kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mikael Sigvardsson

Mikael Sigvardsson, född 1965 i Emmaboda, är en svensk forskare. Han är, sedan 2014, professor i medicinsk molekylärbiologi vid Lunds universitet. 

Sigvardsson blev medicine doktor i immunologi vid Lunds universitet 1995, var sedan gästforskare vid University of California i San Francisco 1995–1997 och forskarassistent vid Lunds universitet 1998–2003. Där blev han docent 1999 och professor i utvecklingsbiologi 2005. Mellan 2006 och 2014 var han professor i medicinsk molekylärbiologi vid Linköpings universitet.

Sigvardssons forskning handlar om hur kroppens celler kan fylla olika funktioner trots att de innehåller samma genetiska information. Han fokuserar i första hand på hur stamceller i benmärgen utvecklas till mogna celler med olika uppgifter som att transportera syre, hindra blödningar och försvara oss mot infektionssjukdomar. Förhoppningen är att kunna förbättra förutsättningarna för att bota allvarliga blodsjukdomar som leukemi och bristande immunförsvar.

Se även 
 Publikationslista Mikael Sigvardsson, Linköping University Electronic Press
 Porträtt Mikael Sigvardsson, Linköpings universitet

Källor 

Svenska professorer i molekylärbiologi
Personer verksamma vid Linköpings universitet
Personer från Emmaboda
Män
Födda 1965
Levande personer
Västanå bruksförsamling

Västanå bruksförsamling var en bruksförsamling inom Svenska kyrkan, belägen i Härnösands stift i Västernorrlands län, Ångermanland. Församlingen uppgick 1868 i Viksjö församling.

Administrativ historik 
Församlingen bildades 1751 genom en utbrytning ur Stigsjö församling. 1771 utbröts Viksjö församling.

Församlingen var från 1751 till 26 februari 1808 annexförsamling i pastoratet Säbrå, Stigsjö, Häggdånger som från 1771 också omfattade Viksjö församling. Från 26 februari 1808 till 1868 var församlingen annexförsamling i pastoratet Stigsjö, Viksjö och Västanå. Församlingen uppgick 1868 i Viksjö församling.

Befolkningsutveckling

Källor 

Historiska församlingar i Härnösands stift
Indelningar i Härnösands kommun
Härnösands hospitalförsamling

Härnösands hospitalförsamling var en församling i Härnösands stift. Församlingen uppgick 1892 i Härnösands församling.

Administrativ historik 
Församlingen bildades 1845 ur Härnösands församling dit den återgick 1892.

Referenser

Historiska församlingar i Härnösands stift
Stjärnmossesläktet

Stjärnmossor (Mnium) är ett släkte av bladmossor som växer i mest i lövskog och andra skuggiga fuktiga miljöer. Familjen Mniaceae omfattar i Norden numera detta enda släkte, Mnium, med sju arter varav de flesta finns i fjällen.
De flesta stjärnmossor är några centimeter höga och löst tuvade. Stjärnmossor har ovala till långsmala blad, de flesta med tjock kantlist och parvisa tänder.

Tidigare räknades fler mossor till stjärnmossorna. Enligt modern klassificering (Nationalnyckeln) räknas vissa arter numera till praktmossesläktet Plagiomnium, källpraktmossesläktet Pseudobryum och rundmossesläktet Rhizomnium.

Källor
Hallingbäck, Tomas & Holmåsen, Ingmar. Mossor - en fälthandbok, Interpublishing AB, 1981.
Nationalnyckeln s426

Egentliga bladmossor
St Växtindex
Hiers-Brouage

Hiers-Brouage är en kommun i  departementet Charente-Maritime i regionen Nouvelle-Aquitaine i sydvästra Frankrike. Kommunen har 639 invånare (2008) och har en yta av 31,35 km².

Historia 
Brouage grundades 1555 av Jacques de Pons vid Biskayabukten mot Atlanten. Ekonomin baserades på salt och på närheten till havet. Mellan åren 1630 och 1640 befästes staden av Kardinal Richelieu som en katolsk bastion med avsikt att föra krig mot den närliggande protestantiska staden La Rochelle. Så småningom slammade hamnen igen i slutet av 1600-talet, och staden blev oanvändbar som hamnstad.

Den mest bemärkta av stadens söner är den franske sjöfararen Samuel de Champlain, som bodde i staden som liten, innan han blev en av grundarna till den franska bosättningen i Acadie (1604–1607) och Québec (1608–1635).

1825 gick Brouage samman med samhället Hiers, 2,5 km därifrån, och bildade kommunen Hiers-Brouage.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Hiers-Brouage

Sevärdheter 
 Kyrkan L'èglise Saint-Pierre-et-Saint-Paul, byggd 1608. Seden 1982 har flera kyrkfönster installerats av Québec och New Brunswick för att bevara minnet av historiska personer i Nya Frankrike, däribland Samuel de Champlain som bodde i staden som ung.
 Museet Samuel de Champlain.
 Befästningsmurarna runt staden Brouage.
 Kungl hamnen med tillgång till landnings- och omlastningsplats.
 Saint-Luc kruthus med strävbågar.
 Magasinet Halle aux vivres som användes för att lagra varor och livsmedel för befästningen

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Charente-Maritime

Källor 
INSEE

Noter

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats 
Turistkontor 
Hiers-Brouage
brouage.org in English 

Orter i Nouvelle-Aquitaine
Kommuner i Charente-Maritime
Praktmossesläktet

Praktmossesläket (Plagiomnium) är ett släkte av bladmossor som växer i mest i sumpskog, kärr och ädellövskog och andra skuggiga fuktiga miljöer. Familjen Plagiomniaceae omfattar i Norden två släkten, Plagiomnium och Pseudobryum. Plagiomnium omfattar 25 arter globalt, varav nio arter i Norden.
De flesta praktmossor är decimeterhöga och bilar lösa tuvor. Stammarna är gröna och har rikligt med rhizoider. Bladen är stora och breda med en mycket tydlig nerv. Bladen har kantlist och tydliga enkla tänder.

Tidigare räknades dessa mossor till stjärnmossesläktet. Enligt modern klassificering (Nationalnyckeln) räknas vissa arter numera till praktmossesläktet Plagiomnium, källpraktmossesläktet Pseudobryum och rundmossesläktet Rhizomnium.

En av släktets arter, Plagiomnium medium, visade sig 1988 vara en allopolyploid hybrid mellan de andra två arterna P. ellipticum och P. insigne. Detta var första gången som allopolyploidi kunde visas hos mossor.

Källor
Hallingbäck, Tomas & Holmåsen, Ingmar. Mossor - en fälthandbok, Interpublishing AB, 1981.
Nationalnyckeln s426

Egentliga bladmossor
St Växtindex
Pr Växtindex
Bærums rådhus

Bærums rådhus (norska: Bærum rådhus, tidigare Bærum herredshus) är en byggnad i Sandvika i Bærums kommun, som i dag hyser kommunalstyrelsen och andra administrativa funktioner i Bærums kommun. Byggnaden uppfördes 1927–1928 efter ritningar av arkitekten Magnus Poulsson, och byggdes ut 1958 efter densammes ritningar.

Källor

Externa länkar 

Byggnader och anläggningar i Bærums kommun
Reichskulturkammer

Reichskulturkammer (Rikskulturkammaren) var en institution i Nazityskland som bildades den 22 september 1933 på uppdrag av riksministern för allmänhetens upplysning och propaganda Joseph Goebbels efter ett lagstadgat regeringsbeslut. Institutionen tjänade som redskap för en Gleichschaltung ("enhetlighet" eller "likriktning") av den nationalsocialistiska kulturpolitiken inom kulturlivets alla arbetsområden. Dessa områden var radio, film, musik, bildkonst, teater, litteratur och press. Reichskulturkammer tjänade även som redskap för en reglering av kulturellt verksamma personers sociala och ekonomiska intressen.

Se även
 Bokbål i Nazityskland
 Entartete Kunst

Nazityskland
Kulturpolitik
Källpraktmossesläktet

Källpraktmossesläket (Pseudobryum) är ett släkte av bladmossor som växer i sumpskogar med viss källpåverkan. Familjen Plagiomniaceae omfattar i Norden två släkten, Plagiomnium och Pseudobryum. Pseudobryum omfattar två arter globalt, varav en (källpraktmossa) i Norden. Källpraktmossa liknar praktmossor med är mörkare och har svart stam (praktmossor har grön) utan rhizoider. Källpraktmossa har stora blad, är glansig och upp till 20 centimeter stor. Den bildar bestånd som mycket sällan har sporofyt (sporkapsel).

Tidigare räknades denna mossa till stjärnmossesläktet. Enligt modern klassificering (Nationalnyckeln) räknas vissa arter numera till praktmossesläktet Plagiomnium, källpraktmossesläktet Pseudobryum och rundmossesläktet Rhizomnium.

Källor
Nationalnyckeln Bladmossor: Kompaktmossor-kapmossor, s 470

Egentliga bladmossor
St Växtindex
Kä Växtindex
Edsel Pacer

Edsel Pacer var en amerikansk bilmodell och den mer påkostade av de båda enklaste utförandena av bilmärket Edsel vlken Mercury-Edsel-Lincoln-divisionen producerade för Ford Motor Company i USA under modellåret 1958. Pacer baserades tillsammans med den minst påkostade modellen Edsel Ranger på ett kortare chassi som även användes på Fordbilar av modellerna Fairlane och Fairlane 500. Även karosstommen delades med dessa Fordmodeller.

Pacer-modellerna hade förutom mindre chassi och kaross även en något enklare interiör. Dock var bilen försedd med extra rostfria detaljer och lister så att den till det yttre mycket liknar den större modellen Edsel Corsair. Bilen hade en inpressning (”scallop”) på bakskärmarna som dels antingen lackeras i bilens kulör, dels i en avvikande kulör tillsammans med taket eller med tillvalet ”Tri-tone” vilket innebar att karossen, taket och pressningen på bakskärmarna var lackerade i tre sinsemellan olika kulörer.

Inför modellåret 1959 slopades namnet Pacer helt och ersattes istället med Edsel Ranger.

Tekniska data
Chassit var ett rambygge av traditionellt bakhjulsdrivet amerikanskt snitt. Hjulupphängningen bak var försedd med stel bakaxel och bladfjädring samt en individuell kulledsförsedd framvagn. Som drivkälla användes som standard en bensindriven V8-motor på 361 kubiktum som var försedd med en fyrports Holleyförgasare. På exportmodellerna valde man dock att istället montera en V8-motor från Ford på 332 kubiktum. Kraftöverföringen var en 3-växlad manuell växellåda som standard som dock antingen kunde extrautrustas med överväxel (”overdrive”) eller ersättas av samma trestegs automatiska växellåda som manövrerades med hjälp av tryckknappar placerade i rattcentrumet (”Teletouch”) som satt som standard i de lyxigare modellerna av Edsel.

Tillverkning
I USA skedde tillverkningen av de båda mindre modellerna Pacer och Ranger vid de tre sammansättningsfabrikerna i Mahwah, New Jersey och San Jose, California samt Louisville, Kentucky. Dessutom skedde tillverkning i Oakville, Ontario i Kanada och i Europa sattes bilar samman i Antwerpen i Belgien.

Totalt uppskattas 20 988 bilar av modellen Pacer ha tillverkats (varav 1 931 vid Kanadafabriken).

Cirka ett 50-tal Edsel Pacer/Ranger såldes nya i Sverige, men de flesta fordon som idag rullar här är resultatet av import av begagnade bilar från mitten 1970-talet och framåt.

Övrigt
Till skillnad mot hur fallet var i USA så skedde försäljningen av Edsel i de nordiska länderna via samma återförsäljare som sålde Ford, med resultatet att bilarna i Skandinavien har kommit att kallas ”Ford Edsel” (jmfr. Mercury och Lincoln).

Efter det att produktionen lagts ner har modellnamnet Pacer senare kommit att återanvändas av biltillverkaren American Motors Corporation på modellen AMC Pacer (1975 – 1980).

Bildgalleri

Referenser

Litteratur

Fotnoter

Externa länkar
 Internationella Edselklubbens webbplats
 Svenska Edselklubbens webbplats
 Historia, fakta och tips för ägare
 Smith Motor Company (Virtuell Edselförsäljare)

Pacer
Bakhjulsdrivna fordon
Rundmossesläktet

Rundmossesläktet (Rhizomnium) är ett släkte av bladmossor som växer i mest i fuktiga till våta  miljöer. Rhizomnium ingår enligt Catalogue of Life i familjen Mniaceae, men enligt Dyntaxa är tillhörigheten istället familjen Cinclidiaceae.

Familjen Cinclidiaceae omfattar i Norden tre släkten (Cinclidium, Rhizomnium och Cyrtomnium). Rundmossesläktet omfattar tretton arter globalt varav fem i Norden (mest norrut). Arterna är 1cm-15 cm stora, alltså mycket små till ganska stora. Balden är äggrunda till cirkelrunda och stora, glest sittande.

Tidigare räknades fler mossor till stjärnmossesläktet Mnium. Enligt modern klassificering (Nationalnyckeln) räknas vissa arter numera till praktmossesläktet Plagiomnium, källpraktmossesläktet Pseudobryum och rundmossesläktet Rhizomnium.

Taxonomi 
Arter enligt Catalogue of Life och Dyntaxa:

 polarrundmossa
 Rhizomnium appalachianum
 Rhizomnium glabrescens
 liten filtrundmossa
 Rhizomnium hattorii
 Rhizomnium horikawae
 stor rundmossa
 Rhizomnium nudum
 Rhizomnium parvulum
 filtrundmossa
 bäckrundmossa
 Rhizomnium striatulum
 Rhizomnium tuomikoskii

Källor
Nationalnyckeln s444

Noter

Externa länkar 

Egentliga bladmossor
St Växtindex
Ru Växtindex
Pariser Einzugsmarsch

Pariser Einzugsmarsch av Johann Heinrich Walch är namnet på den marsch som spelades vi koalitionens intåg i Paris den 31 mars 1814 efter det Sjätte koalitionskriget.

Marschen skrevs senast 1813 och kan mycket väl ha varit ett beställningsarbete till intåget då de flesta av J.H. Walchs verk var sådana det finns dock varierande uppgifter om verkets ålder.

Verket återanvändes också 1940 då tyskarna tågade in i Paris efter segern i Slaget om Frankrike.

Referenser 
Militärmusiksamfundet med Svenskt marscharkiv

Verk 1813
Marscher
Galläpplen

Galläpplen, galla, är ett slags gallbildningar vanligen orsakade av steklar. En del av dessa bildningar har haft betydelse såväl för farmakologin som för industrin. De viktigaste av dessa s.k. galläpplen bildas på knoppar och grenar av galläppleeken, Quercus infectoria, och missbildningarna orsakas av vissa steklar. Men även andra djur, som t.ex. bladlöss, kan åstadkomma liknande bildningar, som även fått användning. Viktigast är dock de på eken förekommande gallorna.

Galläppleeken förekommer i de östligaste delarna av Medelhavsområdet och bort till Iran. Galläpplena orsakas genom stick av en stekel, som så småningom leder till bildning av oskaftade, klotrunda 1 – 1,5 cm stora ”äpplen”. I dessa finns en liten hålighet där stekelns larv utvecklas. För att vara av bästa kvalitet ska insamlingen ske så tidigt att insektslarven inte hunnit komma igång med sin utveckling. Insamlingen sker därför i augusti och september då galläpplena är mjuka och gröna. Vid den efterföljande torkningen blir de hårda och mörka till färgen. I torrt tillstånd är de tyngre, hårda med ett sprött brott. På grund av deras olika utseende skiljer man mellan olika kvaliteter. De bästa är svarta eller matt grönsvarta, varefter följer de grågrönaktig och de gulvita.

Med hänsyn till produktionsområdet skiljer man mellan asiatiska och europeiska galläpplen. De bästa är de levantiska som kommer från Aleppo, men också från Kurdistan, Mardien och Djarbekr kommer galläpplen för export.

Bland galläpplen orsakade av bladlöss märks pistaciagallor från olika arter av släktet Pistacia. Till dessa räknas också japanska och kinesiska gallor samt tamariskgalläpplen av släktet Tamarix, vilka kommer dels från Indien, dels från Marocko och Algeriet.

Användning
Galläpplen har sedan gammalt kommit till användning på grund av större eller mindre halt av ett slags garvsyra, den s.k. galläpplegarvsyran. Hos de bästa sorterna kan halten uppgått till ca 70 %. På grund av garvsyrahalten har dessa gallor använts för framställning av bläck och för garvning av olika slag. Dessutom har de förr använts för medicinskt bruk, då garvsyran verkar adstringerande, en användning som ej längre förekommer. Galläpplen är idag ej registrerade i den svenska farmakologin.

Källor

Steklar
Farmakologi
Garabit-viadukten

Garabit-viadukten (franska: Viaduct de Garabit) är en järnvägsbro i mellersta Frankrike, cirka nio mil söder om Clermont-Ferrand. Bron går över floden Truyères djupa dal och byggdes av Leon Boyer efter ritningar av Gustave Eiffel åren 1882-1884. Bron gav Eiffel viktiga lärdomar som han tillämpade vid byggandet av Eiffeltornet.

Garabit-viadukten går 120 meter över floden, och var länge världens högsta bro. Dess totallängd är 565 meter, varav 448 meter vilar på järnkonstruktioner: en båge med en spännvidd på 165 meter och en inre höjd på 52 meter samt fem 90 meter höga pelare.

Källor

Externa länkar 

Broar invigda 1884
Järnvägsbroar i Frankrike
1884 i Frankrike
Katharina Kepler

Katharina Kepler, född som Katharina Guldenmann, 1546 i Eltingen i Leonberg, död 13 april 1622, var mor till astronomen Johannes Kepler. Hon var föremål för en känd häxprocess, som hon räddades från genom sonens ingripande.  

Katharina Kepler var dotter till Melchior Guldermann, borgmästare i Eltingen. Hennes moster blev en gång avrättad för häxeri. Katharina gifte sig 15 maj 1571 med Heinrich Kepler, som troligen var en affärsbekant till hennes far. Paret fick sonen Johannes sju månader efter bröllopet och relationen var spänd, främst på grund av spänningar med svärföräldrarna, som inte ansåg paret likvärdiga i status. Maken tjänstgjorde 1574-75 som legosoldat. År 1575 flyttade paret till Leonberg, där de var bosatta fram till 1589, då Heinrich Kepler övergav Katharina och strax därpå avled. Katharina Kepler lämnades då ensam med barnen Johannes, Christopher, Heinrich och Margaretha.

Under Lutherus Einhorns regeringstid i Leonberg (1613-1629) hölls med stöd av myndigheter och stora delar av allmänheten en populär häxjakt i staden, som ledde till 15 åtal och åtta avrättningar för häxeri. Katharina Kepler var vid denna tid i konflikt med Ursula Reinbold, som påstod sig ha blivit sjuk efter att ha druckit en dryck som serverats henne av Kepler, och 1615 utfärdade Einhorn ett åtal mot Kepler för häxeri. Katharina Kepler försvarades vid rättegången av sin son Johannes Kepler, som konsulterade sin studiekamrat Besold vid universitetet i Tübingen. Det var ovanligt att en åtalad i ett häxerimål tilläts en försvarare. I december 1616 lyckades Johannes hjälpa henne att fly till Linz. Fyra år senare, sommaren 1620, återvände Katharina Kepler till Leonberg. Hon blev då återigen arresterad och fängslades i 14 månader. hon belades med kedjor i fängelset och man lät visa henne tortyrinstrumenten som skulle användas på henne. Hon vägrade att bekänna och sade att hon visste att de kunde tortera henne om de ville, men att hon inte skulle bekänna och att sanningen skulle komma fram till slut även om hon dog. I oktober 1621 lyckades hennes son Johannes få henne frigiven. Hon avled ett år senare. Hennes gravplats är inte känd.

Källor 
 

Häxprocesser i Tyskland
Födda 1546
Avlidna 1622
Kvinnor
Personer i Tyskland under 1600-talet
Personer från Leonberg
Trollmossesläktet

Trollmossesläket (Cyrtomnium) är en familj av bladmossor som växer på fuktig kalkhaltig jord.  Cyrtomnium omfattar två arter globalt varav båda i Norden, mest i fjällen. Trollmossorna är små eller medelstora, med ljusgröna eller blekt blågröna blad. Stammen är mörk, svartaktig.

Källor
Nationalnyckeln Bladmossor: Kompaktmossor-kapmossor, s 452

Egentliga bladmossor
St Växtindex
Tr Växtindex
Jean Antoine Fournier

Jean Antoine Fournier, född 1761 i Grenoble, död den 24 oktober 1824 i Brétigny-sur-Orge, var en fransk agent.

Efter att tidigare ha varit verksam som fransk konsularagent och köpman i Göteborg, som han lämnade 1804 efter en konkurs, återkom Fournier 1810 till Sverige, sänd av franske utrikesministern för att sondera stämningen där. Han uppträdde även som Jean Baptiste Bernadottes agent under valriksdagen i Örebro, och de löften om vissa ekonomiska fördelar, han å dennes vägnar framförde till Lars von Engeström, bidrog väsentligt till dennes val. En bidragande orsak var även att man trodde Fournier vara ett språkrör för Napoleon. Fournier erhöll senare en pension av Karl XIV Johan för sina tjänster.

Källor

Vidare läsning
 
 

Franska diplomater
Personer från Grenoble
Födda 1761
Avlidna 1824
Män
Svensk uppslagsbok
Fäktning vid olympiska sommarspelen 1920

Vid olympiska sommarspelen 1920 i Antwerpen avgjordes sex grenar i fäktning och tävlingarna hölls mellan 15 och 26 augusti 1920 på Egmontpalatset. Antalet deltagare var 149 tävlande från 13 länder.

Medaljfördelning

Medaljörer

Herrar

Deltagande nationer 
Totalt deltog 149 fäktare från 13 länder vid de olympiska spelen 1920 i Antwerpen.

Källor

Externa länkar

Fäktning vid olympiska sommarspelen
Sporter vid olympiska sommarspelen 1920
Jättelav

Jättelav (Lobaria amplissima) är en lav som växer på lövträdsstammar, mer sällsynt även på klippor i kusttrakter och i områden med hög och jämn luftfuktighet nära sjöar eller vattendrag. Laven är en bladlav och hör till släktet lunglavar. Som dess namn antyder blir jättelaven stor, diametern på bålen kan vara flera decimeter och lavens lober, eller bålens flikar, är tre till fyra centimeter breda. Dess vetenskapliga artepitet amplissima kommer av amplissimus som har betydelsen "mycket stor".

Jättelaven är sällsynt och rödlistad i delar av sitt utbredningsområde. Hoten mot jättelaven är framförallt luftföroreningar, avverkning av äldre lövträd och markexploatering i de områden där den förekommer.

Beskrivning 
Jättelaven räknas till bladlavarna då bålen har ett bladlikt och flikigt växtsätt. Bålen kan bli flera decimeter i diameter. Loberna är cirka tre till fyra centimeter breda och till formen rundade med buktiga inskärningar och svagt nedåtvikta kanter. Då jättelaven är torr har bålens ovansida en silvergrå till silvervit färg, men vid väta är färgen grönaktig. Bålens undersida är brunaktig och tätt försedd med korta fina hår. Lavens apothecier (fruktkroppar) är runda och rödbruna. Det är dock inte så vanligt att apotechier förekommer.

På större exemplar av jättelav kan man ibland se små brunaktiga till svarta busklika utväxter på bålen. Dessa bildningar kallas cephalodier och uppkommer då lavens svampkomponent har förenats med en blågrönalg (cyanobakterie) istället för med en grönalg (se beskrivning i stycket ovan). Någon gång kan man påträffa enbart dessa utväxter och tidigare har de ibland givits det egna namnet jättelavskorall (Dendriscocaulon umhausense).

Utbredning 
Jättelaven hör till de så kallade suboceaniska lavarna, det vill säga den gynnas av ett maritimt och fuktig klimat. Den förekommer i kustnära områden i flera länder i Europa men är ganska sällsynt. I Norden är den vanligast i Norge, där den finns på flera platser längs med kusten. Den är sällsynt i Finland, rödlistad som starkt hotad i Sverige och anses försvunnen från Danmark.

Ekologi 
Jättelaven växer på äldre lövträdsstammar i blandlövskogar, ofta högt upp på stammen eller i trädkronan där det är ljusare och den antas därför vara ganska ljuskrävande. Mer sällan växer den på klippor. Bland de lövträdsarter jättelaven växer på finns alm, ask, asp, bok, ek, lind, lönn och rönn. Luftfuktigheten bör vara tämligen hög och jämn för att jättelaven ska trivas och exempel på miljöer där den kan hittas är bergsbranter och raviner.

Referenser 
Artdatabankens faktablad om jättelav
Moberg, Roland & Holmåsen, Ingemar. Lavar - en fälthandbok, Interpublishing AB, 1982.

Noter

Externa länkar 

Lavar
Cykling vid olympiska sommarspelen 1900

Vid olympiska sommarspelen 1900 i Paris avgjordes två grenar i cykling. Tävlingarna hölls mellan den 9 och 16 september 1900. 72 cyklister från 6 länder deltog i tävlingarna.

Det avgjordes ett flertal cykeltävlingar till utöver de två som redovisas nedan, men de räknas idag inte av IOK som officiella tävlingar.

Medaljfördelning

Medaljörer

Herrar

Deltagande nationer 
Totalt deltog 72 cyklister från 6 länder vid de olympiska spelen 1900 i Paris.

Källor

Externa länkar

Cykling vid olympiska sommarspelen
Sporter vid olympiska sommarspelen 1900
Eugène Fournière

Joseph Eugène Fournière, född 31 maj 1857, död 6 januari 1914, var en fransk politiker.

Fourniére var ursprungligen guldsmedsarbetare. Han förskaffade sig genom självstudier en omfattande bildning och utbildade sig till en framstående socialistisk teoretiker, och lärjunge till Benoît Malon. Tillsammans med Gustave Rouanet grundade Fournière La revue socialiste. Han blev deputerad 1898. Fournière utgav L'âme de demain (1895), L'idéalisme social (1898), Chez nos petits-fils (1900), Les théories sociales de Saint-Simon à Proud'hon (1904), La législation du travail (1904), Ouvriers et patrons (1905), samt L'individu, l'association et l'état (1907).

Källor

Externa länkar 
 

Franska socialister
Födda 1857
Avlidna 1914
Män
Svensk uppslagsbok