kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Camden Market

Camden markets är ett antal sammanhängande marknader i Camden Town nära Hampstead Road och slussen vid Regents Canal (vanligen omtalad som Camden Lock). Marknaden brukar omtalas som "Camden Market" eller "Camden Lock". Bland de olika produkter som säljs i salubodarna är bland annat konsthantverk, tyg, antikviteter och snabbmat. Marknaden är en av de fyra mest populära turistattraktionerna i London, eftersom omkring 100 000 personer besöker platsen varje helg.

De olika marknaderna 
Camden Market består av sex marknader som ligger tätt intill varandra, men organiseras separat:
 Camden Lock Market – fokuserar på konsthantverk, oftast inomhus
 Stables Market – den största av de sex, huvudsakligen tyg och möbler, men också en del annat
 Camden Canal Market – utomhusmarknad, huvudsakligen tyg
 Buck Street Market – utomhusmarknad, huvudsakligen tyg
 Electric Ballroom – inomhusmarknad, hålls lördag och söndag
 Inverness Street – traditionell gatumarknad

Historia 
Sedan början av 1900-talet har det funnits en liten matvarumarknad på Inverness Street i Camden Town. Från 1974 började det att hållas marknader med konsthantverk varje söndag nära Camden Lock, och det utvecklade sig till ett större komplex av marknader. De marknader som ursprungligen bara bestod av tillfälliga stånd, utvecklade sig till mera permanenta bodar och fasta butiker. Den traditionella Inverness Street-marknaden började mista platser för stånd, när ett lokalt snabbköp öppnade, och halvvägs genom 2013 var alla ursprungliga stånd försvunna, och hade blivit ersatta av de nuvarande bodarna.
Marknaden hölls ursprungligen bara på söndagar, vilket även fortsättningsvis är den primära handelsdagen. På lördagar öppnar många i alla fall, och ett antal av de säljarna har öppet hela veckan, liksom de som har fasta butiker.
Sedan 2014 har den israeliske miljardären Teddy Sagi köpt upp fastigheterna Camden Markets, och i mars 2015 ägde han fyra av de sex sektionerna i marknaden. Det uppgavs samtidigt att Sagi planerade att investera omkring 300 miljoner pund för att utveckla marknadssområdet 2018.

Branden i juli 2017 
10 juli 2017 utbröt en brand strax efter midnatt i Camden Lock Market. Över 70 brandmän deltog i insatsen och de hade efter tre timmar fått branden under kontroll.

Referenser

Externa länkar 

 Eyewitness accounts of the fire
 
 Camden Market website
 Camden Town Online
 Camden goods depot development from 1839
 Edmund Yates, 1879 – Of the Parcels-Delivery Company and Pickfords
 Camden Lock and the Market, the book

London
Marknader i Storbritannien
Hamaoka kärnkraftverk

är ett kärnkraftverk i Japan.

Kärnkraftverket ligger i staden Omaezaki, Shizuoka prefektur på Japans ostkust, 200 km sydväst om Tokyo. Det drivs av Chubu Electric Power Company. Det finns fem reaktorer på området med en sammanlagd effekt på 4 997 MW. Ett sjätte block började byggas den 22 december 2008. 

Hamaoka är olyckligt förlagt rakt över subduktionszonen vid mötet mellan två tektoniska plattor, där nästa större Tokai jordbävning redan borde ha inträffat. Den 30 januari 2009 togs därför de två äldsta, Hamaoka-1 och Hamaoka-2, permanent ur drift av säkerhetsskäl.

Anläggningen är i övrigt konstruerad för att klara en jordbävning av magnituden 8,5. Sandbankar upp till 15 meters höjd utgör försvar mot tsunamivågor upp till 8 meters höjd, Innanför dessa sandbankar pågår i april 2014 uppförandet av en 1,6 km lång vågbrytare av betong som reser sig 22 meter över havets normalnivå, dessutom förstärks sandbankarnas flanker med en cement/betongblandning på 22-24 meter över havets normalnivå. Då kylvattnet tas via tunnel från ett djupvattenintag, förses även djupvattenintagets utlopp innanför vågbrytarna med förstärkningar för att klara översvämning.

Reaktorer

Lokaliseringsmissens följder 
Kraftverkets lokalisering har länge kritiserats för att vara sällsynt illa vald ur jordbävningssynpunkt. 

Den 6 maj 2011 bad Japans premiärminister Naoto Kan Chubu Electric att avbryta driften av reaktor 4 och 5, och att inte återstarta nummer 3, som då var avställd för reguljär översyn. Kan anförde att en panel i vetenskapsministeriet om jordbävningsforskning har beräknat en 87% sannolikhet för att en magnitud-8 jordbävning drabbar regionen inom 30 år. Han tillade att med hänsyn till Hamaokaanläggningens unika lokalisering, så måste operatören dra upp och implementera långsiktiga planer för att garantera att reaktorerna kan stå emot den förväntade Tokai-jordbävningen och därav uppkommen tsunami. Kan sade även att till dess sådana planer har verkställts, bör alla tre reaktorerna förbli ur drift. 

Chubu Electric meddelade den 9 maj 2011 att man beslutat finna sig i regeringens begäran. Chubu Electric skickade 14 februari 2014 in en ansökan om att få reaktor 4 prövad om de nya säkerhetskrav som infördes 2013 och en ansökan att få göra ändringar i installationen av reaktor 3 för att uppfylla de samma 16 juni 2015.

Noter och referenser

Externa länkar 
Chubu Electric Power Company - Hamaoka Nuclear Power Station

Kärnkraftverk i Japan
WP:Projekt Japan
Byggnader och anläggningar i Shizuoka prefektur
Arkitekturåret 1976
1976 i Japan
Compiz Fusion

Compiz Fusion är en samling av plugins till Compiz.

Historia
Compiz Fusion är resultatet av en sammanslagning av pluginsamlingen "Compiz Extras" och Beryl-projektet. 
openSUSE blev den 4 oktober 2007 den första stora linuxdistributionen med Compiz Fusion förinstallerat. 
Den 18 oktober 2007 började även Ubuntu att använda Compiz Fusion i och med version 7.10.

Fönsterhanterare

es:Compiz#Compiz Fusion
fr:Compiz Fusion
zh:Compiz Fusion
Julie Doucet

Julie Doucet, född 31 december 1965 i Montréal, Québec, Kanada, är en kanadensisk serieskapare som är mest känd för sina självbiografiska serier i Dirty Plotte och My New York Diary. 2022 vann hon Grand Prix de la ville d’Angoulême.

Biografi
Hon började teckna serier 1987. De fick mycket uppmärksamhet, och hon fick ett pris 1991 ("Harvey Award for Best New Talent").

Kort därefter flyttade hon till New York. (Erfarenheterna därifrån gav henne material till sitt seriealbum "My New York Diary" som gavs ut 1995.) Hon lämnade New York efter ett år och flyttade till Seattle och lämnade Seattle för att flytta till Berlin 1995. 1998 återvände hon till Montréal där hon gav ut det tolfte och sista numret av Dirty Plotte varefter hon tog en paus från serieskapandet.

Hon återupptog arbetet 2000 med The Madame Paul Affair, en verklighetsbaserad, nutida berättelse från Montréal som från början publicerades i Ici-Montréal, en alternativ lokaltidning. Samtidigt utvidgade hon sitt verksamhetsfält till mera experimentella serier, vilket resulterade i en samling bilder som gavs ut 2001 under namnet Long Time Relationship. 2004 gav hon ut en illustrerad dagbok på franska (Journal) som återger händelserna under ett år i hennes liv och 2006 en självbiografi framställd i collageteknik (J comme Je). I december 2007 gav förlaget Drawn & Quarterly ut 365 Days: A Diary by Julie Doucet, en dagbok som tar sin början år 2002.

Julie Doucet är en institution i Montréals konstvärld men hon har deklarerat för omvärlden (i Montreal Mirror 2006), att hon tänker sluta rita serier. "Det var för mycket arbete, och inte så värst inbringande. Jag föreslog en dagstidning att jag skulle få göra en strippserie, för jag skulle bara behöva rita en liten sida en gång i veckan. För en gångs skull hade jag en regelbunden inkomst och tjänade bra."

Bibliografi
 Dirty Plotte # 1 (januari 1991)
 Dirty Plotte # 2 (mars 1991)
 Dirty Plotte # 3 (juli 1991)
 Dirty Plotte # 4 (oktober 1991)
 Dirty Plotte # 5 (maj 1992)
 Dirty Plotte # 6 (januari 1993)
 Dirty Plotte # 7 (september 1993)
 Dirty Plotte # 8 (februari 1994)
 Dirty Plotte # 9 (april 1995)
 Dirty Plotte # 10 (december 1996)
 Dirty Plotte # 11 (september 1997)
 Dirty Plotte # 12 (augusti 1998)
 My New York Diary (Maj 1999)
My Most Secret Desire (1995) 
Lift Your Leg, My Fish is Dead! (1993) 
The Madame Paul Affair (2000) 
Long Time Relationship (2001)
Journal (2004)
J comme Je (2006)
Elle Humour (2006)
365 Days: A Diary by Julie Doucet (2007)

Referenser
 (sådan den såg ut 10 februari 2008)

Noter

Externa länkar
Julie Doucets webbplats
Julie Doucets profil hos Drawn & Quarterly
Biografisk sida hos Lambiek.net
Comic Book Awards Almanac
Julie Doucet webbserie i The Walrus
Intervju i The Walrus

Kvinnor
Kanadensiska serieskapare
Födda 1965
Levande personer
Personer från Montréal
François Duval

François Duval, född 18 november 1980, är en belgisk rallyförare som debuterade i Rally-VM i och med Portugisiska rallyt 2001 och vann sin första och enda deltävling 2005 i Rally Australia 2005.

Vinster i WRC

Födda 1980
Belgiska rallyförare
Rally-VM-förare
Män
Levande personer
Parkbron

Parkbron är en bro som går över Skellefte älv i centrala Skellefteå. 

År 1907 inarbetades en bro och en järnvägsstation i P O Hallmans stadsplan från 1905. Parkbron byggdes 1913 och dåvarande Kustlandsvägen som 1946 blev Riksväg 13 gick över denna bro, och den ersatte därmed Lejonströmsbron som huvudbro över älven. Bron är byggd i fackverk, med s.k. gerberbalkar. Spännvidden är 238 m. Parkbron ersattes 1961 av Viktoriabron - några hundra meter nedströms - som stadens viktigaste bro över älven, när E4 invigdes.

På 1940-talet höll Skellefteortens Travsällskap travtävlingar på Skellefteälvens is just nedströms Parkbron, innan travbanan invigdes år 1952.

Brons södra landfäste övergår i Brogatan och Södertorget, medan den i norr ansluter till Stationsgatan, som då korsar Strandgatan. Nedanför det norra brofästet finns Bryggarbacken, som är en del av Strandpromenaden, ett långsträckt parkområde längs den norra älvstranden.
Numera är bron enkelriktad med tillåten biltrafik mot centrum.

Källor

Broar över Skellefteälven
Broar i Skellefteå
Toni Gardemeister

Toni Gardemeister, född 31 mars 1975 i Kouvola i Finland, är en finländsk före detta professionell rallyförare. 

Gardemeister debuterade i Rally-VM under Finska rallyt 1996.  

Säsongen 2008 var Gardemeister förare i Suzukis stall, tillsammans med PG-Andersson. 

Efter karriären har han startat ett eget stall, TGS, (Toni Gardemeister Sports) som bl.a. Kalle Rovanperä har kört för i WRC 2.

Källor 

Finländska rallyförare
Födda 1975
Män
Levande personer
Personer från Kouvola
Tyska skolan i Helsingfors

Tyska skolan i Helsingfors, eller Deutsche Schule Helsinki, är en tyskspråkig skola i staden Helsingfors. Den ligger på Malmgatan 14. Skolan är Finlands äldsta internationella skola. Den är grundad av de ursprungligen tyskspråkiga släkterna Stockmann, Fazer, Paulig och von Rohden år 1881. Skolan ligger i Kampen och består av förskola, grundskola och gymnasium. Skolan har ungefär 600 elever av vilka cirka 80 % är finländare. Gymnasiet leder till tyska studentexamen. Tidigare erbjöd skolan även undervisning åt elever med svenska som modersmål.

Arkitekten Runar Eklund ritade byggnaden 1932. Den blev klar påföljande år och var Eklunds sista arbete. En omfattande renovering och påbyggnad genomfördes mellan åren 1976 och 1979 enligt arkitekten Walter Schnitzlers ritningar.

Externa länkar

 Deutsche Schule Helsinkis hemsida

Referenser 

Utbildning i Helsingfors
Kampen
Relationer mellan Finland och Tyskland
Öjenäs

Öjenäs, (även kallat "Ynnes"), är en by cirka 3 km söder om Lysvik i Sunne kommun, Värmland.

Öjenäs ligger som en utbredd by vid sjön Övre Fryken.

Orter i Sunne kommun
Einbeck

Einbeck är en stad i förbundslandet Niedersachsen, Tyskland, med cirka  invånare.

Geografi
Staden är belägen vid floderna Ilme och Leine i distriktet Northeim.

Historik 
Staden finns nämnd i dokument från 1158. Einbeck fick stadsrättigheter år 1252 och hade expanderat fram till 1279. Staden upplevde under medeltiden en blomstringstid och tillhörde Hansan. "Under medeltiden var Einbeckölet vida berömdt". Ölet exporterades även till Stockholm. Bockölet uppfanns här och ordet „Bockbier“ är en förvanskning av „Ainpöckisch Bier“. Staden förstördes nästan helt av brand år 1540, men byggdes snabbt upp igen. Många av de medeltida korsvirkeshusen i Einbeck kommer från denna period.

Under Trettioåriga kriget ockuperades staden år 1632 och 1641 och hundratals hus förstördes. I Sjuårskriget revs många av stadens befästningar. År 1866 besegrade Preussen kungariket Hannover, som Einbeck tillhörde, och staden blev därmed en del av den preussiska provinsen Hannover. Under den preussiska tiden utvecklade sig Einbeck så småningom till en "kretsstad i preussiska reg.-omr. Hildesheim (Hannover), med järn-, textil- och annan industri (…)". Einbeck hade 8 709 invånare år 1905.

De ekonomiska svårigheterna intensifierades efter första världskriget. Nazistpartiet vann majoritet i Einbeck år 1933 och kom till makten. Synagogan sattes i brand under Kristallnatten i november 1938 och judar fördrevs från staden.

Efter andra världskriget ökade befolkningen kraftigt på grund av stor tillströmning av människor från östra territorierna och stadens industrier ökade kraftigt. På 1970-talet blev många kringliggande byar inkorporerade och staden fick sitt nuvarande utseende.

Einbecker öl 
Einbeck är också känt under hundratals år för sitt utmärkta öl. Einbecker öl är ursprung till all Bocköl. En Einbeckbryggmästare lockades iväg till München, för att brygga "Ainpöckisch öl" där. Under den följande perioden utvecklades i den bayerska dialekten ordet "Oanpock", som slutligen blev "Bock". På grund av den höga alkoholhalten i Bocköl var ölet populärt i Hansan och exporterades, till exempel till Sverige. Ölexporten var så betydande att man till exempel inrättade ett försäljningskontor i Hamburg: Einbeckeshuset. Einbecker öl bryggs i Einbeck sedan 1378. Idag symboliserar Einbecker Brauhaus AG bryggeriets 600-åriga öltradition långt utanför regionen.

Klimat

Temperatur och nederbörd - Einbeck

Turism

Berömda personer födda i Einbeck
Conrad Wilhelm Hase, arkitekt
Harry Rosenbusch, geolog, professor

Referenser

Kommuner och städer i Landkreis Northeim
Hansan
Norrbyn

Norrbyn kan syfta på:

Norrbyn, Bollnäs kommun – en småort i Bollnäs kommun i Gävleborgs län
Norrbyn, Umeå kommun – en by i Hörnefors socken i Umeå kommun
Norrbyn, Örnsköldsviks kommun - en by på norra Ulvön

Se även
Sörbyn
Ängerån

Ängerån är ett ca 20 km långt vattendrag i nordöstra Ångermanland, Umeå kommun, Västerbottens län. Avrinningsområde ca 70 km².  

Vid Ängeråns mynning låg tidigare två bryggerier Höijers bryggeri och  Ängeråns bryggeri, båda etablerades efter att Frans Kempe startat Mo Ångsåg på Norrbyskären. Efter en tid så förlorade Höijers bryggeri kampen om svagdrickan, och sadlade om till läskedrycker. 

Ängerån rinner upp i Mullsjön ungefär 20 km nordväst om Nordmaling och rinner först söderut mot Mesjön, därefter i riktning sydost mot Ängersjön. Slutligen rinner ån rakt söderut mot Norra Kvarken, där den mynnar norr om Norrbyn, cirka en halvmil sydväst om Hörnefors, nordväst om Norrbyskär.

Historik
Ängeråns nedre del har i äldre tider ansetts utgöra gräns mellan landskapen Ångermanland och Västerbotten.

Ängerån har använts för flottning av timmer från Mullsjön, Mesjön och Ängersjö ned till havet. Åns nedre lopp har rensats och rätats för detta ändamål och det finns lämningar av dammar och kvarnar. Flottning från Mullsjön och Mesjön upphörde omkring år 1900, men flottningen från Ängersjö fortsatte fram till 1940-talets början.

Forskning
Sedan början 1970-talet har fiskeribiologiska undersökningar genomförts i Ängerån. Man har genom fiskmärkning och fiskfällor i ån försökt skatta antalet lekvandrande vuxna fiskar och deras spridning i kustzonen. Ängerån uppskattas producera mellan 100 000 till 150 000 yngel årligen, huvudsakligen av gädda, abborre, karpfiskar och lake.

Källor

Vattendrag i Västerbotten
Vattendrag i Ångermanland
Vattendrag i Umeå kommun
Vattendrag i Nordmalings kommun
Umeå marina forskningscentrum

Umeå marina forskningscentrum (UMF) ligger i Norrbyn i Hörnefors kommundel i Umeå kommun. Det har rötter i den fältstation som år 1985 anlades av Umeå universitet. Den nuvarande organisationen bildades år 1989 på uppdrag av regeringen som en centrumbildning, med namnet Centrum för miljövetenskaplig forskning (CMF) vid Umeå universitet. Numera är Umeå marina forskningscentrum en arbetsenhet vid Umeå universitet. Arbetet är inriktat på marina frågor i framför allt Bottniska viken.

På Umeå marina forskningscentrum finns bland annat marina laboratorier och experimentlokaler samt forskningsfartyg och andra båtar. Stationen har  mesokosmanläggning för storskaliga vattenexperiment under kontrollerade ljus- och temperaturförhållanden. Anläggningen och infrastrukturen är tillgänglig för forskare världen över. 

Sedan 2010 har UMF i samarbete med enheter vid Göteborgs universitet, Stockholms universitet, Linnéuniversitet och Sveriges lantbruksuniversitet i uppdrag att vara värd för Havsmiljöinstitutet. Regeringsuppdraget, som går ut på att bistå andra myndigheter med vetenskaplig kompetens, analys och information, förlängdes i början av år 2016 till år 2020.. År 2022 förlängdes uppdraget till 2032.

Åren 2010–2014 hade Umeå marina forskningscentrum i samarbete med Linnéuniversitetet i Kalmar, SLU och Naturhistoriska riksmuseet också en central roll i forskningsprogrammet EcoChange, som bland annat utvärderat hur klimatförändringar påverkar Östersjön. EcoChange-programmet har sedermera förlängts till 2024.

Umeå marina forskningscentrum utför även provtagningar på uppdrag av framförallt Havs- och vattenmyndigheten och länsstyrelserna i regionen. I juni 2017 invigdes för ändamålet det nya forskningsfartyget R/V Botnica, en 23 meter lång före detta polispatrullbåt från Nederländerna, vilken ska användas för forskning och miljövervakning från Ålands hav i söder till Haparanda i norr.

I samarbete med Stockholms universitets Östersjöcentrum driver UMF sedan 2007 webbplatsen Havet.nu som presenterar nyheter, forskning och fakta om havsmiljön, tidskriften Havsutsikt som presenterar marin forskning, samt den digitala fälthandboken Livet i havet. Sedan 2019 deltar även SLU, Göteborgs universitet och Havsmiljöinstitutet i samarbetet.

Källor

Noter

Externa länkar 
Umeå marina forskningscentrums webbplats
Havet.nu

Organisationer bildade 1989
Marinbiologi
Hörnefors
Umeå universitet
Forskningsinstitut vid Umeå universitet
Havsforskningsinstitut
Pro-mia

Pro-mia är ett fenomen som framhäver ätstörningen bulimia nervosa och lyfter fram den som ett livsval istället för en psykisk sjukdom. Fenomenet kan liknas vid en subkultur, som mestadels är internetbaserad. På webbplatserna utbyter bulimiker råd om hur de ska dölja sin sjukdom för familj och vänner samt ger varandra råd om exempelvis viktnedgång.

Kritiker menar att pro-mia bör ses som en förnekelse av ätstörningen. Enligt detta synsätt är pro-mia ett symptom på sjukdomen i sig.

Fenomenet pro-mia är nära besläktat med och sprunget ur pro-ana, som romantiserar ätstörningen anorexia nervosa. Det förekommer webbplatser där pro-mia är kombinerat med pro-ana.

Se även 
Anorexia nervosa
Bulimia nervosa
Pro-ana
Ätstörningar

Ätstörningar
Andi Watson

Andrew "Andi" Watson, född 1969 i Kippax, är en brittisk serieskapare. Han är mest känd för sina seriealbum Breakfast After Noon, Slow News Day och Love Fights.

Biografi
Andi Watson är född i Yorkshire. Han gick på en förberedande konstskola i Dewsbury och fortsatte med en kurs i  grafisk design och  illustration vid universitetet i Liverpool. Han är bosatt i  Stoke-on-Trent.
 
Tillsammans med t-shirts och samlarkort för tuggummin gjorde Andi Watson en serietidning som examensarbete (Samurai Jam). Serien handlade om skejtare och punkrock och var influerad av manga, i synnerhet Akira, och den amerikanska serien Love and Rockets. Tre nummer gavs ut under 1993. De var fotostatkopierade, och omslagen var schablonmålade med sprejfärg, vilket drog till sig en del uppmärksamhet i alternativpresskretsar.

Watson kontaktade flera amerikanska förlag och blev kontrakterad av Dan Vado på Slave Labor Graphics  1993.  De gav ut fyra nummer av Samurai Jam. De gjorde ingen succé, kanske främst för att Andi Watson ägnade sig åt dramatiska formexperiment och bytte stil för varje nummer, men Vado höll dörren öppen och Andi Watson återkom 1995  med Skeleton Key, en månatlig sexton sidors serietidning som kom ut med 30 nummer och grundmurade hans goda rykte.

Efter Skeleton Key gick Andi Watson över till Oni Press där han gav ut Geisha, en serieberättelse om en kvinnlig robotkonstnär.

Andi Watson intresserade sig inte speciellt mycket för de problem som kunde uppstå på grund av att hon var en robot utan föredrog att utforska temat falskt och äkta. Boken utgjorde en konstnärlig övergång mellan den manga-inspirerade Skeleton Key och Andi Watsons nuvarande mer europeiska stil. Han var influerad av europeiska serieskapare som François Avril och  Dupuy & Berberian, men gillade fortfarande den vertikala bildföljden från de tidigare mangainfluerade serierna.  Resultatet visade sig i Breakfast After Noon, en verklighetsbaserad berättelse som utspelar sig i den brittiska industristaden Stoke-on-Trent. 

Andi Watson återvände till Slave Labor 2002 med Slow News Day, en berättelse om en småstadstidning, som även handlar om engelsmännens inställning till amerikaner och behandlar temat stor eller liten läsekrets.

Bibliografi
The Complete Samurai Jam (Slave Labor)
Skeleton Key v1 : Beyond The Threshold (Slave Labor)
Skeleton Key v2 : The Celestial Calendar (Slave Labor)
Skeleton Key v3 : Telling Tales (Slave Labor)
Skeleton Key v4 : Cats and Dogs (Slave Labor)
Skeleton Key v5 : Roots (Slave Labor)
The Complete Geisha (Oni)
Breakfast After Noon (Oni)
Kitsune Tales tillsammans med Woodrow Phoenix (Slave Labor)
Dumped (Oni)
Slow News Day (Slave Labor)
Love Fights vol 1 (Oni)
Love Fights vol 2 (Oni)
Paris (Slave Labor)

Referenser

Gravett, Paul (2002) "Interview : Andi Watson" The Comics Journal 248 41-55

Noter

Externa länkar
Oni Press
Paris
Utdrag från intervju i Comics Journal 2002
Andi Watson på Marvel.com

Födda 1969
Brittiska serieskapare
Män
Levande personer
Personer från Yorkshire
Zarzuelapalatset

Zarzuelapalatset (Palacio de la Zarzuela) är ett palats tillhörande det spanska kungahuset. Palatset ligger inom området för Monte de El Pardo, nordväst om och i utkanten av Madrid. Palatset ägs av spanska staten och förvaltas av Patrimonio Nacional, som är ett organ som sköter om de nationella kulturarven. Palacio de la Zarzuela hör till komplexet Palacio Real de El Pardo, och ligger också nära det officiella residenset för kungaparet (Felipe av Spanien och Letizia av Spanien).

Historik
Zarzuelapalatset uppfördes som ett jaktslott för Spaniens kung mellan 1627 och 1634. Det omfattade då bara en våning. Under 1700-talet byggdes det ut och designades för att motsvara tidens rokokostil. Det användes som ett jaktslott ännu av Alfonso XIII. Den skadades kraftigt under spanska inbördeskriget. Det byggdes om mellan 25 mars och 12 oktober 1958 av arkitekten Diego Méndez, och fick då två våningar.  

Kung Juan Carlos I och drottning Sophia bodde tillsammans i palatset från sitt giftermål 1962 till abdikationen 2014. Efter Francos död 1975 vägrade kungen och drottningen att ta över Francos palats i El Pardo, och lämnade det för att användas av utländska statsbesök. Moncloapalatset utsågs till residens för den spanska regeringen, medan de själva blev kvar i Zarzuela. Kungliga palatset i Madrid, Palacio Real de Madrid, det tidigare residenset för de spanska monarkerna, användes enbart för representation.

Miljön i Zarzuelapalatset kännetecknas av enkelhet, bekvämlighet och familjeliv.

Sommaren 2002 flyttade kronprinsparet in i ett nytt residens, ett palats omfattande 3 150 m² och byggt på Zarzuelapalatsets mark och beläget 400 meter öster om kungens palats.

Kuriosa
Namnet "Zarzuela" tror man kommer från "zarzas" som betyder törnbuske (björnbär), på grund av att palatset användes som jaktstuga och är beläget bland björnbärsbuskarna på kungens jaktmarker. Palatsets teater var den plats där den spanska operettstilen zarzuela uppstod.

Källor 

Slott i Madrid
Kungliga residens i Spanien