kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ferrari Berlinetta Boxer

Ferrari 365/512 Berlinetta Boxer är en sportbil, tillverkad av den italienska biltillverkaren Ferrari mellan 1973 och 1985.

Bakgrund
Prototypen till den nya Berlinetta Boxer visades på bilsalongen i Turin 1971. Efter att ha testat mittmotorprincipen på de mindre Dino-vagnarna var det nu dags ge Lamborghini en match om superbilskunderna. Ferrari bröt helt med gamla traditioner även på motorsidan med en ny platt V12:a mittmonterad.

Motor
Den nya bilen fick en platt (180° vinkel mellan cylinderbankerna) 12-cylindrig V-motor (ofta felaktigt kallad boxermotor) med fyra överliggande kamaxlar, drivna med tandrem istället för traditionella kedjor. De första årgångarna hade cylindermåtten 81x71 mm, vilket gav en cylindervolym på 4,4 liter.

Till 1976 förstorades motorn till fem liter genom att öka cylindermåtten till 82x78 mm.

Liksom på övriga modeller övergav Ferrari de klassiska Weberförgasarna 1981 till följd av de allt högre kraven på effektiv avgasrening. I dess ställe infördes mer lättreglerad Bosch K-Jetronic bränsleinsprutning.

365 GT4 BB
Den första produktionsmodellen visades på Bilsalongen i Paris 1973. Karossen liknade ingenting Ferrari producerat tidigare och modellen bröt helt med gamla traditioner.

Produktionen uppgick till 387 exemplar.

512 BB
1976 fick Berlinetta Boxer en större motor. Maxeffekten sjönk något, men vridmomentet ökade, för bättre körbarhet.

Produktionen uppgick till 929 exemplar.

512 BBi
Från 1981 fick motorn bränsleinsprutning, för att klara de allt tuffare kraven på avgasrening.

Produktionen uppgick till 1 007 exemplar.

Motorsport

SEFAC hade lämnat sportvagnsracingen efter säsongen 1973 för att koncentrera sig på formel 1 och överlät på privatteamen att försvara Ferraris färger. Luigi Chinettis NART-team tävlade först med 365 GT4 BB och senare med 512 BB i amerikanska IMSA-serien, men bilen led av sin höga tyngdpunkt med motorn placerad ovanpå växellådan och dessutom mötte den övermäktigt motstånd från Porsches fabriksteam som körde med överladdning i form av turboPorsche 934 och Porsche 935. Efter påtryckningar från stall som NART och Ecurie Francorchamps byggde Ferrari 25 exemplar av en ren tävlingsversion, kallad 512 BB LM mellan 1979 och 1982. Bilen fick en ny, aerodynamiskt utformad kaross, anpassad för de höga hastigheterna på Circuit de la Sarthe. Största framgången blev en klasseger i Le Mans 24-timmars 1981 för den franske Ferrari-agenten Charles Pozzis stall.

Referenser

Noter

Tryckta källor 

Berlinetta Boxer
Historiska tävlingsbilar
Bakhjulsdrivna fordon
Vertigo (sång)

Vertigo var Maltas bidrag i Eurovision Song Contest 2007. Den är skriven av Philip Vella och Gerard James Borg. Den framfördes av Olivia Lewis. Bidraget tog dock sig inte vidare från semifinalen.

Officiella versioner och remixversioner
Vertigo (Eurovision Version)
Vertigo (Unplugged)
Vertigo (DJ Armani Remix)

Bidrag till Eurovision Song Contest 2007
Maltas bidrag i Eurovision Song Contest
Salvem el món

Salvem el món var Andorras bidrag i Eurovision Song Contest 2007. Den är på katalanska och engelska och framfördes av musikgruppen Anonymous. Med den kom gruppen på tolfte plats i semifinalen.
Låten handlar om att alla måste vara med och göra sin del för att världen ska bli en bättre plats och att det inte ännu är för sent för att förbättra sig. Många trodde att det var den globala uppvärmningen som pojkarna syftade på med texten.

Bidrag till Eurovision Song Contest 2007
Andorras bidrag i Eurovision Song Contest
Charles E. Dudley

Charles Edward Dudley, född 23 maj 1780 i Johnston Hall, England, död 23 januari 1841 i Albany, New York, var en amerikansk politiker. Han var född i England och emigrerade 1794 med sin mor till Newport, Rhode Island.

Han inledde sin politiska karriär i Albany, New York. Han var ledamot av delstaten New Yorks senat 1820-1825 och borgmästare i Albany 1821-1824 samt 1828-1829.

Martin Van Buren avgick 1829 från USA:s senat för att tillträda som USA:s utrikesminister. Dudley efterträdde Van Buren i senaten och representerade New York där 1829-1833.

Källor

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress - biografi på den amerikanska kongressens hemsida
Political Graveyard

Ledamöter av USA:s senat från delstaten New York
Män
Födda 1780
Avlidna 1841
Gloomy Grim

Gloomy Grim är ett finskt black metal-band som grundades år 1995 i Helsingfors. Bandet tog en paus 2019 på grund av sångaren Agathons hälsoproblem.

Medlemmar
Senaste kända medlemmar
 Agathon (Juha Hintikka) – sång, synthesizer 
 Nuklear Tormentörr (Tomi Törnqvist) – basgitarr 
 Micko Hell (Mikko Huvinen) – gitarr 
 AstroNuclear Agitator – trummor 
 Kim Lappalainen – gitarr 

Tidigare medlemmar
 Caesar (Tommi Launonen) – basgitarr 
 Whisper Lilith (Tanya Kemppainen) – sång 
 Mörgoth (Lare Nieminen) – gitarr 
 Lord Heikkinen (Jussi Heikkinen) – gitarr 
 Suntio (Janne Ojala) – trummor 
 Father Umbra Sol (Toni Näykki) – gitarr

Diskografi
Demo
 1996 – Fuck the World, Kill the Jehova!
 1997 – Friendship Is Friendship, War Is War!
 2014 – Grimoire
Studioalbum
 1998 – Blood, Monsters, Darkness
 2000 – Life?
 2001 – Written in Blood
 2004 – The Grand Hammering
 2008 – Under the Spell of the Unlight

EP
 2007 – Tapetum Lucidum

Singlar
 2011 – Grim Fate

Samlingsalbum
 1998 - Reborn Through Hate 

Video
 2000 – Born in Fire 
 2006 – Promo DVD 2006

Externa länkar
 Gloomy Grim @ Mikseri.net
 Gloomy Grim på Encyclopaedia Metallum

Finländska black metal-grupper
Nino Runeberg

Hjalmar Johannes ”Nino” Runeberg, född 27 maj 1874 i Rom, död 15 februari 1934 i Helsingfors, var en finländsk filolog, poet och översättare. Han var son till Walter och Lina Runeberg (född Elfving), och därmed sonson till Johan Ludvig Runeberg. Han var far till Walter, Fred och Arne Runeberg och Heidi Parland.

Runeberg flyttade redan i tvåårsåldern med familjen till Paris, där han växte upp och blev student 1892. Han blev student i Helsingfors 1894, filosofie magister 1897, filosofie licentiat 1905 och filosofie doktor 1907 vid Helsingfors universitet. Han var från 1902 verksam som lärare i Helsingfors.

Runeberg debuterade 1899 med ett häfte Dikter, som 1902 följdes av Nya dikter (båda utgivna under pseudonymen "Alceste"). Dessa innehåller främst ungdomlig stämningslyrik och fosterländsk tendensdikt, i vilken skalden ger uttryck för en idealism, vilken i den tredje samlingen, Dikter (1908), når sin kulmen i en fördjupad tankelyrik, inspirerad av ett levande krav på mänsklig fullkomning och buren av ett starkt etiskt patos i förening med en upphöjd skönhetslängtan. Han hämtade med förkärlek sina motiv från historien, sagan och legenden.
 
Inom området av sin vetenskap, romansk filologi, publicerade Runeberg Le Conte de l'Ile-Poisson (i "Mémoires de la Société néophilologique à Helsingfors" 1902) samt den akademiska avhandlingen Études sur la Geste Rainouart (1905). 

Runeberg var grundande medlem i Esperantoförbundet i Finland och dess första ordförande. Han hade även starka teosofiska intressen. Som översättare har han bland annat översatt Lewis Carroll, Heinrich Hoffmann, Epiktetos, Wilhelm Busch och Daniel Defoe till svenska. Bland Nino Runebergs översättningar märks också Bhagavad-Gita.


Bibliografi 
 Dikter (1899)
 Nya dikter (1902)
 Dikter af Nino Runeberg (1908)
 Bhagavad-Gita: Herrens Sång (1910)
 Alkemi, planetmystik och symboler (1910-1911)
 Maximiliano, kejsare av Mexico (skådespel, 1913)
 Maltesarne (versdrama, 1918)
 Valda dikter (1920)
 Conrad-Emile (novell, 1922)
 Legender (1928)
 För bröder (1931)
 Efterlämnade dikter (1935)

Källor

Uppslagsverk

Noter

Vidare läsning

Externa länkar

 

 Nino Runebergs arkiv vid Svenska litteratursällskapet i Finland
 Diktmanuskript av Nino Runeberg vid Svenska litteratursällskapet i Finland 

Finländska romanister
Finlandssvenska författare
Finländska översättare
Svenskspråkiga översättare
Finlandssvenska poeter
Födda 1874
Avlidna 1934
Män
Personer från Rom
Esperantister
Helene Egelund

Helene Egelund, född 16 februari 1965, är en dansk skådespelare.

Egelund har dansk-svenska rötter och filmdebuterade i huvudrollen som den unga Annika i filmen 1939 från 1989. Hon har därefter medverkat i flera danska och svenska filmer och läst in ett stort antal ljudböcker.

Filmografi (urval)

Källor

Noter 

Danska skådespelare under 1900-talet
Danska skådespelare under 2000-talet
Födda 1965
Kvinnor
Levande personer
Ed Westfall

Edwin Vernon "Eddie" Westfall, född 19 september 1940 i Belleville, Ontario, är en kanadensisk före detta professionell ishockeyspelare. Westfall spelade som högerforward under 18 säsonger i NHL.

Karriär
Eddie Westfall började sin NHL-karriär i Boston Bruins säsongen 1961–1962. Han spelade tio säsonger i Bruins och vann Stanley Cup med laget 1970 och 1972. Han hade bland annat en assist på Bobby Orrs avgörande mål i Stanley Cup-finalen 1970.

1972 hamnade Westfall i det nybildade New York Islanders som valde honom i expansionsdraften inför lagets entré i NHL. Westfall blev utsedd till lagkapten för Islanders och gjorde också klubbens första mål någonsin i lagets första match under debutsäsongen 1972–1973. I Islanders spelade Westfall åtta säsonger och var lagets kapten i sex av dem. 1979, året innan Islanders skulle vinna den första av fyra raka Stanley Cup-titlar, avslutade Westfall sin proffskarriär. 

Westfalls bästa säsong poängmässigt var 1969–1970 då han gjorde 25 mål och 34 assists för totalt 59 poäng. Förutom de två Stanley Cup-titlarna vann han 1977 Bill Masterton Memorial Trophy för sportsmannaanda och hängivenhet till ishockeyn.

Referenser

Noter

Källor
 Ed Westfall Legendsofhockey.net

Kanadensiska ishockeyspelare
Spelare i Boston Bruins
Spelare i New York Islanders
Spelare som har spelat minst 1000 matcher i National Hockey League
Spelare i Niagara Falls Flyers
Kanadensiska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Ontario
Personer från Belleville, Ontario
Födda 1940
Levande personer
Män
Spelare i Barrie Flyers
Spelare i Kingston Frontenacs (1959–1963)
Vinnare av Bill Masterton Memorial Trophy
Stanley Cup-mästare 1972
Stanley Cup-mästare 1970
Lagkaptener i New York Islanders
Spelare valda av New York Islanders i NHL:s expansionsdraft 1972
Warner Miller

Warner Miller, född 12 augusti 1838 i Hannibal, New York, död 21 mars 1918 i New York, var en amerikansk republikansk politiker.

Han avlade 1860 sin grundexamen vid Union College i Schenectady. Han undervisade sedan i latin och grekiska vid Fort Edward Collegiate Institute. Han deltog i amerikanska inbördeskriget och avancerade till löjtnant. Han blev tillfångatagen och släpptes sedan fri i ett utbyte av fångar.

Han blev en ledande gestalt inom cellulosaindustrin och avancerade till ordförande i American Paper & Pulp Association.

Miller var ledamot av USA:s representanthus 1879-1881 och ledamot av USA:s senat 1881-1887. Han var förlorande kandidat i 1888 års guvernörsval i New York.

Hans grav finns på Oak Hill Cemetery i Herkimer, New York.

Referenser

Noter

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress - biografi på den amerikanska kongressens hemsida

Födda 1838
Avlidna 1918
Ledamöter av USA:s senat från delstaten New York
Ledamöter av USA:s representanthus från delstaten New York
Män
Alumner från Union College
Oscar Jacobson

Oscar Jacobson är ett svenskt herrkonfektionsföretag grundat i Borås 1903 av skräddaren Oscar Jacobson. Oscar Jacobson var VD i företaget fram till 1957 då han efterträddes av sin son Anders Jacobson. Familjen Jacobson sålde 1971 företaget till Sweteco. 1983 köptes företaget av Börje Bengtsson som senare efterträddes av sin son Magnus Bengtsson. Företaget ingick under den tiden i Oscar Jacobson & Stenströms Holdings. I dess ägo fanns även Stenströms Skjortfabrik i Helsingborg.
2008 avyttrades Oscar Jacobson AB ur koncernen och köptes då av investmentbolaget Valedo Partners. Valedo Partners ägs till större delen av pensionsfonder.
I samband med att Valedo Partners tog över bolaget tillsattes Roger Tjernberg som VD för Oscar Jacobson AB.  Tjernberg kom då senast från ett annat svenskt konfektionsföretag, Tiger of Sweden.

Företaget har flagship stores i Stockholm, Göteborg, Sundsvall, Norge och Finland.

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Svenska konfektionsföretag
Företag bildade 1903
Belarus administrativa indelning

Belarus administrativa indelning är baserad på sex län (voblasts). Utöver dessa har huvudstaden Minsk en särskild administrativ status. På sekundär nivå är landet indelat i distrikt (rajon).

Län (voblasts)

Distrikt
Under länsnivån finns distrikt (rajon). Även städer är (liksom i bland annat Ukraina) indelade i distrikt.

Historik
Den nuvarande indelningen i län som finns i Belarus i dag är ett arv från den tid när landet var en del av Sovjetunionen.

Referenser

Externa länkar 
 Förenta Nationernas romanisering av namn på belarusiska.

 
Administrativa indelningar av länder i Europa
Bitå

Bitå (ordet är dalskt och betyder ett sorts tunnbröd med potatis, se tuttul) är ett musikalbum av folkmusikern Kalle Moraeus och hans band Hej Kalle. Skivan innehåller folkmusik och vissa fall blandat med rock, jazz eller funkmusik.

Låtlista
"Hjortingen" (Hjort Anders Olsson – arr. Hej Kalle) - 2:41
"Vi har dansat" (Text: Py Bäckman – musik: Kalle Moraeus – arr. Hej Kalle) - 3:11
"Högfjällspolkan" (Kalle Moraeus – arr. Hej Kalle) - 4:03
"Till min dotter" (Kalle Moraeus – arr. Hej Kalle) - 3:41
"Vavade" (Kalle Moraeus – arr. Hej Kalle) - 3:15
"Venjan" (Trad. arr. Hej Kalle) - 4:15
"Tango Elmona" (Per-Erik Moraeus – arr. Hej Kalle) - 4:14
"Skavankfunk" (Text: Johan Löfcrantz Ramsay – musik: Kalle Moraeus) - 2:44
"Zirba" (Trad. arr. Hej Kalle) - 3:24
Moldavisk folksång
"Finska blomman" (Kalle Moraeus – arr. Hej Kalle) - 3:22
Bröllopsmarsch
"Schottis av Jonas Olsson" (Jonas Olsson – arr. Hej Kalle) - 3:50
"Hawaiian War Chant" (Ralph Freed, John Noble – arr. Hej Kalle) - 2:31
"Viva La Speranza" (Göran Arnberg, Magnus Fermin – bearbetning av Hej Kalle) - 4:04
"Koppången" (Per Erik Moraeus – arr. Hej Kalle) - 3:17

Medverkande
Hej Kalle:
Kalle Moraeus — sång, fiol, gitarr, mandolin, bouzouki, pedal steel guitar, lapsteel
Pälle Grebacken — saxofon, flöjt, ukulele
Anders Lundqvist — klaviatur, dragspel
Jörgen Stenberg — slagverk
Johan Granström — bas
Johan Löfcrantz Ramsay — trummor, rap
Gästande musiker:
Rolf Nyqvist — valthorn (13)
Johan Ahlin — valthorn (13)
Olof Flodin — violin (2, 6, 10, 13)
Roland Kress — violin (6, 13)
Anders Norén — violin (2, 10), viola (6, 13)
Gudmund Ingwall — cello (6, 13)
Kati Mäki — sång (6)

Musikalbum 2003
Svenska folkmusikalbum
Svenska musikalbum
MW Security

MW Security, tidigare MW Trading, är ett svenskt företag grundat 1985, med huvudkontor i Malmö. Företaget bedriver utveckling och försäljning av säkerhets- och stöldskyddsprodukter för detaljhandeln.

Wilh. Sonesson AB köpte 2000 företaget MW Trading ApS för 76 miljoner danska kronor. 2002 fördes ägandet över till det börsnoterade Active Capital AB, som 2007 blev ACAP Invest. 2012 såldes MW Security av ACAP Invest till det kinesiska företaget Century (Hongkong) International Co., Ltd.

Källor 

Svenska tillverkare av säkerhetsutrustning
Danska tillverkningsföretag
Företag bildade 1985
A11 (motorväg, Österrike)

A11 är en motorväg i Österrike som sträcker sig från Villach till Karawankentunneln där statsgränsen till Slovenien ligger. Vägen är 21 kilometer lång och öppnades för ett körfält 1991 medan det andra körfältet öppnades 1992. På grund av att vägöppningen och tunnelöppningen 1991 sammanföll med Sloveniens självständighet, kontrollerades tunneln de tio första dagarna av den federala jugoslaviska armén innan slovenerna tog över kontrollen över tunneln på sin sida.

Karawankentunneln är en 7,95 km lång enrörig tunnel med mötande trafik och avgiftsbelagd. På bägge sidorna återfinns passkontroller.

Se även
Motorvägar i Österrike

Motorvägar i Österrike
Java Message Service

Java Message Service, JMS, är en standard för åtkomst av ett system för meddelandehantering i Java. JMS använder begrepp som köer för punkt-till-punkt-kommunikation och ämnen för att publicera/prenumerera på meddelanden. De flesta J2EE-applikationsservrar innehåller någon implementation av JMS för asynkron kommunikation med kringliggande system.

Programspråket Java
Tim Lobinger

Tim Lobinger, född 3 september 1972 i Rheinbach, Nordrhein-Westfalen, död 16 februari 2023 i München, var en tysk friidrottare som tävlade i stavhopp. Lobinger var en av få stavhoppare som har hoppat över 6 meter, vilket han gjorde första gången 1997. Hans personliga rekord var 6,00.

Lobinger deltog vid fyra olympiska spel. Det bästa resultatet var en sjundeplats vid olympiska sommarspelen 1996 i Atlanta. 

Vid världsmästerskap i friidrott var han flera gånger nära att vinna en medalj. Närmast kom han vid VM 1997 då han slutade på fjärde plats. Han fick även två femteplatser vid VM 2003 och 2005. 

Vid världsmästerskapen inomhus tog han två medaljer, guld i VM 2003 och brons i VM 2006. 

Vid Europamästerskapen vann han tre medaljer, silver i EM 1998 och EM 2006, och brons i EM 2002.

Källor 
 Tim Lobinger, IAAF:s webbplats (Läst 17 februari 2023).

Noter

Externa länkar 

Födda 1972
Avlidna 2023
Tyska stavhoppare
Män
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Tyskland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Tyskland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Tyskland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Tyskland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2008
Personer från Rheinbach
Tyska idrottare under 2000-talet
Idrottare från Nordrhein-Westfalen
Världsmästare i stavhopp
Enbärsdricka

Enbärsdricka är ett avkok på enbär, vanligt förekommande i hemmen förr i tiden, i Västerbotten kallat jenlag.

I modern tid har den traditionella enbärsdrickan blivit en kolsyrad läskedryck, tillverkad av bryggerier. Denna dryck har mustliknande karaktär, som trots sitt namn baserar sig mest på enris, risskott eller enrötter. Enbär kan dock förekomma i vissa recept.

De större bryggerierna producerar inte längre denna läskedryck, men hos mindre, lokala bryggerier kan den fortfarande förekomma. Några exempel på småbryggerier som producerat drycken är Risingsbo i Morgårdshammar, Mora Bryggeri i Mora och Banco i Skruv.

I sitt verk ABC har Torgny Lindgren skrivit en hyllningsdikt till enbärsdrickan.

Referenser

Externa länkar 

 

Läskedrycker
Chauncey Depew

Chauncey Mitchell Depew, född 23 april 1834 i Peekskill, New York, död 5 april 1928 i New York, var en amerikansk republikansk politiker. Han var ledamot av USA:s senat från New York 1899-1911.

Depew var medlem i sällskapet Skull and Bones under studietiden vid Yale University. Han studerade sedan juridik och inledde 1858 sin karriär som advokat. Han arbetade först några år som advokat i Peekskill. Sedan var han börsmäklare i firman Depew & Potter i New York i några månader för att återvända till arbetet som advokat.

Depew var ledamot av New York State Assembly, underhuset i delstatens lagstiftande församling, 1861-1863. Han var därefter Secretary of State of New York i två år. Han blev 1865 utnämnd till USA:s minister i Japan men han tackade nej till utnämningen efter att utnämningen hade formellt blivit godkänd.

Depew blev 1866 advokat för New York & Harlem Railroad. Därmed började hans långa karriär inom järnvägsbranschen som innefattade tunga chefspositioner i olika järnvägsbolag.

Depew kandiderade 1881 till senaten men han drog sig tillbaka efter den fyrtionde omröstningen i delstatens lagstiftande församling. Det skulle dröja till 1913 och efter Depews tid som senator innan senatorerna blev direkt folkvalda i USA. Han tackade 1885 nej till att kandidera på nytt men blev 1898 invald i senaten och tjänstgjorde två sexåriga mandatperioder där. Han tackade 1892 nej till att bli utrikesminister under USA:s president Benjamin Harrison.

Depew, Oklahoma och Depew, New York har fått namn efter Chauncey Depew.

Referenser

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress - biografi på den amerikanska kongressens hemsida
Chauncey Mitchell Depew - Find a Grave Memorial

Personer inom USA:s näringsliv
Ledamöter av USA:s senat från delstaten New York
Alumner från Yale University
Personer från Peekskill
Födda 1834
Avlidna 1928
Män
Potatislåda

Potatislåda (på finska: perunalaatikko) är en rätt vanligt förekommande på det finska julbordet. Den består av sött potatismos som gräddats i ugn. Potatislådan äts ofta tillsammans med den salta julskinkan (jämför den söta julmusten som många svenskar dricker till julmaten).

Se även
Morotslåda

Mat och dryck i Finland
Julmat
Luigi Carlo Farini

Luigi Carlo Farini, född 22 oktober 1812 i Russi, död 1 augusti 1866 i Quarto dei Mille nära Genua, var en italiensk politiker och historisk författare. Han var far till Domenico Farini.

Farini var till en början praktiserande läkare i Ravenna, förvisades 1843 såsom delaktig i de politiska oroligheterna inom Kyrkostaten 1841 och gick i landsflykt i Frankrike. Han fick 1846 tillstånd att återvända och blev 1847 understatssekreterare i romerska inrikesministeriet. När det republikanska partiet 1848 kom till makten i Rom, drog Farini sig tillbaka till Florens, hindrades av prästerskapet efter Roms intagande av fransmännen att återinträda i sitt ämbete och begav sig då till Turin. Där redigerade han den satiriska tidningen "La frusta" och utgav Storia dello stato romano dal anno 1814 al 1850 (1850), i vilken han häftigt angrep såväl den klerikala reaktionen som det radikala revolutionspartiet. Han var mer försiktig i sin som fortsättning på Carlo Bottas historia utgivna Storia d'Iialia dall anno 1814 al 1850 (två band, 1854–59). 

Åren 1851–52 var Farini under nio månader sardinsk undervisningsminister. Vid krigsutbrottet 1859 sändes han av Camillo di Cavour, vars politik han stödde, i beskickning till mellersta Italien, valdes till diktator i Modena, Parma och Romagna, vilka länder han förenade till landskapet Emilia, och blev i juli 1860, efter dess införlivande med Sardinien, inrikesminister. Farini lämnade denna befattning i oktober samma år, blev efter Urbano Rattazzis avgång i december 1862 ministerpresident och försökte verka i enlighet med Cavours politik, men tvingades, på grund av överansträngning, 1863 avgå, varvid kamrarna åt honom voterade en nationalbelöning av 200 000 francs och en livstidspension på 25 000 francs för hans förtjänster om skapandet av Italiens enhet och hans redlighet vid förvaltningen av Emilia. Ett monument över honom avtäcktes 1878 i Ravenna.

Källor 
 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932.

Fotnoter 

Italienska historiker
Italiens inrikesministrar
Italiens premiärministrar
Personer i Italien under 1800-talet 
Personer från Emilia-Romagna
Födda 1812
Avlidna 1866
Män
Ugglan
Svensk uppslagsbok
Alumner från Bolognas universitet