kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ted Rosvall

Ted Johan Rosvall, född den 10 april 1952 i Västerås, är en svensk kyrkomusiker, författare, föreläsare och släktforskare.

Biografi 
Rosvall intresserade sig redan i unga år för furstlig genealogi och skaffade sig både kunskaper och kontakter inom området, samt var tidig med att använda datorteknik som hjälpmedel. Han har gett ut flera genealogisk-historiska skrifter samt handböcker i släktforskning, och på det egna förlaget Rosvall Royal Books ett tjugotal genealogier, biografier och bildalbum om Europas furstehus. Han ger även ut specialtidskriften Royalty Digest Quarterly med artiklar om Europas suveräna furstehus. Han var 2000–2008 ordförande i Sveriges Släktforskarförbund. Sedan 2020 är han ordförande i Slöta Natur och Hembygdsförening. 

Under åren 2008–2015 hjälpte han till med researchen till samtliga avsnitt i SVT:s släktforskningsprogram "Vem tror du att du är?" samt medverkade själv i rutan i 32 av dem. 2018 deltog han också i ett avsnitt av TV-serien Arvinge okänd och 2019 i brittiska "Who do you think you are?" med filmstjärnan Kate Winslet. 

2014–2019 bloggade han varje måndag på Nättidningen Rötter om släktforskning, historia, kungligheter med mera. Han föreläser återkommande om släktforskning, emigrantforskning, ätterna Bernadotte och Holstein-Gottorp samt andra europeiska kungahus. 

Rosvall driver även en politisk blogg Teds Tankesmedja, och har engagerat sig för ensamkommande flyktingbarn från Afghanistan.

Rosvall var 1977–2016 yrkesverksam som kyrkomusiker i Falköpings pastorat. Som kyrkomusiker har han skaldat och komponerat en rad kyrkliga sånger och visor, till exempel Fanfar för ett barn, Vårljus, När kungen rider in, Påskljus och I Advent - samt även den omtyckta skolavslutningssången Vi har pluggat färdigt. Som trubadur framför han gärna sånger av Evert Taube, Birger Sjöberg och Cornelis Vreeswijk, men också amerikanska evergreens och gamla svenska örhängen.

Utmärkelser 
  H.M. Konungens medalj i guld av 8:e storleken (Kon:sGM8, 2018) för förtjänstfulla insatser som genealog och kulturförmedlare

Bibliografi (urval)

Släkt- och personhistorisk forskning
 1992 – 
 2009 – 
 2017 – 
 2017 – 
 2018 – 
 2018 – 
 2021 - Rosvall, Ted: Bernadotteättlingar III , Falköping, Rosvall Royal Books, 
 2021 - Bilder från Slöta - ett fotoalbum
 2022 - Porträtt från Slöta - ett fotoalbum

Kåserier 
 2009 – 
2019 –   Teds bloggar: Släktforskningskåserier 2014-2016. Falköping: Rosvall Royal Books.

Musik 
 1981 – Vi har pluggat färdigt, skolavslutningssång
 2022 –  Fanfar för ett barn: Advents- och julsånger för kör

Källor 
Sveriges befolkning 1970, CD-ROM, Sveriges Släktforskarförbund 2002
Svenska kyrkan i Falköping

Noter

Externa länkar 
 
 Släktforskar-blog hos Sveriges släktforskarförbund
 Blogg på nättidningen Rötter
 Teds Tankesmedja - politisk blogg
 Rosvall Royal Books (eget förlag)

Svenska genealoger under 2000-talet
Män
Födda 1952
Levande personer
Forskare från Västerås
Fällholmen

Fällholmen är en ö i östra Vänern. Ön har en fungerande fyr ursprungligen etablerad 1865  till hjälp för båtar på väg mot Sjötorp och Otterbäcken. Fyren automatiserades 1954.
Fällholmen ägs av Naturvårdsverket och förvaltas av Länsstyrelsen i Västra Götalands län, undantaget byggnaderna vilka ägs av Sjöfartsverket. Den gamla fyrvaktarbostaden med tillhörande ekonomibyggnader är öppna för besökare. Trots att ön är tämligen liten för att ha varit bebodd (cirka 0,05 km², omkrets ca 1 m600 m) finns här två hamnar, varav den ena är väl skyddad från vind från de flesta riktningar.

Sedan 1968 arrenderas Fällholmen inklusive byggnader av Amnehärads båtklubb.

Referenser

Noter

Källor 
 Anders Källgård "Sveriges öar" 

Öar i Vänern
Moncton

Moncton är en stad belägen i Westmorland County i provinsen New Brunswick i Kanada. Staden ligger i sydöstra delen av provinsen, i dalgången av Petitcodiac River, och i Kustprovinsernas geografiska centrum. Staden har traditionellt varit centralt belägen och ett nav för marktransporter i Kustprovinserna.

Staden har 71 889 invånare (2016) och är därmed den största staden i New Brunswick. Det är den näst största staden i Kustprovinserna, efter Halifax, och den tredje största staden inom Atlantprovinserna efter Halifax och St. John's.

Monctons storstadsområde är ett av de snabbast växande i Kanada, och även den snabbast växande regionen öst om Toronto. Området inkluderar grannstaden Dieppe och orten Riverview, såväl som närliggande områden inom Westmorland och Albert County.

Området bosattes för första gången 1733, men grundades inte officiellt förrän 1766 då tyska nybyggare invandrade från Philadelphia. Då det till att börja med var en jordbruksstad, inkorporerades den inte förrän 1855. Den fick sitt namn av Robert Monckton, den brittiska officer som intog Fort Beauséjour ett århundrade tidigare. Vid mitten av 1800-talet hade en varvsindustri vuxit fram, som dock tynade bort under 1860-talet. Staden förlorade därför sina rättigheter åter 1862 men fick tillbaka dem 1875 då dess ekonomi åter blev bättre, tack vare en växande järnvägsindustri. 1871 valde Intercolonial Railway of Canada att placera sitt huvudkontor i Moncton och järnvägen fortsatte att vara viktig fram tills Canadian National Railways lokverkstäder (Intercolonials efterföljare) lades ner under sent 1980-tal.

Trots sina ekonomiska bakslag har staden lyckats återhämta sig. Idag är ekonomin stabil och diversifierad. Den bygger främst på transport, distribution, handel och kommers, men det finns även livskraftiga sektorer inom utbildning, hälsa, finans, IT och försäkring.

Kända personer från Moncton
 Rick Bowness, ishockeyspelare och -tränare
 Julie Doiron, singer-songwriter
 Roland Melanson, ishockeyspelare
 Philippe Myers, ishockeyspelare

Källor

Externa länkar

Orter i New Brunswick
Orter grundade 1766
Skinnarbøl

Skinnarbøl är ett kulturminnesskyddat gods i Norge, fyra km öster om Kongsvinger, i Kongsvinger kommun, Hedmark fylke.

Skinnarbøl är sedan gammalt en av regionens storgårdar (de äldsta beläggen för dess existens går tillbaka till 1300-talet) och den har under seklerna varit i såväl frälsesläkterna Natt och Dags som Oxenstiernas ägo.

Dagens huvudbyggnad, "Grenseslottet" kallad, i empirestil och med tjugotalet rum, stod färdig 1849.

Under perioden 1892–1904 använde den svensk-norska unionsdrottningen Sophia Skinnarbøl som sommarresidens.

Skinnarbøl, som inte är öppet för allmänheten, ägs sedan 1899 av familjen Egeberg.

Referenser 

1849 i Norge
Arkitekturåret 1849
Herrgårdar i Norge
Kongsvingers kommun
Wallenstierna

Wallenstierna är en släkt som vunnit adlig värdighet i Sverige, och i dåvarande Storfurstendömet Finland. En gren, numera utslocknad, vann friherrlig rang i Sverige.

Historik

Ursprung 
Ätten är en gren av släkten Grubb från Grubbe i Umeå och Bureätten. Stamfader för släkten är Anders Persson som av Gustav Vasa förlänades samerna i Umeå socken. Hans hustru Maria Jacobsdotter tillhörde Bureätten. Deras son Jacob Grubb var stamfader för adelsätten af Grubbens, medan sonen Per Grubb, borgmästare i Gävle, blev farfar till professorn Samuel Andreæ Grubb som i sitt första äktenskap, med Kristina Olofsdotter, blev far till Olof Samuelsson (1611–1687) vilken efter att han blivit häradshövding i Savolax år 1678 adlades och antog namnet Wallenstierna. Ätten introducerades på Riddarhuset 1686 på nummer 1034. Olof Wallenstierna skrev sig till Hännele och Korpela i Finland.

Olof Wallenstierna var gift med Beata Persdotter, som var dotter till prosten och kyrkoherden i Kalajoki i Österbotten Petrus Michaëlis Arctophilacius och Magdalena Sursill, och släkt med adelsätten Kalling. Deras dotter Kristina blev stammoder till adelsätten Tigerstedt, och dottern Magdalena var gift med professorn Olaus Olai Wexionius.

Sonen Samuel Wallenstierna förde ätten vidare. Hans dotter Katarina Charlotta blev stammoder till den yngre adopterade grenen av adelsätten Prytz nummer 702.

En ättemedlem, Carl Fredrik Wallenstierna (1754–1825) introducerades 28 januari 1818 på Finlands riddarhus med nummer 77. Denna gren slocknade 1854.

Ätten Wallenstierna utgick på svärdssidan 1928, men namnet bärs ännu av agnatiska ättlingar.

Friherrliga ätten 269 

En sonson son till Olof Wallenstierna, generalmajor vid kavalleriet Bernt Wallenstierna (1707–1772), upphöjdes till friherre 1766 och hans son med Margareta Elisabeth Wattrang född i släkten Wattrang, major Carl Bernhard Wallenstierna (1750–1796) introducerades år 1776 på nummer 269, men denne slöt själv den friherreliga ättelinjen. Dottern Anna Margaretha var gift med en friherre von Danckwardt till Altuna och gav stora donationer från sina gods till fattigkassor samt skänkte predikstolen till Lunda kyrka.

Se även 
Karelens lagsaga

Källor 
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor, volym 4
 Riddarhusets ätt- och vapendatabas

Svenska adelsätter
Finländska adelsätter
Karlovasi

Karlovasi (grekiska: Καρλόβασι) är en stad (uppdelad i fyra delar; Paleo, Limani, Meson och Neo) och en kommun på ön Samos nordvästra sida, i prefekturen Samos. Enligt 2001 års folkräkning hade kommunen 9 590 invånare, och en area på 100,330 km². Förutom Karlovasi finns ytterligare tre kommuner på ön, Vathy, Pythagorion och Marathokampos.

Egeiska universitetet har tre avdelningar i staden: inom matematik, statistik och försäkringsmatematik, samt ingenjörsvetenskap om information- och kommunikationsvetenskap. Universitetet har drygt 2 000 studenter.

Staden har en rik historia inom kultur och handel, som en blomstrande garvnings- och tobakstillverkningscenter under 1900-talets början. Många neoklassiska hus kan ses från perioden såväl som återstoden av de stora stenbyggda fabrikerna vid hamnen.

Som ett resultat av kommunreformen Kapodistriasprogrammet är staden, med 5 740 invånare, centralort för en kommun som också omfattar de närliggande byarna som Platanos, Drakeoi, Kastania, Leka, Nikoloudes, Konteika, Kontakeika, Idroussa och Agioi Theodoroi.

Externa länkar
Officiell webbplats 
Dept. of Information and Communication Systems Eng., University of the Aegean
Department of Statistics and Actuarial - Financial Mathematics, University of the Aegean

Referenser

Samos
Orter i Nordegeiska öarna
Saltmätare

Saltmätare var förr av städernas styrelser anställda edsvurna tjänstemän som hade till uppgift att reglera salthandeln och uppbära avgifter för denna.

Stockholms stadgar för 1476 inskärper hos borgarna, att allt salt som köps i staden och som förs in eller ut därifrån, skall mätas, i annat fall förverkas det. 1618–1634 fanns saltmätare upptagna i Stockholms ämbetsbok. Senare sammanslogs saltmätarna med spannmålsmätarna/spannmålsbärarna och organiserades under mitten av 1600-talet som skrå under en ålderman, två bisittare och en mätarskrivare. De hade lokaler i huset Skärgårdsgatan 15 (nuvarande Själagårdsgatan) där de hade sina sammankomster och fester. Saltmätargränden och Saltmätargatan i Stockholm har fått sina namn efter husägande saltmätare. En Saltmätargatan finns även i Fjällbo, östra Göteborg.

Källor

Historiska yrken
Titlar i kommunalförvaltning
Sveriges kommunalhistoria
James Abercromby

James Abercromby även stavad Abercrombie, född 1706, död 1781, var en brittisk officer, känd i militärhistorien för att ha beordrat de blodigt misslyckade frontalanfallet under slaget vid Fort Carillon 1758.

Ungdom och tidiga karriär
James Abercromby blev officer vid 11 års ålder, tjugo år senare var han kapten. Österrikiska tronföljdskriget gav utrymme för en snabbare befordran och 1746 utnämndes Abercromby till överste. Under detta krig tjänstgjorde han som generalkvartermästare vid en brittisk expedition till Flandern. Under fransk-indianska kriget blev han befordrad till generalmajor och utnämnd till brigadchef. 1757 utnämndes han till brittisk överbefälhavare i Nordamerika.

Fort Carillon
Under 1758 års fälttåg hade Abercromby till uppgift att ta Fort Carillon med en armé om 15 000 man. Denna armé landsteg fem kilometer söder om det franska fortet den 6 juli 1756. Den första framryckningen slutade i kaos då truppen gick vilse i skogen. Fransmännen hade omkring 3 600 man bakom förhuggningar. Eftersom britterna trodde att fransmännen snart skulle få förstärkningar och då hans ingenjörer ansåg att de franska ställningarna inte var särskilt formidabla, omgrupperade Abercromby armén och beslöt den 8 juli att avstå från en formell belägring utan istället omedelbart genomföra ett frontalanfall utan artilleriförberedelser. Efter fyra timmars blodiga strider avbröt Abercromby anfallet. Britterna hade då förlorat 1944 man. Därefter beordrade han armén att retirera söderut.

Senare liv
Abercromby återkallades till Storbritannien och ställdes inför krigsrätt, där han frikändes. Han fick aldrig föra något militärt befäl igen men utnämndes till vice ståthållare på Stirling Castle. Anciennitetsprincipen gjorde att han fortsatte att befordras inom generalitetet tills han uppnådde generals grad 1772.

Referenser

Källor för infoboxen

Noter

Tryckta källor
Richard Middleton (1979), "Abercromby, James", Dictionary of Canadian Biography (Toronto University Press, 1979), vol. IV: 4-5.

Fransk-indianska krigen
New York under 1700-talet
Brittiska militärer under 1700-talet
Födda 1706
Avlidna 1781
Män
Moldovan

Moldovan kan avse:

 Viorel Moldovan – en före detta rumänsk fotbollsspelare
 Felicia Țilea-Moldovan – en rumänsk friidrottare
 Richard Moldovan – en svensk musikproducent och DJ känd som Richi M
Elijah Paine

Elijah Paine, född 21 januari 1757 i Brooklyn, Connecticut, död 28 april 1842 i Williamstown, Vermont, var en amerikansk jurist och politiker (federalist). Han representerade delstaten Vermont i USA:s senat 1795–1801.

Paine utexaminerades 1781 från Harvard. Han studerade sedan juridik och inledde sin karriär som advokat i Republiken Vermont. Vermont blev 1791 USA:s 14:e delstat och Paine tjänstgjorde som domare i delstatens högsta domstol 1791–1795.

Paine efterträdde 1795 Stephen R. Bradley som senator för Vermont. Han avgick den 1 september 1801 och efterträddes av företrädaren Bradley. Paine tjänstgjorde sedan som federal domare.

Paines grav finns på West Hill Cemetery i Williamstown. Sonen Charles Paine var guvernör i Vermont 1841–1843.

Källor

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Födda 1757
Avlidna 1842
Ledamöter av USA:s senat från Vermont
Amerikanska domare
Män
Alumner från Harvard College
Batteri Ystad (12/70)

Batteri Ystad (12/70), förkortat YD1, var ett tungt kustartilleribatteri beläget väst och nordväst om tätorten Ystad i Skåne.

Historia 
Batteriet var ett av sex i den sista stora utbyggnaden av det fasta svenska kustartilleriet. Batteriet färdigställdes 1982 och var det första i serien som placerades på slätt-/åkermark. Batteriet ersatte det gamla batteri Ystad vilket var av modellen 7,5/57. Detta batteri var lokaliserat närmare kusten strax öster om byn Svarte.

Batteribeskrivning 
Ett 12/70-batteri var en mycket komplex anläggning med ett flertal olika, av varandra oberoende, fortifikatoriskt skyddade enheter spridda över ett omfattande geografiskt område. Syftet med detta var att försvåra en utslagning av anläggningen. Batteri Ystad var till sin huvuddel beläget väst och nordväst om staden med två pjäsplatser söder om E65 och en norr om. Pjäsplatserna var belägna på tre kullar med ett avstånd av 800-1000 meter mellan varandra. Till detta kom platser för luftvärnspjäser och eldledningsradar samt ledning. Utöver detta fanns även förberedda grupperingsplatser för granatkastare vilka skulle svara för batteriets närförsvar. 

Syftet med batteriets geografiska placering var att i krig kunna skydda Ystads hamn och omgivande kustområde från en fientlig landstigning och invasion. Ett liknande batteri i samma serie byggdes för att skydda Trelleborgs hamn.

Avveckling 
Beslut att batteriet, liksom allt fast kustartilleri, skulle utgå ur krigsorganisation kom med försvarsbeslutet 2000. Batteriet avvecklades 2002-2003. Idag syns vissa spår av batteriet genom runda betonggjutningar på platserna där pjäserna en gång fanns. En av pjäserna från Ystadsbatteriet står uppställd på Beredskapsmuseet utanför Helsingborg.

Se även
 Batteri Helsingborg

Befästningar i Sverige
Byggnader och anläggningar i Ystads kommun
Stefan Enberg

Stefan von Schantz (tidigare Enberg),  född 1972, är en svensk låtskrivare och sångtextförfattare som bland annat skrivit många hits till artisten Markoolio. Bland dessa finns "Mera mål", "Vi drar till fjällen", "In med bollen", "Rocka på!" ”Jag orkar inte mer” och "Vi ska vinna!". Stefan von Schantz är en av grundarna till musikbolaget X5 Music, vars omsättning uppgick till drygt 126 miljoner kronor 2015, med en vinst på 7 miljoner kronor. X5 Music köptes upp av skivbolaget Warner Music 2016.

Referenser

Män
Födda 1972
Levande personer
Svenska låtskrivare
Svenska sångtextförfattare
X5 Music Group
Toyota Carina

Toyota Carina är en japansk bilmodell från Toyota. Den tillverkades mellan 1970 och 2001. Modellen gjordes i sju generationer från att den började byggas till slut, år 2001. Den slutade tillverkas, till förmån för Toyota Avensis i Europa och av Toyota Allion i Japan. Carina är besläktad med den större Toyota Corona, som redan 1983 ersattes av Toyota Camry. Carina blev känd för sin stryktålighet.

Från 1984 var modellen Corolla "rebadged" till Carina II och även för efterföljande generation 1988. Carina E introducerades på marknaden i Europa 1992 och som också i grunden var en Toyota Corolla. Toyota Avensis ersatte sedan samtliga modeller av Carina i Europa 1997.

Nedan följer olika generationer av Carina
 Första generationen A10 & A30 (1970-1977)
 Andra generationen A40 (1977-1981)
 Tredje generationen A60 (1981-1988)
 Fjärde generationen T150 (1984-1988)
 Femte generationen T170 (1988--1992)
 Sjätte generationen T190 (1992-1996)
 Sjunde generationen T210 (1996-2001)

Källor

Externa länkar 
Test av Toyota Carina - mot andra
Test
Badge engineering

Carina
Bakhjulsdrivna fordon
Framhjulsdrivna fordon
Fyrhjulsdrivna fordon
Jan-Olof Hedström

Anders Jan-Olov (Jan-Olof) Hedström, född 3 juni 1943 i Piteå landsförsamling, Norrbottens län, död 8 september 2022, var en svensk civilingenjör och ämbetsman.

Hedström studerade lantmäteri vid Kungliga Tekniska högskolan, där han avlade examen 1968. Han var verksam som lantmätare 1968–1976 och arbetade därefter under lång tid vid länsstyrelsen i Norrbottens län, under perioden 1986–1997 som länsråd. Hedström var bergmästare och chef för Bergsstaten 1997–2010.

Referenser

Svenska bergmästare
Länsråd i Norrbottens län
Mottagare av Hans Majestät Konungens medalj
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Personer från Piteå socken
Födda 1943
Avlidna 2022
Män
Bombus zonatus

Bombus zonatus (saknar svenskt namn) är en insekt i överfamiljen bin (Apoidea) och släktet humlor (Bombus) som finns i sydöstra Europa och Västasien.

Utseende 
Huvudet är svart, ibland med en del gula hår, mellankroppen är gulpälsad med ett svart band mellan vingfästena, som ibland kan täcka hela bakre delen av mellankroppen. Bakkroppens färg varierar; från att vara nästan helt gul med endast de två sista bakkroppssegmenten svarta, till att både det första och de tre sista segmenten är svarta.

Vanor 
Bombus zonatus är en bergsart, som vanligen håller sig på höghöjdsstäpper, skogbevuxna eller ej, mellan 1 000 och 1 700 meters höjd, även om den kan förekomma på allt mellan 150 och 2 000 m. Den besöker ett flertal blommor, av vilka de vanligaste är Anchusa leptophylla och Anchusa officinalis (släktingar till oxtunga), stjärnklint, strävbladiga växter, syskorna lammöron, luddsyska och Stachys cretica, åsnetörne, italiensk snokört samt kranssalvia.

Utbredning 
Bombus zonatus finns i södra Östeuropa, Ryssland, Turkiet och Iran.

Källor 

Humlor
Bombus
Ljubomir Babić

Ljubomir Babić, född 26 oktober 1854 i Klanjec, Kroatien (dåvarande Österrike), död 6 februari 1935, var en kroatisk författare, känd under pseudonymen Ksaver Šandor Gjalski - som var han morfars namn.

Babić avancerade som österrikisk ämbetsman till guvernör i Agram (Zagreb) 1917 och blev senare kroatisk folkrepresentant i Belgrad. Babić var en av den kroatiska realismens produktivaste författare, och debuterade 1884 med noveller och har sedan offentliggjort en rad romaner, bland vilka kan nämnas På hembygdens mark (1890), Gryning (1902), och den stora historiska tidsskildringen För modersmålet (1906).

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Kroatiska författare
Kroatiskspråkiga författare
Födda 1854
Avlidna 1935
Män
Personer från Klanjec
Ernest William Gibson

Ernest William Gibson, född 6 mars 1901 i Brattleboro, Vermont, död 4 november 1969 i Brattleboro, Vermont, var en amerikansk republikansk politiker och jurist. Han representerade delstaten Vermont i USA:s senat 1940–1941. Han var guvernör i Vermont 1947–1950.

Gibson utexaminerades 1923 från Norwich University. Han avlade sedan juristexamen vid George Washington University. Gibson inledde 1927 sin karriär som advokat i Brattleboro. Han var åklagare i Windham County 1929–1933.

Fadern Ernest Willard Gibson var senator för Vermont 1933–1940. Fadern avled 1940 i ämbetet och Ernest William Gibson blev utnämnd till senaten. Han efterträddes 1941 av George Aiken.

Gibson efterträdde 1947 Mortimer R. Proctor som guvernör i Vermont. Han avgick för att tillträda som domare i en federal domstol och efterträddes som guvernör av Harold J. Arthur. Gibson tjänstgjorde sedan som domare fram till sin död.

Gibson var anglikan och frimurare. Han gravsattes på Morningside Cemetery i Brattleboro.

Referenser

Noter

Externa länkar
Biografi på National Governors Associations webbplats
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Ledamöter av USA:s senat från Vermont
Guvernörer i Vermont
Amerikanska domare
Amerikanska republikaner
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Windham County, Vermont
Födda 1901
Avlidna 1969
Män
Jacques Babinet

Jacques Babinet, född 5 mars 1794 och död 21 oktober 1872, var en fransk fysiker.

Babinet blev efter att ha genomgått polytekniska skolan i Paris och artilleriskolan i Metz officer vid artilleriet men lämnade den militära banan 1814 och blev sedan professor i fysik först i Poitiers och sedan vid Collège Saint-Louis i Paris. Hans arbeten omfattar undersökningar inom kristalloptik, meteorologisk optik, meteorologi, värmelära och magnetism. Bland av Babinet konstruerade fysikaliska apparater kan nämnas Babinets kompensator för undersökning av polariserat ljus samt Babinets kran.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Franska professorer i fysik
Alumner från École polytechnique
Födda 1794
Avlidna 1872
Män
Ernest Willard Gibson

Ernest Willard Gibson, född 29 december 1871 i Londonderry, Vermont, död 20 juni 1940 i Washington, D.C., var en amerikansk republikansk politiker. Han representerade delstaten Vermont i båda kamrarna av USA:s kongress, först i representanthuset 1923–1933 och sedan i senaten från 1933 fram till sin död.

Gibson utexaminerades 1894 från Norwich University. Han studerade juridik vid University of Michigan och inledde sin karriär som advokat i Brattleboro. Han var senare bland annat överste i nationalgardet, åklagare och vicerektor vid Norwich University.

Gibson efterträdde 1923 Porter H. Dale som kongressledamot. Dale var sedan senator för Vermont 1923–1933 samtidigt som Gibson satt i representanthuset. Senator Dale avled 1933 i ämbetet och efterträddes av Gibson. Han avled i sin tur i juni 1940 i ämbetet och efterträddes som senator av sonen Ernest William Gibson.

Gibson var anglikan, frimurare och medlem i Odd Fellows. Han gravsattes på Morningside Cemetery i Brattleboro.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Födda 1871
Avlidna 1940
Ledamöter av USA:s representanthus från Vermont
Ledamöter av USA:s senat från Vermont
Män