kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Julöspökuggla

Julöspökuggla (Ninox natalis) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läten 
Julöspökugglan är en liten (26–29 cm), rostbrun spökuggla. Rader med små vita fläckar syns på armptäckarna, skapularerna och tertialerna, medan vingpennor och stjärt har mörkare brun bandning. Undersidan är tvärbandad i rostrött och vitt. Undersidan av vingen är rostbrun på täckarna samt bandad ljusgrått och mörkgrått på vingpennorna. Benen är gula. I ansiktet syns vitt på tygel, korta ögonbryn och haka. Ögat är lysande gult. Lätet är ett tvåtonigt "boo-book", med andra tonen lägre än den första, medan ungfåglarna tigger med en ljus drill.

Utbredning och status 
Fågeln är endemisk för Julön i Indiska oceanen, politiskt tillhörande Australien. Med tanke på det mycket begränsade utbredningsområdet och en liten världspopulation som tros bestå av endast 240 till 1200 vuxna individer anses arten vara utrotningshotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den som sårbar.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Nyazeelandspökuggla

Nyazeelandspökuggla (Ninox novaeseelandiae) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Systematik och utbredning 
Nyazeelandspökugglan delas numera vanligen in i tre underarter, varav en är utdöd:
† N. n. albaria – utdöd underart som levde på Lord Howeön
 N. n. undulata – förekommer på Norfolkön
 N. n. novaeseelandiae – förekommer på Nya Zeeland och närliggande öar

Fram tills nyligen inkluderades tasmanspökuggla (N. leucopsis) i arten. Tidigare har den även inkluderat australisk spökuggla (N. boobook).

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i australiska regionen
Ockraspökuggla

Ockraspökuggla (Ninox ochracea) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende 
Ockraspökugglan är en liten till medelstor spökuggla med en kroppslängd på 25–29 cm. Ovansidan är kastanjebrun, undersidan kanel- till gulbrun med vit strupe. Den har vidare tydliga vita ögonbryn ovan gula ögon, gul- till hornfärgad näbb och vaxhud och vita fläckar på skapularer och vingtäckare. Tårna är gulgrå.

Utbredning och status 
Fågeln förekommer i fuktiga skogar på Sulawesi och ön Butung. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Ockraspökugglan har en liten världspopulation bestående av uppskattningsvis endast 10 000–20 000 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den som nära hotad.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Indonesien
Newbritainspökuggla

Newbritainspökuggla (Ninox odiosa) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar. Fågeln förekommer på ön Niu Briten i Bismarckarkipelagen.

Utseende och läte 
Newbritainspökugglan är en liten (22 cm) uggla med fint prickig chokladbrun ovansida. Undersidan är ljusare fläckad i vitt och brunt. Tydligt vita ögonbryn och en vit strupfläck ger den ett tydligt ansiktsuttryck. Lätet är ett snabbt upprepat "whoo" som typiskt inleds mörkt och sen ökar i tonhöjd, volym och tempo.

Status 
I artens utbredningsområde har omfattande avverkningar av låglänta skogar ägt rum, vilket tros ha påverkat artens bestånd kraftigt. Den är därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter, där listad som sårbar (VU). Sedan 2002 har dock avverkningarna avstannat. Världspopulationen uppskattas till mellan 10 000 och 20 000 vuxna individer.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på New Britain
Luzonspökuggla

Luzonspökuggla (Ninox philippensis) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar. Den förekommer i Filippinerna. Arten tros minska i antal, men beståndet anses ändå vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Luzonspökugglan är en mycket liten (15–20 cm) spökuggla. Den har otydlig brun ansiktsskiva, gråaktiga borst vid näbben och vitaktiga ögonbryn. Vidare är den ostreckat rostbrun på huvud och övre delen av ryggen, medan skapularer, övre vingtäckare och vingpennor har vita fläckar. Undersidan är beigevit med rostbruna streck. Ögonen är orangegula, näbben gräddgul till grå. 

Sången består en lång serie högljudda skall som avslutas med fyra haltande toner, utan inslag av vare sig visslingar eller mer morrande ljud.

Utbredning och systematik 
Luzonspökuggla förekommer i Filippinerna och delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Ninox philippensis philippensis – öarna Luzon, Panay, Negros, Bohol, Samar och Leyte, med tillhörande mindre öar
 Ninox philippensis centralis – öarna (Guimaras, Negros, Panay och Siquijor)
 Ninox philippensis ticaoensis – ön Ticao

Tidigare fördes även suluspökuggla, mindanaospökuggla, mindorospökuggla och romblonspökuggla till denna art, då under det svenska trivialnamnet filippinsk spökuggla.

Levnadssätt 
Arten hittas i regnskog, både ursprunglig och uppväxande, inklusive skogsbryn och galleriskog. De flesta fynd är från låglänta områden under 1000 meters höjd, men har påträffats upp till 1800 meter. Födan är dåligt känt, men har rapporterats ta insekter, småfåglar, grodor och ödlor. Inte mycket är heller känt om dess häckningsbiologi, annat än att den häckar i trädhål och att dunungar påträffats i mars och maj.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Filippinerna
Fläckig spökuggla

Fläckig spökuggla (Ninox punctulata) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Fläckig spökuggla är en karakteristisk medelstor uggla med rundat huvud. Den har vita ögonbrynsstreck, mörka ögon, vit buk och fläckad grå ovansida och hjässa. Lätet är otypiskt för spökugglor, en ljus och ihållande serie med enkla toner, likt ljudet av en liten skällande hund. Serien ökar ofta i volym och hastighet, och kan avslutas i en explosiv ramsa med upprörda gälla skrin.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på öarna Sulawesi, Kabaena, Muna och Butung. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Fläckig spökuggla hittas i skog och skogsbryn i låglänta områden och förberg. Den ses ofta i par.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i australiska regionen
Sumbaspökuggla

Sumbaspökuggla (Ninox rudolfi) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning 
Fågeln förekommer på ön Sumba (västra Små Sundaöarna).

Status 
IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar kronprins Rudolf av Österrike-Ungern (1858-1889).

Noter

Externa länkar

Ugglor
Endemiska fågelarter på Sumba
Fåglar i australiska regionen
Rödbrun spökuggla

Rödbrun spökuggla (Ninox rufa) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Rödbrun spökuggla är en mycket stor just rödbrun uggla med kraftigt tvärbandad undersida. Lätet är ett mörkt och långsamt dubblerat hoande, mycket mörkare och långsammare än australisk spökuggla eller skällande spökuggla.

Utbredning och systematik 
Rödbrun spökuggla delas in i fyra underarter:
 Ninox rufa humeralis – förekommer på Nya Guinea, Aruöarna och ön Waigeo
 Ninox rufa rufa – förekommer i kustnära norra Australien (Kimberleyregionen och norra Northern Territory)
 Ninox rufa meesi – förekommer i kustnära områden på Kap Yorkhalvön söder ut till Endeavour River och Mitchell River
 Ninox rufa queenslandica – förekommer i kustnära östra Queensland (Endeavour River till Rockhamton)

Levnadssätt 
Rödbrun spökuggla ses i träd utmed bäckar och i tät skog, men även i stora isolerade träd i urbana områden.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i australiska regionen
Brun spökuggla

Brun spökuggla (Ninox scutulata) är en asiatisk fågel i familjen ugglor med vid utbredning från Indien till Indonesien.

Utseende och läten 
Brun spökuggla är en rätt liten till medelstor (27–33 cm) spökuggla, beroende på underart. I formen är den rätt höklik på grund av relativt lång stjärt och avsaknad av en tydlig ansiktsskiva som annars är en karakteristisk egenskap i familjen. Ansiktet är mörkt, ovansidan mörkbrun med bandad stjärt. På undersidan syns rödbrun, längsgående streckning. Lätet beskrivs i engelsk litteratur som ett upprepat, tvåstavigt och mjukt "whoo-wup, whoo-wup, whoo-wup".

Utbredning och systematik 
Brun spökuggla delas in i åtta underarter med följande utbredning:
 Ninox scutulata lugubris – förekommer från norra Indien till västra Assam och centrala indiska halvön
 Ninox scutulata hirsuta – förekommer i södra Indien och på Sri Lanka
 Ninox scutulata burmanica – förekommer från östra Assam till södra Yunnan, norra Malackahalvön, Thailand och Indokina
 Ninox scutulata palawanensis – förekommer på Palawan (sydvästra Filippinerna)
 Ninox scutulata scutulata – förekommer på södra Malackahalvön, Riauarkipelagen, Sumatra och Bangka
 Ninox scutulata javanensis – förekommer på västra Java
 Ninox scutulata borneensis – förekommer på Borneo och norra Natunaöarna

Tidigare ansågs chokladspökuggla (Ninox randi) i Filippinerna, nordlig spökuggla (Ninox japonica) i östra Asien och dunkelspökuggla (Ninox obscura) i Andamanöarna tillhöra brun spökuggla, men dessa har nu upplyfts till egna arter.

Status och hot 
Fågeln påverkas av skogsavverkning, framför allt i Stora Sundaöarna. Den minskar i antal, dock inte så kraftigt att den kan betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig. Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig till ovanlig.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Seramspökuggla

Seramspökuggla (Ninox squamipila) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Seramspökugglan är en stor, mörkögd spökuggla. Den skiljer sig tydligt från andra spökugglor med sina mörkbruna ögon och fint tvärbandade vita buk. Lätet är ett mycket djupt och ekande "huhuhuhuhu".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer endast på ön Seram i södra Moluckerna. Tidigare inkluderade den Ninox hantu som en underart. Längre tillbaka ansågs även halmaheraspökuggla (N. hypogramma) och tanimbarspökuggla (N. forbesi) ingå i N. squamipila, gemensamt under det svenska trivialnamnet moluckspökuggla.

Status 
Trots det begränsade utbredningsområdet och det faktum att den minskar i antal anses beståndet vara livskraftigt av internationella naturvårdsunionen IUCN.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Moluckerna
Större spökuggla

Större spökuggla (Ninox strenua) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Större spökuggla är en mycket stor mörkbrun och vit uggla. Undersidan är kraftigt tecknad med mörkt pilspetsformat mönster. De mycket stora fötterna är gula. Lätet består av ett högljudd tvåstavigt hoande, med andra tonen något ljusare än den första.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i östra Australien (sydöstra Queensland till Victoria och sydöstra South Australia). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Större spökuggla påträffas utmed bäckar och raviner i tät skog. Den är nattaktiv och vilar dagtid i ett stort träd.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC). Världspopulationen är dock relativt liten, uppskattad till 2200–2800 vuxna individer.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Dvärgspökuggla

Dvärgspökuggla (Ninox sumbaensis) är en nyligen beskriven fågelart i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Dvärgspökuggla är en liten (23 cm), rostbrun spökuggla med gula ögon, tydliga vita ögonbryn och fläckad ovansida. Ungfågeln rapporteras vara rödare och mer enfärgad. Lätet består av ett enkelt "woop" som ofta avges i duett, där ena könet låter ljusare än det andra. Sumbaspökuggla är mycket större med mörka ögon, bandad undersida och avvikande läte.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer endast på ön Sumba i Små Sundaöarna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Arten beskrevs som ny för vetenskapen så sent som 2002.

Status 
Denna dåligt kända art tros ha ett mycket litet utbredningsområde som med största säkerhet minskat i omfång till följd av skogsavverkningar. IUCN kategoriserar arten som starkt hotad. Världspopulationen uppskattas till mellan 10 000 och 20 000 vuxna individer.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Sumba
Madagaskaruggla

Madagaskaruggla (Athene superciliaris) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Madagaskarugglan är en medelstor uggla. Den har ett runt brunaktigt huvud med tydliga vita ögonbryn, enfärgat brun ovansida med ett fåtal vita fläckar och vit undersida med bruna tvärband. Fågeln är mycket ljudlig, med två olika typer av läten, ofta tillsammans: dels ett stigande "wheooow" och dels en serie med nasala skall.

Utbredning och systematik 
Arten förekommer i skogar och halvtorra buskmarker på nordöstra, sydvästra och södra Madagaskar. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades fågeln bland spökugglorna i släktet Ninox. DNA-studier visar dock att den snarare står nära minervaugglan i släktet Athene och förs allt oftare dit.

Levnadssätt 
Madagaskarugglan hittas i alla skogstyper på låga höjder. Den verkar dock saknas i stora delar av regnskogen på östra sidan av ön.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i etiopiska regionen
Häxspökuggla

Häxspökuggla (Ninox theomacha) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning och systematik 
Häxspökuggla delas in i fyra underarter:
 Ninox theomacha hoedtii – förekommer på öarna Waigeo och Misool (utanför västra New Guinea)
 Ninox theomacha theomacha – förekommer på Nya Guinea
 Ninox theomacha goldii – förekommer på D'Entrecasteaux-öarna (Goodenough, Fergusson, Normanby)
 Ninox theomacha rosseliana – förekommer på Louisiadeöarna (Tagula och Rossel)

Underarten hoedtii inkluderas ibland i nominatformen.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i australiska regionen
Bismarckspökuggla

Bismarckspökuggla (Ninox variegata) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Bismarckspökugglan är en rätt liten uggla med gråbrunt huvud, brun ovansida med vita fläckar och vitaktig undersida med rostbruna tvärband. Den skiljer sig från liknande newbritainspökugglan genom bandad snarare än fläckad undersida. Den saknar även kontrastrerande mörkt bröst och inga smala vita ögonbrynsstreck. Lätet är ett grodliknande "kra-kra-kra-kra".

Utbredning och systematik 
Bismarckspökugglan förekommer i Bismarckarkipelagen. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Ninox variegata superior – förekommer på ön Lavongai
 Ninox variegata variegata – förekommer på ön Niu Ailan

Levnadssätt 
Bismarckspökugglan är en vanlig uggla i de flesta skogstyper upp till åtminstone 1000 meters höjd.

Status 
Trots det begränsade utbredningsområdet och att den minskar i antal anses beståndet vara livskraftigt av internationella naturvårdsunionen IUCN.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Bismarckarkipelagen
Floresdvärguv

Floresdvärguv (Otus alfredi) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Kännetecken

Utseende 
Floresdvärguven är en liten (19–21 cm) uggla. På huvudet syns en komplett rostbrun ansiktskiva, vita ögonbryn och rostfärgade örontofsar. Hjässan är ostreckad förutom fina vita teckningar på pannan. Ovansidan är enfärgat men streckat eller bandat mörkt roströd, med en vit strimma på skapularerna. Vingpennorna är bandade i rostrött och vitt medan stjärten är obandad. Undersidan är vit, men ofta rostbrun på bröstet. Ögat är gult, liksom näbben och fötterna. Röda formen av moluckdvärguven är större med mörkstreckad hjässa och mörka fläckar på bröstet. Det senare har även wallacedvärguven som också är större men gråare och med orangefärgade ögon.

Läten 
Sången består av enkla och korta, rätt vassa "uh" som avges var 1,5 till 2,5 sekund. Revirlätet är vanligare, ett distinkt och kort utbrott av ljudliga staccatotoner, återgivna som "UH-UH-UH-UH...", med fem till 13 toner i varje serie.

Utbredning 
Fågeln förekommer på indonesiska ön Flores i Små Sundaöarna. Den är endast känd från två lokaler i sitt redan begränsade utbredningsområde. Det lilla beståndet uppskattat till under 2 500 vuxna individer tros dessutom minska till följd av habitatförlust och degradering av dess levnadsmiljö. Den är därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter och där placerad i kategorin starkt hotad (EN).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar  Alfred Hart Everett (1848-1898), engelsk ornitolog, upptäcktsresande och samlare av specimen i Ostindien.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Flores
Nikobardvärguv

Nikobardvärguv (Otus alius) är en nyligen beskriven asiatisk fågelart i familjen ugglor. Den förekommer endast i den indiska ögruppen Nikobarerna i Bengaliska viken. Mycket lite är känt om dess levnadssätt. IUCN listar den som nära hotad.

Upptäckt 
Ett dvärguvspecimen av oklar arttillhörighet samlades in på Great Nicobar Island 1966. Inledningsvis behandlades den som underart till orientdvärguven (Otus sunia). Efter att ytterligare ett specimen insamlades 1977 behandlades den även som underart till moluckdvärguven (Otus magicus). Först 1998 beskrevs den som ny art för vetenskapen efter jämförande studier.

Utseende och läten 
Nikobardvärguven är en liten (19–20 cm) och rätt varmt färgad dvärguv. Den är fint tvärbandad både ovan och under, med ostreckad ovansida och endast begränsad streckning undertill. Örontofsarna är medellånga, tarserna är endast delvis befjädrade, näbben är mörkbrun och ögonen gula. Hanens läte är okänt, medan honans beskrivs som ett upprepat melankoliskt klagande ljud som ökar i tonhöjd.

Utbredning 
Fågeln troddes först endast förekomma på Great Nicobar Island i södra delen av den indiska ögruppen Nikobarerna). I mars 2003 fångades och fotograferades dock ett exemplar på Nancowry Island. Den tros möjligen förekomma på andra öar i södra Nikobarerna, framför allt Little Nicobar.

Levnadssätt 
Mycket lite är känt om nikobardvärguvens levnadssätt. Den har hittats i kustnära skog och tros vara stannfågel. Av de två insamlade individerna hade en ätit en spindel och en skalbagge och den andra en geckoödla. Den antas häcka i mars och april.

Status och hot 
Nikobardvärguven tros ha en liten världspopulation på under 10 000 häckande individer. Den antas dessutom minska till följd av skogsavverkning. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som nära hotad, men noterar att det råder stor osäkerhet kring populationsuppskattningen.

Namn 
Nikobardvärguvens vetenskapliga artnamn alius betyder "annorlunda" eller "avvikande".

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Nikobarerna
Javadvärguv

Javadvärguv (Otus angelinae) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar som enbart förekommer på Java i Indonesien.

Kännetecken 
Fågeln är en liten skogslevande uggla, endast 16–18 centimeter lång. Ansiktet är rostbrunt med tydliga vita ögonbryn som fortsätter upp i örontofsarna. Ovansidan är också rostbrun, ofta med ett gulbrunt eller vitaktigt halsband. Undersidan är gräddvit och irisen guldgul. Sundakragdvärguven är större med gråare ansikte, brungula ögonbryn, brun eller orange iris och annorlunda läte. Javadvärguv är oftast tyst men varnar med explosiva po-po och lockar med ett utdraget väsande.

Utbredning och systematik 
Javadvärguv är endemisk för ön Java där den är känd från sju berg, även om det finns sentida observationer från endast tre. Senast har den setts i Gunung Gede-Pangrango, där den fortfarande betraktas som relativt vanlig. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Den bebor tropiska bergsskogar mellan 1 000 och 2 000 meter över havet. Flygga fågelungar har observerats i februari, juni och juli, vilket tyder på att äggläggning sker åtminstone i maj och december. Den antas vara stannfågel, men gör möjligen rörelser i höjdled.

Status
Populationen bedöms bestå av mellan 2 500 och 10 000 individer. På grund av dess begränsade utbredning och hot mot levnadsmiljön kategoriseras den som sårbar av internationella naturvårdsunionen IUCN. Dock, kommenterar de, kan javadvärguvens tysta nattliga vanor och diskreta beteende göra att den är vanligare än man hittills trott.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Angeline Henriette Caroline Bartels (född Maurenbrecher, 1877-1920), konstnär gift med Max Bartels, en holländsk plantageägare och naturforskare verksam på Java.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Java