kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Shana Williams

Shana Williams, född den 7 april 1972 i Bridgeton, är en amerikansk före detta friidrottare som tävlade i längdhopp.

Williams främsta merit är silvermedaljen i längdhopp från inomhus-VM 1999. Hon hoppade 6,82 meter och blev slagen bara av ryskan Tatjana Kotova som hoppade fyra centimeter längre. 

Hon var i final vid VM 1999 i Sevilla där hon slutade på tolfte plats. Hennes sista mästerskap var Olympiska sommarspelen 2000 där hon blev utslagen i kvalet.

Personliga rekord 
 Längdhopp - 7,01 meter från 1996

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1972
Amerikanska längdhoppare
Kvinnor
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Floyd Davis

Floyd Eldon Davis, född den 5 mars 1909 i Oakford, Illinois, död den 31 maj 1977 i Indianapolis, Indiana, var en amerikansk racerförare.

Racingkarriär
Davis var inte alltför framgångsrik i sin karriär, men hade sin stora dag på Indianapolis Motor Speedway i maj 1941, då han startade den bil som skulle vinna Indianapolis 500. Han blev ersatt i bilen av Mauri Rose, som körde bilen till seger, vilket också var Davis enda seger i det nationella mästerskapet. Tack vare segern och det korta tävlingsprogrammet under säsongen 1941 slutade Davis som delad i fyra i mästerskapet, vilket var hans karriärbästa notering. Efter sin seger ställde Davis aldrig mer upp i Indy 500, men tävlade vid enstaka tillfällen även efter andra världskriget.

Amerikanska racerförare
Racerförare från Illinois
Indianapolis 500-förare
Indianapolis 500-vinnare
Personer från Menard County, Illinois
Födda 1909
Avlidna 1977
Män
Stanley Matthews (jurist)

Thomas Stanley Matthews, född 21 juli 1824 i Cincinnati, Ohio, död 22 mars 1889 i Washington, D.C., var en amerikansk republikansk politiker och jurist. Han representerade delstaten Ohio i USA:s senat 1877-1879. Han var domare i USA:s högsta domstol från 1881 fram till sin död.

Matthews utexaminerades 1840 från Kenyon College. Han studerade sedan juridik och inledde 1842 sin karriär som advokat i Tennessee. Han flyttade två år senare tillbaka till Ohio. Han var ledamot av delstatens senat 1856-1857. Han arbetade som federal åklagare 1858-1861 och deltog sedan i amerikanska inbördeskriget. Han arbetade som domare i Cincinnati 1863-1864.

Matthews kandiderade utan framgång till USA:s representanthus i kongressvalet 1876. Senator John Sherman avgick 1877 för att tillträda som USA:s finansminister. Matthews tjänstgjorde i senaten fram till slutet av Shermans mandatperiod men kandiderade inte till den åtföljande sexåriga mandatperioden.

USA:s president Rutherford B. Hayes nominerade 1881 Matthews till högsta domstolen. Senaten tog inte ställning till utnämningen, som uppfattades som kontroversiell, före ämbetsperiodens slut för Hayes som president. James Garfield utnämnde Matthews på nytt och senaten godkände utnämningen med rösterna 24 mot 23. Matthews avled i ämbetet och efterträddes i högsta domstolen av David Josiah Brewer.

Matthews var presbyterian och frimurare. Hans grav finns på Spring Grove Cemetery i Cincinnati.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
The Supreme Court Historical Society
The Ohio Judicial Center
Stanley Matthews på micahelariens.com
Political Graveyard

Födda 1824
Avlidna 1889
Ledamöter av USA:s senat från Ohio
Domare vid USA:s högsta domstol
Män
Alumner från Kenyon College
Helmina von Chézy

Helmina von Chézy, egentligen Wilhelmine Christiane de Chézy, född von Klencke den 26 januari 1783 i Berlin, död 28 februari 1856 i Genève, var en tysk journalist, diktare och librettist.

von Chézy tillhörde de så kallade pseudoromantikerna och förde efter två misslyckade äktenskap en kringflackande tillvaro. I sitt andra äktenskap, med Antoine-Léonard de Chézy, var hon mor till Wilhelm Theodor och Max von Chézy.

Carl Santesson påvisade att skördesången ur sagospelet Lycksalighetens ö av Per Daniel Amadeus Atterbom delvis är en översättning av "Der neue Narziss" av Helmina von Chézy.

Bibliografi
 Geschichte der tugendsamen Euryanthe von Savoyen. Leipzig 1804.

 Leben und Kunst in Paris seit Napoleon I. Weimar 1805-07 (2 band)
 Gedichte. Aschaffenburg 1812 (2 band)
 Die drei weißen Rosen (i Urania, 1821)
 Erzählungen und Novellen. Leipzig 1822 (2 band)
 Rosamunde
 Stundenblumen. Wien 1824-27 (4 band)
 Emmas Prüfungen. Heidelberg 1827. 
 Herzenstöne auf Pilgerwegen. Sulzbach 1833.
 Überlieferungen und Umrisse aus Napoleons Tagen, del 2-4, i: Der Freihafen 3, Häfte 3 och 4 och Der Freihafen 4, Häfte I, 1840/41.
 Unvergessenes. Leipzig 1859 (2 band)

Noter

Externa länkar

Vidare läsning
 
 Bénédicte Savoy (Hrsg.): Helmina von Chézy. Leben und Kunst in Paris seit Napoleon I., Akademie Verlag, Berlin 2009. 

Tyska journalister under 1800-talet
Tyska librettister
Tyska dramatiker under 1800-talet
Tyskspråkiga dramatiker
Tyska poeter under 1800-talet
Tyskspråkiga poeter
Tyska författare under 1800-talet
Författare från Berlin
Kvinnor
Födda 1783
Avlidna 1856
Fred Frame

Fred Frame, född den 3 juni 1894 i Exeter, New Hampshire, USA, död den 25 april 1962 i Hayward, Kalifornien, USA, var en amerikansk racerförare.

Racingkarriär
Frame tävlade på den högsta amerikanska nivån av formelbilsracing i ett decennium, och var som mest framgångsrik 1931 och 1932, då han slutade tvåa i det nationella mästerskapet. Dessa bägge år var Frame med och tävlade om segern på allvar i Indianapolis 500, och efter en andraplats 1931, kom hans karriärs största seger, då han vann 1932 års version av tävlingen. Det kom att bli Frames enda seger inom det nationella mästerskapet. Han startade sammanlagt 25 tävlingar i serien, och tog fem pallplaceringar.

Amerikanska racerförare
Indianapolis 500-förare
Indianapolis 500-vinnare
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Racerförare från New Hampshire
Personer från Exeter, New Hampshire
Födda 1894
Avlidna 1962
Män
Risön, Tjörns kommun

Risön är en ö som ligger drygt en kilometer söder om ön Tjörn strax öster om Stora Dyrön i Tjörns kommun. På ön finns ett antal fritidshus. Ön besöks inte sällan av båtturister sommartid. 

1568 omtalas den förste bofaste innevånaren på ön. Bebyggelsen hade sin storhetstid i slutet av 1700-talet då det fanns ett trankokeri på Risön. Ön fortsatte att vara bebodd även efter det, förutom en period 1870-1873 då ön stod övergiven vintertid. 1931-1946 bedrevs snickeriverksamhet med möbeltillverkning på Risön, och under 1930-talet uppfördes de två första fritidshusen på ön. 1939 genomfördes laga skifte men redan 1950 övergavs bondgården på ön. Ön har dock tidvis haft permanent bosättning i vissa av fritidhusen, 2012 fanns 3 fastboende på ön. Idag finns omkring 50 fritidshus på Risön.

Källor 

Öar i Tjörns kommun
Holger Vind

Holger Vind, född 31 maj 1623, död 5 juni 1683, var en dansk adelsman, son till Jørgen Vind.

Vind var 1648-53 anställd vid hovet som överste munskänk och visade sig mycket verksam för stadens förplägning vid Köpenhamns belägring 1658-59. 

Som vice skattmästare 1666-79 styrde Vind rikets finanser, och som vice kansler sedan 1679 hade han ledningen både av kansliet och Höjesteret; sedan 1669 var han geheimeråd. Han hade sedan 1666 plats i de kommissioner, som utarbetade Kristian V:s danska lag. 

År 1653 blev Vind förlovad med konung Kristian IV:s dotter Sofia Elisabet, änka efter greve Pentz, men övergav henne, då hennes svåger Corfitz Ulfeld och övriga släktingar kort därefter föll i onåd.

Källor 

 

Skånska godsägare under 1600-talet
Dansk adel
Danska ämbetsmän under 1600-talet
Danskt hovfolk
Födda 1623
Avlidna 1683
Män
Deltagare i belägringen av Köpenhamn
Danska godsägare under 1600-talet
Mottagare av Dannebrogorden
Mottagare av Elefantorden
Jørgen Vind

Jørgen Vind, född den 7 juli 1593 i Roskilde, död den 17 juli 1644 i Köpenhamn, var en dansk adelsman, far till Holger Vind.

Vind deltog 1613 i Kalmarkriget, under vilket han utmärkte sig vid belägringen av Älvsborg. Efter anställning i kansliet 1616-20 var han skeppskapten 1620-24 samt blev räntmästare 1627, riksråd 1640 och riksamiral 1643. 

En diplomatisk beskickning till Stockholm 1640 slog mycket illa ut. I träffningen vid Kolberger hejde den 1 juli 1644, där Vind var chef för flottans avantgarde, blev han dödligt sårad och dog ett par veckor senare.

Källor 

 

Skånska godsägare under 1600-talet
Dansk adel
Danska militärer under 1600-talet
Danska diplomater
Danska ämbetsmän under 1600-talet
Födda 1593
Avlidna 1644
Män
Personer från Roskilde
Danska godsägare under 1600-talet
Rasmus Vinding

Rasmus Vinding, född den 19 mars 1615 i Vindinge (nuvarande Fyrendal) nära Næstved, död den 4 september 1684, var en dansk rättslärd. Hans fader, Poul Jensen Kolding, var präst i Vindinge, varefter sonen sedan tog sitt namn. Hans son, Poul Vinding, var även han en ansedd klassisk filolog.

Vinding var rektor i Sorö 1640-46 och blev professor vid Köpenhamns universitet 1648 först i grekiska, sedan i historia. 1661 blev han assessor i Höjesteret, 1670 referendarie och tillika assessor i kansliet 1680. Hans nära förbindelse med Griffenfeld gjorde, att han 1676 inte upptogs bland dennes domare. 

Vinding hade plats i ett par av de kommissioner, som skulle utarbeta en ny lagbok, och det blev hans utkast, som lades till grund för Kristian V:s lagbok. Redan 1640 hade han under en utländsk resa offentliggjort ett latinskt tal, vari han prisade arvriket framför valriket. 

Ett lärt arbete av Vinding, Hellen, som handlar om de gamla grekiska stammarnas härkomst och vandringar, intogs i Gronovius' Thesaurus antiquitatum græcarum, IX.

Källor

Noter

Danska klassiska filologer
Danska historiker
Danska jurister
Danska ämbetsmän
Danska professorer
Personer verksamma vid Köpenhamns universitet
Födda 1615
Avlidna 1684
Män
Personer från Själland
E10 (ånglok)

E10 är litterat på ett svenskt trecylindrigt ånglok, med rökskärmar av typ Wagner. Hos SJ omfattade lokserien nr 1739–1748 och beställdes av SJ hos NOHAB i Trollhättan. Loken tillverkades av ASJ Falun och levererades med början 1946. Loken hade fyra drivaxlar, främre tvåaxlig löpboggi och var försedda med treaxlig kartender typ G5. Nr 1739–1743 levererades byggda för koleldning, nr 1744–1748 levererades för oljedrift. Loken byggdes om i olika omgångar för kol- respektive oljeeldning , beroende på drivmedelpriset. Loktypen kom till efter att SJ tagit över HNJ:s lok littera G12 nr 40–45, vilka efter förstatligandet fick SJ Littera E9. Då lokens egenskaper (lågt axeltryck, hög dragkraft, bra gång i spåret) imponerade på SJ, fick de ligga till teknisk grund för E10-loken. Som nylevererade fick flera av E10-loken tjänstgöra på linjerna Storuman-Vilhelmina, Hoting-Storuman och Dorotea-Storuman . Oljeeldningen orsakade flera lokstallsbränder, bland annat i Östersund 1958, där nr 1745 och 1748 brandskadades.

E10-loken idag 
E10-loken var bland de sist levererade ångloken till SJ och således bland de nyaste. De utgjorde en del av krigsberedskapsloken, som avvecklades 1991. Flera av E10-loken finns idag bevarade av olika föreningar i Sverige, nr 1742  ägs av SKÅJ, nr 1745 (tidigare uppstallat hos Orsa Jernvägsförening , men är nu återlämnat till Sveriges järnvägsmuseum) och 1746 av Järnvägsmuseum i Gävle och nr 1747 ägs av SÅS , nr 1748 av Bergslagernas Järnvägssällskap i Göteborg.

Referenser

Svenska ånglok
Vindelgransele

Vindelgransele (umesamiska Krániesuvvane eller Guossasuvvane, sydsamiska Kraeniesovvene) är en by vid Vindelälven i Lycksele kommun.

Historik
Området kring Granselet i Vindelälven ingick i början av 1700-talet i ett lappskatteland som kallades för Granselelandet (Krane-suvvune) med huvudviste i Granselet senare Brännäs. Området sträckte sig österut till Malån och det nyligen restaurerade samevistet Koppsele vid Malån var en del av Granselelandet. På 1740-talet och framåt innehades detta land av samen Per Larsson. Omkring 1750 lät Olof Olofsson Sel från Nätra socken insyna ett mindre nybygge vid Granselet med åkermark på Granseleholmen. Denne blev dock inte långvarig på platsen, utan nybygget övertogs snart av Jon Jonsson från Botsmark.

Vindelgranselefyndet
I samband med odlingsarbeten på Bjärkfallsudden vid Onyttigavan strax uppströms byn gjordes 1938 ett samiskt offerplatsfynd. På en bädd av tättlagda stenar, täckande omkring sju kvadratmeter, hittades renhorn, ben och ett stort antal metallföremål. När antikvarien Gustaf Hallström undersökte platsen 1941 hade platsen redan blivit grundligt plundrad. Ett hundratal föremål kunde tillvaratas, men fyndplatsen antas ha innehållit ytterligare flera hundra föremål.

Bland de katalogiserade föremålen kan nämnas spännen av brons, tenn och silver, arm- och fingerringar av brons, glaspärlor, pilspetsar av järn, en nyckel och en del av ett lås av järn, fem stenar som antas vara seitar samt renhorn och ben. En del av benen var brända, vilket visar att offren åtminstone ibland förrättats i samband med eld. Dateringarna spänner över en lång tidsperiod, från 900-tal till 1300-tal.

Senare har två härdar undersökts och grävts ut vid Rågobäckens utlopp, ungefär två kilometer uppströms Bjärkfallsudden. Vid den ena härden hittades två ornerade och tillklippta kopparbleck. Ett kolprov daterades till perioden 1420–1640 e.Kr.

Bilder

Källor

Orter i Lycksele kommun
George H. Pendleton

George Hunt Pendleton, född 19 juli 1825 i Cincinnati, Ohio, död 24 november 1889 i Bryssel, Belgien, var en amerikansk demokratisk politiker och diplomat. Han representerade delstaten Ohio i båda kamrarna av USA:s kongress, först i representanthuset 1857-1865 och sedan i senaten 1879-1885. Pendleton, som kallades "Gentleman George", var demokraternas vicepresidentkandidat i presidentvalet i USA 1864. Han var son till politikern Nathanael G. Pendleton.

Pendleton studerade vid Cincinnati College (numera University of Cincinnati) och Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg. Han inledde 1847 sin karriär i advokat i Cincinnati och var ledamot av delstatens senat 1854-1856.

Pendleton blev invald i representanthuset i kongressvalet 1856. Han omvaldes tre gånger. Generalmajor George B. McClellan nominerades till demokraternas kandidat i presidentvalet 1864. Demokraternas konvent i Chicago nominerade sedan Pendleton till vicepresidentkandidat. McClellan och Pendleton fick omkring 45% av rösterna men förlorade valet mot Abraham Lincoln och Andrew Johnson. År 1865 ledde Pendleton oppositionen i representanthuset mot att i det trettonde tillägget till USA:s konstitution upphäva slaveriet.

Pendleton förlorade guvernörsvalet i Ohio 1869 mot ämbetsinnehavaren Rutherford B. Hayes. Han efterträdde 1879 Stanley Matthews som senator för Ohio. Han är bäst ihågkommen för lagen Pendleton Civil Service Reform Act av år 1883 som officiellt avskaffade det gamla spoilssystemet. Han efterträddes 1885 som senator av Henry B. Payne. Han var chef för USA:s diplomatiska beskickning i Kejsardömet Tyskland från 1885 fram till sin död i den belgiska huvudstaden Bryssel år 1889.

Pendletons grav finns på Spring Grove Cemetery i Cincinnati.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Födda 1825
Avlidna 1889
Ledamöter av USA:s representanthus från Ohio
Ledamöter av USA:s senat från Ohio
Amerikanska diplomater
Män
Alumner från University of Cincinnati
Tantum ergo

Tantum ergo omfattar de sista två stroferna ur Thomas av Aquinos hymn Pange lingua.

Text

Tonsättningar i urval 
Joseph Haydn, op. 76 nr. 3, melodin är den österrikiska kejsarhymnen Gott erhalte Franz den Kaiser.
Wolfgang Amadeus Mozart, Tantum ergo in Bb-dur, KV 142
Franz Schubert, Tantum ergo, för kör, orkester och solister (1821) och Tantum ergo för sångsolister, kör och stor orkester (utan flöjter) i Eb-dur, D 962 (1828)
Gioacchino Rossini, Tantum ergo (1824 och 1847)
Anton Bruckner, Tantum ergo, WAB 42 (1848) 
Louis Vierne, Tantum ergo, för orgel, op. 2 (1891)
Charles Marie Widor, Tantum ergo för baryton, blandad kör och orgel
Marcel Dupré, Tantum ergo, 3. Motett i: Quatre Motets, op.9 (1916) 
Jehan Ariste Alain, Tantum ergo, för sopran, baryton och orgel, JA 140 (1938)   
Maurice Duruflé, Tantum ergo i Quatre Motets sur des Thèmes Grégoriens op. 10 för kör a cappella (1960).
Fredrik Sixten  för Sopransolo och blandad kör a cappella (SSAATTBB) (2008)

Kyrkomusik
Thomas av Aquino
Komplementgraf

En komplementgraf är inom matematik, specifikt grafteori, en graf som konstrueras utifrån en given graf G genom att låta graferna ha samma nodmängd, men att två noder i komplementgrafen har en båge mellan sig om och endast om de inte har en båge mellan sig i G.

Konstruktion
Om  är en graf och K består av alla delmängder av N med två element så är komplementgrafen till G:

Observera att en komplementgraf inte är detsamma som ett mängdteoretiskt komplement.

Användning
Flera grafteoretiska koncept är varandras motsatser sett i komplementgrafer. En bågfri grafs komplementgraf är en komplett graf, en oberoende mängd i en graf blir en klick i dess komplementgraf, en triangelfri graf blir en klofri graf.

Referenser

Grafteori
Bäsksjöfyndet

Bäsksjöfyndet är ett samiskt depåfynd som gjordes 1931 vid västra sidan av Bäsksjön i Vilhelmina kommun, 25 kilometer nordost om centralorten.

Fyndet omfattade ben, renhorn samt ett antal smärre metallföremål (spännen, hängkors, fragment av tenn- och bronsbleck), glaspärlor samt tre silvermynt. Mynten kom från Sverige, Danmark respektive Tyskland och hade präglats under 1100- och 1200-talen. På platsen ska ha funnits spår av eld och i närheten ska det ha stått en sejteliknande sten.

Källor 

1931 i Sverige
Fornfynd i Sverige
Vilhelmina kommun
Vetenskapsåret 1931
Svenska Lapplands historia
Fornfynd från medeltiden
Antoine Brumel

Antoine Brumel, född omkring 1460, död 1512 eller 1513, var en flamländsk kontrapunktist och renässanskompositör, i den nederländska skolan.

Biografi 

Antoine Brumel var lärjunge till Okeghem och näst efter Josquin en bland de anseddare medlemmarna av den yngre nederländska skolan. Brumel vistades alltifrån 1505 i Ferrara, vid hertig Alfons I:s hov. Han komponerade ett 20-tal mässor, däribland en 12-stämmig (Missa et ecce terræ motus, ungefär 'Jordbävningsmässan'), samt en mängd motetter och en del sångduetter. Åtskilligt därav trycktes i början av 1500-talet; annat finns i manuskript i Münchenbiblioteket och annorstädes. Brumels vokalverk visar både konstfullhet och sinne för avrundning. Bortsett från Missa et ecce terræ motus, är Missa de beata virgine ett av de mest berömda verken, liksom hans Missa l'homme armé, och framför allt hans requiem, vilket var ett av se första att framföra sekvensen Dies irae polyfoniskt. Brumel använder både cantus firmus och parafrasteknik.

Verkförteckning

Mässor 
 Missa a l’ombre d’ung buissonet; 
 Missa Berzerette savoyenne; 
 Missa Bon temps; 
 Missa de beate virgine (tillkommen sent, omkring 1510/12); 
 Missa de dringhs; 
 Missa Descendi in hortum; 
 Missa dominicalis; 
 Missa Et ecce terrae motus (12-stämmig); 
 Missa Je nay deuel; 
 Missa L’homme armé; 
 Missa pro defunctis; 
 Missa Ut re mi fa sol la; 
 Missa Victimae paschali; 
 Missa sine nomine I; 
 Missa sine nomine II (bara Kyrie fullständig, bara en stämma).
 Missa de Beata Virgine

Fragment av mässor 

 Credo (I); 
 Credo (II);
 Credo (III);
 Credo villayge;
 Pleni sunt caeli, fuga ex una;
 Benedictus, fuga ex una;
 Benedictus.

Motetter 

 Ave, ancilla Trinitatis; 
 Ave cujus conceptio (1505); 
 Ave Martia, gratia Dei plena (Paris, 1498-1500);
 Ave stella matutina (1505); 
 Ave virgo gloriosa; 
 Beate es, Maria; 
 Conceptio hodiernus Mariae semper virginis; 
 Da pacem, Domine; 
 Dominus dissipat consilia; 
 Exemplum octo modorum; 
 Gloria, laus et honor; 
 Haec dies quam fecit Dominus; 
 Herth. Cogitavit Dominus; 
 Languente miseris (Chartres, 1483/86); 
 Lauda Sion Salvatorem; 
 Laudate Dominum de caelis; 
 Magnificat primi toni; 
 Magnificat secundi toni; 
 Magnificat sexti toni; 
 Mater patris filia; 
 Nativitas under gaudia/Nativitas tua, Dei genitrix (Chartres, 1483 / 86); 
 Nato canunt omnia; 
 Noe, noe, noe; 
 O crux, ave, spes unica; 
 O Domine Jesu Christe; 
 Philippe, qui videt me; 
 Quae est ista (1505); 
 Regina caeli laetare; 
 Regina caeli laetare; 
 Rosa nocum dans adorem; 
 Sicut lilium inter spinas; 
 Sub tuum praesidium (1505); 
 Vidi aquam.

Världsliga verk 

 Amours, amours; 
 Dieu te gart, bergere; 
 Du tout plongiet / Fors seulement; 
 En amours que cognoist;
 En ung matin; 
 Esnu sy que plus porroie; 
 Jamays; 
 James que la ne peult estre; 
 Je despite tous; 
 Le moy de may; 
 Pour vostre amour;
 Tandernac; 
 Tous les regtretz; 
 Una maistresse; 
 Vray dieu d’amour.

Osäkert upphov 
 Ave Maria, gratia plena; 
 Credo; 
 Magnificat octavi toni.

Källor 

Födda 1460
Avlidna 1513
Nederländska klassiska kompositörer
Män
Renässanskompositörer
Musiker under 1400-talet
Musiker under 1500-talet
Ugglan
Skymningssalamander

Skymningssalamander (Desmognathus fuscus) är ett stjärtgroddjur i familjen lunglösa salamandrar som finns i östra Nordamerika.

Utseende 
Skymningssalamandern är en medelstor salamander med en längd av 7 till 10 cm och med bakben som är tydligt större än frambenen. Tänderna är spetsiga och vassa. Färgteckningen varierar kraftigt: Grundfärgen på ovansidan varierar mellan brunt, rödbrunt, olivgrönt eller grått med något mörkare fläckar på ryggen och sidorna. Svansroten är ofta gul, ljust rödbrun eller olivfärgad. Magen är vitaktig med ett fåtal mörkare fläckar. Det är en litn salamander, med en längd mellan 6,5 och 14 cm. Hanarna är i regel längre än honorna, som alla melemmar i familjen saknar skymningssalamandern lungor, och andas med huden och den blodkärlsrika munhålan.

Utbredning 
Arten finns i östra Nordamerika från södra New Brunswick, sydöstra Québec och södra Ontario i Kanada via västra Ohio och södra Illinois i USA till Mississippi och östra Louisiana. Spridda populationer finns i nordvästra och södra Arkansas, norra Loisiana, North och South Carolina, Georgia och norra Florida

Vanor 
Skymningssalamandern, som är nattaktiv lever i fuktiga miljöer, längs tätbeväxta mindre vattendrag, gärna med sand- eller grusbotten, på fuktängar och bland lövförna, under stenar, kvistar och andra föremål på fuktig mark. Under vintern gömmer sig djuren i jordhålor, men de är inte i egentlig mening inaktiva.

Föda och predation 
Arten livnär sig på olika ryggradslösa djur som daggmaskar, sniglar, snäckor, mindre kräftdjur, mångfotingar, spindeldjur, flugor och dess larver, myror, småfjärilar, skalbaggar och sländor. Larverna äter smådjur som mindre kräftdjur, insektslarver och kvalster. Viss kannibalism förekommer, särskilt av larver och nyförvandlade unga. Själv utgör de föda åt ormar, bland annat strumpebandssnok, många fåglar, andra, större stjärtgroddjur, skunkar, tvättbjörnar och näbbmöss.

Fortplantning 
Skymningssalamandern leker nära vatten både på vår och höst. Efter en parningsdans som sker på land och involverar beröringar och nafsanden från både hanen och honan samt små hopp från hanens sida, slingrar sig honan och hanen om varandra och kan befinna sig i den positionen i flera minuter innan hanen avsätter en spermatofor på marken som honan tar upp med sin kloak. Det förekommer också att överföringen sker kloak mot kloak. Under sommaren lägger honan upptill ett 50-tal ägg, som placeras under stenar, kvistar, löv eller andra föremål nära vatten. Det förekommer också att äggen läggs i vatten. Honan bevakar äggen ihärdigt tills de kläcks efter 40 till 80 dagar. Ungarna kläcks med gälar, men kan ändå stanna på land hos honan i flera dagar innan de beger sig till vattnet. De förvandlas vanligtvis efter 7 till 11 månader. Könsmognad inträffar vanligen vid 2 till 3 års ålder för hanar, 3 till 4 års ålder för honor.

Referenser 

Lunglösa salamandrar
Läkemedelskemi

Läkemedelskemi är en tvärvetenskaplig disciplin baserad på kemi med biologiska, farmaceutiska och medicinska inslag.

Läkemedelskemi innefattar bland annat upptäckt (”drug discovery”), utformning (”drug design”) och syntes av biologiskt aktiva föreningar, samt kunskap om deras interaktioner på molekylär nivå och deras metabolism.

Externa länkar 
 Institutionen för läkemedelskemi vid Uppsala universitets farmaceutiska fakultet

Farmaci
Kemi