kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vitkindad pingvin

Vitkindad pingvin (Eudyptes schlegeli) är en fågel i familjen pingviner inom ordningen pingvinfåglar. Den beskrevs först av den tyske zoologen och etnografen Otto Finsch 1876 och fick sitt vetenskapliga artnamn till åminnelse av den tyske ornitologen Hermann Schlegel.

Utseende 
Som adult blir vitkindad pingvin ungefär 70 centimeter lång och väger 5,5 kilogram. Ovansidan är svart, undersidan vit. Liksom övriga pingviner i släktet har den karakteristiska gula, orange, och svarta plymer som sticker ut från pannan och bakåt. Den skiljs från macaronipingvin på att den har ett vitt ansikte till skillnad från den senares svarta.

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar på Macquarieön som ligger ungefär halvvägs mellan Australien och Antarktis samt på mindre öar i samma område. Mindre antal av liknande fåglar har dock uppträtt på andra subantarktiska öar som Sydgeorgien och Kerguelen, vilket kan tyda på att den även häckar på andra platser.

Både mitokondriellt DNA och cellkärne-DNA indikerar att arten skildes från sin närmsta släkting, macaronipingvinen (Eudyptes chrysolophus), för ungefär 1,5 miljoner år sedan. Dessa båda närbesläktade arter är morfologiskt mycket lika, och har ofta behandlats som en och samma art. Vissa auktoriteter gör det fortfarande.

Levnadssätt 
Vitkindad pingvin häckar i mycket stora kolonier på platt underlag med sand, småsten eller klippor. Under häckningstid livnär den sig på krill, fisk och bläckfisk. Dess levnadssätt utanför häckningstid är okänt.

Status och hot 
Arten jagades kraftigt under 1800-talet men har återhämtat sig. I mitten på 1980-talet uppskattades 850 000 par häcka på Macquarie, med ett mindre antal på de små närliggande öarna Bishop och Clerk. 2016 bedömdes den totala populationen bestå av drygt 750 000 par. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som livskraftig, även om beståndsutvecklingen är oklar.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar den tyske ornitologen Hermann Schlegel (1804-1884). På svenska har arten i litteratur även kallats vithakad pingvin.

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Pingviner
Fåglar i antarktiska regionen
Megadyptes

Megadyptes är ett släkte med pingviner som omfattar två arter, varav en är utdöd:
 Gulögd pingvin (Megadyptes antipodes)
 Waitahapingvin (Megadyptes waitaha) – utdöd under holocen

Noter 

Pingviner
Fågelsläkten
Magellanpingvin

Magellanpingvin (Spheniscus magellanicus) är en sydamerikansk fågel i familjen pingviner inom ordningen pingvinfåglar.

Utseende 
Magellanpingvinen är med en kroppslängd på 70 cm en av de mindre pingvinarterna. Likt den nordligare humboldtpingvinen, men olikt övriga pingviner, har den vit strimma på huvudsidan. Från humboldtpingvinen skiljer den sig genom mindre näbb, mindre skärt vid näbbroten, bredare vitt band på sidan av huvudet och två mörka bröstband istället för ett. Ungfågeln saknar vuxna fågelns huvudteckning. Istället är den mörkgrå på hjässan och ljusgrå eller vitaktig på kinderna, strupen och hakan med ett otydligt grått band på bröstet.

Utbredning och systematik 
Magellanpingvinen förekommer längs Patagoniens kuster, i Argentina, Chile, Uruguay och ibland södra Brasilien. Den häckar även i Falklandsöarna och Juan Fernández-öarna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Magellanpingvinen är ganska skygg, men sällskaplig och högljudd i häckningskolonierna. Jämfört med humboldtpingvinen är den möjligen mer pelagisk under häckningstiden. Den ses oftast i grupper med upp till 50 fåglar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population som uppskattas till mellan 1,1 och 1,6 miljoner par, varav 900 000 utmed den argentinska kusten, 100 000 i Falklandsöarna och minst 144 000 par i Chile. Fram till 2020 ansågs arten minska relativt kraftigt i antal och listades därför som nära hotad av internationella naturvårdsföreningen IUCN. Nya data visar dock på att beståndet troligen är stabilt idag eller endast svagt minskande, varför den numera kategoriseras som livskraftig. Största hoten mot fågeln kommer från oljeutsläpp, fiskindustrin samt från klimatförändringar.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Pingviner
Fåglar i neotropiska regionen
Rostpärluggla

Rostpärluggla (Aegolius acadicus) är en huvudsakligen nordamerikansk fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Rostpärlugglan är en liten (18–20 cm) uggla med stort runt huvud. Den är tydligt mindre än pärlugglan och mer rostbrun i fjäderdräkten. Undertill är en längsstreckad i rostbrunt, ej vitprickig på brun botten. På ovansidan är vita fläckar begränsade till skapularerna. Ansiktsskivan är ljusbrun med ett tydligt vitt V mellan ögonen. Sången består av en låg visslande serie, "toit toit toit...", där tonerna upprepas två gånger i sekunden. Även ett hest och stigande kattlikt "shweeee" hörs.

Utbredning och systematik 
Rostpärluggla delas in i två underarter. Nominatformen förekommer i nästan hela utbredningsområdet, från södra Alaska och södra British Columbia österut tvärs över Kanada till Gulf of St Lawrence och söderut i USA till Kalifornien, Arizona och New Mexico och i öster södra Wisconsin och Pennsylvania, vintertid ända till sydöstra Texas och norra Florida. Den sträcker sig också in i höglänta områden i Mexiko, från nordöstra Sonora till centrala Michoacán, österut till Puebla, Hidalgo och centrala Oaxaca med isolerade populationer i sydöstra Coahuila, sydvästra Nuevo León och norra San Luis Potosí. Den andra underarten, brooksi, förekommer endast på Haida Gwaii i British Columbia i Kanada.

Arten tros vara nära släkt med brun pärluggla (Aegolius ridgwayi) och verkar hybridisera med denna där de möts i södra Mexiko. Möjligen kan de utgöra en och samma art.

Levnadssätt 
Rostpärlugglan hittas i olika typer av skogsområden, mestadels blandskog och lövskog. Fågeln är nattaktiv och tillbringar dagarna med att vila i täta lövverket. Födan består av små däggdjur, framför allt vanlig hjortråtta (Peromyscus maniculatus). Den häckar i ett bohål mellan mars och juli.

Status och hot 
Rostpärlugglan minskar visserligen i antal, men populationen är stor liksom utbredningsområdet, varför IUCN kategoriserar arten som livskraftig. Världspopulationen uppskattas till mellan 100.000 och 300.000 häckande individer.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i nearktiska regionen
Fåglar i neotropiska regionen
Gulpannad pärluggla

Gulpannad pärluggla (Aegolius harrisii) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning och systematik 
Gulpannad pärluggla delas in i tre underarter:
 Aegolius harrisii harrisii – förekommer fläckvis från Colombia till Ecuador, Peru och Venezuela
 Aegolius harrisii iheringi – förekommer från östra Bolivia till Paraguay, östra Brasilien, Uruguay och nordöstra Argentina
 Aegolius harrisii dabbenei – förekommer i västra Bolivia och nordvästra Argentina (Tucumán, Salta och Jujuy)

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros ha en stabil populationsutveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen är okänd, men den beskrivs som ovanlig och fläckvist utbredd.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Edward Harris (1799-1863), amerikansk jordbrukare, naturforskare, filantrop och upptäcktsresande tillsammans med John James Audubon.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i neotropiska regionen
Brun pärluggla

Brun pärluggla (Aegolius ridgwayi) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning och systematik 
Brun pärluggla behandlas antingen som monotypisk eller delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Aegolius ridgwayi tacanensis – förekommer i ek-tallskogar i södra Mexiko (Chiapas)
 Aegolius ridgwayi rostratus – förekommer lokalt från Guatemala till nordvästra El Salvador
 Aegolius ridgwayi ridgwayi – förekommer i Costa Rica och västra Panama

Status 
Arten har ett relativt litet utbredningsområde, men beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar amerikanske ornitologen Robert Ridgway (1850-1929).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i neotropiska regionen
Afrikansk hornuggla

Afrikansk hornuggla (Asio abyssinicus) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning och systematik 
Afrikansk hornuggla delas in i två underarter:
 Asio abyssinicus abyssinicus – förekommer i högländer i Eritrea och Etiopien
 Asio abyssinicus graueri – förekommer i Ruwenzoribergen (nordöstra Demokratiska republiken Kongo och sydvästra Uganda), Mt. Kabobo (östra Demokratiska republiken Kongo) och Mt. Kenya i Kenya.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i etiopiska regionen
Madagaskarhornuggla

Madagaskarhornuggla (Asio madagascariensis) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Madagaskarhornugglan är en rätt stor och brun uggla med långa örontofsar. Lätet består av en serie nasala skall, likt madagaskarugglan, men inte lika snabbt och betonat. Arten är jämnstor med kapugglan, men har mycket tydligare örontofsar och ljust bröst med tunna streck.

Utbredning och systematik 
Fågelns utbredningsområde är skogar på Madagaskar. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Madagaskarhornugglan hittas lokalt i olika skogstyper, ibland även i buskmarker och plantage. Den ses vanligen på dagkvist i ett träd, ofta i en inplanterad tall.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Egentliga ugglor
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Madagaskar
Mörk hornuggla

Mörk hornuggla (Asio stygius) är en fågel i familjen ugglor som förekommer i Central- och Sydamerika. Arten minskar i antal, men beståndet anses ändå vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Mörk hornuggla är en stor (38–46 cm) och mörk uggla med tydliga örontofsar. Fjäderdräkten är nästan svartaktig med grovt fiskbensmönster på undersidan och vita ögonbryn. Sången består av enstaka dämpande hoanden, "boo". Bland lätena i övrigt hörs en ljusare vissling.

Utbredning och systematik 
Mörk hornuggla har en vid men fläckvis utbredning i Central- och Sydamerika. Den delas in i sex underarter med följande utbredning:
 Asio stygius lambi – förekommer i höglandet i västra Mexiko (sydvästra Chihuahua till Jalisco)
 Asio stygius robustus – förekommer i södra Mexiko (Guerrero och Veracruz) till Venezuela och Ecuador
 Asio stygius siguapa – förekommer på Kuba och Isla de la Juventud
 Asio stygius noctipetens – förekommer på Hispaniola och Gonâve
 Asio stygius stygius – förekommer från östra Bolivia till norra och sydöstra Brasilien och nordöstra Argentina
 Asio stygius barberoi – förekommer i Paraguay och norra Argentina

Tillfälligt har den påträffats i USA.

Levnadssätt 
Mörk hornuggla hittas i olika skogstyper där den kan häcka olika tider på året beroende på breddgrad och lokalt klimat. Födan består av små däggdjur som gnagare och fladdermöss, men tar även fåglar, reptiler, kräftdjur och insekter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Taxonomi och namn 
Mörk hornuggla beskrevs vetenskapligt av Johann Georg Wagler 1832. Fågelns vetenskapliga artnamn stygius syftar på den mytiska underjordiska floden Styx.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i neotropiska regionen
Brahminuggla

Brahminuggla (Athene brama) är en liten asiatisk uggla som är vanligt förekommande i öppna miljöer och som anpassat sig att även leva i atypiska miljöer, till exempel städer.

Kännetecken

Utseende
Brahminugglan är en liten och satt fågel, knappt 21 centimeter lång. Ovansidan är gråbrun och kraftigt vitfläckig, medan undersidan är brunstreckat vit. I det bleka ansiktet syns gul iris, vitt halsband och vita ögonbrynsstreck. Nominatformen är mörkare än bleka former som indica som förekommer i torrare regioner. Flykten är båglik.

Läte 
Brahminugglans läte är ett hård, högljutt kacklande och spinnande tjirurr-tjirurr-tjirur och på slutet ett tjiruack-tjirauck. Den låter mest under tidig gryning eller precis efter solnedgången.

Utbredning och systematik 
Brahminuggla delas vanligen in i fem underarter med följande utbredning:
 Athene brama indica – förekommer från Iran till norra och centrala Indien, Bhutan och Bangladesh
 Athene brama ultra – förekommer i Assam i nordöstra Indien
 Athene brama brama – förekommer i södra Indien
 Athene brama pulchra – förekommer i centrala och södra Myanmar samt södra Kina
 Athene brama mayri – förekommer i norra och östra Myanmar, Thailand, södra Laos, Kambodja och södra Vietnam

Levnadssätt
Brahminugglan är mestadels nattlevande, men kan vara aktiv även dagtid. När den störs under dagsvilan knycker den på huvudet och stirrar på fridstöraren.

Föda 
Fågeln lever av insekter och små ryggradsdjur. I Pakistan i gränslandet mellan jordbruksbygd och sandig ödemark har den noterats ta mest insekter, medan den i arida Jodhpur i indiska Rajastan hellre tar gnagare, framför allt möss. Fladdermöss, paddor och små ormar som Ramphotyphlops braminus har också noterats, liksom skorpioner och mollusker.

Häckning 
Fågeln häckar mellan november och april. Den häckar i håligheter, ofta i konkurrens med majnor, blåkråkor och parakiter, men även i jordbankar. Vanligtvis lägger den tre till fyra runda vita ägg. Ungarna matas i början med insekter som kackerlackor och senare små ryggradsdjur som möss. Oftast bir endast en eller två av ungarna flygga och lämnar boet inom en månad. Bon nära bebyggelse kan visa större häckningsframgång på grund av större tillgång på föda.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling som inte tros vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig i större delen av utbredningsområdet.

Namn 
På svenska har arten även kallats fläckig minervauggla.

Bilder

Referenser
Artikeln bygger delvis på en översättning från engelskspråkiga wikipedias artikel Spotted owlet, läst 2018-10-03 som anger följande källor:

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Fläckuv

Fläckuv (Bubo africanus) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar med två skilda utbredningsområden, dels på södra Arabiska halvön, dels i södra Afrika.

Utseende och läte 
Fläckuven är med en kroppslängd på 40–45 cm en medelstor uggla, men en av de minsta uvarna i Bubo, med långa och tydliga örontofsar. Ovansidan är sotbrun med oregelbundet utströdda vita fläckar, undersidan smutsvit med bruna tvärband. Ansiktet är inramat av svart och smutsvitt till blekockra, näbben är svart och ögonen är gula. Hanen låter höra ett "hoo-hoo", där den andra tonen är lägre, följt av en tretonsserie och sist en utdragen ton.
 
Arabuven, tidigare och i viss mån fortfarande behandlad som underart, är mer gulbrun i färgerna och tydligt mindre. Den betydligt större kapuven liknar framför allt fläckuvens ovanliga rostfärgade morf, men har större fötter, kraftiga mörka fläckar på bröstet, bredare bandning på buken och orangefärgade ögon.

Utbredning och systematik 
Fläckuv delas numera vanligen in i två underarter med följande utbredning:
 africanus – förekommer i Gabon till Kongo-Kinshasa, södra Uganda, centrala Kenya och i söder till Kapprovinsen
 tanae – förekommer i sydöstra Kenya (centrala och nedre Tanafloden och Lali Hills)

Underarten tanae inkluderas ofta i africanus. Tidigare behandlades saheluv som en underart till fläckuv och vissa gör det fortfarande. De skiljer sig dock åt morfologiskt och någon hybridisering dem emellan där deras utbredningsområden möts är ännu inte känd.

Fram tills nyligen behandlades arabuven som underart till fläckuven. Den skiljer sig i dock utseende och läten från nominatformen, och är dessutom mycket isolerad geografiskt. Sedan 2021 urskiljer både International Ornithological Congress (IOC) och eBird/Clements den som en egen art.

Levnadssätt 
Fläckuven förekommer i savann, halvöken och öppen skog med begränsad undervegetation. Den ses ofta i skymningen sittande på telefon- eller staketstolpar. Fågeln är en opportunist som lever av alltifrån leddjur till små däggdjur och fåglar. Den lever upp till tio år i det vilda, 20 i fångenskap.

Häckning 
Fågeln häckar på marken, men bon har också noterats på fönsterbräden. Häckning inleds i juli och avslutas i början av februari, i södra Afrika från juli till oktober. Honan lägger två till fyra ägg och ruvar ensam i ungefär 32 dagar medan hanen jagar. Ungarna är flygga vid sju veckors ålder och lämnar boet fem veckor senare. Fläckuven är monogam och bildar par troligen för livet.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stabil populationsutveckling. Världspopulationen har inte uppskattats men beskrivs som vida spridd och allmän. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i etiopiska regionen
Klippuv

Klippuv (Bubo bengalensis) är en asiatisk fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar. Den är nära släkt med berguven och behandlades tidigare som en underart till denna.

Utseende och läte 
Klippuven är en stor och mörkbrun uggla med tydliga örontofsar. Den är mycket lik berguven som den tidigare ansågs vara en del av, men är tydligt mindre (50–56 cm i kroppslängd jämfört med berguvens 58–71 cm). Vidare är ansiktsskivan otecknad och omgärdad av en tydlig, svart kant som hos berguven är mycket svagare. Handpennornas bas är obandade och rostfärgade och på stjärten är de gulbruna tvärbanden bredare än de svarta. På sittande fågel syns en stor och ljus fläck på skapularerna. Lätet är ett tvåstavigt hoande, i engelsk litteratur återgivet som "bu-whúoh".

Utbredning och systematik 
Klippuven förekommer från indiska subkontinenten till Himalaya och västra Myanmar. Den behandlades tidigare som underart till berguv (Bubo bubo), men genetiska studier pekar på att dess närmaste släkting snarare är den afrikanska fläckuven (B. africanus).

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och det finns inga tecken på vare sig några substantiella hot eller att populationen minskar. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Kapuv

Kapuv (Bubo capensis) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Kapuven är en stor och kraftig uv med mörkt utseende. Ögonen är orangefärgade och fjäderdräkten har roströda toner, både på ryggen och på undersidan. Den liknar fläckuven, men denna är mindre, har gula ögon, mindre rostbrun fjäderdräkt och grövre teckningar undertill. Lätet består av två till tre djupa hoanden.

Utbredning och systematik 
Kapuven förekommer som namnet avslöjar i södra Afrika, men även i höglänta områden i Eritrea, Etiopien, Kenya, Uganda, Moçambique, Zimbabwe och Malawi. Den delas in i två grupper av tre underarter, med följande utbredning:
 Bubo capensis capensis – förekommer i södra Namibia och i Sydafrika
 dillonii-gruppen
 Bubo capensis dillonii – förekommer i höglänta områden i Eritrea och Etiopien
 Bubo capensis mackinderi – förekommer i Kenya, Uganda, Zimbabwe, Moçambique och Malawi

Levnadssätt 
Kapuven är en ovanlig till sällsynt fågel. Den hittas i öde och klippig terräng, mestadels i bergstrakter, men ner till havsnivån i södra Afrika.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i etiopiska regionen
Gråuv

Gråuv (Ketupa coromanda) är en asiatisk fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och levnadssätt 
Gråuven är en stor (58 centimeter), grå uggla med tydliga örontofsar. Undersidan är gråvit med bruna vertikala streck. Den förekommer i trädbevuxna fuktiga områden, gärna i mangolundar eller där gamla tamarindträd förekommer. 

Gråuven är ortstrogen och samma par kan befinna sig i samma lund år efter år. Den häckar från november till april. Boet av kvistar byggs i en grov grenklyka vid stammen av ett stort träd, gärna nära vatten och ofta nära människan.

Utbredning och systematik 
Gråuv delas in i två underarter med följande utbredning:
 Bubo coromandus coromandus – förekommer från Pakistan till norra och centrala Indien, södra Nepal och Bangladesh; en isolerad population i sydöstra Kina (Jiangxi och Zhejiang) är möjligen denna underart
 Bubo coromandus klossii – förekommer i västra och södra Myanmar, södra Thailand och norra Malackahalvön

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Bubo, men flera genetiska studier visar arterna i släktet inte står varandra närmast. Gråuven med släktingar förs därför allt oftare, som här, till fiskuvarna i släktet Ketupa.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal på grund av habitatförstörelse, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats, men den rapporteras vara vida spridd och ovanligt eller ganska vanligt förekommande.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Mjölkuv

Mjölkuv (Ketupa lactea) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Mjölkuven är en mycket stor gråaktig uggla med mörka linjer som ramar in ansiktet. Vidare har den en ljus näbb och stora mörka ögon som kontrasterar med märkligt skära ögonlock. Lätet är ett djupt och gutturalt stönande.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Afrika, söder om Sahara. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Bubo, men flera genetiska studier visar arterna i släktet inte står varandra närmast. Mjölkuven med släktingar förs därför allt oftare, som här, till fiskuvarna i släktet Ketupa.

Levnadssätt 
Mjölkuven hittas i alltifrån torr savann till skogsmarker och flodnära skogar. Den föredrar områden med vissa stora träd vari den vilar och häckar. Fågeln jagar medelstora däggdjur, men har också noterats döda konkurrenter, som afrikansk fiskuggla.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i etiopiska regionen