kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lista över Qingdynastins kejsare

Lista över Qingdynastins kejsare avser de tolv kejsare som regerade den manchuriska Qingdynastin (1616–1911). Qingdynastin grundades 1616 som Jindynastin av Nurhaci, en manchu av klanen Aisin-gioro, men bytte namn till Qingdynastin 1636. Qing erövrade den kinesiska Mingdynastin 1644 vid Slaget om Shanhaiguan vilket gör Shunzhi-kejsaren till den förste från Qingdynastin som kunde kalla sig kejsare över Kina. Qingdynastin föll under Xinhairevolutionen 1911 och efterföljdes av Republiken Kina, även om den siste kejsaren abdikerade först i början av 1912. Sedan Mingdynastin användes ofta regentperiodsnamnen som benämning för de olika kejsarna, exempelvis Qianlong för kejsare Gaozong, och Kangxi för kejsar Shengzu.

Undantaget Qianlong och den sista kejsaren Puyi regerade samtliga av Qingdynastins kejsare fram till sin död. Qianlong abdikerade efter drygt 60 år på tronen. Detta för att inte regera längre än sin farfar Kangxi, och på så sätt visa sin respekt mot sin företrädare. Kejsar Kangxi regerade i nästan 62 år, vilket är längst regeringstid för samtliga kejsare i den kinesiska historien. Fem av Qingdynastins kejsare (Shunzhi, Kangxi, Tongzhi, Guangxu och Puyi) tillträdde redan som barn, varav Puyi var yngst när han tillträdde kejsartronen strax innan han blev tre år.

Kejsare

Tidslinje
Tidslinje över Qingdynastins kejsare där regeringstiden som Kinas kejsare visas med röd stapel, och tid som kejsare, men inte Kinas regent visas med grön stapel. Kejsarens hela livstid visualiseras med gul stapel. De vertikala linjerna markerar Qingdynastins tid som styrande över Kina.

Släktträd
Släktträd över Qingdynastin kejsare. Årtalen efter kejsarnamnen är regeringstiden.

Se även
Lista över Kinas kejsare

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 
 
 
 
 

 
Huset Aisin-gioro
WP:Projekt Kina
Listor med anknytning till Kina
Thomas Nydahl

Bo Henry Thomas Nydahl, född 27 juni 1952 i Malmö, är en svensk författare och frilansjournalist.

Nydahl har skrivit ett femtiotal böcker, ofta med frihetligt politiskt innehåll, samt böcker om Lissabon och den portugisiska musikstilen fado. Fadoböckerna förklarar fenomenet fado och dess historia, samt porträtterar några av vår tids stora fadoartister.  Under åren 1987-97 var Nydahl redaktör för kulturtidskriften Studiekamraten, som senare bytte namn till Ariel. Han har även skrivit för tidskriften FIB/Kulturfront och Kristianstadbladets kultursida. Nydahl har också skrivit mycket om albanska frågor,  från såväl Albanien som Kosovo. Sedan 2016 är Nydahl pensionär och driver bloggen Inre exil. Några teman i bloggen har varit kritik mot islam, islamism och totalitära ideologier som nationalsocialism, fascism och kommunism.

Publikationer i urval 
Sedan möttes vi i Paris. Breven från Anne-Marie Berglund. Med foton av Hideo Matsumoto (Occident, 2021)
Skanderbegs ättlingar. Albaner i Albanien, Kosova och Sverige (Occident, 2020)
Från All My Loving till  Allahu Akbar (Occident, 2019)
Ett huvud är mer än fyrahundra struphuvuden (Occident, 2017)
Vardagar före sammandrabbningen (Occident, 2016)
Ett barn är fött på Sevedsplan (Occident, 2015)
 Antecknat i krigstid (Occident, 2015)
 Identitärt. Om rötter, identitet & politisk aktivism (Occident, 2014)
 Solitär i nyspråkets tid – minnen och anteckningar (Occident, 2014)
 Medborgaren, makten och moskén – betraktelser & anteckningar (Vaka över ensamheten, 2013)
 Black Country – resor och läsningar i engelska West Midlands (Vaka över ensamheten, 2013)
 Sextio år senare (Vaka över ensamheten, 2012)
 Kulturen vid stupet (Vaka över ensamheten, 2011)
 Långsamhetens nej (Tusculum, 2010)
 En centraleuropeisk afton – breven från Alvar Alsterdal (Tusculum, 2010)
 Alla de andra som också skrev (Tusculum, 2009)
 Inre frihet. Dagbokstexter 2007–2008
 Lissabon – miljöer, människor, musik (2008, med Ulf Bergqvist)
 Öland – en vinterresa (2007, med Astrid Nydahl)
 Musiken som föddes bortom haven : En berättelse om den portugisiska fadomusiken och saudadebegreppet (2006)
 Skrivandets portar : Litterära samtal med tio kvinnliga författare (2006)
 Stormar och vilopunkter : Om mänsklig svaghet, utsatthet och styrka (2006)
 Kön, klass och kultur (2005)
 Kärlek och längtan – en personlig berättelse om den portugisiska fadomusiken (2004)
 Ökenvandring : Prosavandringar i sex städer och fyra byar (2003)
 Politisk geografi (2002)
 Den tysta zonen : En essä om ensamhet i liv och litteratur (2001)
 Lissabon, en promenadbok (2000, med Hideo Matsumoto)
 Förensligandet (2000)
 Simone och Fjärilen (1995)
 Melankolin. Dagböcker och resor (1993)
 Förbannade tystnad (Roman) (1988)
 Äntligen ensam (1987)
 Fabrik (1976)

Referenser 

Män
Födda 1952
Svenska författare under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Svenska journalister under 1900-talet
Levande personer
Författare från Malmö
Journalister från Malmö
Självtillit

Begreppet självtillit handlar om att förlita sig på sin egen förmåga att lösa de situationer som uppkommer i livet. Självet kan förstås som de äldre delarna i det mänskliga psyket till skillnad från det långt senare utvecklade medvetandet. Självet är bland annat beskrivet av Carl Gustav Jung.

Självtillit är även det svenska namnet på en text av Ralph Waldo Emerson, publicerad i Essays II 1841.

Personlighet
Kognition
Magnus II Tavast

Magnus II Tavast (Magnus Olai Tavast), var en av det medeltida Finlands viktigaste katolska biskopar. Han antas ha fötts år 1357 på fädernegården Alasjoki i Virmo socken i Egentliga Finland, och dog vid sin gård på Biskopsudden i Nådendal 9 mars 1452. Han blev följaktligen antagligen över 90 år. 

Magnus tillhörde en av Finlands förnämsta adliga ätter (Tavast), vann 1398 i Prag magistergraden, var en tid konung Erik av Pommerns kansler, men återvände därefter till Finland, där han blev ärkedjäkne och 1412 valdes till biskop. I Rom invigdes han i sitt kall. Den finska biskopskrönikan framhåller i lovprisande ordalag hans förtjänster.

Förskönade Åbo domkyrka
Under sin levnadstid förskönade och förstorade Tavast Åbo domkyrka med flera nya kapell och altare.
År 1421 inrättades Helga lekamens kor, som av honom frikostigt försågs med dyrbarheter, prydnader och anslag, och förenade därmed ett prebende. Flera andra altaren, kor och brödraskap samt prebenden instiftades på hans initiativ och med bidrag av honom. Han skänkte domkyrkan dyrbara altarkläden, silverkärl och böcker.
Tavast var mån om den andliga utbildningen och utverkade ett påvligt brev om indulgens för dem, som gav understöd åt ynglingar, vilka emottog undervisning i stiftets skolor. Han företog vidsträckta visitationsresor i stiftet.

Grundade Nådendals kloster
Den förnämsta frukten av hans verksamhet var dock grundläggningen av Nådendals kloster. På hans förslag beslöt herredagen i Södertälje 1438, att klostret skulle inrättas, och i alla åtgärder för beslutets verkställande tog han verksam del. Han lät på sin bekostnad uppföra klostrets sakristia och högkor samt skänkte flera gods till detsamma.

Återköpte nyländska socknar av Padis kloster 
Till stiftets fromma återköpte Tavast av munkarna i Padis kloster i Estland patronatsrätten till Borgå, Sibbo och Pernå socknar, vilken de hade erhållit av konung Magnus Eriksson. För övrigt spelade han inte så stor roll i sin tids politiska händelser, trots att han omtalas som deltagare i flera herredagar och rådsmöten. Sitt inflytande använde han vid särskilda tillfällen till Finlands bästa. Så utverkade han finska lagsagans delning, 1435, i två lagsagor, genomdrev 1436 en skattelindring till förmån för Finlands invånare och bidrog 1438 till att stilla en bonderesning, som utbrutit i norra Satakunda. Genom denna sin verksamhet, genom att noggrant iaktta katolicismens fromma bruk, genom givmildhet mot de fattiga samt genom en vallfart, som han företog till Jerusalem, vann han ett rykte, som sträckte sig till och med till utlandet.

Levde sina sista år i Nådendal
Nedböjd av ålder, avsade han sig 1450 biskopsämbetet och levde därefter i sin boning invid Nådendals kloster.
Efterträddes av Olaus Magni, som troligen var Magnus kusins son, också av släkten Tavast. Magnus II Tavast är begravd i Åbo domkyrka.

Se även 

Lista över biskopar i Åbo stift

Källor

Externa länkar 
 

Magnus 02
Romersk-katolska biskopar
Personer i Finland under 1300-talet
Födda 1357
Avlidna 1452
Män
Ugglan
Personer i Finland under 1400-talet
Personer från Virmo
The Orb

The Orb är en brittisk elektronisk musik-grupp. De är kända för att ha populariserat "chill out"-musik på 1990-talet. Deras musik är influerad av skilda saker som experimentell elektronisk musik, Kraftwerk, Brian Eno, Karlheinz Stockhausen och reggae. The Orb började som ambient- och dub-DJ:s i London 1988, och de första medlemmarna var Kris Weston och Alex Paterson, senare KLF-medlemmen Jimmy Cauty. Kris Weston skrev mestadels musiken och programmerade de flesta synthlinjerna. 

Brittiska elektroniska musikgrupper
Musikgrupper bildade 1988
Sergio Marinangeli

Sergio Marinangeli, född 2 juli 1980 i Gualdo Tadino, är en professionell italiensk tävlingscyklist. Han tävlade för det irländska Professional Continental cykelstallet LPR Brakes mellan 2008 och 2009. När LPR lade ned gick han vidare till De Rosa-Stac Plastic. Sergio Marinangeli blev professionell 2003 med Domina Vacanze-Elitron och tävlade med dess efterföljare till och med säsongen 2007 när Aurum Hotels lade ned, tidigare har också namnet Naturino-Sapore di Mare använts.

Sergio Marinangeli slutade tvåa på det italienska nationsmästerskapets linjelopp efter Cristian Moreni 2004. Han slutade också tvåa på Route Adélie de Vitré efter Anthony Geslin och på de schweiziska tävlingen Stausee Rundfahrt Klingnau. Under säsongen körde Marinangeli Tour de France för första gången i sin karriär men slutförde inte loppet.

Han vann GP Beghelli 2006, och året innan vann han en etapp på Österrike runt.

Under säsongen 2007 slutade italienaren tvåa på etapp 1 av Giro d'Abruzzo efter stallkamraten Luca Ascani, som senare testades positivt för EPO efter att ha vunnit de italienska nationsmästerskapens tempolopp.

Meriter 
2005
 En etapp Österrike runt

2006
 GP Beghelli

Stall 
2003 Domina Vacanze-Elitron
2004 Domina Vacanze
2005-2006 Naturino-Sapore di Mare
2007 Aurum Hotels
2008-2009 LPR Brakes
2010- De Rosa-Stac Plastic

Italienska tävlingscyklister
Födda 1980
Män
Levande personer
Casa de Hierros

[[Fil:Iquitos Casa de Hierro02.jpg|mini|280px|höger|Casa de Hierros, Iquitos, Peru]]
Casa de Hierro (sp., Järnhuset) är ett hus som är uppfört i staden Iquitos i Amazonas, Peru.

Huset konstruerades 1897 av den belgiska ingenjören Joseph Danly. Det visades upp på den internationella mässan i Paris 1889. Det var tillverkat av den belgiska firman Les Forges d'Aisseau. Huset köptes av gummibaronen Anselmo del Aguila, demonterades och transporterades till Peru, där det uppfördes som det första prefabricerade huset i Peru.

Sedan 1985 förvaltas det av Club Social de Iquitos, som har bidragit till dess restaurering. På andra våningen finns en restaurang, "la Cafetería del Amazonas".

Huset är beläget två kvarter från Malecon Tarapata, i korsningen mellan gatorna Prospero och Sargento Lores''.

Byggnaden är klassad som ”Patrimonio Histórico Cultural de la Nación” (nationellt historisk kulturarv).

Byggnaden har två våningar med stöd av pelare i smidesjärn. Taket är pyramidformat i mörkröd färg. Väggplåtarna är silverfärgade. På två sidor finns balkonger: den västra ger utsikt över Plaza de Armas i Iquitos och den södra ger en vy av första kvarteret av Jirón Putumayo.

Byggnader och anläggningar i Peru
Lemon Tree

Lemon Tree är en sång av den tyska popgruppen Fool's Garden, från albumet Dish of the Day 1995, ej att förväxla med Will Holts sång från 1950-talet. 

På singellistorna nådde den framgång enligt följande,

26:e plats som bäst i Storbritannien. 

I Tyskland låg den på första plats i flera veckor 1995. 

Singeln blev etta i Republiken Irland.

På Trackslistan i Sverige blev Lemon Tree den näst största hitlåten 1996.

Coverversioner
Dustin the Turkey spelade in en parodi på sången som hette "Christmas Tree".

En version på Smurfhits 2 från 1997 hette "Grubbelsmurfen"

Listplaceringar

Källor

Fotnoter

Musiksinglar 1995
Tyska sånger
Singelettor i Sverige
Tysklands Grand Prix 1973

Tysklands Grand Prix 1973 var det elfte av 15 lopp ingående i formel 1-VM 1973.

Resultat 
 Jackie Stewart, Tyrrell-Ford, 9 poäng
 François Cévert, Tyrrell-Ford, 6
 Jacky Ickx, McLaren-Ford, 4
 Carlos Pace, Surtees-Ford, 3
 Wilson Fittipaldi, Brabham-Ford, 2
 Emerson Fittipaldi, Lotus-Ford, 1 
 Jochen Mass, Surtees-Ford
 Jackie Oliver, Shadow-Ford
 Peter Revson, McLaren-Ford 
 Henri Pescarolo, Williams (Iso Marlboro-Ford)
 Rolf Stommelen, Brabham-Ford
 Denny Hulme, McLaren-Ford
 Graham Hill, Hill (Shadow-Ford) 
 Mike Hailwood, Surtees-Ford
 David Purley, LEC (March-Ford) 
 Mike Beuttler, Clarke-Mordaunt-Guthrie (March-Ford)

Förare som bröt loppet
 Carlos Reutemann, Brabham-Ford (varv 7, motor) 
 Clay Regazzoni, BRM (7, motor) 
 George Follmer, Shadow-Ford (5, olycka) 
 Jean-Pierre Beltoise, BRM (4, växellåda) 
 Niki Lauda, BRM (1, olycka)
 Ronnie Peterson, Lotus-Ford (0, tändning)

Förare som ej startade
 Howden Ganley, Williams (Iso Marlboro-Ford) (olycka under träning)

Noteringar
 Carlos Paces första snabbaste varv.

VM-ställning

 

1973 i Västtyskland
Tysklands Grand Prix
Christian Møllerop

Christian Antoni Møllerop, född 9 januari 1981, är en norsk HBT-politiker. Ordförande för Landsforeningen for lesbisk og homofil frigjøring i Oslo och Akershus sedan 2003 - 2008. Flyttade till Stockholm år 2008 och började jobba som verksamhetschef för RFSL - Riksförbundet för homosexuella, bisexuella och transpersoners rättigheter i Stockholm. I maj 2010 blev han vald som vice förbundsordförande i RFSL Förbundet.
    
Møllerop har en gedigen politisk bakgrund med inriktning på internationellt arbete. I Organising Bureau of European School Student Unions arbetade han med upprättandet av ungdomsorganisationer i Balkanområdet. Även i Akershus Teaterverksted och Norske Teaterverksteder har han jobbat som administrativ ledare och styrelsemedlem.
    
För närvarande arbetar Møllerop enbart med RFSL som vice förbundsordförande.

Referenser

Noter 

Norska politiker
Män
Födda 1981
Levande personer
Impellitteri

Impellitteri är ett heavy metalband från USA, bildat av Chris Impellitteri år 1987.

Medlemmar 
Nuvarande medlemmar
 Chris Impellitteri – sologitarr (1987–1990, 1992– )
 Rob Rock – sång (1987, 1992–2000, 2008– )
 James Amelio Pulli – basgitarr (1992– )
 Jon Dette – trummor (2015– )

Tidigare medlemmar
 Ted Days – basgitarr (1987–1988)
 Loni Silva – trummor (1987–1988)
 Phil Wolfe – keyboard (1988–1990)
 Pat Torpey – trummor (1988)
 Stet Howland – trummor (1988-1992)
 Chuck Wright – basgitarr (1988, 1992)
 Dave Spitz – basgitarr (1988–1990)
 Graham Bonnet – sång (1988–1990, 2000–2002)
 Mark Weisz – sång (1990)
 Claude Schnell - keyboard (1990)
 Ken Mary – trummor (1992, 1994–1999)
 Mark Bistany – trummor (1992-1994)
 Edward Harris Roth – keyboard (1995–?)
 Glen Sobel – trummor (1999–?)
 Curtis Skelton – sång (2003–2008)

Diskografi
Studioalbum
Stand in Line (1988)
Grin and Bear it (1992)
Answer to the Master (1994)
Screaming Symphony (1996)
Eye of the Hurricane (1998)
Crunch (2000)
System X (2002)
Pedal to the Metal (2004)
Wicked Maiden (2009)
Venom (2015)

Livealbum
Live! Fast! Loud! (1998)

EP
Impellitteri (1987)
Victim of the System (1993)
Fuel for the Fire (1997)

Samlingsalbum
Faster than the Speed of Light (2003)

Externa länkar
Officiell webbplats
Impellitteri diskografi på Ultimate Metal Reviews
Impellitteri på allmusic.com

Amerikanska metalgrupper
Musikgrupper bildade 1987
Legendvisa

Legendvisa är ett samlingsnamn på visor inom genren medeltidsballader. De kännetecknas av texter med ursprung i legender och andra ämnen som kan föras till kristen tro. De idag kända svenska visorna finns sedan 1986 utgivna av Svenskt visarkiv i andra bandet av den text- och melodikritiska utgåvan Sveriges medeltida ballader. Bland legendvisorna finner man bland andra många varianter av den varje år vid jultid sjungna Staffansvisan, "Sankte Staffan" (SMB 39), "Liten Karin" (SMB 42) och "Herr Töres döttrar" (SMB 47), vars narrativ ligger till grund för Ingmar Bergmans film Jungfrukällan.

Se även 
 Medeltida ballader
 Sveriges medeltida ballader
 Lista över Sveriges medeltida ballader

Källor

Noter

Externa länkar 
Sveriges medeltida ballader – Legendvisor (Band 2)

Musikgenrer
Folkminnen
Visor
Gaycommunityt

Gaycommunityt är ett komplext begrepp eftersom det grupperar subkulturer av mycket varierande karaktär. Gay har här vanligen en bred tolkning som innefattar bland annat HBTQ-personer, men ibland är det enbart homosexuella män som avses. Med den breda definitionen omfattar subkulturerna till exempel läderbögar, björnar, transpersoner, lesbiska och drag queens/drag kings.

Definition av communityt
Det finns kulturer kring sexuella minoriteter som en betydande del av dem som tillhör respektive minoritet är en del av. Det finns emellertid också individer som är en del av minoriteten men som inte deltar aktivt i minoritetens kulturliv. I synnerhet i väl avgränsade gayområden inom städer ("gay villages") har de sociala nätverken för många HBTQ-personer traditionellt sett koncentrerats till att bara omfatta andra medlemmar av den lokala HBTQ-scenen, även om detta förändras allt eftersom subkulturerna utvecklas. Många andra medlemmar av gaycommunityt förblir geografiskt eller socialt avskilda från andra HBTQ-personer, eller känner inte att deras sociala relationer till HBTQ-vänner är väsensskilda från deras relationer med heterosexuella vänner.

Det är därför möjligt att tänka sig en världsomspännande eller lokal HBTQ-miljö eller ett socialt nätverk av HBTQ-personer, som dock inte nödvändigtvis omfattar alla HBTQ-personer inom det angivna området. Eventuellt kan man även skilja mellan en persons sociala och sexuella nätverk (eller universum av potentiella sexpartner).

Vissa ifrågasätter idén om att personer som aldrig har träffats skulle utgöra ett community eller socialt nätverk. Andra förespråkar dock tanken att alla HBTQ-personer  (och eventuellt deras vänner) på ett eller annat vis verkligen utgör ett globalt nätverk.

Källor

HBTQ-kultur
Egoistisk anarkism

Egoistisk anarkism är en tankeströmning som menar att alla förnimmelser utgår från individen. Filosofen och vänsterhegelianen Max Stirner använde sig av uttrycket egoism i nytt ordalag med publiceringen av verket Den ende och hans egendom år 1844. Tidigt kom den anarkistiska egoismen att betraktas som en riktning inom individualanarkismen och förknippas med tänkare som bland annat Benjamin Tucker, James L. Walker, John Henry Mackay och Renzo Novatore. Den anarkistiska egoismen har tagit sig uttryck från fridfull pacifism till våldsam nihilism.

Externa länkar
Max Stirner – Den ende och hans egendom (1844)
James L. Walker – The Philosophy of Egoism (1905)
Renzo Novatore – Toward the Creative Nothing (1924)
Sidney Parker – Archists, Anarchists and Egoists

Anarkism
Egoism
Björn (gaykultur)

Björnrörelsen är en subkultur inom HBTQIA-samhället för homo- och bisexuella män som föredrar vissa ideal som tydligt avgränsar sig från norm idealen inom homovärlden. Olika björnföreningar, klubbar och andra sociala plattformar fungerar som mötesplatser. De utseendemässiga idealen betonar maskulinitet och kraftig kroppsbehåring, och det är heller inte negativt att ha en tydlig övervikt. Björnföreningar finns i stora delar av västvärlden och har internationella nätverk, Kulturen började omkring år 1980 i USA som en motpol till den då rådande gay-normen att vara smal och hårlös. Som gemensam symbol brukar man använda den så kallade "björnflaggan".

En björn är alltså en maskulin homo- eller bisexuell, ofta icke alltför ung, man som uppvisar vissa fysiska drag, vilka ses som särskilt manliga, i synnerhet kraftig kroppsbehåring. Björnar uttrycker ofta en tydlig maskulinitet och undviker ibland att umgås med män som uppvisar femininitet eller fjollighet.

Terminologi 

 Cub – en yngre (eller visuellt yngre) version av en björn, ibland men inte alltid, med en mindre ram.
 Chub –En tung man som kan beskrivas som överviktig eller tjock. Dessa män är också en distinkt subkultur inom gaygemenskapen, och kanske/kanske inte identifierar sig med björnrörelsen
 Otter – Betraktad som en underart av "björn" av vissa, en utter är en hårig smal/liten man.
 Ursula – En lesbisk björn.
 Panda (eller Pandabjörn) – En björn av asiatisk härkomst.
 Polar bear – En äldre björn vars ansikts- och kroppsbehåring övervägande eller helt är vitt eller grått.
 Trans bear – En transperson, vanligtvis en transman, som är hårig och tung.
 Wolf – En homosexuell man med kropps- och ansiktshår, men också en väldigt mager, muskulös, atletisk byggnad.

Symbol 
Björngruppen representeras av björnflaggan, som har sju horisontella ränder, uppifrån och ner i färgerna brunt, rödbrunt, gult, beige, vitt, grått och svart, samt ett björntassavtryck i svart i övre hörnet mot flaggstången. Inspiration till flaggans grundmönster med sju ränder kommer från den regnbågsflagga som används som symbol för HBTQIA-rörelsen.

En del björnar tatuerar in en "Björntass" med diverse variationer, men oftast är det tassen på flaggan till höger som tatueras in någonstans på kroppen, vanligtvis på bröst, rygg eller arm.

Källhänvisningar 

HBTQ-kultur
HBTQ-terminologi
Österrikes Grand Prix 1973

Österrikes Grand Prix 1973 var det tolfte av 15 lopp ingående i formel 1-VM 1973.

Resultat
 Ronnie Peterson, Lotus-Ford, 9 poäng
 Jackie Stewart, Tyrrell-Ford, 6
 Carlos Pace, Surtees-Ford, 4
 Carlos Reutemann, Brabham-Ford, 3
 Jean-Pierre Beltoise, BRM, 2
 Clay Regazzoni, BRM, 1 
 Arturo Merzario, Ferrari 
 Denny Hulme, McLaren-Ford
 Gijs van Lennep, Williams (Iso Marlboro-Ford)
 Mike Hailwood, Surtees-Ford

Förare som bröt loppet
 Emerson Fittipaldi, Lotus-Ford (varv 48, bränslesystem)
 Howden Ganley, Williams (Iso Marlboro-Ford) (44, för få varv)
 Jean-Pierre Jarier, March-Ford (37, motor) 
 Rikky von Opel, Ensign-Ford (34, bränslesystem)
 Wilson Fittipaldi, Brabham-Ford (31, bränslesystem)
 Graham Hill, Hill (Shadow-Ford) (28, upphängning)
 George Follmer, Shadow-Ford (23, differential)
 Rolf Stommelen, Brabham-Ford (21, hjul) 
 Jackie Oliver, Shadow-Ford (9, bränslesystem)
 François Cévert, Tyrrell-Ford (6, upphängning)
 James Hunt, Hesketh (March-Ford) (3, insprutning) 
 Peter Revson, McLaren-Ford (0, koppling) 
 Mike Beuttler, Clarke-Mordaunt-Guthrie (March-Ford) (0, kollision)

Förare som ej startade
 Chris Amon, Tecno (saknade motor)
 Niki Lauda, BRM (föraren skadad)

VM-ställning

1973 i Österrike
Österrikes Grand Prix
Chris Impellitteri

Chris Impellitteri, född 1964, är en amerikansk gitarrist och ledare för musikgruppen Impellitteri.

Amerikanska gitarrister
Födda 1964
Män
Levande personer
Rob Rock

Robert Rock, född 29 juni 1959 i Orlando, Florida, är en heavy metal-sångare och låtskrivare som är mest känd som sångare i bandet Impellitteri. Han är även känd för sin solokarriär och har än så länge släppt fyra studioalbum och ett livealbum.

Heavy metal-musiker
Män
Levande personer
Födelseår saknas