kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Från Sverige till himlen

Från Sverige till himlen är en reportageserie i Sveriges Television. Ämnet är religion i Sverige och den första säsongen sändes under våren 2011. Programledare är Anna Lindman Barsk.

Ämnen
Programmet sändes i fyra säsonger om åtta program vardera. Totalt är det 32 program i serien.

Under den första säsongen handlade första delen om tibetansk buddhism, andra delen om chassidism, som är en väckelserörelse inom judendomen, tredje delen om forn sed, som är en beteckning på modern asatro, fjärde delen om en kristen klosterliknande gemenskap, femte delen om sufism, sjätte delen om santería, som är en synkretistisk religion från Kuba, sjunde delen om mormoner, och den åttonde delen om nordisk schamanism.

Under hösten 2011 sändes en andra säsong. Avsnitt ett handlade om Margitta som tillber Gudinnan eller Moder Jord, avsnitt två handlade om rastafari, avsnitt tre om sikhism, avsnitt fyra om rysk-ortodox kristendom, avsnitt fem om hare krishna, avsnitt sex om frikyrkoförsamlingen Arken, avsnitt sju om mandeism och i avsnitt åtta mötte vi den före detta knarkande Ulf som har hittat Jesus genom tolvstegsprogrammet.

Våren 2012 sändes tredje säsongen. Första avsnittet handlade om Shia, andra avsnittet om New Age, tredje avsnittet om hinduism, fjärde avsnittet om Frälsningsarmén, femte avsnittet om thaibuddhism, sjätte avsnittet om katolicism, sjunde avsnittet om judendom och åttonde avsnittet om samisk religion. Hösten 2014 sändes den fjärde säsongen.

Källor

Fotnoter

Religion i Sverige
Samhällsprogram i Sveriges Television
Religionsprogram på TV
Cristoforo Solari

Cristoforo Solari, även känd som il Gobbo, född omkring 1460, död 1527, var en italiensk skulptör och arkitekt. Han var bror till konstnären Andrea Solari.

Solari flyttade med sin bror till Venedig och blev sedan hovbildhuggare hos Lodovico Sforza. Han fortsatte i början den lombardiska skolans traditioner, men blev alltmer en imitatör efter Lionardo da Vinci. Hans främsta verk är gravmonumentet över Lodovico Sforza och Beatrice d'Este i Pavia.

Källor

Externa länkar 
 Cristoforo Solari på Artcyclopedia. 

Italienska skulptörer under 1400-talet
Italienska arkitekter under 1400-talet
Italienska skulptörer under 1500-talet
Italienska arkitekter under 1500-talet
Födda 1460
Avlidna 1527
Män
Ugglan
Yunnan–Vietnam-järnvägen

Yunnan–Vietnam-järnvägen är en 855 kilometer lång smalspårig järnväg som förbinder Hai Phong i Vietnam med Kunming i Kina. Järnvägen byggdes av Frankrike mellan 1904 och 1910. Eftersom järnvägen passerar igenom bergig terräng, är den byggd med 1 000 millimeters spårvidd.

Byggnation 
Franska intressen erhöll privilegiet att bygga och driva järnväg i Yunnan-provinsen av Qingdynastin som skulle förbinda det kinesiska Yunnanhöglandet med Tonkin-regionen i Franska Indokina. Avtalet innehöll en klasul om att järnvägen skulle ställas under kinesisk kontroll i fall av krig. Det franska Yunnan–Vietnam järnvägsbolaget anställde mer än 60 000 kineskiska arbetare och  franska, amerikanska, italienska, brittiska och kanadensiska ingenjörer för byggnadsarbetet. På den kinesiska delen av linjen som var 465 kilometer lång byggdes 107 järnvägsbroar av olika typer och 155 tunnlar byggdes.

Andra världskriget 
Franska Indokina kom efter Frankrikes fall att kontrolleras av Vichyregimen. Trots att Vichyregimen var nära allierade med axelmakterna så tillät man Republiken Kina att importera förnödenheter genom hamnen i Hai Phong som transporterades till Kunming via Yunnan–Vietnam-järnvägen i enlighet med det ursprungliga avtalet med Qing-regeringen. Detta var en av de få kvarvarande importrutterna som Kina hade under det andra sino-japanska kriget. I början av september 1940 hotade Japan att invadera Franska Indokina om inte trafiken upphörde och japanska trupper tilläts stationeras i norra delen av Indokina. Den 22 september vek sig fransmännen inför invasionshotet och gick med på de japanska villkoren. Endast några timmar efter att avtalet hade skrivits under invaderade japanska styrkor trots allt. Striderna ebbade ut den 26 september och Vichyregimen tvingades acceptera en större japansk militärkontroll av Franska Indokina.

Referenser

Noter

Webbkällor    

Järnväg i Asien
Järnvägslinjer i Kina
WP:Projekt Kina
Transport i Vietnam
Ploug

Ploug är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Carl Ploug, dansk skandinavist, politiker och författare.
 Lina Ploug, svensk feminist och ordförande i organisationen Riksorganisationen för kvinnojourer i Sverige.

Efternamn
Sovjetunionens ministerråd

Sovjetunionens ministerråd (ryska: Совет Министров СССР, Sovjet Ministrov SSSR, ibland förkortat Sovmin) var Sovjetunionens högsta verkställande och administrativa organ 1946 till 1991 och därmed de jure unionens regering.

Bakgrund
Bildandet skedde 1946, då Folkkommissariernas råd omvandlades till ministerrådet, och folkkommissarierna blev ministrar. Ministerrådet utfärdade instruktioner baserade på och i enlighet med tillämpliga lagar, vilka hade bindande jurisdiktiv makt över alla republiker i unionen. De viktigaste statsfrågorna hanterades dock via gemensamma förklaringar som togs fram tillsammans med Centralkommittén i Sovjetunionens kommunistiska parti vilken de facto hade större makt än ministrarna.

1991 upplöstes ministerrådet och ersattes av det nyinrättade Ministerkabinettet, vilket i sin tur upplöstes bara månader senare när Sovjetunionen föll samman.

Lista över ministerrådets ordförande

Se även
Politbyrå

Referenser
 

Politik i Sovjetunionen
Lulzim Peci

Lulzim Peci född 6 juli, 1966 i Mitrovica; Jugoslavien, var  Kosovos första officiella ambassadör i Sverige . Ilir Dugolli har sedan 2013 efterträtt Lulzim Peci som beskickningschef för Kosovos ambassad i Stockholm.

Peci har elektroingenjörsutbildning från Universitetet i Pristina; Kosovo och har även en magisterexamen i internationella relationer från universitetet Institute Ortega y Gasset i Madrid; Spanien. Lulzim Peci har arbetat som universitetslektor i nationell och internationell säkerhetspolitik i Prizren, Kosovo. Han har dessutom grundat två frivilligorganisationer, Kosovar Institute for Policy Research and Development(KIPRED) samt Kosovar Civil Society Foundation.

Kronologisk tidslinje

Uppdrag 
 2010 - 2013   Kosovos ambassadör i Stockholm, Sverige . 
 2008 - Föreläsare på American University in Kosovo i Pristina, Kosovo 
 2007 - 2008 - Lärare om nationell och internationell säkerhet på Högskolan i Prizren, Kosovo 
 2002 - 2009 - Grundare och verkställande direktör för Kosovar Institute for Policy Research and Development (KIPRED) i Pristina, Kosovo.
 1999 - 2003 - Grundare och verkställande direktör för Kosovar Civil Society Foundation (KCSF) i Pristina, Jugoslavien.
 1996 - 1998 - forskare på Kosovo Center for International Studies (KCIS) i Pristina, Jugoslavien.

Medlemskap i professionella organisationer 
 2008 – 2009  Member of the Board of Trustees, American University in Kosovo, Pristina, Kosovo
 2008 – 2009  Member of the Advisory Board, Balkans Mosaic Foundation, Sofia, Bulgarien
 2008 - 2009  Member of the Board of Directors, Center for Democracy and Reconciliation in South Eastern Europe, Thessaloniki, Greece
 2008 – 2009  Member of the Council of the Foreign Policy Club, Pristina, Kosovo

Gästföreläsningar 
 Geneva Center for Democratic Control of Armed Forces (DCAF) 2005, 2006, 2007
 Geneva Center for Security Policies (GCSP) 2006, 2008, 2009

Utbildning 
 1998 – 1999 Mastersutbildning i Internationella relationer, Universitetet Institute Ortega y Gasset, Madrid, Spanien
 1986 – 1991 Elektroingenjörsutbildning, Prishtinas universitetet, Prishtina, Jugoslavien

Referenser

Födda 1966
Män
Levande personer
Personer från Mitrovica
Personer i Kosovo under 1900-talet
Personer i Kosovo under 2000-talet
Kosovanska politiker
Emil Devrient

Gustav Emil Devrient, född den 4 september 1803 i Berlin, död den 7 augusti 1872 i Dresden, var en tysk skådespelare. Han var brorson till Ludwig Devrient samt bror till Eduard Devrient och Karl August Devrient.

Devrient var 1821–1831 anställd vid nationalteatern i Braunschweig samt stadsteatrarna i Bremen, Leipzig, Magdeburg och Hamburg. Redan som tjugoåring sjöng han så krävande operapartier som Don Juan och Sarastro i Trollflöjten, men ägnade sig snart helt åt talscenen och var 1831–1868 anställd vid hovteatern i Dresden. Devrient var en av de mest harmoniska, bäst skolade och på samma gång temperamentsfulla skådespelarna Tyskland ägt, främst i älskar- och hjälteroller. Bland hans roller märks Hamlet, Sigismund i Livet en dröm, Faust, Egmont, Torquato, Fiesco, Posa i Don Carlos, Bolingbroke i Ett glas vatten. Devrient spelade 1852 och 1853 med stor framgång även i London.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Referenser

Externa länkar 
 

Tyska skådespelare under 1800-talet
Skådespelare från Berlin
Män
Födda 1803
Avlidna 1872
Svensk uppslagsbok
Otto Devrient

Otto Eduard Devrient, född den 3 oktober 1838 i Berlin, död den 23 juni 1894 i Stettin, var en tysk skådespelare, teaterledare och författare. Han var son till Eduard Devrient samt far till Hans och Ernst Devrient.

Devrient var filosofie doktor och fick sin teaterutbildning vid hovteatern i Karlsruhe. Han var därefter 1873–1876 anställd vid hovteatern i Weimar och 1876–1877 vid hovteatern i Mannheim, i båda fallen även som regissör. Åren 1877–1879 ledde han statsteatern i Frankfurt am Main, 1884–1889 hovteatern i Oldenburg och 1889-1890 den kungliga talscenen i Berlin. 

Devrient skrev de med stor framgång uppförda festspelen Gustav Adolf och Luther, sorgespelet Tiberius Gracchus med mera och väckte uppmärksamhet med sitt framförande av Goethes Faust som mysteriespel. Han var även en kritikerrosad karaktärsskådespelare, bland annat som en originell Mefistofeles.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter

Externa länkar
 

Tyska teaterchefer
Teaterchefer under 1800-talet
Tyska skådespelare under 1800-talet
Tyska scenskådespelare
Tyska dramatiker under 1800-talet
Tyskspråkiga dramatiker
Tyska författare under 1800-talet
Skådespelare från Berlin
Författare från Berlin
Födda 1838
Avlidna 1894
Män
Svensk uppslagsbok
Sveriges ambassad i Pristina

Sveriges ambassad i Pristina är Sveriges diplomatiska beskickning i Kosovo som är belägen i landets huvudstad Pristina. Beskickningen består av en ambassad, ett antal svenskar utsända av Utrikesdepartementet (UD) och lokalanställda. Ambassadör sedan 2022 är Jonas Westerlund. Sveriges ambassadör i Skopje var tidigare sidoackrediterad till Pristina. I dennes frånvaro leddes ambassaden av en chargé d'affaires a.i.

Regeringen har beslutat att ambassaden i Pristina är undantagen från uppgiften att ta emot och bereda ansökningar om viseringar och uppehålls- och arbetstillstånd.

Beskickningschefer

Se även
 Kosovos ambassad i Stockholm

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats för Sveriges ambassad.
Makedonien:DIPLOMATIC LIST sid=50 (Publiceringsdatum: Oktober 2013. Läst den 15 maj 2018.)

Pristina
Relationer mellan Kosovo och Sverige
Byggnader och anläggningar i Pristina
Xavier Montsalvatge

Xavier Montsalvatge i Bassols, född den 11 mars 1912 i Girona, död den 7 maj 2002 i Barcelona, var en spansk katalansk kompositör och musikkritiker. Han var en av de mest tongivande i den katalanska musiken under 1900-talets senare hälft. Hans mest kända verk är Cinco canciones negras för mezzosopran och orkester.

Biografi
Montsalvatge studerade violin och komposition på musikkonservatoriet i Barcelona. Hans lärare var Lluis Maria Millet, Enrique Morera, Jaume Pahissa, och Eduard Toldrà. Efter spanska inbördeskriget började Montsalavatge arbeta som musikkritiker på tidningen Destino 1942, senare blev han den tidningens ledare 1968 och 1975. Efter 1962 skrev han dessutom för tidningen La Vanguardia. Han återvände också till sitt alma mater som lärare 1970 och blev professor i komposition 1978.

Montsalvatges kompositioner utvecklades och genomgick flera olika stadier. I början av karriären, då han komponerade sin prisbelönta Sinfonia mediterránea (1949), var han starkt influerad av tolvtonstekniken och Wagnerismen, som vid den tiden dominerade den katalanska musikscenen. Under den följande perioden fann han inspiration i Västindiens musik (Cinco canciones negras, 1945; Cuarteto indiano, 1952). Hans stadiga kontakter med de franska kompositörerna Olivier Messiaen och Georges Auric ledde till en avgörande förändring i hans stil, som snart kom att präglas av fri polytonalitet (Partida, 1958). Senare, i sina sista kompositioner, kom han att påverkas av avantgarde.

Montsalvatges verk spänner över ett brett spektrum och innefattar operor, kammarmusik och orkestrala verk. Sin internationella berömmelse vann han genom Cinco canciones negras vars fem sånger för mezzosopran och orkester inspireras av rytmer och teman från Västindien. Den mest kända av sångerna är Canción de cuna para dormir un negrito (Vaggvisa till ett svart barn).

Montsalvatge skrev också filmmusik och 1987 nominerades hans komposition till filmen
Dragon Rapide för filmpriset  Goya  för bästa filmmusik.

Verk (urval)
Cinco canciones negras (1945) 
Sinfonia mediterránea (1949)
Canciones Para Niños (1953)  
Sonatine pour Ivette (1962) 
Babel (1967) 
Homenaje a Manolo Hugué (1971) 
Serenata a Lydia de Cadaqués (1971) 
Reflexions-obertura (1975) 
Concert capriccio (1975) för harpa och orkester
Fantasía (1985) för harpa och gitarr

Operor:
El gato con botas
Una voce in off
Babel 46 (premiär 2002)

Balett:
Perlimplinada, musik i samarbete med Federico Mompou

Musik för "cobla" (katalansk folkmusik):
 Elegia a Juli Garreta (1946)
 Madrigal en forma de sardana (1945)

Inspelningar
Canciones negras (5) for voice & piano (or orchestra), dirigent: Sixten Ehrling, mezzosopran: Debra Kitabjian Every, inspelad i Örebro konserthus, september 1996, Bluebell Records.

Referenser

Externa länkar
Webbplats till minne av Montsalvatge (katalanska, spanska och engelska)
Peermusic Classical: Xavier Montsalvatge 

Spanska klassiska kompositörer
Födda 1912
Avlidna 2002
Män
Spanska musikkritiker
Personer från Girona
Max Devrient

Maximilian Paul Devrient, född 12 december 1857, död 14 juni 1929, var en tysk skådespelare. Han var son till Karl August Devrient.

Devrient debuterade 1878 vid hovteatern i Dresden, kom 1881 till Ringteatern i Wien och var från 1882 anställd vid Burgteatern där, från 1910 även som regissör. Devrient har i såväl klassisk som modern repertoar, i skådespel och lustspel uppburit familjens traditioner.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Externa länkar 
 

Tyska teaterregissörer
Tyska scenskådespelare
Tyska skådespelare under 1800-talet
Tyska skådespelare under 1900-talet
Födda 1857
Avlidna 1929
Män
Svensk uppslagsbok
Valentin Pavlov

Valentin Sergejevitj Pavlov (ryska: Валентин Сергеевич Павлов), född 27 september 1937 i Moskva, död 30 mars 2003 i Moskva, var en sovjetisk politiker, under perioden 14 januari - 22 augusti 1991 Sovjetunionens premiärminister.

Pavlov började sin politiska karriär på finansministeriet 1959. Senare, under Brezjnev-eran, blev han chef för statliga planeringsorganet Gosplan, och han blev finansminister i Nikolaj Ryzjkovs andra regering. Han gick vidare till att efterträda Ryzjkov som regeringschef med den nyinrättade titeln Sovjetunionens premiärminister, och blev de facto ordförande för det likaledes nyinrättade Ministerkabinettet.

Som premiärminister tog han initiativet till 1991 års sovjetiska monetära reform, även kallad Pavlovreformen. I augusti deltog han i statskuppsförsöket mot Gorbatjov som hade till syfte att förhindra Sovjetunionens upplösning. Pavlov arresterades för sin inblandning och bytte sedan karriär till bankvärlden i det postsovjetiska Ryssland.

Sovjetiska politiker
Födda 1937
Avlidna 2003
Män
Personer från Moskva
Dexippos

Dexippos kan syfta på:

 Dexippos (dikt) – diktverk av Viktor Rydberg
 Dexippos (läkare) (400-talet f.Kr), grekisk läkare och elev till Hippokrates
 Dexippos (fältherre) (400-talet f.Kr), spartansk fältherre under peloponnesiska kriget
 Publius Herennius Dexippus (cirka 210-273), grekisk historiker och samhällsledare

Se även
 Dexippus – släkte av spindlar
 Athenarnes sång – del av Viktor Rydbergs diktverk Dexippos
Publius Herennius Dexippus

Publius Herennius Dexippus var en grekisk historiker, verksam i Aten omkring 250-270 e.Kr.

Endast fragment är bevarade av hans texter, ett världshistoriskt kompendium, en skildring av tiden efter Alexander den Store och ett arbete om romarnas krig mot goterna. Båda verken har blivit flitigt anlitade som källskrifter av senare tiders historiker. I stil och komposition imiterar han Thukydides. 

Dexippos var en ansedd man och innehade Atens högsta förtroendeämbeten. Vid en germaninvasion år 267 då en skara heruler hotade Aten som lämnats försvarslöst, lyckades Dexippus i hast mobilisera ett borgaruppbåd, som slog tillbaka barbarernas anfall.

I Sverige blev hans bragd främst känd genom Viktor Rydbergs ganska fria tolkning av händelsen i en dikt som bär Dexippus namn.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Grekiska historiker
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Män
Diwan

Diwan (bretonska: grodd, uttalas ), är ett förbund av skolor i Bretagne där undervisningen i huvudsak sker på bretonska. Den första skolan grundades i Lampaul-Ploudalmézeau 1977.

Koncept
Diwan inspirerades av och liknar mycket konceptet på motsvarande rörelser i andra länder där minoritetsspråk talas, Gaelscoil på Irland, Mudiad Ysgolion Meithrin i Wales och Ikastolak i Baskien. Diwan går ut på att barnen lär sig språket genom språkbad. Från och med att barnen är två till dess att de är sex är bretonska det enda talade språket på förskola. Vid sju års ålder introduceras franska under två av 26 undervisningstimmar i veckan. Vid tio års ålder är sex av 23 timmar på franska. Diwanskolor finns ända upp till baccalauréat, slutexamen vid 18 års ålder.

Referenser

Bretonska
Bretagne
Skolor i Frankrike
Isabella Cortese

Isabella Cortese, som levde omkring 1561, var en italiensk författare och alkemist. Hon utgav 1561 I secreti della signora Isabella Cortese i Venedig, en populär bok som gjorde alkemin bekant för allmänheten. En av kratrarna på Venus har fått sitt namn efter henne.

Källor 

Födda okänt år
Personer under renässansen
Kvinnor
Personer i Italien under 1500-talet
Alkemister
Dödsår saknas
Rätt sak

Rätt Sak, även kallat Rätta saken (ryska: Правое дело, Pravoje delo), var ett liberalt politiskt parti i Ryssland under åren 2009–2016. Partinamnet är dubbeltydigt på ryska och betyder både "Rätt Sak" och "Högerns Sak". I mars 2016 ombildades partiet som Framgångspartiet (ryska: Партия Роста).

Partiet bildades den 18 februari 2009 genom en sammanslagning av partierna Högerkrafternas union, Medborgarkraft och Rysslands demokratiska parti. Partiet förespråkar en liberal fri marknadsekonomi, demokrati och värnandet om medelklassens rättigheter. Även om partiet allmänt betraktas som ett Kremlvänligt parti, så har man redan befunnit sig i opposition till presidentförvaltningen vid flera tillfällen.

I juni 2011 blev mångmiljardären Michail Prochorov partiledare. I september hölls dock två rivaliserande partikongresser och den ledande falangen avsatte Prochorov, vilken uppmanade alla partimedlemmar som stödde honom att lämna "detta nickedockeparti till Kreml".

Rätt sak ställde upp i parlamentsvalet 2011 där partiet dock bara fick 0,6 procent av rösterna vilket var långt ifrån småpartispärren på 7 procent.

Se även 
 Lista över politiska partier i Ryssland

Referenser 

Liberala partier i Ryssland
Politiska partier i Ryssland
Politiska partier bildade 2009
Ro hit med stålarna!

Ro hit med stålarna! (originaltitel: Who's Minding the Mint) är en amerikansk långfilm från år 1967 som regisserades av Howard Morris.

Handling 
Harry Lucas arbetar på US Mint och en dag råkar han av misstag förstöra 50.000 dollar i kontanter. Därefter ser allting ganska svart ut för Harry. Om det kommer ut att han förstört pengarna, så kommer han att bli av med jobbet eller något ännu värre.

Men till slut får Harry en idé - att bryta sig in på sin arbetsplats, trycka upp falska sedlar och placera dem där de gamla sedlarna förvarades. Men snart vill plötsligt alla han känner ha en del av kakan.

Rollista i urval 
 Jim Hutton - Harry Lucas
 Dorothy Provine - Verna Baxter
 Milton Berle - Luther Burton
 Joey Bishop - Ralph Randazzo
 Bob Denver - Willie Owens
 Walter Brennan - Pop Gillis
 Jack Gilford - Avery Dugan
 Jamie Farr - Mario
 Nora Denney - Bertha

Externa länkar 

Filmer 1967
Amerikanska komedifilmer
Amerikanska romantiska komedifilmer
Maria Cunitz

Maria Cunitz (polska även Maria Kunicka, latin: Maria Cunitia), född 1610 i Wohlau i hertigdömet Wohlau, kungariket Böhmen, död 1664 i Pitschen, hertigdömet Brzeg, var en schlesisk astronom. Hon utgav Urania propitia (1650), ett verk med tabeller som avsevärt förenklade den av Johannes Kepler införda metoden för beräkning av planeternas omloppsbanor.

En krater på Venus, kallad Cunitz har fått sitt namn efter henne, liksom asteroiden 12624 Mariacunitia.

Bibliografi 
 Cunitz, Maria (1650), Urania propitia, tryckt av Johann Seyffert, Oels.

Källor

Referenser

Externa länkar 

Tyska astronomer under 1600-talet
Födda 1610
Avlidna 1664
Kvinnor
Personer från Wohlau
Kent-Olle Johansson

Nation:  

Kent-Olle Tommy Johansson, född 18 november 1960 i Stiby, är en svensk före detta brottare, som blev olympisk silvermedaljör i grekisk-romersk stil 62 kg i Los Angeles 1984.

Källor

Noter 

Män
Födda 1960
Levande personer
Personer från Skåne
Svenska brottare
Svenska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1984
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1984 från Sverige
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1984
Svenska idrottare under 1900-talet
Noél Alm Johansson

Noél Alm Johansson, född 24 december 1969, är en svensk tränare i innebandy. Han började sin tränarkarriär 1990 i Ekeby IBK. Säsongen 2019/20 är han huvudansvarig för Storvreta IBK:s juniorakademi.

Meriter 
1 SM-guld
1 Guld Champions Cup
3 SM-brons
5 SM-silver
1 SM-guld distriktslaget F17
1 SM-brons distriktslaget F17

Källor 

Innebandytränare
Födda 1969
Män
Levande personer
De unga vilda

De unga vilda (originaltitel: The Sweet Ride) är en amerikansk långfilm från år 1968 som regisserades av Harvey Hart.

Handling 
Den åldrande tennisspelaren Collie Ransom, den unge surfaren Denny McGuire och den unge musikern Choo-Choo Burns utgör ett kompisgäng som bor i Malibu. Denny blir förälskad i Vickie Cartwright på stranden. Vickie blir misshandlad av sin pojkvän efter att ha haft sex med ledaren för ett motorcykelgäng. 

Collie och Denny bestämmer sig för att hämnas på gängledaren.

Rollista i urval 
 Michael Sarrazin - Denny McGuire
 Jacqueline Bisset - Vickie Cartwright
 Anthony Franciosa - Collie Ransom
 Bob Denver - Choo-Choo Burns
 Michele Carey - Thumper Stevens
 Michael Wilding - Mr. Cartwright
 Lara Lindsay - Martha
 Norma Crane - Mrs. Cartwright
 Warren Stevens - Brady Caswell

Externa länkar 

Filmer 1968
Amerikanska filmer baserade på böcker
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska thrillerfilmer
Engelskspråkiga filmer
Théodore Dézamy

Théodore Dézamy, född 4 mars 1808 i Luçon, Vendée, död där 24 juli 1850, var en fransk socialist.

Dézamy förkunnade i ett flertal skrifter såsom Code de la communauté (1842) en av Charles Fourier starkt påverkad socialism.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter

Franska politiker under 1800-talet
Födda 1808
Avlidna 1850
Män
Franska socialister
Personer från Luçon
Sven Nys

Sven Nys, född den 17 juni 1976, är en belgisk cyklist. Han har nått sina största framgångar i cykelcross, men tävlar också i terrängcykling. Sedan 2008 cyklar han för Landbouwkrediet. Innan dess hade han kontrakt med Rabobank. Nys blev världsmästare i cykelkross 2005. Han har också en silvermedalj och fem bronsmedaljer från VM. Dessutom har han vunnit världscupen i cykelkross sex gånger.

Källor

Belgiska tävlingscyklister
Levande personer
Män
Födda 1976
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Belgien
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Belgien
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 2012