kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jeroen Brouwers

Jeroen Brouwers, född 30 april 1940 i Batavia (nuvarande Jakarta), Indonesien, död 11 maj 2022 i Maastricht, Nederländerna, var en nederländsk författare och journalist.

Bibliografi (utgivet på svenska) 
 Bottensats 1984

Priser och utmärkelser 
 Multatuli-priset
 AKO Literatuurprijs 2001 för Geheime kamers
 Asteroiden 13127 Jeroenbrouwers är uppkallade efter honom.

Källor 

Nederländska författare under 1900-talet
Nederländskspråkiga författare
Födda 1940
Män
Avlidna 2022
Nederländska journalister
Personer från Jakarta
Fallet Jesus

Fallet Jesus: fakta och indicier: en reporters personliga granskning (engelsk originaltitel The Case for Christ) är en bok från 1998 av Lee Strobel som undersöker trovärdigheten av att Jesus verkligen gjorde det som Bibeln säger att han gjorde och var den Bibeln säger att han var genom att intervjua ledande forskare inom olika områden som arkeologi, medicin och textkritik. De forskare som intervjuas är Craig Blomberg, Bruce Metzger, Edwin Yamauchi, John McRay, Gregory Boyd, Ben Witherington III, Gary Collins, D.A. Carson, Louis Lapides, Alexander Metherell, William Lane Craig, Gary Habermas och J. P. Moreland. 

Boken utgavs i USA av Zondervan och på svenska av Libris.

Boken har kritiserats av Earl Doherty i dennes bok Challenging the Verdict.

Litteratur 1998
Kristen litteratur

en:Lee Strobel#Other books
Alex Acuña

Alex Acuña, född 12 december 1944 i Pativilca, Peru, är en peruansk trumslagare och percussionist.

Han har spelat med bland andra Harry Belafonte, Elvis Presley, Diana Ross, Koinonia, Abraham Laboriel, Nathan East, Per-Erik Hallin, Weather Report, Paul McCartney, Ella Fitzgerald, Chick Corea, Whitney Houston, Wayne Shorter, Herbie Hancock, Carlos Santana, Roberta Flack, U2 och Al Jarreau.

Källor 

Födda 1944
Peruanska trummisar
Musiker inom latinsk musik
Män
Levande personer
Curraghspets

Curraghspets, knypplade spetsar från den irländska byn Curragh i grevskapet Limerick. De har tillverkats sen mitten av 1800-talet och liknar brysselapplikationsspetsarna. Det vanligaste motivet är blommor.

Spetsar
Foulé

Foulé, tyg av ull som antingen enbart består av kamgarn eller även med inslag av kardgarn. Bindningen är av tuskaft- eller kyperttyp. Efter att tyget har vävts valkas det lätt, ruggas och överskärs intill ytan. Foulé används till kläder.

Ylletyger
Feraghanmatta

Feraghanmattor, mattor från det iranska Feraghandistriktet. De är gjorda av fin och glansig ull och knutna med sennehknut med en täthet av mellan 300 000 och 400 000 knutar per m². Mattornas botten är oftast mörkblå men de verkar nästan helröda eftersom det röda heratimönstren helt dominerar mattan.

Persiska mattor
Pamid

Pamid är en blå vindruva med bulgariskt ursprung som har odlats sedan antiken. Pamid förekommer idag i större utsträckning i Bulgarien, Serbien, Kroatien, Bosnien och Hercegovina, Nordmakedonien, Montenegro, Slovenien, Albanien, Turkiet, Grekland, Ungern och Rumänien.

Vindruvor
Abraham Laboriel

Abraham Laboriel, född 17 juli 1947 i Mexico City, är en mexikansk basist med honduranskt ursprung.

Han är av många ansedd som världens bästa basist. Han har medverkat på över 3000 album, och har spelat med bland andra Donald Fagen, Lee Ritenour, Dave Grusin, Andy Pratt, Stevie Wonder, Barbra Streisand, Al Jarreau, Billy Cobham, Dolly Parton, Elton John, Ray Charles, Madonna, Paul Simon, Keith Green, Alvaro Lopez and Res-Q Band, Lisa Loeb, Quincy Jones, Russ Taff, Larry Carlton, Engelbert Humperdinck, Crystal Lewis, Chris Isaak, Michael Jackson, Alex Acuña, Al Jarreau, Jim Keltner, Leonard Cohen och Phillip Bailey. 1980 grundade han gruppen Koinonia. När han gjorde sina tre soloalbum (Dear Friends, Guidum och Justo & Abraham) hade han med många kända musiker, till exempel Alex Acuña, Al Jarreau, Jim Keltner, Philip Bailey och Justo Almario.

Abraham Laboriel är far till trumslagaren Abe Laboriel Jr, som bland annat spelat med Paul McCartney.

Referenser

Mexikanska basister
Män
Födda 1947
Levande personer
Direktfärgämne

Direktfärgämne eller substantivt färgämne, en typ av färgämne som färgar direkt, d.v.s. utan att betmedel behöver användas.

Direktfärgämnena färgar först och främst cellulosafibrer, men vissa ämnen kan även färga protein och polyamid. Bästa resultat erhålls om man använder färgämnena tillsammans med en färgbadstillsats av natriumklorid eller natriumsulfat. Ämnenas ljus- och tvättbeständighet varierar från mycket dåliga till medelmåttiga och goda.

De tillhör den stora gruppen azolfärgämnen och är vattenlösliga. Första framställningen skedde 1884 och de är relativt billiga att tillverka.

Eftersom färgämnesgruppen innehåller både etsbara och etsbeständiga färgämnen så är de lämpliga för etstryck.

Färgämnen och pigment
Downtonspets

Downtonspets är en knypplad spets tillverkad under 1800-talet i den engelska staden Downton i Wiltshire. Spetstypen är inte helt olik buckinghamspetsen.

Se även 
Lista över spetsar

Spetsar
Eriwanmatta

Eriwanmattor, mattor tillverkade i staden Jerevan i Armenien. Mattor har tillverkats där sedan antiken och de känns igen på sina stora stiliserade blomstermedaljonger, vilka ofta sitter flera i rad. Medaljongerna har ofta olika bottenfärger som rött, ljusblått, mörkblått eller beige. Numera så säljs även en stor del moderna kaukasiska mattor under samma namn.

Kaukasiska mattor
Jerevan
Dresdenbroderi

Dresdenbroderi är en spetsimitation som sys på fint tyg med hopdragssömmar. De finaste broderierna tillverkades i Sachsen men imitationer gjordes i hela norra Tyskland och även på en del andra ställen i Europa. Broderiet användes till bland annat hättor, näsdukar och barnkläder.

Broderi
Gregory A. Boyd

Gregory A. "Greg" Boyd, född 2 juni 1957, är en amerikansk teolog, pastor och författare. Han är en känd försvarare av kristendomen som har skrivit eller medförfattat flera böcker.

En av hans böcker är Brev från en skeptiker som är en brevväxling som han hade med sin far, Edward Boyd, och som ledde till att fadern blev kristen.

Externa länkar
Christus Victor Ministries webbsida
Greg Boyds blogg

Amerikanska teologer under 2000-talet
Amerikanska författare under 2000-talet
Män
Amerikanska bloggare
Födda 1957
Levande personer
Kristna författare
Filmtryck

Filmtryck, tygtryck som utförs med schabloner. Tekniken utvecklades under 1900-talet med en japansk tryckteknik som förebild.

Tanken är att överföra färgpasta till tyg genom ett fint mönsterbärande nät uppspänt i en ram. Själva schablonen består av trä eller metall och nätet är av polyamid eller polyester. Motivet som man vill trycka kan antingen föras över till schablonen manuellt eller fotografiskt. Om man ska trycka med fler än en färg så används en schablon för varje färg. Färgpastan pressas med en rakel genom ner genom hålen i schablonväven och lägger sig som en film på tygets yta. När pastan har torkat fixeras färgen.

Referenser 

Textiltryck
Enjilasmatta

Enjilasmattor, mattor knutna i den Iranska byn Enjilas. Mattornas bottenfärg är lysande krappröd och mönstret görs i beige eller mörkblått. Det vanligast mönstret är heratimönster. Mattorna knyts med turkiskknut med en täthet på 100 000-150 000 knutar per m².

Persiska mattor
Duvetin

Duvetin är ett tyg tillverkat av både bomull och ull med lugg av schappesilke. Tyget ruggas på rätsidan och blir därigenom luddigt.

Källor 

Bomullstyger
Ylletyger
Sidentyger
Florentinerhatt

Florentinerhatt är en ljus damhatt av strå med brett brätte. Namnet, som kommer av att hatten ursprungligen tillverkades i Florenstrakten, har använts sedan början på 1800-talet. Hatten var populär från mitten av 1800-talet.

Referenser 

Huvudbonader
Portugieser

Portugieser är en blå vindruva som odlas i stor utsträckning i Tyskland, Österrike och Ungern där den kallas Kékoportó. I Tyskland var  38 km², eller 3,7% av vinarealen, bestyckad med Portugieser år 2012. De viktigaste odlingsområdena var Pfalz och Rheinhessen..

Namnet till trots har druvan ingenting med Portugal att göra, utan den kommer från Donau-regionen i Österrike. Druvan ger ett lätta bäriga viner med låga tanniner påminnande om Pinot Noir, men det finns även grå, gröna och vita varianter.

Referenser

Vindruvor
Eolienne

Eolienne är ett halvsidentyg i ripsbindning. Varpen består av grègesilke och har dubbelt så många trådar per kvadratenhet som inlagan, vilken består av kamgarn med hård snodd. Tyget används till finare klänningar och foder.
Sidentyger
Ylletyger
Tyger i tuskaft
Damascenerspets

Damascenerspets, spetstyp som upptsod i mitten av 1800-talet och bestod av knypplade honitonmotiv och band.

Spetstypen tillverkades både professionellt och av amatörer. Tillverkningen gick till som så att motiv och band tråcklades upp på ett fast underlag på vilket mönstret till den färdiga spetsen var uppritat. Sedan sammanfogade man motiven med tränsade stygn och spindlar. Till skillnad från de mer vanliga point lace spetsarna så använde man här inte sydda spetsbottnar.

Denna typ av spetsar var särskilt populära i England.

Spetsar
Enghientapet

Enghientapet, tapet tillverkad i den belgiska staden Enghien (Edingen). Staden var under 1500-talet ett betydande centrum för tapetvävning. Motiven på tapeterna utgjordes huvudsakligen av mönster med växter och lövträd.

Tapeter
Flandrisk spets

Flandrisk spets, spetsar knypplade i Flandern. Beteckningen används framförallt för två typer av spetsar dels en kombinationsspets med knypplade motiv av blommor eller slingrande band i vävbottnen och dels en modern vidareutveckling av en spets från 1600-talet där motiven som knypplas med vävslag utgörs av blommor, fåglar eller blomvaser.

Spetsar
Pierre Dupont (konstnär)

Pierre Dupont, född 1570, död 1640, var en fransk målare och mattknytare. Han arbetade i många år som mattknytare åt franska hovet, men han är mest känd för sitt arbete vid Savonneriefabriken i Paris. Han hade 1627 tillsammans med sin elev Simon Lordet fått privilegium från kung Ludvig XIII att inrätta och driva verkstaden.

Källor

Födda 1570
Avlidna 1640
Franska konstnärer
Män
Filébroderi

Filébroderi, broderi utfört på ett nätunderlag, oftast kallad filé. Benämningen omfattar olika tekniker och kan utföras på handknutna eller vävda nät.

I Egypten, Kina och Centralamerika förekom broderi på nät minst 2000 år f. Kr. men i Europa verkar tekniken först dyka upp under medeltiden. De tidigaste bevisen för filébroderi i Europa är engelska inventarieförteckningar från 1327. Under 1500- och 1600-talen var broderitypen högsta mode.

Broderiet förekommer ofta på damkläder under renässansen men även på inredningstextilier av linne. Tekniken har inom allmogekonsten använts för takdukar under 1700-talet, för hyllister och dekoration av sänglinne. Motiven är oftast geometriska.

Till broderiet används oftast ett regelbundet nät som fuktas och spänns upp i en filéram så att maskorna bildar regelbundna rutor. Nålen som används bör vara lång och trubbig och garnet ska i grovlek motsvara det knutna nätet. Sömsätten kan variera men man arbetar med en fortlöpande tråd.

De tre populäraste formerna av filébroderi under olika tider har varit filet antique, file Richelieu och file guipure. Filévirkning imiterar filébroderi.

Referenser 

Broderi
Engrêlure

Engrêlure, fin cirka en cm bred knypplad spets som förr syddes fast på dyrbarare spetsar över sömmen som sammanfogar spets och tyg, för att skona deras stadkant från slitage.

Se även 
Lista över spetsar

Spetsar
Filévirkning

Filévirkning är en virkad imitation av filébroderi.

Det finns två varianter av filévirkning, i den första så virkas endast nätet och mönstret broderas som vanligt och i den andra så utförs både nät och mönster i virkning.

Referenser 

Virkning
Ferraratapet

Ferraratapet, tapeter vävda i Ferrara i Italien.

Ett tapetväveri grundades i Ferrara 1536 av hertigen Ercole II Este. Han rekvirerade två vävare från Flandern (Hans och Nicholas Karcher) och den italienske målaren Battista Dosso. De första tio åren vävdes en del fina tapeter, men sedan gick det utför och verkstaden upphörde helt när hertigen dog.

Tapeter
Häckla

En häckla är ett redskap som används vid framställning av lingarn. Den består av en bräda med piggar av metall som linet efter bråkning och skäktning dras igenom för att få linets fibrer att ligga parallellt. Vid modern maskinell framställning av lin används särskilda häcklingsmaskiner.

Textilredskap
Lin
Fatehpurmatta

Fathepurmattor är mattor tillverkade i den indiska staden Fatehpur. Under Akbar den stores tid knöts här mycket vackra orientaliska mattor. Numer sker här fabrikstillverkning av mattor som i mycket liknar agramattorna.

Indiska mattor
Archibald Sayce

Archibald Henry Sayce, född 1846 nära Bristol, död 1933, var en engelsk orientalist, särskilt assyriolog. 

Sayce prästvigdes 1870 och blev 1876 Max Müllers efterträdare som extra ordinarie professor i jämförande språkforskning i Oxford och 1891 professor i assyriologi där.

Bibliografi (i urval) 
 
 Outlines of Accadian Grammar (1870) 
 Babylonian literature (1871)
 An Assyrian Grammar for Comparative Purposes (1872)
 Principles of Comparative Philology (1874)
 Introduction to the Science of Language (2 band, 1880) 
 Monuments of the Hittites (1881)
 Fresh Light from the Ancient Monuments (1884; 7:e upplagan 1892; "Talande stenar", 1896)
 Ancient Empires of the East (1884) 
 Hibbert Lectures on Babylonian Religion (1887)
 Records of the Past, new series (2 bd, 1888-90) 
 Egypt of the Hebrews and Herodotus (1895)
 Babylonians and Assyrians (1900)
 Egyptian and Babylonian Religion (1903) 
 Archaeology of the Cuneiform Inscriptions (1907)

Källor 

Assyriologer
Brittiska orientalister
Födda 1846
Avlidna 1933
Män
Personer verksamma vid Oxfords universitet
Fontang

Fontang (franska fontange) är en håruppsättning och hårprydnad av parisiskt ursprung som var populär i slutet av 1600-talet och in på de första decennierna av 1700-talet.

Fontangen uppstod efter traditionen sommaren 1680, då under en ritt Ludvig XIV:s älskarinna Marie-Angelique Fontanges tappade sin hatt. Hon skall då ha bundit upp sitt hår med ett snöre, alternativt sitt spetsprydda strumpeband, varpå Ludvig XIV skall ha blivit förtjust och bett henne att alltid bära håret uppsatt på detta vis. Håruppsättningen ska sedan ha uppkallats efter henne. 

Fontangen var till en början var ganska låg, men blev snart allt högre. I den mer utvecklade varianten sammanhålls och stöds den höga hårklädseln av band, spetsar och vackra tyger med mera. Den var högst i mitten och lägre mot sidorna samt håret rakt uppstående eller något framåtlutande skärmlik. Även spetsen som användes kallades fontang och kunde fungera som en huva över det uppställda håret, med ändar som fortsatte ned på ryggen, och ända till midjan.

Fontangen ingick som ett led i det sena 1600-talets mode att göra damprofilen hög, smal och vertikalbetonad, genom smalare höfter och midja, djupare urringning, snibbliv och snäva ärmar, vilken avlöste det tidigare modet med låg, bred håruppsättning, stora puffärmar, bred midja med rikt rynkad kjol.

Fontangen höll sig kvar i Parismodet till omkring 1710, och levde på sina håll kvar flera årtionden in på 1700-talet.

Källor 

 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Accessoarer
Frisyrer
Huvudbonader
Mode under 1600-talet
Mode under 1700-talet
Permiska språk

Permiska språk är en språkgrupp inom de finsk-ugriska språken, som i sin tur tillhör de uraliska språken. Permiska språk omfattar språken udmurtiska och komi (ibland uppdelat i komi-syrjänska och komi-permjakiska), vilka talas i den nordöstra delen av europeiska Ryssland, bland annat i de autonoma republikerna Udmurtien och Komi. Udmurtiska och komi är relativt närbesläktade språk, men inte till den grad att de är inbördes förståeliga. 

Det uppskattas att de permiska språkens urspråk avskilde sig från övriga finsk-ugriska språk ungefär 2000 f.Kr. Detta språk, protopermiskan, genomgick stora förändringar som skilde det från det finskugriska urspråket. Den permiska enheten bröts i sin tur på 700- och 800-talen e.Kr., då förfäderna till våra dagars komer emigrerade norrut.
Liksom de flesta finsk-ugriska språk har de permiska språken agglutinerande språkstruktur. De saknar dock vokalharmoni, som i övrigt har stor utbredning bland finsk-ugriska språk.
Inom ljudsystemet har de permiska språken förändrats betydligt från det antagna rekonstruerade protofinskugriska språket. I konsonantsystemet är den stora förändringen att tonande klusiler, som saknades i den rekonstruerade protofinskugriskan, utvecklades i protopermiskan. De nuvarande permiska språken har i stort sett bevarat samma uppsättning konsonantfonem i initial position som antas ha funnits i protopermiskan.

Källor

Noter
Fotoprint

Fotoprint är tygtrycksteknik för mönstring av tyg.

Det är ingen egentlig tryckmetod då överföringen av mönstret till tyget sker i mörkrum genom kontaktkopiering. Metoden utvecklades i Frankrike på 1920-talet och går till så att tyg av cellulosafibrer impregneras med ljuskännsligt färgämne varefter man gör ett negativ (eller diapositiv på litofilm) av motivet. Filmen monteras sedan på en glasskiva och placeras på tyget, därefter överförs motivet till tyget med hjälp av ultraviolett ljus.

Textilindustri
Ersarimatta

Ersarimattor är nomadmattor, som är vävda av de turkmenska nomaderna ersarierna i Turkmenistan och Uzbekistan. Mattornas varp är av får- eller getull, ibland även blandat med hästhår. Modernare mattor kan även innehålla bomull. Färgerna är mörkt röda, blå, beige och ibland gula och blågröna. 

Orientaliska mattor
Nomadmattor
Dorukhshmatta

Dorukhshmattor, mattor härrörande från Mesheddistriktet i Iran. De är tillverkade på landsbygden och håller vanligen måtten 140 x 220 cm. Mattorna har mycket varierande mönster och är färgade i mörkrött och mörkblått.

Persiska mattor
Etsad spets

Etsad spets eller Spachtelspets, maskingjord spetsimitation. De utförs som maskinbroderi på en bottenväv som sedan etsas bort. Bottenväven kan bestå av cellulosafibrer som genom uppvärmning bryts ner eller av vattenlösliga textilmaterial som sköljs bort när broderiet är klart. De etsade spetsarna är relativt tjocka och används numera främst till gardiner.

Spetsar
Fredrik Bissmarck

Fredrik Gottlieb Bissmarck, född 3 september 1862 i Halmstad, död  12 juli 1945 i Bromma församling, var en svensk läkare och ämbetsman. Han var bror till Georg Bissmark.

Han blev student 1881, medicine kandidat vid Karolinska institutet 1885 och medicine licentiat där 1889. Efter studieresor i utlandet och läkaruppdrag vid Garnisonssjukhuset och Serafimerlasarettet i Stockholm fick han tjänst som t.f. förste provinsialläkare i Hallands län 1891, biträdande provinsialläkare i Halmstads distrikt 1893, t.f. förste provinsialläkare i Blekinge län 1897, förste provinsialläkare i Östergötlands län 1898 och innehade sistnämnda befattning i Stockholms län 1910–1915. Han var därigenom en av de första läkare som togs i anspråk för den 1891 inrättade provinsialläkarinstitutionen. Under åren 1912–1929 var han även läkare vid Stockholms länsdispensär. År 1914 utnämndes han till medicinalråd och även chef för hälsovårdsbyrån i Medicinalstyrelsen, samt till medlem av rättsmedicinska och rättspsykiatriska nämnderna i Medicinalstyrelsen. Tillsammans med Richard Stenbeck utgav han Medicinalförfattningar (1926; fjärde upplagan 1940). Bissmarck pensionerade sig 1929 vid 67 års ålder. Han är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor

 Bissmark, Fredrik Gottlieb på SvenskaGravar.se

Svenska provinsialläkare
Svenska medicinalråd
Svenska läkare under 1900-talet
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Läkare från Halmstad
Ämbetsmän från Halmstad
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1862
Avlidna 1945
Män
Charles Baker

Charles Baker kan syfta på:
 Charles Baker (lärare), en lärare för döva under 1800-talet
 Charles Baker (skådespelare), en amerikansk skådespelare
Anne Elizabeth Baker

Anne Elizabeth Baker, född 16 juni 1786, död 22 april 1861, brittisk filolog och illustratör.

Hon var syster till historikern George Baker. Hon följde sin bror på hans många resor och var hans medarbetare, bland annat illustrerade hon hans arbeten. Under sina många resor i Northamptonshire samlade hon på sig material för sitt filologiska verk Glossary of Northamptonshire Words and Phrases, to which are added the customs of the county (2 band 1854) som när det kom ut var ett av de bästa lokala lexikonen.

Källor
Stephen, Leslie - Dictionary of National Biography, vol 3 - MacMillan & Co. 1885

Noter

Kvinnor
Födda 1786
Avlidna 1861
Brittiska filologer
Brittiska illustratörer
Universe Apollo

Universe Apollo var ett tankfartyg sjösatt 1959. Hon var med sin dödvikt på 114 356 ton det första tankfartyg att överskrida 100 000 tons-gränsen. Hon byggdes i Kure i Japan för Universe Tankships Inc. Dimensionerna var 277,9 x 41,3 m och lastad kunde hon göra 15,5 knop.

Tankfartyg
Fartyg byggda i Japan
Fartyg sjösatta 1959
WP:Projekt Japan
Mitsubishi A5M

Mitsubishi A5M var ett japanskt fartygs- och landbaserat jaktflygplan från 1930-talet, av de allierade kallat Claude. Det var världens första hangarfartygsbaserade monoplan. Konstruktören Jirō Horikoshis arbete med att ta fram flygplanet beskrivs i 2013 års animerade långfilm Det blåser upp en vind.

Beskrivning
Planet är ett svar på en specifikation från japanska flottan utfärdad 1934. Konstruktionsteamet leddes av Jirō Horikoshi. Teamets monoplandesign var något av en chansning, då alla tidigare ensitsiga jaktplan som tillhörde flottan var biplan och en tidigare monoplankonstruktion från Mitsubishi hade förkastats.

Den första prototypen flög i februari 1935, under beteckningen Mitsubishi Ka-14, och var utrustad med en Nakajima Kotobuki 5-motor på 410 kW. Provflygningarna imponerade på flottan, och bland annat kom planet upp i 450 km/h. Provflygningarna avslöjade dock att det fanns vissa aerodynamiska problem med konstruktionen.

Den andra prototypen fick omritade vingar, och motorn byttes mot en Kotobuki 3-motor på 418 kW. Ytterligare fyra prototyper färdigställdes med olika motorkonfigurationer, innan flottan bestämde sig för att beordra produktion av den andra prototypen (som hade en lågt sittande vinge) utrustad med en Kotobuki 2 KAI-1-motor.

När Japan gick in i andra världskriget var A5M japanska flottans standardjaktplan. Det visade sig dock snabbt vara otillräckligt. Sommaren 1942 hade alla planen flyttats bort från fronttjänstgöring, till förmån för efterföljaren Mitsubishi A6M Zero (också den en Horikoshi-konstruktion). I slutet av kriget användes planet även för kamikazeuppdrag.

Totalt tillverkades 1 094 plan.

Varianter
A5M1 – första produktionsvarianten. Den var när den kom ut på förban 1936 japanska flottans första monoplan-jaktplan.
A5M1a – variant av A5M1. Istället för två 7,7 mm kulsprutor var den beväpnad med två 22 mm Oerlikon FF-kanoner.
A5M2 – förbättrad variant från 1937. Det ansågs vara flottans viktigaste flygplan under andra kinesisk-japanska kriget.
A5M2a – undervariant till A5M2. Den var utrustad med en Kotobuki 2-KAI-3-motor på 455 kW.
A5M2b – undervariant till A5M2 utrustad med en Kotobuki 3-motor på 477 kW.
A5M3 – en experimentell variant som endast framställdes i två exemplar. Den var utrustad med en Hispano-Suiza 12Xcrs-motor med en 20 mm kulspruta monterad i propellern.
A5M4 – den slutgiltiga produktionsvarianten.
A5M4-k – tvåsitsig skolflygplansvariant.

I populärkulturen
Framtagandet av flygplanstypen beskrivs i filmen Det blåser upp en vind från 2013. Filmen är en fiktionaliserad biografi över flygplanskonstruktören Horikoshi och beskriver bland annat provflygningar inför flottans personal, de aerodynamiska problemen och Horikoshis övriga arbete på Mitsubishi.

Referenser

Noter

Allmänna källor

Externa länkar 
 Färgning Mitsubishi A5M

Japanska jaktflygplan
Japanska stridsflygplan under andra världskriget
WP:Projekt Japan
A5M