kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Praktnatthäger

Praktnatthäger (Gorsachius magnificus) är en starkt hotad fågel i familjen hägrar.

Utseende 
Praktnatthäger är en 54–56 cm lång och som namnet avslöjar en praktfullt tecknad häger. Hanen har svartaktigt huvud och likfärgade nackplymer, ett vitt streck bakom ögat liksom vit strupe och vitt kindstreck. En svartaktig strimma syns nedför halssidan. Undersidan är brun med vitaktiga streck eller fjäll och orangebeige till rostbrun på bakre delen av halssidan. 

Honan är mindre distinkt tecknad på huvud och hals. På ryggen syns vitaktiga streck och fläckar, framför allt på vingtäckarna, och kortare nackplymer. Ungfågeln liknar honan men är brunare och är kraftigare fläckad ovan.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer mycket lokalt i södra och östra Kina samt i norra Vietnam. DNA-studier visar att arten troligen är närmare släkt med hägrarna i Egretta än med natthägrarna i Gorsachius. BirdLife International har därför lyft ut arten till egna släktet Oroanassa, medan tongivande International Ornithological Congress (IOC) och Clements et al än så länge avvaktar.

Levnadssätt 
Praktnatthäger är dåligt känd. Den förekommer i subtropisk och tropisk skog, där den hittats nära strömmande vattendrag, vattendammar och risfält. Födan består av småfisk, räkor och ryggradslösa djur. Den verkar vara nästan uteslutande nattlevande. Arten häckar olikt andra häger inte i kolonier och lägger tre till fem ägg.

Status och hot 
Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som starkt hotad eftersom den har ett mycket litet och fragmenterat utbredningsområde och en krympande population som minskar till följd av jakt och skogsavverkning. Data visar dock att utbredningsområdet vidgat sig. IUCN noterar att om det motsvarar en ökning även i beståndet kan arten nedgraderas till en lägre hotgrad i framtiden.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hägrar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Kina
WP:Projekt Kina
Doktor Glas (olika betydelser)

Doktor Glas kan syfta på:

 Doktor Glas – en roman av Hjalmar Söderberg från 1905
 Doktor Glas (film) – en filmatisering från 1942 i regi av Rune Carlsten, baserad på romanen
 Dr. Glas (film) – en filmatisering från 1968 i regi av Mai Zetterling, baserad på romanen 
 Galerie Doktor Glas – ett galleri i Stockholm
Gambusia beebei

Gambusia beebei är en fiskart i familjen levandefödande tandkarpar som lever endemiskt i Miragoane-sjön på Tiburon-halvön i Haiti.

Utseende 
Arten är en liten men robust fisk. Honan kan bli 59 mm lång, men hanen sällan längre än 33 mm. Förutom genom storleken skiljs könen från varandra genom honans större buk, och genom att analfenan hos hanen är omvandlad till ett kanalförsett parningsorgan – ett så kallat gonopodium.

Fortplantning 
Hos Gambusia beebei sker fortplantningen genom inre befruktning, där hanens gonopodium används som parningsorgan. Arten är vivipar och honan föder sålunda levande ungar. Detta kan upprepas flera gånger utan mellanliggande parningar, eftersom honan som hos alla Gambusia kan spara livskraftig sperma i äggledarna genom så kallad förrådsbefruktning.

Referenser 

Levandefödande tandkarpar
Gambusia
Malajnatthäger

Malajnatthäger (Gorsachius melanolophus) är en asiatisk fågel i familjen hägrar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende 
Malajnatthäger är en satt häger med kraftig näbb och kort hals. Kroppslängden är 51 centimeter. Fågeln ger ett rostfärgat intryck med rödbruna vingar och rostfärgad huvud- och halssida. Den har vidare en svart hätta och en liten svart tofs. Ungfågeln är fint marmorerad i vitt, grått och beige. På hätta och i nacken är den kraftigt vitfläckig.

Läte 
Gryning och skymning hörs en serie djupa "oo" var 1,5:e sekund. Andra läten är grova kraxande ljud och raspiga "arh arh arh".

Utbredning och systematik 
Den förekommer i fuktiga skogar i södra Asien och i den malajiska arkipelagen. Antingen behandlas den som monotypisk eller delas in i två underarter med följande utbredning:
 Gorsachius melanolophus melanolophus – sydvästra Indien i Västra Ghats (söderut till Nilgiribergen och södra Kerala) samt från nordöstra Indien (Assam) österut till södra Kina, Taiwan och Ryukyuöarna och söderut genom Sydostasien till Filippinerna; övervintrar i Sri Lanka, på Malackahalvön och på Stora Sundaöarna 
 Gorsachius melanolophus minor – Nikobarerna

Levnadssätt 
Malajnatthägern hittas i låglänta skogsbelägna våtmarker. Den är en skygg, nattlevande fågel som dagtid gömmer den sig i tät vegetation på eller nära marken. När den störs flyger den upp till närliggande träd. Födan består huvudsakligen av insekter, mollusker, grodor, stora daggmaskar, ormar och troligen till mindre grad även småfisk. Dess häckningsvanor är mycket dåligt kända, men tros häcka maj–augusti i Indien under kraftiga regn, i Assam och Bangladesh huvudsakligen maj–juni.

Status och hot 
Malajnatthäger har ett stort utbredningsområde men en relativt liten världspopulation på endast 2.000–20.000 individer. Det råder också osäkerhet kring beståndets utveckling. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser den ändå inte vara hotad och kategoriserar arten som livskraftig.

Bildgalleri

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Hägrar
Fåglar i orientaliska regionen
Kanelrördrom

Kanelrördrom (Ixobrychus cinnamomeus) är en asiatisk fågel i familjen hägrar inom ordningen pelikanfåglar.

Kännetecken

Utseende 
Kanelrördrommen är en liten häger, med sina 38 centimeter i kroppslängd jämnstor med de nära släktingarna kinesisk dvärgrördrom (Ixobrychus sinensis) och dvärgrördrom (I. minutus). Den kännetecknas av en enhetligt kanelbrun fjäderdräkt. I flykten syns att även vingpennorna är kanelbruna, till skillnad från de övriga två arternas svarta vingpennor. Honan är mer mörkbrun på krona och mantel där hanen är kanelbrun och är dessutom mörkare streckad undertill.

Läten 
Revirlätet är ett mjukt, upprepat "kok, kok-kok-kok-kok...".

Utbredning 
Kanelrördromen förekommer i Indien, Sydostasien, Filippinerna och Indonesien. Den har påträffats i Oman, Seychellerna, Mikronesien, Afghanistan och Förenade Arabemiraten. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Kanelrördrommen trivs i vassbälten och översvämmade risfält. Den häckar på en plattform av vass i ett buskage där den lägger fyra till sex ägg. De kan vara svåra att se, men tenderar att komma fram i skymningen på jakt efter grodor. I övrigt livnär de sig på insekter och fisk.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till mellan 130.000 och två miljoner individer.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Hägrar
Fåglar i orientaliska regionen
Schrencks dvärgrördrom

Schrencks dvärgrördrom (Ixobrychus eurhythmus) är en östasiatisk fågel i familjen hägrar inom ordningen pelikanfåglar. Den häckar i våtmarker i östra Asien och övervintrar i Sydostasien. Fågeln är fåtalig och minskar i antal, men beståndet anses vara livskraftigt. Namnet hedrar ryska zoologen och etnografen Leopold von Schrenck.

Utseende  
Schrencks dvärgrördrom är en liten och mörk häger. Med en kroppslängd på 33-42 centimeter och vingbredden 48-59 centimeter är den större än dvärgrördrom men mindre än kanelrördrom. 

Den har kastanjefärgad rygg (eller fläckig hos honan), ljusare vingar, en svart strimma nerför det ljusa bröstet, svart hätta och stjärt, och i flykten syns tvåfärgade gulbruna och svarta vingar. Näbben är relativt och tjock jämfört med andra små rördrommar, svart under häckningstid och med mörkbrun överhalva och gröngul underhalva resten av året. Benen är grönbruna och undersidan av fötterna gul.

Läten 
I flykten hörs låga skrin.

Utbredning 
Fågeln är en flyttfågel som häckar i östra Asien från sydöstra Ryssland i norr, Japan i öster till Hongkong i söder. Den övervintrar på Malaysia, Filippinerna och Stora Sundaöarna. Arten är en mycket sällsynt gäst i Europa med endast ett fynd, i italienska Piemonte 12 november 1912. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Arten återfinns i vassbälten, fuktängar och träsk i låglänta floddalar och utmed kuster. I vissa områden hittas den även i jordbruksområden, framför allt vid risfält. I Japan kan den också häcka i torra betesmarker och buskområden.

Föda 
Dess föda är dåligt känd, men tros bestå av småfisk, grodor, räkor, gråsuggor och tånglöss, allehanda insekter och deras larver. I högre belägna områden på Borneo äter den mest stora gräshoppor. Den födosöker mest i skymning och gryning, möjligen även nattetid.

Häckning 
Arten häckar mellan maj och juli i Kina och Ryssland, i Japan maj-augusti. Den häckar ensamt i gräs nära vatten, ofta nära eller på marken. Honan lägger tre till sex vita ägg som ruvas i 16–18 dagar av båda föräldrar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal på grund av habitatförstörelse, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till mellan 1 000 och 25 000 individer.

Namn 
Fågeln har fått sitt svenska namn efter ryska zoologen och etnografen Leopold von Schrenck (1826-1894).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hägrar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Strimryggig dvärgrördrom

Strimryggig dvärgrördrom (Ixobrychus involucris) är en sydamerikansk fågel i familjen hägrar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende 
Strimryggig dvärgrördrom är en liten (33 cm), gulaktig och brun häger. På huvudet syns ett mörkbrunt centralt hjässband och på ryggen tydliga mörkbruna längsgående band som gett arten dess namn. Vingpennorna är rödbrunspetsat svarta. På undersidan syns otydliga, rödbruna streck. Ögonen är gula, näbben gulaktig med huvudsakligen brun övre näbbhalva och benen också gulaktiga.

Utbredning och systematik 
Strimryggig dvärgrördrom förekommer i Sydamerika från Colombia till Guyanaregionen, södra Venezuela, centrala Argentina och mellersta Chile. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Hägrar
Fåglar i neotropiska regionen
Nyazeelanddvärgrördrom

Nyazeelanddvärgrördrom (Ixobrychus novaezelandiae) är en utdöd fågel i familjen hägrar inom ordningen pelikanfåglar som enbart förekom i Nya Zeeland.

Tidigare förekomst 
Första exemplaret samlades in 1836 vid Touranga på Nordön i Nya Zeeland, men det går ej att spåra. Inga fler exemplar har hittats på Nordön sedan dess,  varför man tror att det utgjorde en besökare från Sydön där alla ytterligare tiotalet fynd gjorts, alla i Westland. Typexemplaret som nu återfinns i Museum of New Zealand togs från sjön Wakatipu i Otago på sydön.

Utseende och levnadssätt 
Nyazeelanddvärgrördromen var en 36 centimeter lång fågel. Den var rostfärgad i ansiktet, på halsen samt på övre delen av bröstet. Undersida, ögonbrynsstreck och strupe var alla vita, medan hätta, nacke, rygg, övergump och stjärt var svarta. Vingtäckarna var gulbruna, handpennorna svarta och armpennorna vita. Näbben var orangegul och beben gulaktiga.

I ett brev till Walter Buller från en viss Docherty som samlade in några av exemplaren beskrivs dess levnadssätt enligt följande: 

De hittas vid saltvattenlaguner vid kusten, alltid intill den bevuxna delen. /.../ De är väldigt ensamlevande, alltid påträffade ensamma och kan stå i timmar på ett och samma ställe.

I fångenskap åt den mask och fisk av släktet Neochanna.

Systematik 
Huruvida fågeln är att betrakta som en egen art eller en del av svartryggig dvärgrördrom (I. dubius) har varit omdebatterat. Oliver (1955) ansåg den vara distinkt med tanke på dess större storlek och annorlunda levnadsmiljö, medan senare auktoriteter hävdat att fågeln inte häckade på ön och alla påträffade exemplar härrörde från den australiska populationen. I en studie från 2002 undersöktes subfossila lämningar där man fann att novaezelandiae hade kraftigare ben än dubius, varefter fågeln sedermera bedömts som en egen art.

Utdöende 
Av okänd anledning försvann arten under 1890-talet och har inte setts sedan dess, varför internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som utdöd. Det kan antas att införda predatorer och jakt spelade in eftersom dessa faktorer ligger bakom de flesta nyzeeländska fågelarters försvinnande.

Noter

Externa länkar

Hägrar
Fåglar i australiska regionen
Kinesisk dvärgrördrom

Kinesisk dvärgrördrom (Ixobrychus sinensis) är en huvudsakligen asiatisk fågel i familjen hägrar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende 
Kinesisk dvärgrördrom är med en kroppslängd på 38 centimeter jämnstor med både dvärgrördrom och kanelrördrom, det vill säga en liten häger. Sittande fågel har till skillnad från dessa rosabrun mantel och skapularer, med vinfärgat ansikte och halssidor. I flykten kontrasterar gulbruna vingtäckare med mörkbruna handpennor. Ungfågeln är ljusare än motsvarande dräkt hos dvärgrördrommen, med unikt för arten streckade skapularer. Arten förekommer i vassbälten i våtmarker samt i översvämmade risfält.

Läten 
Fågeln är mestadels tystlåten men i flykten kan ett mjukt "kakak kakak" höras.

Utbredning och systematik 
Kinesisk dvärgrördrom har en vid utbredning i Asien, Australasien och Oceanien. Den häckar från Indien, sydöstra Ryssland och Japan genom centrala och östra Kina samt Taiwan till Sydostasien, vidare via Stora och Små Sundaöarna, Filippinerna, eventuellt Nya Guinea och norra Salomonöarna (Bougainville) till västra Mikronesien. Arten förekommer också i Oman och i Seychellerna. 2013 upptäcktes även en koloni utmed Egyptens Röda havs-kust. Nordliga populationer flyttar söderut vintertid.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor världspopulation på mellan 100.000 och en miljon individer. Populationstrenden är överlag osäker, med vissa delpopulationer minskande i antal och andra ökande. Internationella naturvårdsunionen IUCN betraktar den inte som hotad och placerar den därför i hotkategorin livskraftig (LC).

Bilder

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Hägrar
Fåglar i oceaniska regionen
Fåglar i australiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Pygmérördrom

Pygmérördrom (Ixobrychus sturmii) är en afrikansk fågel i familjen hägrar inom ordningen pelikanfåglar.

Kännetecken

Utseende 
Pygmérördrommen är en mycket liten häger, endast 27–30 centimeter lång. Den är lik dvärgrördrommen (Ixobrychus minutus) i formen med exempelvis korta, rundade vingar. Unikt för arten är kombinationen otecknat blyfärgad ovansida, gulbeige undersida med grova svarta streck och en gul näbb med mörk näbbrygg. Den har ljust gula ben och orange långa tår som sticker utanför stjärten i flykten.

Läten 
Pygmérördrommen är mestadels tystlåten, men låter som spelläte höra ett skällande "ra-ra-ra-ra-ra...".

Ubredning och systematik 
Pygmérördrommen förekommer i Afrika söder om Sahara. Den har även påträffats vid fem tillfällen i Kanarieöarna: 1886 och 2002 på Teneriffa, 2000 på Gran Canaria samt i december 2017 två individer på Fuerteventura.

Vissa placerar den som ensam art i Ardeirallus, men DNA-studier visar att den är inbäddad i släktet Ixobrychus.

Ekologi 
Fågeln trivs i en rad olika miljöer, men framför allt i buskområden eller skogar med varierande vattennivåer. Den frekventerar flodkanter, åar, sjöar, reservoarer och dammar, våtmarker med vass eller gräs, översvämningsområden, mangroveträsk och risfält. Pygmérördromen jagar allra helst nattetid, ibland också på dagen om det är mulet, på jakt efter gräshoppor och grodor, men också småfisk, krabbor, spindlar och sniglar.

Den häckar i enstaka par eller små grupper med ett par dussin. Boet är en plattform av kvistar och grenar en halvmeter till fyra meter upp i ett träd eller en buske som hänger över vatten eller står i ett översvämmat område.

Status 
Både populationens storlek och utveckling är okänd, men utbredningsområdet är mycket stort. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Johann Heinrich Christian Friedrich Sturm (1805-1862), tysk fågelkonstnär och samlare.

Noter

Externa länkar

 sturmii Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Hägrar
Fåglar i etiopiska regionen
Mellanhäger

Mellanhäger (Ardea intermedia) är en vida utbredd fågel i familjen hägrar inom ordningen pelikanfåglar.

Utbredning och systematik 
Mellanhägern är vida spridd i Afrika söder om Sahara, i södra och östra Asien samt i Australien. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Ardea intermedia intermedia – från Japan till södra Indien och Stora Sundaöarna
 Ardea intermedia plumifera – Nya Guinea, östra Indonesien och i Australien
 Ardea intermedia brachyrhyncha – Afrika söder om Sahara

Arten är en mycket sällsynt gäst i Europa med endast två fynd, ett i Italien 2001 och ett i Frankrike 2003. I Mellanöstern är den en relativt vanlig förbipasserande flyttfågel och övervintrare i Oman och har även påträffats i Israel, Jordanien, Förenade Arabemiraten, Qatar och Jemen.

Birdlife International och IUCN upplyfter plumifera ("plymhäger") och brachyrhyncha ("gulnäbbad häger") till goda arter.

Släktestillhörighet 
Mellanhägerns släktskap med andra hägrar har varit under diskussion. Tidigare placerades den i Egretta, men DNA-studier visar att den är snarare släkt med hägrarna i Ardea, ägretthäger samt kohäger. Vissa för den därför till det egna släktet Mesophoyx (Sharpe, 1894) men de allra flesta väljer att inkludera den numera i släktet Ardea,  däribland BirdLife Sverige.

Utseende 
Mellanhägern är som namnet avslöjar en medelstor häger, mindre än ägretthägern men större än de små hägrarna silkeshäger och kohäger som den ofta delar miljö med. Fågeln mäter 56–72 centimeter i längd och 105–115 centimeter i vingbredd. Den är liksom sina släktingar helt vit i dräkten och den har oftast en relativt tjock gul näbb och mörka ben. I häckningstid är näbben rödaktig eller svart och tygeln gulgrön med lösa plymer från bröst och rygg. 

Förutom storleken skiljer den sig från ägretthägern på proportionellt kortare hals, kortare och tjockare näbb och en svart mungipa som inte sträcker sig förbi ögat. Den mindre silkeshägern har gula fötter, i häckningsdräkt plymer från nacken och springer ofta efter fisk på grunt vatten, vilket mellanhägern aldrig gör.

Underarten intermedia skiljer sig från plumifera och brachyrhyncha genom att ha svart näbb i häckningsdräkt istället för gulrosa, helsvarta ben istället för svarta ben med rött inslag på övre delen av benen och genom att ha mycket gulare tygel. Underarten plumifera är mindre än brachyrhyncha men har längre näbb och avvikande både spel och läten.

Ekologi 
Mellanhägern lurar metodiskt på sitt byte i grundvatten vid kuster eller inåt landet, inklusive översvämmade fält. Den lever av fisk, grodor, kräftdjur och insekter. Den häckar i kolonier, ofta med andra hägerarter, vanligtvis på en plattform av kvistar i träd eller buskar. Den lägger mellan två och fem ägg beroende på region.

Status 
Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar plumifera, intermedia och brachyrhyncha var för sig, alla som livskraftiga.

Bilder

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Hägrar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Gulkronad natthäger

Gulkronad natthäger (Nyctanassa violacea) är en amerikansk fågel i familjen hägrar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende 
Gulkronad natthäger är en rätt liten häger med en kroppslängd på 55-70 centimeter. Den är kompakt med kort och tjock hals, korta ben, stort huvud, tjock och rätt kort näbb och breda och runda vingar. I färgsättningen är den elegant molngrå med ett svartvitt tecknat huvud: svart med vit kind samt gräddgul hjässa och huvudplymer. Benen är orangegula. Ungfågeln är brun med fina fläckar på rygg och vingar, streckad på undersidan.

Läten 
Det vanligaste lätet i flykten är ett skällande "kwok", ljusare och mer kråklikt än natthägerns.

Utbredning och systematik 
Gulkronad natthäger delas in i sex underarter i två grupper:
 Nyctanassa violacea pauper – förekommer på Galápagosöarna
 violacea-gruppen:
 Nyctanassa violacea violacea – förekommer från centrala och östra USA till östra Mexiko och Honduras
 Nyctanassa violacea bancrofti – förekommer från Baja California och västra Mexiko till El Salvador och Västindien
 Nyctanassa violacea gravirostris – förekommer på Socorroön (Revillagigedoöarna utanför västra Mexiko)
 Nyctanassa violacea calignis – förekommer från Panama till Peru
 Nyctanassa violacea cayennensis – förekommer från Colombia till östra Brasilien

Underarten gravirostris inkluderas ofta i bancrofti.

Gulkronad natthäger är en mycket sällsynt gäst i Europa med fem fynd från Azorerna och ett från Madeira.

Levnadssätt 
Arten förekommer i kustnära våtmarker, diken och mangroveträsk där den födosöker både dag och natt huvudsakligen efter krabbor. I Nordamerika påträffas den även inåt landet där den lever av kräftor. Den häckar i träd nära vatten, så högt som 20 meter eller mer ovan mark, ensamma eller i kolonier med flera hundra par. Paret bygger boet tillsammans eller återanvänder ett gammalt. Fågeln lägger två till sex blekt blågröna ägg som ruvas i 24-25 dagar. Ungarna är flygga 30-43 dagar efter kläckning.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Bilder

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Hägrar
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen