kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Master & Slave

Master & Slave är en musiksingel från 2003 av den svenska bitpopgruppen Puss. Till skillnad från alla låtar från gruppens album We Are Puss så sjunger de två bandmedlemmarna på denna singel.

Låtlista
 Master & Slave
 Master & Slave (Lektrogirl Remix)
 Master & Slave (FPU Remix)
 Master & Slave (Instrumental)

Musiksinglar 2003
Martin Carthy

Martin Carthy MBE, född 21 maj 1940 i Hatfield, Hertfordshire, är en brittisk folksångare och gitarrist. Carthy gjorde sina första soloskivor på 1960-talet och blev snabbt en förebild för många folksångare och gitarrister. Bland annat använde Paul Simon Carthys arrangemang av Scarborough Fair som grund för Simon & Garfunkels tolkning av sången. Under de första skivorna samarbetade Carthy med violinisten Dave Swarbrick, ett samarbete som återupptagits från 1990-talet och framåt. Carthy var under två skilda perioder medlem i Steeleye Span och har även sjungit och spelat med grupperna Brass Monkey, The Watersons och Waterson:Carthy. Carthy har belönats av drottning Elizabeth II för sina insatser för engelsk traditionell musik.

Diskografi
Studioalbum (solo eller med Dave Swarbrick)

Externa länkar 

Mainly Norfolk: English Folk and Other Good Music: Om Martin Carthy

Brittiska folkmusiker
Engelska gitarrister
Engelska sångare
Personer från Hatfield
Födda 1940
Levande personer
Män
Gottle O'Geer

Gottle O'Geer är Fairport Conventions elfte studioalbum, utgivet 1976. 

Under turnéerna efter skivan Nine sprack gruppen återigen och arbete började på ett soloalbum för Dave Swarbrick, det som utvecklades till Gottle O'Geer (som ska läsas som fylleslang för "Bottle of Beer"). Gruppen var i princip nu en trio med Swarbrick, Pegg och Rowland, och på skivan medverkar en rad musiker, bland annat Martin Carthy, före detta medlemmen Simon Nicol och duon Gallagher & Lyle. Notabelt är att skivan gavs ut under gruppnamnet Fairport, utan tillägget Convention, samt att Simon Nicol agerade inspelningstekniker. För att turnera med låtarna sattes en tillfällig sexmannagrupp ihop. Denna sättning, som bland annat innehöll den bretagnska gitarristen Dan Ar Bras, dokumenterades aldrig på skiva.

Låtlista 
"When First into This Country" (trad) - 2:30
"Our Band" (Swarbrick) - 2:04
"Lay Me Down Easy" (Swarbrick/Rowland) - 5:19
"Cropredy Capers" (Swarbrick/Rowland/Pegg) - 3:09
"The Frog Up the Pump (Jig Medley)" (trad) - 3:16
"Don't Be Late" (Swarbrick/Rowland) - 3:24
"Sandy's Song" (Denny) - 3:37
"Friendship Song" (Gallagher/Lyle) - 3:01
"Limey's Lament" (Swarbrick/Rowland) - 4:35

Medlemmar på skivan 
 Dave Swarbrick, fiol, sång, mandolin, gitarr, autoharp, dulcimer
 Dave Pegg, bas, mandolin, sång
 Bruce Rowland, trummor, keyboard, sång

Musikalbum 1976
Album av Fairport Convention
Ivan Garanin

Ivan Ivanovitj Garanin (ryska Иван Иванович Гаранин), född 1 augusti 1945 i Rudnyj i Kazakiska SSR i Sovjetunionen, är en före detta sovjetisk längdskidåkare.

Garanin erövrade sin första medalj i ett stort mästerskap då han med det sovjetiska laget blev tvåa i 4 x 10 kilometer stafett vid världsmästerskapen 1974 i Falun. Han var också med och tog bronsmedalj vid olympiska vinterspelen 1976 i Innsbruck på 4 x 10 kilometer stafett. Där vann han även individuell bronsmedalj på 30 kilometer. Han vann även Vasaloppet 1977 och är den enda ryska åkare som har vunnit Vasaloppet än idag.

Källor
Engelskspråkiga Wikipedia  13 oktober 2007 13:37

Fotnoter

Externa länkar

Sovjetiska längdåkare
Vasaloppssegrare
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1972 från Sovjetunionen
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 1972
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1976 från Sovjetunionen
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 1976
Födda 1945
Män
Levande personer
Franklin County, Iowa

Franklin County är ett administrativt område i delstaten Iowa, USA, med 10 704 invånare. Den administrativa huvudorten (county seat) är Hampton.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau så har countyt en total area på 1 510 km². 1 509 km² av den arean är land och 1 km² är vatten.

Angränsande countyn  
 Cerro Gordo County - nord 
  Butler County - öst 
  Hardin County - syd 
  Wright County - väst

Källor 

 
Stater och territorier bildade 1851
Lou Filippo

Louis "Lou" Filippo, född 1 december 1925 i Los Angeles, Kalifornien, död 2 november 2009, var en amerikansk boxare. Lou medverkade som boxningsdomare i Rocky Balboa filmerna fram till Rocky V. Filippo avled 2009 i stroke.

Noter

Externa länkar 

Födda 1925
Avlidna 2009
Amerikanska skådespelare
Amerikanska boxare
Män
Gottfried John

Gottfried John, född 29 augusti 1942 i Berlin, död 1 september 2014 i Utting am Ammersee nära München i Bayern, var en tysk skådespelare.

Filmografi i urval 

 (nio avsnitt)

Referenser

Externa länkar 

Tyska skådespelare under 1900-talet
Födda 1942
Män
Avlidna 2014
Skådespelare från Berlin
Aleksej Zjamnov

Aleksej Jurjevitj Zjamnov, ryska: Алексей Юрьевич Жамнов, född 1 oktober 1970 i Moskva, Sovjetunionen, är en rysk före detta professionell ishockeyspelare. Zjamnov representerade Winnpeg Jets, Chicago Blackhawks, Philadelphia Flyers och Boston Bruins i NHL.

Karriär
Aleksej Zjamnov valdes av Winnipeg Jets som 77:e spelare totalt i NHL-draften 1990. Innan Zjamnov började spela i NHL för Winnipeg spelade han för Dynamo Moskva. 

1992 var Zjamnov en del av OSS-laget som vann guld i de Olympiska vinterspelen i Albertville. 1992–93 debuterade han i NHL och under sitt första år i ligan spelade han med Teemu Selänne och Keith Tkachuk i en kedja som kallades "Olympic Line". Zjamnov gjorde 25 mål och 47 assist på 68 matcher. 

Zjamnov spelade fyra år i Winnipeg. 1994–95 gjorde han 30 mål och 35 assist för 65 poäng på 48 spelade matcher och kom trea i poängligan. 1 april 1995 mot Los Angeles Kings gjorde Zjamnov också något så ovanligt som 5 mål i en och samma match.

16 augusti 1996 bytte Phoenix Coyotes, som Winnipeg Jets hade omvandlats till, bort Zjamnov till Chicago Blackhawks. Zjamnov gjorde 20 mål eller mer under sina fyra första år i Chicago. Från 2002 till 2004 var han också Blackhawks lagkapten. Zjamnov spelade totalt sju år i Chicago. 19 februari 2004 bytte klubben bort honom till Philadelphia Flyers. Zjamnov spelade 20 matcher i grundserien 2003–04 för Flyers och 18 i slutspelet samma år.

2004–05, under strejken i NHL, spelade Zjamnov för Vitjaz Tjechov i ryska andraligan. 4 augusti 2005 skrev Zjamnov på ett kontrakt med Boston Bruins. Han spelade 24 matcher för Bruins 2005–06 och gjorde 10 poäng.

Aleksej Zjamnov spelade för Ryssland i OS i Nagano 1998 och i Salt Lake City 2002, där Ryssland kom tvåa respektive trea. Han var också utvald att delta i OS 2006 i Turin men kunde inte spela på grund av skada.

Zjamnov är idag sportdirektör för Vitjaz Tjechov i KHL.

Spelstil
Aleksej Zjamnov var en tekniskt spelskicklig center i klassisk sovjetisk skola. Han hade det svårare med fysiskt spel och spelade på grund av skador aldrig över 80 matcher under en säsong i NHL.

Statistik

Klubbkarriär

Internationellt

Referenser

Noter

Externa länkar
Alex Zhamnov på hockey-reference.com
Aleksey Zhamnov på sports-reference.com
Alexei Zhamnov på nhl.com
Alex Zhamnov hhof.com

Födda 1970
Ryska ishockeyspelare
Ishockeyspelare i HK Dynamo Moskva
Spelare i Winnipeg Jets (1979–1996)
Spelare i Philadelphia Flyers
Spelare i Boston Bruins
Spelare i Chicago Blackhawks
Män
Levande personer
Idrottare från Moskva
Spelare i HK Vitjaz
Spelare valda i NHL Entry Draft 1990
Lagkaptener i Chicago Blackhawks
Spelare valda av Winnipeg Jets (1979–1996) i NHL Entry Draft
Ryska ishockeytränare
Tränare i HK Spartak Moskva
Edvard Gylling

Edvard Otto Vilhelm Gylling, född 30 november 1881 i Kuopio, Finland, död 14 juni 1938 i Sovjetunionen, var en finlandssvensk socialist, framträdande på den röda sidan under finska inbördeskriget och senare ledare för Karelska Autonoma Socialistrepubliken.

Biografi
Gylling disputerade 1909 på en avhandling om torparinstitutionens utveckling under den svenska tiden i Finland. Den byggde på erfarenheter han fått under sitt arbete 1904–1906 i statistikkommittén för ålderspensions- och arbetslöshetsförsäkring. Han verkade också som aktuarie på Tullverkets och Helsingfors stads statistikkontor, undervisade i nationalekonomi på Företagarnas handelsinstitut 1906–1907 och valdes till sekreterare i Lantdagens jordbruksutskott. Mellan 1910 och 1918 var han docent i statistik vid Helsingfors universitet.

Åren 1908 till 1917 var Gylling socialdemokratisk ledamot av Lantdagen. Under inbördeskriget var han finanskommissarie i den röda regeringen. Den 1 mars 1918 undertecknade han och Oskari Tokoi ett fördrag med Vladimir Lenin och Josef Stalin. Efter att den röda sidan i inbördeskriget förlorat, flydde Gylling 1918 till Sverige och reste 1920 vidare till Sovjetunionen på Lenins inrådan. Han blev där ansvarig för byggandet av socialismen i Karelen och var ordförande för Karelsk-finska socialistiska sovjetrepublikens folkkommissariat 1920–1935. Han samarbetade bland annat med Kustaa Rovio. 

Han föll i onåd hos Stalin, avsattes, anklagad för nationalism, och arkebuserades 1938.

Bibliografi

Referenser

Noter

Externa länkar 

 

Ledamöter av Finlands lantdag för Socialdemokraterna
Finländska politiker under 1900-talet
Finländska kommunister
Offer för den stora utrensningen
Personer i finska inbördeskriget
Personer som blivit avrättade av Sovjetunionen
Finlandssvenskar
Personer från Kuopio
Födda 1881
Avlidna 1938
Män
Kulturåret 1739



Händelser
okänt datum – Den ryske litteraturkritikern Vissarion Belinsky föreslog under 1800-talet att detta år skulle utgöra starten för den ryska litteraturhistorien.

Nya verk
A Treatise of Human Nature av David Hume
Sinclairvisan av Anders Odel

Födda
23 februari – Peter Adolf Hall (död 1793), svensk miniatyrmålare.
8 mars – Elias Martin (död 1818), svensk målare.

Avlidna
okänt datum – Susanna Dorothea Mariana Henrichsen (född 1718/20), svensk kopparstickare, tecknare och emaljmålare.
Solstenen

Solstenen (spanska: Piedra del Sol) är en stor monolitisk skulptur som grävdes fram 17 december 1790 på Zócalo, det centrala torget i Mexico City.

Stenen är i basalt och är omkring 3,5 meter i diameter, 1,22 meter tjock och väger omkring 24 ton. Stenen kastades av spanjorerna i ruinerna av en stad de jämnade med marken, men skattjägare grävde upp den 1790.

Stenen kallas ofta Den aztekiska kalenderstenen men är ett symboliskt porträtt av de fyra katastroferna som ledde till att de fyra tidigare världarna i aztekisk kosmologi upphörde att existera. Det finns även hieroglyfer och piktogram som visar hur aztekerna mätte tiden. Solstenen var i första hand en religiös och kosmologisk artefakt.

Beskrivning av Solstenen 

Aztekerna trodde att fyra tidigare världar existerat och att Solstenen skildrar var och en av dessa. Med anledning av det tillägnades Solstenen solguden Tonatiuh, som antogs vara den femte solguden, för att förhindra ytterligare katastrofer och jordens undergång samt genom att regelbundet ge offergåvor.

Centrum 
Centrum på Solstenen antas vara solguden Tonatiuh. Tungan på figuren i mitten är en offerkniv, medan de öronformade kartuscherna på båda sidor om ansiktet skildrar klor som håller människohjärtan i syfte att offra.

De fyra fyrkanterna runt guden i mitten står för de fyra elementen. Den övre högra kartuschen skildrar jord, den övre vänstra skildrar vind. Den nedre vänstra skildrar eld och den nedre högra skildrar vatten. De fyra elementen var gudar som enligt aztekisk tro hade förstört de tidigare världarna.

De 20 dagarna 

Längre ut från mitten finns en cirkel med 20 fyrkanter där varje fyrkant namnger en av de 20 dagarna i en aztekisk månad.

Solstrålar 
Nästa koncentriska cirkel består av flera fyrkantiga sektioner där varje sektion består av punkter och som troligen representerar femdagarsveckor. Det finns även 8 vinklar som delar stenen i 8 delar. Dessa antas skildra solstrålar placerade efter väderstreck.

Ormarna 
Två ormar omslingrar stenen. Deras huvuden möts i den nedre delen och deras svansar möts högst upp i cirkeln.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Aztekerna
Fornfynd i Mexiko
Basalt
Konstverk i Mexiko
Konstverk från 1500-talet
Borgunda församling

Borgunda församling var en församling i Skara stift och i Falköpings kommun. Församlingen uppgick 2010 i Dala-Borgunda-Högstena församling.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung. 

Församlingen utgjorde till omkring 1400 ett eget pastorat för att därefter till 1962 vara annexförsamling i pastoratet Dala, Borgunda och Högstena Från 1962 till 2010 var den annexförsamling i pastorat med Stenstorps församling som moderförsamling. Församlingen uppgick 2010 i Dala-Borgunda-Högstena församling.

Kyrkor 

 Borgunda kyrka

Se även
Borgunda socken

Källor 

Historiska församlingar i Skara stift
Indelningar i Falköpings kommun
Röd tråd

Röd tråd är ett begrepp inom retoriken som syftar på att man i en längre redogörelse ska kunna följa ett sammanhang. Inom berättarkonsten (narratologin) har "den röda tråden" blivit ett uttryck för en sammanhängande berättelse, och om sammanhanget förloras sägs berättaren "tappa tråden". Den röda tråden binder ihop texten. Med hjälp av disposition, bindeord m.m. vägleder den röda tråden läsaren framåt genom texten, från inledning till den sista punkten.

Uttrycket den röda tråden lär ha använts första gången av Johann Wolfgang von Goethe i hans verk Wahlverwandschaften (1809), der rote Faden, och som egentligen anspelade på den rödfärgade tråd som fanns intvinnad i visst tågvirke tillhörande engelska marinen.
Det var endast marinen som hade tillåtelse att tvinna in den röda tråden. Den som ertappades med sådant tågvirke civilt, kunde anses ha stulit det och dömdes till stränga straff.

Källor 
Svenska Akademiens ordbok

Noter 

Föremål i grekisk mytologi
Retorik
Dala församling

Dala församling var en församling i Skara stift och i Falköpings kommun. Församlingen uppgick 2010 i Dala-Borgunda-Högstena församling.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung. 

Församlingen var till 1962 moderförsamling i pastoratet Dala och Högstena som från 1400-talet även omfattade Borgunda församling. Från 1962 till 2010 var den annexförsamling i pastorat ned Stenstorps församling som moderförsamling. Församlingen uppgick 2010 i Dala-Borgunda-Högstena församling.

Kyrkor 

 Dala kyrka

Se även
Dala socken

Källor 

Historiska församlingar i Skara stift
Indelningar i Falköpings kommun
Riley Pathfinder

Riley Pathfinder är en personbil, tillverkad av den brittiska biltillverkaren Riley mellan 1953 och 1957, den uppdaterade Riley Two-Point-Six fortsatte sedan tillverkas till 1959.

Riley Pathfinder

Gerald Palmer hade kommit till Nuffield Organisation från Jowett 1949. Hans uppgift var att ta fram femtiotalets MG-, Riley- och Wolseley-bilar. Efter den mindre Wolseley 4/44, presenterades den stora Riley Pathfinder 1953. Från företrädaren RMF hade bilen ärvt den individuella framvagnsupphängningen med torsionsfjädrar, men framför allt Rileys stora fyrcylindriga motor. Karossen, som delades med systermodellen Wolseley 6/90, var byggd på en separat ram. Den stela bakaxeln var upphängd i bakåtriktade bärarmar och ett enkelt tvärstag och avfjädrad med skruvfjädrar. Lösningen gav fin komfort, men tyvärr även opålitlig väghållning. I slutet av 1955 infördes ett andra tvärstag för att avhjälpa problemet, men det visade sig vara otillräckligt. Ett år senare gav man upp och införde gammaldags längsgående bladfjädrar, som gav mer lättförutsedda vägegenskaper.

Pathfindern blev ingen försäljningssuccé och tillverkningen upphörde i januari 1957, efter 5 536 exemplar. Med den försvann även Rileys traditionella motor och därmed degraderades Riley till ännu ett märke bland alla andra i BMC:s omfattande katalog.

Riley Two-Point-Six

Först under hösten 1957 introducerades efterträdaren Two-Point-Six. Bilen var identisk med den sexcylindriga systermodellen Wolseley 6/90, bortsett från kylarmaskeringen och instrumentbrädan.

Produktionen avslutades i maj 1959, efter 2 000 exemplar och därmed upphörde tillverkningen av stora Riley-bilar.

Motor
Pathfinder var den sista modellen som tillverkades med Rileys ”Big Four”-motor. Den stora fyrcylindriga motorn, med anor från trettiotalet, hade två högt liggande kamaxlar, som styrde ventilerna via korta stötstänger.

Efterträdaren 2.6 var försedd med BMC:s sexcylindriga C-motor, som tagits fram till systermodellen Wolseley 6/90.

Källor
The Cars of BMC, av Graham Robson, 1987.

Externa länkar
Svenska Rileyregistret

Pathfinder
Bakhjulsdrivna fordon
Wolseley 6/90

Wolseley 6/90 är en personbil, tillverkad av den brittiska biltillverkaren Wolseley mellan 1954 och 1959.

Wolseleys nya stora bil 6/90 introducerades våren 1954. Morris motoravdelning hade konstruerat en ny sexcylindrig stötstångsmotor, som ersatte Wolseleys traditionella sexor med överliggande kamaxel. Motorn, kallad BMC:s C-motor, kom sedan till användning i allt fler av BMC:s stora bilar under resten av femtio- och sextiotalet. Växellådan manövrerades med rattspak. Övrig teknik delades med systermodellen Riley Pathfinder. Karossen, som var byggd på en separat ram, var något högre och fronten längre, för att rymma den större motorn. Den stela bakaxeln var upphängd i bakåtriktade bärarmar och ett enkelt tvärstag och avfjädrad med skruvfjädrar. Lösningen gav fin komfort, men även opålitlig väghållning. I slutet av 1955 infördes ett andra tvärstag för att avhjälpa problemet, men det visade sig vara otillräckligt. 

I oktober 1956 presenterades den vidareutvecklade 6/90 Series II. Nu hade man infört gammaldags längsgående bladfjädrar, som gav mer lättförutsedda vägegenskaper. Dessutom hade växelspaken flyttats till golvet, som på Riley Pathfinder. På högerstyrda bilar var växelspaken placerad till höger om förarsätet, mellan säte och dörr.

Redan i maj 1957 efterträddes bilen av 6/90 Series III, med servoassisterade bromsar och större bakruta.

Produktionen uppgick till 11 852 bilar.

Källor
The Cars of BMC, av Graham Robson, 1987. 

6/90
Bakhjulsdrivna fordon
Melotgurkssläktet

Melotgurksläktet (Melothria) är ett släkte i familjen gurkväxter med cirka 12 arter från tropiska och subtropiska Amerika. Ett fåtal arter odlas sällsynt som prydnadsväxter i Sverige.

Externa länkar

Gurkväxter
Me Växtindex
Suimri Begum

Suimri Begum, efter sitt dop formellt Joanna Nobilis Sombre, född som Farzana Zeb un-Nissa 1753, död 1836 var regerande furstinna av Sardhana mellan 1778 och 1836.

Biografi

Hon föddes som Farzana Zeb un-Nissa i Kutana i Meerut i Indien.  Hon var som mycket ung verksam som Nautch-dansös och kurtisan.  Hon blev tidigt älskarinna eller hustru till den europeiska legosoldaten Walter Reinhardt Sombre, som var ledare av sin egen legoarmé och som så småningom grundade sitt eget furstendöme, Sardhana. 

Walter Reinhardt Sombre avled 1778. Suimri Begum övertog då hans legoarmé, och därmed även hans furstendöme. Initialt var hon regent som förmyndare för sin makes omyndige son Musffard ad-Daula Zafar Nab Han (Aloyis Balthasaar Reinhard). Hennes styvson avled före sin myndighetsförklaring, och Suimri Begum blev då monark i eget namn i Sardhana. Hon utropade sig år 1803 till drottning (rani). 

Suimri Begum konverterade år 1781 till katolicismen och fick vid dopet namnet Joanna Nobilis Sombre, men fortsatte vara känd som Suimri Begum. Hon har beskrivits som Indiens enda katolska monark. 

Hon var en betydande regent i sin tids politiska liv och deltog i händelserna kring Moguls fall, Mahrattas uppgång och britternas etablering. Hon deltog själv i sin stats krigföring som befäl i spetsen för sina arméer och utvidgade sin stats territorier.  

Inrikespolitiskt utvecklade hon agrikulturen i Sardhana, använde militären till att uprätthålla lag och ordning och en effektiv administration och hålla banditgäng borta istället för att plundra grannstaterna, vilket annars var normalt bland de indiska småstaterna, och gjorde sin stat känd som en blomstrande ö av välstånd bland fattiga grannterritorier. Hon regerade i 58 år, och framstod som en av det dåtida Indiens mer betydande monarker.

Referenser 

 Keay, Julia (2014). Farzana: The Woman who Saved an Empire. I.B.Tauris. .

Externa länkar
 Womeninpower1770

Avlidna 1836
Kvinnliga regenter under 1700-talet
Indiska regenter
Personer i Indien under 1700-talet
Födda 1753
Kvinnor
Personer i Indien under 1800-talet
Kvinnliga regenter under 1800-talet
Luttra församling

Luttra församling var en församling i Skara stift och i Falköpings kommun. Församlingen uppgick 2006 i Falköpings församling.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung. Under medeltiden införlivades en del av Synneråls församling. 

Församlingen var till omkring 1600 annexförsamling i pastoratet Falköping, Agnestad och Luttra som från 1400-talet även omfattade Torbjörntorps församling och Friggeråkers församling. Från omkring 1600 till 1983 annexförsamling i pastoratet Falköpings stadsförsamling, Falköpings landsförsamling, Torbjörntorp, Friggeråker och Luttra. Från 1983 till 2006 annexförsamling i pastoratet Falköping, Torbjörntorp, Friggeråker och Luttra, som även omfattade andra församlingar från 1998. Församlingen uppgick 2006 i Falköpings församling.

Kyrkor 
 Luttra kyrka

Se även
Luttra socken

Källor 

Historiska församlingar i Skara stift
Indelningar i Falköpings kommun
IK Uven

IK Uven är en skid- och orienteringsklubb i Lindome som bildades 1945. Deras klubbstuga ligger i Bunketorp som är ett stort område för friluftsliv och motion.

Gunnel Börjesson vann 1961 SM-guld i D-21-klassen, tävlande för klubben. 1967 vann klubben damernas budkavle i D-21-klassen.

Källor

Externa länkar
Klubbens webbplats

Orienteringsklubbar i Västergötland
Sportklubbar i Mölndals kommun
Lindome
Sportklubbar bildade 1945
Comanche County, Texas

Comanche County är ett administrativt område i delstaten Texas, USA, som hade 13 974 invånare år 2010. Den administrativa huvudorten (county seat) är Comanche.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau har countyt en total area på 2 455 km². 2 429 km² av den arean är land och 26 km² är vatten.

Angränsande countyn 
 Erath County - nordost
  Hamilton County - sydost
  Mills County - söder
  Brown County - sydväst
 Eastland County - nordväst

Städer och orter 
 Comanche
 De Leon
 Gustine

Referenser

Externa länkar
Aliens vs. Predator 2

Aliens vs. Predator 2, även känd som AVP 2: Requiem (), är en amerikansk science fiction-film som hade biopremiär i USA den 25 december 2007 Filmen är en direkt uppföljare till Alien vs Predator från 2004. I denna ser man för första gången på film (ombord på ett Predator-rymdskepp) hur en PredAlien, en Alien som kommit ut ur en Predator, och i AVP 2 så dödar det nya monstret alla Predators ombord på rymdskeppet innan det kraschlandar ner mot Jorden igen (då skeppet i den tidigare filmen sågs lämna Jordens atmosfär). Skeppet landar i småstaden Gunnison i Colorado (USA) och där försöker en grupp människor meningslöst överleva horder av invaderande Aliens och den nya dödliga PredAlien, vilken konstant föder upp nya Aliens genom stadens invånare. Samtidigt försöker en ensam elit-Predator att rensa upp spåren efter utomjordingarnas existens och utrota alla Aliens. Regeringen har dock egna planer på situationen.

Rollista (i urval)

Om filmen
Filmen hade Sverigepremiär den 4 januari 2008.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 Aliens vs. Predator 2 på Internet Movie Database

Alien vs. Predator-filmer
Amerikanska science fiction-actionfilmer
Amerikanska filmer 2007
Colorado på film
Prequelfilmer
Amerikanska uppföljarfilmer
Regidebutfilmer
Engelskspråkiga filmer