kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Herbjørg Wassmo

Herbjørg Margrethe Wassmo, född 6 december 1942 i Øksnes kommun, är en norsk författare som bland annat skrivit Huset med den blinda glasverandan 1981 och Dinas bok 1989 (filmatiserades 2002 som Jag är Dina).

Biografi
Wassmo debuterade 1976 med diktsamlingen Vingeslag och är utbildad lärare. Hon har även studerat litteraturvetenskap vid universitetet i Tromsø. Genombrottet på den skönlitterära arenan i Norge skedde 1981 med första delen i serien om Tora: Huset med den blinda glasverandan. Den översattes och publiceras på svenska 1985. Sedan romanserien om Tora skrevs har det spekulerats i huruvida den bär spår av hennes egen uppväxt. Först 2009, med boken Hundre år, då hennes föräldrar varit döda i flera år, blev det känt att Wassmo utsatts för övergrepp under barndomen. Hennes roman Disse øyeblikk (endast på norska, utgiven 2013) fortsätter på det självbiografiska temat.

Priser och utmärkelser 
1981 – Kritikerpriset för Huset med den blinde glassveranda
1983 – Bokhandlarpriset för Det stumme rommet
1986 – Nordland fylkes kulturpris
1987 – Nordiska rådets litteraturpris för Hudløs himmel
1991 – Gyldendals legat för Veien å gå
1997 – Amalie Skram-prisen
2004 – Eeva Joenpelto-priset (Finland)
2006 – Havmannpriset för Et glass melk, takk
2007 –  Kommendör av Sankt Olavs orden
2010 – Brageprisets hederspris
2011 –  Riddare av Arts et Lettres-orden (Frankrike)
2014 – Fredrikkepriset
2014 –  Blålyspriset från Landsforeningen mot seksuelle overgrep
2015 –  Jonaspriset

Bibliografi 
1976 Vingeslag (lyrik)
1977 Flotid (lyrik)
1981 Huset med den blinde glassveranda – utgiven på svenska 1985 – Huset med den blinda glasverandan (översättning Staffan Söderblom) (Volym I av trilogin om Tora)
1983 Det stumme rommet – utgiven på svenska 1986 – Det stumma rummet (översättning Staffan Söderblom) (Volym II av trilogin om Tora)
1984 Veien å gå
1986 Hudløs himmel – utgiven på svenska 1987 – Hudlös himmel (översättning Staffan Söderblom) (Volym III av trilogin om Tora)
1989 Dinas bok – utgiven på svenska 1990 – Dinas bok (översättning Staffan Söderblom) (Volym I av trilogin om Dina)
1991 Lite grønt bilde i stor blå ramme (lyrik)
1992 Lykkens sønn – utgiven på svenska 1993 – Lyckans son (översättning Urban Andersson) (Volym II av trilogin om Dina)
1995 Reiser : fire fortellinger – utgiven på svenska 1996 – Resor (översättning Urban Andersson) (novellsamling)
1996 Hemmelig torsdag i treet (barnbok)
1997 Karnas arv – utgiven på svenska 1999 – Karnas arv (översättning Urban Andersson) (Volym III av trilogin om Dina)
2001 Det sjuende møte – utgiven på svenska 2001 – Det sjunde mötet (översättning Urban Andersson)
2003 Flukten fra Frank – utgiven på svenska 2005 – Flykten från Frank (översättning Lena Hjohlman)
2006 Et glass melk takk – utgiven på svenska 2008 – Ett glas mjölk tack (översättning Peter Törnqvist)
2009 Hundre år
2013 Disse øyeblikk
2017 Den som ser

Källor

Externa länkar

Norskspråkiga författare
Norska författare
Vinnare av Nordiska rådets litteraturpris
Födda 1942
Levande personer
Kvinnor
Fredriksberg, Malmö

Fredriksberg är ett industriområde i stadsdelen Fosie, Malmö som uppkallats efter den i områdets mitt belägna gården med samma namn.

Området ligger mellan Ystadvägen och Käglingevägen, norr om Yttre ringvägen. Korsningen mellan Ystadvägen och Yttre ringvägen kallas Trafikplats Fredriksberg.

Industrier
Redan tidigt på 1980-talet fanns företaget SattControl närmast trafikplats Jägersro. 1983-1984 byggde Skånemejerier sitt mejeri strax intill. Därefter hände inte så mycket på området förrän Förenade Bil etablerade sig vid Yttre ringvägen 2006. Sedan dess har flera bilfirmor och lättare industrier tillkommit.

Fredriksbergs gård
Namnet "Fredriksberg" är tidigast omnämnt i husförhörslängden för Oxie 1810. Gården uppfördes i samband med enskiftet (som för Oxies del inträffade 1805-1806) och ägdes av kammarherren Nils Trolle. Den är sannolikt uppkallad efter dennes son Fredrik (1803-1839). Den förvärvades 1811 av Berndt Kockum. 1916 kom den i Weibulls ägo och användes för försöksodlingar. Gården köptes 1967 av Malmö stad och arrenderas sedan 1972 av Spargodt AB.

Arkeologiska fynd
Vid Fredriksberg har två stridsyxegravar från stenåldern hittats och den ena av dessa finns utställd på Lunds universitets historiska museum. Vidare har en boplats från yngre bronsålder eller järnålder hittats i området.

Noter 

Fosie
Flatön

Flatön är en ö som tillhör Morlanda socken och Orusts kommun. Landarealen är 830 hektar, och invånarantalet 204 (2012). Färjeförbindelse (Ängöleden) finns med Dragsmark i norr sedan 1940-talet, och med Orust i söder (via Malö) sedan 1957.

Historik 
Ursprungligen fanns det tre öar. Dessa var Flatön, Ängön och Rapön. Landhöjningen har medfört att de tre öarna har vuxit samman. Namnet Ängön används dock än idag som geografisk beteckning och finns även skyltad som på ön, dels vid färjeläget Ängön-Furuvik och dels mitt på ön där Ängön skilde sig från Flatön förr i tiden. Rapön har dock fallit ur bruk.

1871 invigdes Flatöns skola. 1924 byggdes en ny skola bredvid den gamla. I den nya skolan fanns det en gymnastiksal och en träslöjdsal för pojkarna. I den gamla skolan hade flickorna textilslöjd. Skolundervisningen upphörde på 1960-talet eftersom de sista eleverna som fick börja i skolan var 1960. 1985 blev den gamla skolan skolmuseum och ägs idag av Malö-Flatö Hembygdsförening.

1928 invigdes Flatö kyrka (även kallad Flatöns kapell), som tillhör Morlanda församling. Kyrkan, ritad av arkitekten Sigfrid Ericson, är i en tidstypisk 1920-talsklassicistisk stil där  funktionalismen fått inflytande över utseendet.

Trubaduren och diktaren Evert Taube bodde under 1940-talet på Ängön, där han skrev många av sina mest kända visor under denna period, och på så vis gjorde trakten berömd. Bland andra förekommer "Handelsman Flink" i hans visor. Detta eufemistiska smeknamn gav Taube åt lanthandlaren Gustav Johansson, som var känd för att inte göra sig någon brådska. 

Flatöns Ängöområde har till och med år 2012 huserat evenemanget Taubespelen. En av anledningarna till att Taubespelen hölls där var Everts Taubes anknytning till platsen genom hans visa Vals på Ängön. 2013 flyttade evenemanget till Tanumstrand i Grebbestad. Turismen är betydande på hela Flatön och befolkningen flerdubblas om somrarna.

Se även
 Ängön

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar  
 Föreningen Flatön
 Om Evert Taube och handelsman Flink

Öar i Orusts kommun
Platser i Evert Taubes visor
Malö

Malö är en ö i Morlanda församling i Orusts kommun. Landarealen är 122 hektar och invånarantalet 35 (2012). 

Färjeförbindelsen Malöleden mellan Malö och Orust går över Malö strömmar. Färjan har funnits sedan 1957. Viss åkermark finns på södra delen av ön, med den består i övrigt uteslutande av berg. Fritidshusbebyggelsen är omfattande och sommartid mångdubblas befolkningen.

Malö har blivit riksbekant genom Evert Taubes visor om trakten, varav Maj på Malö är en av de allra mest kända.

Sedan 1957 är Malö förenad med Flatön via en bro.

Jordbruk och fiske har dominerat näringarna på Malö. Det finns flera bevarade 1700-talshus på ön. Efter en kulmen under 1800-talet då varv och rederiverksamhet bedrevs på ön har befolkningen minskat. År 1957 hade Malö 53 innevånare, men efter andra världskriget minskade befolkningen snabbt. År 1970 bodde 8 personer på ön, varefter Sedan befolkningen ökade igen. År 1995 fanns 32 fastboende på ön.

Källor

Noter

Vidare läsning

Öar i Orusts kommun
Platser i Evert Taubes visor
Jacob Otto Hoof

Jacob Otto Hoof, född 22 oktober 1768 i Lida i Sätila, död 10 januari 1839 i Holsljunga, var en svensk präst och väckelsepräst.

Biografi
Jacob Otto Hoof var son till fältväbeln Abraham Hoof och Anna Håkansdotter.

Hoof blev vigd till präst 1795 i Lund och blev magister i Greifswald 1799. År 1821 blev han ordinarie komminister i Svenljunga i Göteborgs stift efter att ha vikarierat på tjänsten i nära två decennier. Han var en känd väckelsepredikant i den lagiska pietismens anda, dock med inslag av herrnhutismens blod- och sårteologi och ett om katolsk mysticism påminnande försakelsekrav. 

Efter att ha genomgått en omvändelse 1808 blev han omtalad som väckelsepredikant. Han samlade kring sig den så kallade hoofianska sekten, som utmärkte sig genom medlemmarnas asketiska livsföring. Rörelsen fick namnet hoofianismen. Dess inflytande sträckte sig till Halland, Västergötland och Småland. 

Hoof var bosatt i Floghult i Holsljunga, dit folk vandrade långväga ifrån, för att höra förkunnelsen från hans så kallade prediko-sten, nu räknad som en av traktens sevärdheter. På Holsljunga kyrkogård finns hans grav under en liggande sten av ansenlig storlek. Riktningen hyllade sträng söndagshelgd, enkelhet i klädedräkt och dylikt och leddes av allmogemän, som höll konventiklar, dock utan separation från Svenska kyrkan. Hoofianismen undanträngdes i stort sett av schartauanismen och nyevangelismen, men hans inflytande i Växjö stift var mer långvarigt än i hemstiftet.

Källor
 Karl-Åke Henningson, "Jacob Otto Hoof som predikant. En homiletisk studie." Kyrkohistorisk årsskrift 45 (1945).
 Christer Winberg, Hur Västsverige blev västsvenskt. Göteborg 2000

Noter

Personligheter inom lutherdomen
Svenska präster under 1800-talet
Alumner från Greifswalds universitet
Personer från Sätila socken
Födda 1768
Avlidna 1839
Män
Kraftbyggarna

Kraftbyggarna (Svenska Kraftbyggarna Entreprenad AB) var ett dotterbolag till Vattenfall. De byggde vattenkraftverk, mest i Norrland, bland annat med bergtunnlar. 

Efter erfarenheten av att bygga Klippens kraftstation med hjälp av en fullortsborrmaskin, bestämde man sig för att bygga väg och järnvägstunnlar, och vann 1992 kontraktet på att bygga Hallandsåstunneln. Bygget misslyckades, för att maskinen var för tung för det mycket lösa berget, så man fick gräva och spränga traditionellt istället, och för att så mycket vatten läckte in att man fick ägna mer tid åt tätning än grävning. Kraftbyggarna fick inte betalt för bygget och Vattenfall la ner Kraftbyggarna i slutet på 1990-talet.

Ej längre existerande svenska byggföretag
Aidan Chambers

Aidan Chambers, född 27 december 1934 i Chester-le-Street i County Durham, är en brittisk författare av romaner för barn och ungdomar. 

Chambers var föräldrarnas enda barn. Efter två år vid flottan under sin värnplikt studerade Chambers till lärare och undervisade därefter engelska och dramatik i tre år vid Westcliff High School i Southend on Sea. 1960 blev han munk i ett anglikanskt kloster i Stroud, Gloucestershire. Senare använde han sina kunskaper av att vara munk i romanen Now I Know. 

Hans första pjäser, inklusive Johnny Salter (1966) och The Chicken Run (1968), publicerades medan han var lärare i Stroud.

Chambers lämnade klostret 1967 och blev författare på heltid. Han och hans fru, Nancy, grundade Thimble Press och tidskriften Signal för att gynna barn- och ungdomslitteratur. De har belönats med the Eleanor Farjeon Award 1982. Mellan åren 2003 och 2006 var Chambers ordförande för School Library Association.

Bibliografi

Ungdomsböcker 
 Breaktime (1978)
 Spelöppning (översättning Ingvar Skogsberg, AWE/Geber, 1981)
 Dance on my Grave (1982)
 Dansa på min grav (översättning Ingvar Skogsberg, AWE/Geber, 1983)
 Dansa på min grav (översättning Katarina Kuick, Rabén & Sjögren, 2002)
 Now I Know (1987)
Nu vet jag (översättning Bernt Kimmer, AWE/Geber, 1988)
 The Toll Bridge (1992)
Tullbron (översättning Katarina Kuick, Norstedt, 1993)
 Postcards from No Man's Land (1999)
Vykort från ingenmansland (översättning Katarina Kuick, Rabén & Sjögren, 1999)
 This Is All: the Pillow Book of Cordelia Kenn (2005)
Det här är allt: Cordelia Kenns kuddbok (översättning Katarina Kuick, Rabén & Sjögren, 2008)
Blindside (2015)

Barnböcker 
 Seal Secret (1980)
 Den hemliga sälen (översättning Ingvar Skogsberg, AWE/Geber, 1986)
 The Present Takers (1984)
 Klappjakten (översättning Bernt Kimmer, AWE/Geber, 1985)

Redaktör
 Shades of dark
 Skuggor i mörkret: spökhistorier (översättning Lars Göran Larsson, Rabén & Sjögren, 1988)
 Out of time
 Ut ur tiden (översättning Lars Göran Larsson, Rabén & Sjögren, 1990)

Kritik 
 Booktalk: occasional writing on literature and children (1985) 
 Om böcker (översättning och bearbetning Bernt Kimmer, Norstedt, 1987)
 Reading Talk (2001)
 Tell me: children, reading and talk
 Böcker inom oss: om boksamtal (översättning Katarina Kuick, Norstedt, 1994) 
 The reading environment
 Böcker omkring oss: om läsmiljö (översättning och svensk bearbetning Katarina Kuick, Norstedt, 1995) 
 Böcker inom och omkring oss (översättning Katarina Kuick, X Publishing, 2011). Ny, rev., utg.

Priser och utmärkelser 
1982 Eleanor Farjeon Award
1985 Holländska ungdomsbokpriset Silvergriffeln
1999 Carnegie Medal för Postcards from No Man's Land
2002 H.C. Andersen-medaljen
2003 Hedersdoktor vid Umeå universitet

Externa länkar
 Officiell webbplats

Läs mer om författaren i "Författare & illustratörer för barn och ungdom", del 2 (BTJ)

Källor 
 Detta är helt eller delvis en översättning från engelskspråkiga Wikipedia

Noter 

Engelskspråkiga författare av barn- och ungdomslitteratur
Brittiska författare av barn- och ungdomslitteratur
Födda 1934
Män
Levande personer
Personer från Durham (grevskap)
Josh Ryan Evans

Josh Ryan Evans född 10 januari 1982 i Hayward, Kalifornien, död 5 augusti 2002 i San Diego, Kalifornien, amerikansk skådespelare. Han räknades som den kortaste skådespelaren i Hollywood med en längd på 97 centimeter.

Filmogafi i urval 
1998 − Ally McBeal (TV-serie)
1999 - Små genier 
1999−2002 - Passions
2000 - Grinchen – Julen är stulen

Se även 
 Lista över korta personer

Externa länkar
 

Amerikanska barnskådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Kortvuxna personer
Skådespelare från Kalifornien
Personer från Hayward, Kalifornien
Födda 1982
Avlidna 2002
Män
Põltsamaa

Põltsamaa (tyska: Oberpahlen) är en stad i landskapet Jõgevamaa i Estland. Staden utgör centralort i Põltsamaa kommun. År 2004 hade staden totalt 4 750 invånare. Põltsamaa ligger centralt i Estlands inland, 110 km sydost om huvudstaden Tallinn. Genom staden rinner floden Põltsamaa jõgi.

Historia
På 1300-talet grundades en ordensborg tillhörig Tyska orden på platsen. Den intogs i november 1600 av Sverige under Peder Stolpe, och förstördes. År 1608 byggdes i stället en skans, som 1621 intogs av svenskarna. År 1657 besattes borgen av styrkor från Polsk-litauiska samväldet, ledda av Gosiewski. Den återlämnades sedan till svenskarna och brändes i september 1703 av tsarryska trupper.

Under slutet av 1700-talet upplevde Põltsamaa en uppblomstring genom den företagsamme majoren Lauw. Han lät anlägga ett eget tryckeri och en porslinsfabrik i staden, och byggde om Põltsamaa slott till ett modernt rokokoslott. Under andra världskriget, 1941, lades slottet i ruiner.

Källor

Externa länkar

Põltsamaa
Orter i Jõgevamaa
Historiska kommuner i Jõgevamaa
Städer i Estland
Borg- och slottsruiner i Estland
Tvåtakt

Tvåtakt (även 2/4) är inom musiken en taktart som innebär att det är två taktslag i varje takt. Fyrtakt och sextakt kan ofta uppfattas som tvåtakt, och det är mer en bedömningssak hos kompositören om ett stycke ska noteras i 2/2 (alla breve) eller i 4/4. Sextakt har dock en annan, mer vilsam karaktär.

Se även 
 Tretakt
 Fyrtakt
 Sextakt

Referenser 

Rytmik
Notskrift
Estlands kommuner

En kommun (estniska: omavalitsus) är den minsta administrativa enheten i Estland. Varje kommun är en självstyrande enhet med representativa och exekutiva organ. Hela Estland är uppdelat i kommuner.

Estlands kommuner är av två typer, städer (estniska: linnad, linn i singular) och landskommuner (estniska: vallad, vald i singular). Det finns ingen annan statusskillnad mellan dem. Efter kommunreformen 2017 finns det sammanlagt 79 kommuner i Estland, varav 15 städer och 64 landskommuner..

En kommun kan innehålla en eller flera orter. En del städer är indelade i stadsdelar (estniska: linnaosad, linnaosa i singular) med begränsat självstyre, till exempel är Tallinn indelat i de åtta stadsdelarna Haabersti, Kesklinn, Kristiine, Lasnamäe, Mustamäe, Nõmme, Pirita och Põhja-Tallinn.

Kommunernas invånarantal varierar från Tallinn med över 400 000 invånare till Runö kommun med så få som 150.

Kommunens administration 
I varje kommun finns ett kommunfullmäktige och en kommunstyrelse.

Kommunfullmäktige (estniska: linnavolikogu i städer respektive vallavolikogu i landskommuner) väljs på tre år. Ledamöterna väljer en ordförande (estniska: volikogu esimees) som organiserar fullmäktigearbetet och representerar kommunen.

Kommunstyrelsen (estniska: linnavalitsus i städer respektive vallavalitsus i landskommuner) leds av en borgmästare (estniska: linnapea) i städer respektive ett kommunalråd (estniska: vallavanem) i landskommuner. Kommunalrådet, som inte samtidigt kan vara kommunfullmäktiges ordförande, väljs av kommunfullmäktige med en mandatperiod på tre år. De andra kommunstyrelseledamöterna väljs av kommunal- eller borgarrådet med fullmäktiges godkännande.

Se även 
Lista över Estlands kommuner
Kommunvapen i Estland

Referenser
Maria Solheim

Maria Solheim, född 19 januari 1982, är en norsk musiker. År 1999, då sjutton år gammal, fick hon skivkontrakt med Kirkelig Kulturverksted och hennes debutalbum Barefoot släpptes två år senare.

Diskografi
Studioalbum

 (med Silje Sirnes Winje)

Singlar
2001 – "Barefoot" (promo)
2001 – "Lady of My Life" (promo)
2002 – "Two Minutes and Ten Hours" (promo)
2004 – "Too Many Days"
2005 – "Where Do People Go" (promo)
2007 – "Wildest Day"
2009 – "Rom for alle" (med Hans-Erik Dyvik Husby)
2012 – "Trompesang" (med Silje Sirnes Winje)
2016 – "Stjerna" (med Silje Sirnes Winje)
2017 – "Ei kvinnehand"
2017 – "I Wish I Were In a Band"
2018 – "Emelie"

Externa länkar

 Maria Solheim på facebook
 Officiell webbplats

Födda 1982
Kvinnor
Norska sångare
Norska gitarrister
Levande personer
Personer från Øksnes kommun
The Essential Iron Maiden

The Essential Iron Maiden är den brittiska heavy metal-gruppen Iron Maidens sjätte samlingsskiva, släppt den 5 juli 2005. Albumet släpptes endast i Nordamerika för att få en större målgrupp som skulle börja lyssna på bandet. I Europa släpptes istället en uppdaterad version av ”Edward The Great” vid samma tid.

Låtlista

Skiva 1
 Paschendale (Harris/Smith) - 8:26
 Rainmaker (Dickinson/Harris/Murray) - 3:48
 The Wicker Man (Dickinson/Harris/Smith) - 4:35
 Brave New World (Dickinson/Harris/Murray) - 6:18
 Futureal (Bayley/Harris) - 2:56
 The Clansman (Harris) - 8:59
 Sign of the Cross (Harris) - 11:16
 Man on the Edge (Bayley/Gers) - 4:11
 Be Quick or Be Dead (Dickinson/Gers) - 3:23
 Fear of the Dark (live) (Harris) - 7:52
 Holy Smoke (Dickinson/Harris) - 3:47
 Bring Your Daughter...To the Slaughter (Dickinson) - 4:43
 The Clairvoyant (Harris) - 4:26

Skiva 2
 The Evil That Men Do (Dickinson/Harris/Smith) - 4:34
 Wasted Years (Smith) - 5:06
 Heaven Can Wait (Harris) - 7:20
 2 Minutes to Midnight (Dickinson/Smith) - 6:00
 Aces High (Harris) - 4:29
 Flight of Icarus (Dickinson/Smith) - 3:51
 The Trooper (Harris) - 4:12
 The Number of the Beast (Harris) - 4:52
 Run to the Hills (Harris) - 3:54
 Wrathchild (Harris) - 2:55
 Killers (Di'Anno/Harris) - 5:01
 Phantom of the Opera (Harris) - 7:06
 Running Free (live) (Di'Anno/Harris) - 8:43
 Iron Maiden (live) (Harris) - 4:49

Medverkande
 Blaze Bayley - Sång
 Paul Di'Anno - Sång
 Bruce Dickinson - Sång
 Nicko McBrain - Trummor
 Clive Burr - Trummor
 Dave Murray - Gitarr
 Adrian Smith - Gitarr
 Dennis Stratton - Gitarr
 Janick Gers - Gitarr
 Steve Harris – Bas

Musikalbum 2005
Samlingsalbum av Iron Maiden
Album producerade av Martin Birch
Engelskspråkiga samlingsalbum
Kirkelig Kulturverksted

Kirkelig Kulturverksted är ett norskt skivbolag som etablerades av Erik Hillestad 1974.

Efter ekonomiska problem övertog Aschehoug nya ägare 1987. Förlaget hade 2005 släppt totalt över 275 skivor inom folkmusik, religiös musik, jazz och pop. Kulturkirken Jakob i Oslo stängdes på grund av renoveringsbehov som församlingskyrka 1985, men öppnades igen 2000 som kulturkyrka under ledning av Kirkelig Kulturverksted.

Artister 
 Arild Andersen
 Kjetil Bjerkestrand
 Kari Bremnes
 Erik Bye
 Carola Häggkvist
 Sigvart Dagsland
 Arne Domnérus
 Morten Harket
 Karoline Krüger
 Lill Lindfors
 Reiersrud
 Maria Solheim
 Silje Vige

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Norska skivbolag och skivmärken
Skivbolag och skivmärken bildade 1974
Företag i Oslo
Musik i Oslo
Matti Yrjänä Joensuu

Matti Yrjänä Joensuu, född 31 oktober 1948 i Helsingfors, död 4 december 2011 i Valkeakoski, var en finländsk författare och kriminalpolis. Huvudpersonen i hans polisdeckare är kriminalöverkonstapel Timo Harjunpää som arbetar på våldsroteln vid kriminalpolisen. Joensuu vann 1975 första pris i en finländsk deckartävling med romanen Väkivallan virkamies (ej översatt till svenska).
Hans böcker ligger som grund för bland annat två polisserier för FST i regi av Åke Lindman, som filmades 1983 och 1985 med dialogen på svenska.

Bibliografi (utgivet på svenska) 
 Polisens pojke: en roman om ett brott och om det vi inte ser i vårt eget öga 1983 (Harjunpää ja poliisin poika)
 Stamfejden: en roman om två brott och om utredningen av det ena, och om alla dem som inte ser sig själva i polisens ansikte 1984 (Harjunpää ja heimolaiset)
 Blott för kärleks skull 1986 (Harjunpää ja rakkauden lait)
 Plågoandarna 1987 (Harjunpää ja kiusantekijät)
 Hunger efter kärlek 1995 (Harjunpää ja rakkauden nälkä)

Priser och utmärkelser 
 The Martin Beck Award 1987 för Plågoandarna

Källor

Litteratur 
 Eriksson, Bengt: Deckarhyllan. 2002.

Externa länkar
 

Finländska kriminalförfattare
Finskspråkiga romanförfattare
Födda 1948
Avlidna 2011
Författare från Helsingfors
Män
Finländska författare under 2000-talet
Finländska författare under 1900-talet
Scott Turow

Scott Turow, född 12 april 1949 i Chicago, Illinois, är en amerikansk författare och advokat. Turow har skrivit åtta romaner och två fackböcker och hans böcker har blivit översatta till 20 språk och har sålts i mer än 25 miljoner exemplar. Flera av hans böcker har filmatiserats.

Biografi 
Turow föddes i Chicago och studerade vid New Trier High School och vid Amherst College 1970. Senare även vid Stanford University, där han studerade 1970–1972. Sedan 1971 är han gift med konstnären Annette Weisberg.

Turow undervisade senare vid Stanford fram till 1975, då han började vid Harvard Law School. År 1977 skrev han One L, en bok om hans första år som juridikstudent. Efter examen 1978 arbetade Turow som jurist i Chicago fram till 1986. Därefter blev han romanförfattare och skrev bland annat The Burden of Proof, Presumed Innocent, Pleading Guilty och Personal Injuries. Alla fyra blev bästsäljare och Turow vann ett flertal litterära priser. Alla hans romaner utspelar sig i Kindle County och många av personerna i böckerna dyker upp i flera böcker.

Bibliografi

Romaner 
 Presumed Innocent, 1987
 The Burden of Proof, 1990
 Pleading Guilty, 1993
 The Laws of Our Fathers, 1996
 Personal Injuries, 1999
 Reversible Errors, 2002
 Ordinary Heroes, 2005
 Limitations, 2006

Fackböcker 
 One L, 1977
 Ultimate Punishment: A Lawyer's Reflections on Dealing with the Death Penalty, 2003

Utgivet på svenska

Filmatiseringar 
 Presumed Innocent, 1990
 The Burden of Proof, 1992
 Reversible Errors, 2004

Priser och utmärkelser 
 The Silver Dagger 1987 för Presumed Innocent
 The Martin Beck award 1988 för Misstänkt

Källor

Amerikanska författare
Engelskspråkiga författare
Amerikanska kriminalförfattare
Födda 1949
Män
Levande personer
Alumner från Stanford University
Alumner från Amherst College
Alumner från Harvard Law School
IsoBMI

Iso-BMI är ett mått på övervikt hos barn. Det definierats av International Obesity Task Force (IOTF). Måttet är en motsvarighet till BMI (body mass index) som har anpassats till barn och ungdomar. Iso-BMI 25 motsvarar övervikt och iso-BMI 30 motsvarar fetma hos barn. Tabellen är alltså en överföringstabell till vuxen-BMI (värdena i kolumnerna motsvarar det BMI som anges ovan).

Ett exempel: 
En 11-årig pojke väger 30 kg och är 135 cm lång. BMI blir då 
 
och läser man av i tabellen så ligger han under värdet för övervikt (20,55 för 11-åriga pojkar motsvarar BMI 25 för vuxen).

Referenser 

Friskvård
Kroppsvikt och mått