyj utgjorde ett preludium till förintelsen i Ungern. En månad senare ägde massakern i Babij Jar rum.

Bakgrund 
Den 22 juni 1941 inleddes Operation Barbarossa, Tysklands angrepp på Sovjetunionen. I Ungern, som var Tysklands allierade, fanns det vid den här tiden tusentals utländska judar, särskilt i Karpato-Ukraina. På initiativ av guvernören i Karpato-Ukraina, Miklós Kozma, beslutade de ungerska myndigheterna att deportera de utländska judarna. Dessa judar, i huvudsak från Polen och Ryssland, föstes in i godsvagnar och transporterades till uppsamlingslägret i Kőrösmező, nära gränsen till Generalguvernementet. Därifrån fördes de vidare till Kolomyja, varifrån de till fots fördrevs till Kamjanets-Podilskyj. I Kamjanets-Podilskyj levde sedan tidigare omkring 10 000 ukrainska judar, vilka Jeckeln hade för avsikt att förinta.

Massakern 
Den 26 augusti 1941 reste Jeckeln till Kamjanets-Podilskyj för att personligen leda massakern. Den första dagen, den 27 augusti, fördes omkring 4 000 män, kvinnor och barn till ett skogsområde utanför staden och sköts. De beordrades att lämna ifrån sig sina värdesaker och ytterkläder för att sedan kliva ner i de på förhand grävda massgravarna och lägga sig med ansiktet nedåt i botten på gropen eller ovanpå de personer som nyligen skjutits. De sköts därpå ihjäl med kulsprutepistoler eller halvautomatiska pistoler. Det förekom att personer endast sårades och kom att begravas levande. Enligt professor Randolph L. Braham är det inte möjligt att exakt beräkna antalet mördade i Kamjanets-Podilskyj, men Jeckeln rapporterade i sin rapport, daterad den 11 september 1941, att 23 600 personer hade arkebuserats.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 
 

Förintelsen i Ukraina
Förintelsen i Ungern
Massakrer under andra världskriget
Nazityskland
Antisemitism i Ukraina
Jonas Alberoth

Jonas Alberoth, född den 20 augusti 1965, är ställföreträdande generaldirektör för Folke Bernadotteakademin. Efter reservofficersutbildning tjänstgjorde Alberoth internationellt under 90-talet, bl.a. som samverkansbefäl vid den svenska FN-missionen i Bosnien och som chef för den svenska samverkanssektionen vid den Nato-ledda insatsen i Kosovo. Alberoth var Lunds studentkårs ordförande 1990. I början på 2000-talet arbetade Alberoth som pedagogisk konsult vid Lunds universitet men har sedan Folke Bernadotteakademin inrättades 2002 tjänstgjort där.

Källor 

Födda 1965
Svenska reservofficerare
Svenska generaldirektörer
Män
Levande personer
Personer verksamma inom Lunds studentkår
Jibril Rajoub

Jibril Rajoub (arabiska: جبريل رجوب), född 1953, är en palestinsk politiker. Han är ordförande för den palestinska fotbollsfederationen och ingår i det palestinska politiska partiet Fatahs centralkommitté. Han har bland annat gjort sig känd för sitt motstånd till radikala islamistiska strömningar i den palestinska självständighetsrörelsen.

Referenser

Noter

Källor 
Profile: Jibril Rajoub, BBC News, 25 mars 2002. Läst 12 februari 2012.
Dokument utifrån - Palestinas starke man

Män
Födda 1953
Palestinska politiker
Levande personer
Andreas Tanberg Gløersen

Hans Andreas Tanberg Gløersen, född den 16 februari 1836 i norra Nord-Aurdal i Valdres, död den 1 september 1904 i Kristiania, var en norsk ämbetsman och författare.

Gløersen blev student 1853, cand. jur. 1858, studerade forstvetenskap i Giessen, anställdes i forstväsendet på Vestlandet och var forstmästare 1866—95. Han var i Norge en föregångsman på sitt område, han genomförde de första rationella skogsplanteringarna, anlade plantskolor och arbetade med flygsandbekämpning och konstgjord utsädesavel. Han utvecklade en betydande författarverksamhet på skogs- och lantbrukets område, men också i andra frågor (exempelvis järnvägsväsendet; han låg bakom utkastet till den första planen för järnvägsbygget från Bergen til Kristiania). Genom "Landbrugstidende for Vestlandet" och genom sina "Skovtraktater" bidrog han mycket till den vestländske bondens upplysning, särskilt vad gäller skogens skötsel. Han har ganska träffande kallats för Norges Dalgas.

Källor 

  

Norska skogsvetare
Norska fackboksförfattare
Norskspråkiga fackboksförfattare
Personer i Norge under 1800-talet
Personer från Oppland fylke
Födda 1836
Avlidna 1904
Män
Salmonsens
Alumner från Giessens universitet
Samisk Kunstnergruppe

Samisk Kunstnergruppe/Sámi Dáidujoavku, även kallad Masi-gruppen/Mázejoavku, var en konstnärsgrupp som verkade 1978–1983 och bestod av åtta unga samiska konstnärer. Gruppen hade sitt namn efter byn Máze i Finnmark.

Gruppens medlemmar var:
Aage Gaup
Trygve Lund Guttormsen
Josef Halse
Berit Marit Hætta
Britta Marakatt-Labba
Hans Ragnar Mathisen
Rannveig Persen
Synnøve Persen

Samisk Kunstnergruppe var föregångare till Samisk kunstnerforbund, vilket instiftades 1979. Gruppen hade en stor del av ansvaret att köpa in konst till De Samiske Samlinger i Karasjok. Den fick stor betydelse för utvecklingen av samisk kultur- och konstuppfattning. Konstnärliga uttryck och utställningar speglade kritiska uttalanden och politisk kamp mot förtryck.  Det växte fram en uppfattning inom denna generation konstnärer att det typiskt samiska skulle vara mindre framträdande. Konstnärerna och konsten skulle i större utsträckning än tidigare orientera sig i den globala världen. 

Gruppens konstnärliga inriktning var klart i samklang med tidens strömningar om krav på samiska kulturella och politiska rättigheter. Gruppaens syn var ett konstnärligt uppror mot rådande kulturella stereotyper och föreställningar om att samisk konst måste innehålla visuella referenser till vad som traditionellt uppfattats som typiskt samiskt, såsom bildspråk från ceremonitrummor, primärfärgerna i samiska klädespersedlar eller användning av naturmaterial.

Källor

Noter

Samisk konst
Samiska organisationer
Kautokeino kommun
Higashionna Kanryō

Higashionna Kanryō  (東恩納 寛量), född i Nishimura, Naha den 10 mars 1853 och död i Naha i december 1916, var en invånare i Nishi-Shin-machi, Naha, Okinawa. Utifrån ingående insikter i den lokala stridstekniken Naha-te genom eleverna  Miyagi Chōjun och Mabuni Kenwa bidrog han till att grunda två karateskolor, Gōjū-ryū respektive Shitō-ryū.

Kanjitecknen för hans efternamn uttalas "Higaonna" i Okinawa och "Higashionna" på japanska. I västerländska artiklar används de två stavningarna ofta omväxlande.

Levnad och kampkonst 
Han var son i en köpmanfamilj, vars verksamhet sålde ved, en dyr råvara i Ryūkyū-öarna.

År 1867 började Higaonna studera Monk Fist Boxning (Luohan Quan) hos Arakaki  Seisho, som talade flytande kinesiska och var tolk vid Ryukyu -domstolen. Vid den tiden var ordet karate inte i allmänt bruk, och kampsport hänvisades ofta till helt enkelt som Te ("hand"), ibland föregånget av dess ursprung, som Naha-te, Shuri-te, eller helt enkelt Okinawa-te.

I september 1870 var Higaonna utnämnd att fara till Peking som översättare för Okinawas tjänstemän. I mars 1873 seglade till Fuzhou i Fujien-provinsen i Kina.

Aragaki hade försett Higaonna med ett introduktionsbrev till kampkonstmästaren Kojo Taitei, vars dōjō låg i Fuzhou. Higaonna tillbringade sin tid med att studera för olika lärare i kinesiska kampsporter. De första fyra åren studerade han förmodligen med Wai Xinxian, Kojo Tatai och Iwah vid Kojos dōjō. Higashionna tränade därefter under Ru Ru Ko (alias Ruru Ko, Ryu Ryu Ko, To Ru Ko eller Lu Lu Ko. Hans namn blev aldrig upptecknat, eftersom  Higaonna var analfabet. Hans riktiga namn var troligen Xie Zhongxiang, grundare av Tjuta kranen Gongfu). Enligt en muntlig redogörelse, tillbringade  Higaonna flera år med hushållssysslor för master Ru Ru Ko, tills han räddade dennes dotter från att drunkna under en tung översvämning och bad mästaren att lära honom Kung-fu som en belöning.

På 1880-talet återvände Higashionna till Okinawa och fortsatte med familjeföretaget. Han började också att undervisa i kampsport i och runt Naha. Hans stil präglades av att ha integrerat såväl Go-no (hård) som ju-no (mjuk) tekniker i ett och samma system. Han blev så framträdande att namnet "Naha-te" blev identifierat med Higaonna Kanryōs system.

Higashionna noterades för sin kraftfulla Sanchin kata eller form. Studenter rapporterade att trägolvet kunde vara varmt från gripandet av hans fötter.

Noter och referenser

Externa länkar 
  Akari-ki Karate: Higashionna
 History of Kanryo Higaonna på glenridgemartialarts.com
 History of Goju-ryu

Japanska kampsportare 
Karate
Personer från Okinawa prefektur
Födda 1853
Avlidna 1916
Män
WP:Projekt Japan
Sandra Backlund

Sandra Backlund, född 1975, är en svensk modedesigner och konsthantverkare. 

Hon tog examen från Beckmans designhögskola 2004 och grundade sitt klädmärke samma år. I hennes examenskollektion skapade hon plagg av människohår, något som väckte stor uppmärksamhet och hamnade på bild bland annat i brittiska I-D Magazine. Hon är känd för sina handstickade plagg i avantgardistisk stil.

Backlund har nått framgångar både i Sverige och internationellt. Hon har bland annat stickat för Loius Vuittons höst- och vinterkollektion 2007. Samma år vann hon Hyères festival international de mode et de photographie, en internationell tävling för unga modeskapare, samt blev utvald att skapa en kollektion för The Protégé program.
2011 tilldelades hon Bildkonstnärsfondens Stora Stipendium av Konstnärsnämnden.

Backlund är verksam i Stockholm.

Externa länkar 
 Sandra Backlunds webbplats
 "Sandra Backlund tar stickvägen till toppen"
 "Sandra Backlund får Bildkonstnärsfondens Stora stipendium"

Svenska modeskapare
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1975
Levande personer
Carl Frederik Isak Dalgas

Carl Frederik Isak Dalgas, född den 13 mars 1787 i Fredericia, död den 27 mars 1870 på sin egendom Aldeberts minde, i närheten av Vejle, var en dansk lantbruksförfattare, farbror till Carl Eduardo och Enrico Mylius Dalgas. 

Dalgas, vars far, Jean Dalgas, född i Lausanne av fransk hugenottsläkt, var reformert präst, författade Iagttagelser over Hampens Dyrkning (1812), Forsøg til en kort og fattelig Lærebog i Agerbruget til Afbenyttelse for den danske Bonde (1822; ny upplaga 1824; prisbelönt), Huusdyrenes Behandling (1831) och Mine Erfaringer i Landbruget (1859) samt flera ekonomiska och statistiska amtsbeskrivningar jämte oräkneliga tidningsartiklar.

Källor 

 

Danska lantbrukare under 1800-talet
Danska fackboksförfattare
Danskspråkiga fackboksförfattare
Danska författare under 1800-talet
Personer från Fredericia
Födda 1787
Avlidna 1870
Män
Ugglan