kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Edsel Bermuda

Edsel Bermuda var en amerikansk bilmodell och den lyxigaste av de tre olika utförandena av stationsvagnar som bilmärket Edsel inom Mercury-Edsel-Lincoln-divisionen producerade för Ford Motor Company i USA under modellåret 1958. Bermuda baserades i likhet med sina systermodeller Edsel Roundup och Edsel Villager på ett kortare chassi som även användes på Ford av modellerna Ranch Wagon, Country Sedan och Country Squire. Även karosstommen delades med fyrdörrarsmodellen Ford Country Sedan.

Bermuda var en fyrdörrars kombi i två utföranden försedd med träimitation på karossidorna men i övrigt med samma kromutsmyckning och lister som Edsel Ranger frånsett sina speciella bakljus formade som en bumerang. Bilen hade en inpressning (”scallop”) på bakskärmarna som antingen lackerades i bilens kulör eller i en avvikande kulör tillsammans med taket.

Produktionen av Bermuda upphörde under sommaren 1958.

Tekniska data
Chassit var ett rambygge av traditionellt bakhjulsdrivet amerikanskt snitt. Hjulupphängningen bak var försedd med stel bakaxel och bladfjädring samt en individuell kulledsförsedd framvagn. Som drivkälla användes som standard en bensindriven V8-motor på 361 kubiktum som var försedd med en fyrports Holleyförgasare. Kraftöverföringen var en 3-växlad manuell växellåda som standard som dock antingen kunde extrautrustas med överväxel (”overdrive”) eller ersättas av samma trestegs automatiska växellåda som manövrerades med hjälp av tryckknappar placerade i rattcentrumet (”Teletouch”) som satt som standard i de lyxigare modellerna av Edsel.

Tillverkning
All tillverkning av Bermuda skedde vid de tre sammansättningsfabrikerna i Mahwah, New Jersey och San Jose, California samt Louisville, Kentucky.

Totalt uppskattas 2 235 bilar av modellen Bermuda ha tillverkats.

Övrigt
Cirka ett 50-tal Edsel 58:or såldes nya i Sverige, men sannolikt inte en enda stationsvagn. De enstaka fordon som idag rullar här är resultatet av import av begagnade bilar från mitten av 1970-talet och framåt.

Referenser

Litteratur

Fotnoter

Externa länkar
 Internationella Edselklubbens webbplats
 Svenska Edselklubbens webbplats
 Historia, fakta och tips för ägare
 Smith Motor Company (Virtuell Edselförsäljare)

Bermuda
Bakhjulsdrivna fordon
Opalglas

Opalglas, även kallat flussglas, är ett ogenomsynligt vitt glas som framställs av ämnen som soda, pottaska och borax.  Halten av dessa komponenter kan dock variera något, vilket också påverkar glasets specifika vikt. Det har låg hårdhet och kan repas med en fil. Det har också en låg smältpunkt p.g.a. innehållet av lättsmälta ämnen. Mjölkglas är ett namn som används om mjölkvitt opalglas.

Glasets karaktär beror av att ljusstrålar reflekteras oregelbundet och bryts vilket ger glaset dess mjölkaktiga utseende. Denna verkan kan erhållas med olika ämnen som t.ex. kalciumfosfat, arseniktrioxid, antimontrioxid, titansyreanhydrid, zirkoniumoxid, flusspat, kryolit m m. Glaset har ibland benämnts efter grumlingsmedlet som t.ex. benglas, kryolitglas, spatglas m m.

Till utseendet är det mycket likt vitt porslin, även om ytfinishen är mera blank än vissa former av porslin. Önskas annan färg än vitt, tillsätts oxid av olika metaller.

Användning
Opalglas har tillverkats sedan antiken, på 1400-talet upptogs tillverkningen i Venedig. Under 1600- och 1700-talet användes föremål i opalglas för att efterlikna det svåröverkomliga kinesiska porslinet. Under 1800-talet blev så kallat opalinglas, halvgenomskinligt färgat glas populärt i prydnadsföremål, särskilt i Böhmen och Frankrike.

Källor

Glas
Johan P. Lunde

Johan Peter Lunde, född den 25 december 1866 i Lillehammer, död den 12 februari 1938, var en norsk biskop.

Lunde blev student 1883, teologie kandidat 1890, stiftskapellan i Kristiansand 1897, kyrkoherde i Øygland 1900, i Stavanger 1910 och i Oslo 1920. Han blev 1922 biskop över Oslo bispedømme. Lunde hade då varit ordförande i Det norske misjonsselskap och i Norsk søndagsskoleforbund samt mycket anlitats såväl i skolväsendet som i kommunens tjänst.

Källor 
 

Norska biskopar
Alumner från universitetet i Oslo
Personer i Norge under 1900-talet
Personer från Lillehammer
Födda 1866
Avlidna 1938
Män
Philippe Lamberts

Philippe Lamberts, född 14 maj 1963 i Bryssel, Belgien, är en belgisk politiker och Europaparlamentariker. Lamberts är Europaparlamentariker för det franskspråkiga belgiska partiet Ecolo. Lamberts var i många år fram till 2012 språkrör för Europeiska gröna partiet, 2009-2012 tillsammans med Monica Frassoni. I Europaparlamentet är han ledamot i Utskottet för ekonomi och valutafrågor och Utskottet för industrifrågor, forskning och energi. Efter valet 2014 valdes Lamberts till ny gruppledare för G/EFA-gruppen efter Cohn-Bendit tillsammans med Rebecca Harms.

Källor
 Philippe Lamberts, Europaparlamentet

Födda 1963
Belgiska politiker under 2000-talet
Ledamöter av Europaparlamentet från Belgien
Män
Levande personer
Personer från Bryssel
Ledamöter av Europaparlamentet 2019–2024
Luspholmen

Luspholmen är en ö i sydöstra delen av sjön Storuman, några kilometer från tätorten Storuman. 

På ön och näraliggande öar, med samlingsnamnet Luspholmarna finns tillgång till fiske, odlingslandskap, kulturhistoria och vandringsleder. Det finns också en hembygdsgård med ett mindre museum och en bagarstuga. Det är även ett fågelskådningsområde. Vanligt förekommande arter är smålom, bläsand, vigg, fiskgjuse, skrattmås, gluttsnäppa och grönbena.

Referenser 

Öar i insjöar i Sverige
Öar i Storumans kommun
Lapplands öar
Night Rider

Night Rider är en sång skriven av Doc Pomus och Mort Shuman och inspelad av Elvis Presley 18 mars 1961 och släpptes på albumet Pot Luck with Elvis. Sången användes senare i Elvis film Tickle Me, och släpptes då också på EP:n med samma namn.

Sånger framförda av Elvis Presley
Sånger 1961
Put The Blame On Me

Put the Blame on Me är en sång skriven av Twomey, Wise och Blagman och inspelad av Elvis Presley 12 mars 1961 och släpptes först på albumet Something For Everybody. Sången användes senare i Elvisfilmen Hålligång i Vilda Västern och släpptes på EP:n med originaltiteln Tickle Me.

Filmmusik
Musikåret 1961
Swanston Street

Swanston Street är en större gata i centrala Melbourne, Australien. Den anlades 1837 och är uppkallad efter Charles Swanston, en tasmansk bankir och medlem av Port Phillip Association. Längs sträckningen, som huvudsakligen går från norr till söder, passeras bland annat Capitol Theatre, Manchester Unity Building, St Paul's Cathedral, Federation Square, Flinders Street Station, Melbourne Town Hall, State Library of Victoria, City Square, Melbourne Central och QV Village, Curtin House, puben Young & Jackson och Hi-Fi Bar. 

Gator i Melbourne
Dirty, Dirty Feeling

Dirty, Dirty Feeling är en sång skriven av radarparet Jerry Leiber och Mike Stoller och spelades in av Elvis Presley 3 april 1960 och släpptes på albumet Elvis is Back!. Sången användes sedan i Elvis film Hålligång i Vilda Västern och släpptes på EPn med originaltiteln Tickle me.

Sånger framförda av Elvis Presley
Sånger 1960
Yoshiko (kejsarinna)

Yoshikō Naishinnō, född 1779, död 1846, var en japansk prinsessa, kejsarinna och änkekejsarinna. Hon var dotter till kejsar Go-Momozono av Japan och gift med sin adoptivbror kejsar Kokaku av Japan.

Biografi

Yoshiko var det enda barnet till kejsar Go-Momozono och Konoe Koreko. Hennes far dog år 1780 då hon var tio månader gammal. Strax före sin död hade exkejsarinnan Go-Sakuramachi och hennes rådgivare övertalat honom att adoptera sin släkting, prins Morohito, till tronarvinge. Morohito trolovades sedan med Yoshiko av Go-Sakuramachi, och besteg sedan tronen som kejsar Kōkaku. Vid 15 års ålder blev Yoshiko kejsarinna. Hon blev den första kejsarinnan på över åttio år. Hon fick två söner: Masuhito (15 februari 1800 - 27 april 1800) och Toshihito (25 februari 1816 - 14 mars 1821). Hon blev adoptivmor till sin makes son med en hovdam, den blivande kejsar Ninko. 

År 1816 abdikerade Kōkaku och Ninko blev kejsare. Ninko gav Yoshiko titeln änkekejsarinna, den första gången en levande person i Japan hade fått titeln sedan år 1168. Efter makens död 1841 gick Yoshiko i kloster som buddhistnunna.

Referenser

 

Födda 1779
Avlidna 1846
Japanska kejsarinnor
Kvinnor
WP:Projekt Japan
Personer i Japan under 1700-talet
Personer i Japan under 1800-talet
Buddhistiska nunnor
Grey Street, Melbourne

Grey Street är namnet på 14 olika gator i Melbourne, men den i särklass mest kända är Grey Street i St Kilda. Den löper i sydöstlig riktning, mellan Fitzroy och Barkly Street. Gatan är idag känd som ett prostitutionsstråk.

Galleri

 
Gator i Melbourne
Yukiko (kejsarinna)

Yukiko, född 14 november 1680, död 18 mars 1720, även känd som Shōshūmon’in, var en japansk kejsarinna, gift med kejsar Higashiyama av Japan.

Biografi

Hon var dotter till prins Arisugawa-no-miya Yukihito, som tillhörde en sidogren av kejsarhuset. 

Hon blev en av kejsarens gemåler 1697, födde prinsessan Akiko (1700-1756) år 1700, blev befordrad 1707, och fick titeln kejsarinna 1708. Hon var en av endast fyra kejsarinnor under Edoperioden.

Referenser

 

Födda 1680
Avlidna 1720
Japanska kejsarinnor
Kvinnor
WP:Projekt Japan
Personer i Japan under 1700-talet
Fujiwara no Fusako

Fujiwara no Fusako, även känd som Takatsukasa Fusako (鷹司房子) och Shinjōsaimon-in, född 12 oktober 1653, död 19 maj 1712, var en kejsarinna, gift med kejsar Reigen av Japan.

Biografi

Hon var dotter till ministern Takatsukasa Norihira, som tillhörde klanen Fujiwara. Hon placerades år 1670 vid kejsarens hov som hovdam: under Edoperioden hade den japanska kejsaren sällan varken kejsarinnor, bihustrur eller konkubiner, men fick barn med sina hovdamer. Hon fick en dotter, Masako (1673–1746). Under hennes tid vid hovet inträffade branden av det kejserliga palatset 1673 och 1676. Hon fick år 1682 titeln kejsarinna, vilket var en av endast fyra gånger detta inträffade under Edoperioden. Hennes make abdikerade år 1687, och hon fick då det buddhistiska namnet Shinjōsaimon-in.

Referenser

 

Födda 1653
Avlidna 1712
Japanska kejsarinnor
Kvinnor
WP:Projekt Japan
Personer i Japan under 1600-talet
Tennis vid olympiska sommarspelen 1924

Tennisen vid olympiska sommarspelen 1924 avgjordes i fem grenar, två för herrar, två för damer och en mixad. 124 tävlande från 27 länder deltog.

Medaljfördelning

Medaljörer

Källor

Externa länkar

Referenser
Södra Möckleby kyrka

Södra Möckleby kyrka är en kyrkobyggnad  i Växjö stift. Den är församlingskyrka i  Sydölands  församling .

Kyrkobyggnaden
 Grunden av en  romansk 1100-tals   kyrka upptäcktes under golvet på den nuvarande kyrkan vid en restaurering  1950. Enligt en pennteckning utförd av  J.H.Rhezelius  vid dennes Ölandsresa 1634 bestod  medeltidskyrkan av ett långhus, kor  och absid  samt ett torn med pyramidliknande huv. Denna  kyrkan kom att användas till mitten av   1800-talet då en ny kyrka uppfördes.

Visserligen  hade planer  funnits  att bygga gemensam kyrka för Södra Möckleby och Smedby, men  1840  erhöll de båda församlingarna Kungl. Majts tillstånd att bygga var för sig. 1850-1851 byggde Peter Isberg den nya kyrkan i Södra Möckleby efter ritningar av   Johan Fredrik Åbom. Den medeltida kyrkans torn behölls och försågs med en lanternin uppförd på en svängd huv. Kyrkan som är byggd av kalksten består av ett kyrkorum av  salkyrkotyp  med   absidialt kor i öster samt torn i väster och sakristia  på norrsidan och en utbyggnad i söder. Långhuset  har stora rundbågiga fönster efter tidens stilideal. Rundbågestilen präglar också portalerna.

Den 28 september  1851 invigdes kyrkan av prosten Erik Gustaf Brunér. Det är inte många förändringar som skett sedan byggnadstiden. 1951 upptogs en separat sakristieingång och  absidens fönster igenmurades.

Inventarier
Stenaltaret och altarringen tillkom vid 1951 års renovering. Altaret är dock sedan 1983 träbeklätt. 
Nuvarande altaruppsats är en rekonstruktion från 1983 av en altaruppsats från den gamla kyrkan, utförd  1749  av Peter Buschberg från Kalmar. Målningen föreställer Maria Magdalena vid Kristi kors. 
Predikstol utförd  1780  av Jonas Berggren   och målad av Anders G Wadsten.
Nummertavla av P Isberg  1851 .
Votivskepp. Modell av en fullriggare. 1929. 
Bänkinredningen är sannolikt helt från 1951.
Läktare som härstammar från kyrkans byggnadstid.

Bildgalleri

Orgeln

 Före 1903 var det ett okänt orgelverk med 8 stämmor.
Orgeln, byggd av E.A. Setterqvists orgelbyggeri med fasad ritad av Axel Lindegren, tillkom  1903. Orgeln har 16 stämmor fördelade på 2 manualer och pedal. Den har mekanisk traktur och rooseweltlådor.
1951 omändrades den av Einar Berg i Stockholm.
1964 omändrades den av Olof Rydén i Stockholm.

 4 Fasta kombinationer: Piano, Mezzo Forte, Forte samt Tutti

Referenser

Noter

Tryckta källor
Kyrkobyggnader 1760-1860 Del 2 Småland och Öland. Utgiven av Riksantikvarieämbetet och Kungl vitterhets historie och antikvitets akademin. Förlag: Almqvist & Wiksell International , Stockholm 1993 
 
Öland  Fornborgar,väderkvarnar, kyrkor och slott. Aron Borelius. Håkan Ohlssons förlag. Ö 6986/110
Kyrkskeppen berättar. Om Sjöfart och Historia  på Öland av Anders Nilsson 1980. LT:s Förlag Stockholm .

Webbkällor
 
 Ölands kulturarv

Vidare läsning

Kyrkobyggnader i Växjö stift
Kyrkobyggnader i Mörbylånga kommun
Kyrkobyggnader invigda 1851
Byggnader ritade av Johan Fredrik Åbom
Orgeldispositioner
1851 i Sverige
Tokugawa Masako

Tokugawa Masako, född 1607, död 1678, var en japansk kejsarinna, gift med kejsar Go-Mizunoo av Japan.

Biografi

Hon var dotter till shogun Tokugawa Hidetada, och blev gift med kejsaren år 1620.  Hon var initialt endast en av hans många gemåler, men fick år 1624 titeln kejsarinna.  Hon blev Japans första kejsarinna på åtminstone 200 år, och den första till namnet kända sedan Junshi.  Hon var också en av endast fem japanska kejsarinnor före Meijirestaurationen (1868), som varken tillhörde ätten Fujiwara eller var födda som medlemmar av kejsarhuset.  

Tokugawa Masako förde med sig en personlig förmögenhet vid giftermålet.  Hon använde sin förmögenhet till att ena Edo och Kyoto, reparera och återuppföra de byggnader som skadats av jordbävningar, agera mecenat för konstnärer och gynna Tokugawaklanens rykte.  År 1629 blev hennes dotter Meisho monark.  Meisho abdikerade 1643 och efterträddes av sina halvbröder, som hade blivit uppfostrade av Tokugawa Masako.

Referenser

 

Födda 1607
Avlidna 1678
Japanska kejsarinnor
Kvinnor
WP:Projekt Japan
Personer i Japan under 1600-talet
Tennis vid olympiska sommarspelen 1988

Vid olympiska sommarspelen 1988 återkom tennisen som officiell sport vid de olympiska spelen för första gången sedan spelen i Amsterdam 1924. Det var med vid spelen i Mexico City 1968 och Los Angeles 1984 som demonstrationssport. Tävlingarna avgjordes i fyra grenar, två för herrar och två för damer. 129 tävlande från 38 länder deltog.

Medaljfördelning

Medaljörer

Källor

Referenser

Externa länkar
Vesslan (skulptur)

Vesslan är en fontänskulptur på Kungsholmstorg, Kungsholmen, Stockholm. Skulpturen restes 1912 och är skapad av konstnären Otto Strandman. 

Skulpturen Vesslan visar en naken yngling i brons som just upptäckt en vessla, därav namnet. Vesslan gömmer sig i en grotta i skulpturens nedre del och ynglingen reser sig över den. Hela kompositionen står på en sockel av röd granit som flankeras av två dricksfontäner. Mot sydsidan finns en fontändamm. Strandman skapade Vesslan 1911 och den göts i brons 1912 hos Herman Bergman Konstgjuteri. Det var en gåva av Magna Sunnerdahl, hon var allmännyttigt verksam inom bland annat kulturen och konsten. En skylt på sockelns baksida med inskription Gåfva af M.S. - 1911 påminner härom.

Detaljer

Källor
  Skulptur Stockholm om ”Vässlan”

Externa länkar

Skulpturer på Kungsholmen
Fontäner i Stockholm
Skulpturer 1912
Bronsskulpturer
Skulpturer av svenska skulptörer
Lunde (olika betydelser)

Lunde kan syfta på:

 Lunde varv – ett företag vid Gustavsvik, Ångermanland

Geografi

Antarktis
 Mount Lunde

Danmark 
 Lunde, Nordfyns kommun – en ort i Nordfyns kommun
 Lunde, Varde kommun – en ort i Varde kommun
 Lunde Herred – ett härad på Fyn
 Lunde Sogn, Varde Kommun – socken 
 Lunde Sogn, Svendborg Kommun - socken 
 Lunde Sogn, Nordfyns Kommun - socken

Norge 
 Lunde, Telemark – en tätort i Nome kommun i Telemarks fylke

Sverige 
 Lunde – tätort i Kramfors kommun
 Lunde (västra delen) – småort i Timrå kommun
 Lunde, Sundsvalls kommun – småort i Sundsvalls kommun

Personer 
Lunde är ett efternamn.

 Albert Lunde (1877–1939), norsk lekmannapredikant
 Eugen Lunde (1887–1963), norsk seglare
 Eva Lunde (1922–1996), norsk skådespelare
 Göran Lunde (född 1945), svensk industriman
 Helge Lunde (1900–1987), norsk regissör, manusförfattare, producent och produktionsledare
 Herman Lunde (1841–1932)], norsk präst
 Jardar Lunde (1909–1990), norsk målare och grafiker
 Johan Backer Lunde(1874–1958), norsk tonsättare och pianist
 Johan P. Lunde (1866–1938), norsk biskop
 Katrine Lunde (född 1980), norsk handbollsspelare
 Knut Lunde (aktiv på 1930)-talet), norsk utövare i nordisk kombination
 Kristine Lunde-Borgersen (född 1980), norsk handbollsspelare
 Maja Lunde (född 1975), norsk författare och manusförfattare
 Pekka Lunde (1952–2021), svensk kompositör och musiker
 Peter Frederik Lunde (1803–1893), dansk politiker
 Stein Erik Lunde (född 1953), norsk lärare och författare
 Øivind Lunde (född 1943), norsk arkeolog
 Sigurd Lunde (1874–1936), norsk arkitekt

Se även 
 Lunda

Efternamnsförgreningssidor
Norska efternamn
Svenska efternamn
Theo Janssen

Theo Janssen, född 27 juli 1981 i Arnhem, Nederländerna, är en nederländsk före detta fotbollsspelare. Under sin karriär spelade han i  Ajax, FC Twente, Vitesse och Genk.

Han debuterade i Nederländernas A-landslag 2006.

Födda 1981
Nederländska fotbollsspelare
Spelare i Vitesse Arnhem
Spelare i KRC Genk
Spelare i FC Twente
Spelare i AFC Ajax
Män
Levande personer
Personer från Arnhem
Glauberit

Glauberit är ett sulfatmineral av natrium och kalcium. Det är ett gulgrått salt, som är delvis lösligt i vatten, varvid gips samtidigt skiljs av. Detta sker även i fuktig luft varför mineralet blöder natriumsulfatlösning och inte är beständigt.

Etymologi och historia 
Glauberit upptäcktes år 1808 av M Dumeril i närheten av Villarubia de Santiago. Mineralnamnet är efter Johann Rudolph Glauber.

Förekomst 
Mineralet förekommer tillsammans med andra sulfat och karbonat t.ex. i San Bernardino County i Kalifornien och tillsammans med stensalt vid Villarubia i Spanien, Berchtesgaden i Bayern, Stassfurt m.fl. ställen.

Användning 
Glauberit utgör råvara för utvinning av natriumsulfat och har tidigare använts för tillverkning av soda.

Se även 
Glaubersalt, kristallvattenhaltigt natriunsulfat, Na2(SO4)•10 H2O.

Källor 

Mineral
Stickgraffiti

Stickgraffiti är en form av gatukonst av enklare stickade kreationer. Dessa sätts på ställen där de är lätta att tråckla ihop, till exempel vägskyltar, lyktstolpar, cykelställ och räcken, men också på skulpturer i form av kläder. Utövarna vill oftast vara anonyma. Inspirationen kommer framför allt från gatukonstens principer och ifrågasättande av vem som äger det offentliga rummet och vem som får uttrycka sig i det. Konstformen förknippas ofta med graffiti men har inte några större likheter med denna konstform. Stickgraffiti framkallar vanligtvis positiva reaktioner av betraktarna. Myndigheter har inte bedömt den vara en allvarlig form av skadegörelse. Trots det brukar konstnärerna sätta upp sina stickningar i skydd av natten eller tidig morgon för att undvika att upptäckas. Att stickgraffitin enkelt går att ta bort utan att lämna spår är en bidragande faktor till den positiva synen på konstnärernas avtryck i det offentliga rummet.

Stickgraffitins uppkomst
Stickgraffitin (på engelska även kallat "yarn bombing", "yarnbombing", "yarnstorming", "guerrilla knitting", "urban knitting", "graffiti knitting" eller "knit graffiti") anses ha uppstått 2005 i Houston, Texas. Från att ha haft stickandet som en privat hobby började en grupp stickerskor sätta upp sina verk i det offentliga rummet. Gruppen kallade sig Knitta, Please! (eller bara Knitta) och bestod från början av stickkonstnärerna PolyCotN och AKrylik, båda kvinnor, men gruppen utökades snabbt  11 medlemmar. Inom ett par år blev stickgraffitin en global företeelse med aktiva stickare i flera världsdelar. 2006 gjorde de sin första stora piece i New York som bestod av 15 meter stickat garn. Även Notre Dame i Paris och Kinesiska muren har taggats.

Skillnader i uttryck och syfte skiljer sig mellan olika grupper och olika delar av världen. Gemensamt för alla utövare är dock intresset för stickning som hantverk och ifrågasättandet av de manliga normerna i traditionell gatukonst.

Stickgraffiti i Sverige
Stickgraffiti har dykt upp på flera håll i Sverige och varit omskrivet i media. 

I bloggen Busy & Knitting lägger stickare från olika håll i Sverige ut bilder på sina skapelser. Gatukonst.se dokumenterar också intressant stickgraffiti, bland annat den bokstavliga stickgraffitin som sattes upp i Hornstull i Stockholm förra året av Kerstin Karin Ångest och Ruskig (ej anonyma).

Relaterade rörelser
En förlängning av stickgraffitin är craftivismen som förenar hantverk och aktivism och har en tydlig politisk agenda. Craftivisterna präglas mer av ideologi och använder stickgraffitin i syfte att kommentera omvärlden och kritisera rådande strukturer. Till exempel ser vi den danska konstnären Marianne Jørgensen som i en protest mot kriget i Irak klätt in en stridsvagn i rosa garn.

Fotnoter

Externa länkar
 Knitta foton
 Knitta blogg

Graffiti
Stickning
Albert Lunde

Albert Gustav Lunde, född den 26 november 1877 i Vanse (Lister och Mandals amt), död den 30 januari 1939 i Oslo, var en norsk lekmannapredikant. 

Lunde var först sjöman och emigrerade till Amerika, där han kom i tulltjänst. Starkt påverkad av evangelisten Dwight Lyman Moody, började han ett väckelsearbete bland sjömän. Sedan 1901 var han verksam i Kristiania, men med många avbrott, då han rest som predikant i Norge, ofta även i Sverige och Danmark, överallt under stor tillströmning av åhörare. Hans religiösa förkunnelse utmärktes av en innerlighet, vilken verkade betagande även på dem, som annars aldrig besökte lekmannapredikanternas möten. Bland samlingar av hans utgivna tal märks Prædikener (1905; "Predikningar", samma år).

Källor

Noter 

Födda 1877
Avlidna 1939

Personligheter inom lutherdomen
Norska fackboksförfattare
Norskspråkiga författare
Personer i Norge under 1900-talet
Personer från Farsunds kommun
Män
Herman Lunde

Carl Herman Lunde, född den 31 augusti 1841 i Nes (Hallingdalen), död den 14 maj 1932 i Oslo, var en norsk präst. 

Lunde blev student 1859 och teologie kandidat 1866. Han var sjömanspräst i Cardiff 1868–1872, i Le Havre 1873–1877, därefter präst i norska och danska församlingen i Paris till 1881, då han blev kyrkoherde i Risør, varifrån han förflyttades till Kristiania som kaplan vid Vor Frelsers kirke, där han sedan (1901) blev kyrkoherde. 

Lundes varmhjärtade tolerans och på förfinad bildning grundade humanitet och frisinne yppade sig såväl i hans religiösa förkunnelse som i hans publicistiska och politiska verksamhet. Också var han en av det samtida Norges mest inflytelserike andliga, mycket anlitad som själasörjare och predikant. Han var högt skattad som andlig talare i Norge. 

Man ansåg ofta hans estetiserande humanism mindre förenlig med hans för övrigt till fullo konstaterade rättrogenhet. Denna framgår av hans många skrifter, bland andra Streiflys over store livsspørgsmaal (1903), Beder! (1906), Garborgs Jesus Messias. Et indlæg (samma år), en större samling Kristusprædikener (1908), Martin Luther. Hans udvikling og livsværk (1911) och broschyren Egteskabsskilsmisse (1910).

Källor

Noter 

Norska präster
Norska fackboksförfattare
Norskspråkiga fackboksförfattare
Norska författare under 1900-talet
Personer från Nes kommun, Buskerud
Födda 1841
Avlidna 1932
Män
Ugglan