kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Five Dollars a Day

Five Dollars a Day, egentligen $5 a Day, är en amerikansk film från 2008 i regi av Nigel Cole.

Handling
Flynn får sparken när ett tidigare fängelsestraff blir känt, hans flickvän flyttar ut på grund av hans bortförklaringar och hans far kallar honom till Atlantic City med en berättelse om elakartad cancer. Flynn gillar inte sin far, som orsakat hans fängelsestraff. Fadern får ändå med honom på en resa genom USA via familjeminnen mot New Mexico där en experimentell behandling väntar.

Om filmen
Filmen spelades in den 10 september–4 oktober 2007 i Albuquerque, Atlantic City, Jenkintown, Moriarty och Philadelphia. Den hade världspremiär den 15 maj 2008 vid filmfestivalen i Cannes.

Rollista
Christopher Walken – Nat Parker
Alessandro Nivola – Ritchie Flynn Parker
Sharon Stone – Dolores Jones
Dean Cain – Rick Carlson
Peter Coyote – Burt Kruger
Amanda Peet – Maggie
Luis Avalos – Martinez

Referenser

Webbkällor

Filmer 2008
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska komedifilmer
Engelskspråkiga filmer
Adlerbrant

Adlerbrant är en utslocknad svensk adelsätt, som tidigare hette Branting.

Anrep uppger att ättens äldste kände stamfader var en regementsskrivare vid Smålands kavalleri, Göran Branting, vars son assessorn Gabriel Branting (1682–1746) slutligen blev landskamrerare i Växjö, och som med sin hustru Sophia Gahm instiftade ett stipendium till Växjö gymnasium. Anrep uppger att Gabriel Branting hade blivit lovad adelskap av kung Fredrik I men att det stannade därvid. Dennes son Sigfrid Branting (1714–1760) var verksam vid hovet samt överjägmästare i Småland och Blekinge när han 1756 adlades med namnet Adlerbrant. Hans hustru hette Anna Christina Queckfelt (1723–1800), vars mor tillhörde ätten Hammarfelt. Av barnen gifte sig två döttrar von Rosen och Stenfelt, medan äldsta dottern först var gift med Zakarias Kniberg adlad Stiernecreutz men skilde sig och gifte sig med den ofrälse jägmästaren Theodor Ahlberg.

Den ende sonen som levde till vuxen ålder var äldste barnet Gabriel Adlerbrant (1748–1820), sedermera hovrättsråd och riddare av Nordstjärneorden, med vilken ätten blev introducerad år 1766 på nummer 2034. Han fick i sitt äktenskap med den ofrälse hovrättsrådsdottern Fredrika Lundeberg (1744–1803) ett barn, Thure Gabriel Adlerbrant (1780–1853), likaså hovrättsråd. Med denne, som förblev ogift, utgick ätten år 1853.

Källor
 Gabriel Anrep, Svenska adelns ättartavlor
 

Svenska adelsätter
Estadio José Pedro Damiani

Estadio José Pedro Damiani är en fotbollsarena i Montevideo, Uruguay med en totalkapacitet på 12 000 åskådare. Arenan invigdes den 19 april, 1916. 

Fotbollsklubben Peñarol har ägt arenan sedan byggets start. Trots det använder Peñarol arenan endast vid träningsmatcher eller för ungdomslagen på grund av bristande säkerhet får åskådarna.

Externa länkar
 Worldstadiums.com – Uruguay

Sportanläggningar i Uruguay
Sportanläggningar invigda 1916
Sport i Montevideo
Kirgishästspringråtta

Kirgishästspringråtta (Pygeretmus pumilio eller Alactagulus pumilio) är ett däggdjur i familjen springråttor som förekommer i Asien. Det är omstritt om den ska räknas till släktet fettsvansade springråttor eller i ett eget släkte.

Utseende 

Med en kroppslängd (huvud och bål) av 9 till 12 cm, en svanslängd av 11 till 18 cm och en vikt mellan 45 och 60 gram är arten en liten springråtta. Bakfötterna är 3,5 till 5 cm långa. Pälsen har på ovansidan en ljusbrun färg med svarta skuggor, undersidan är vitaktig. Den jämförelsevis långa svansen har en mörk tofs vid slutet men tofsens spets är vit. I svansen lagras fett. Av bakfötternas tår är de två yttersta förminskade.

Utbredning och habitat 
Djurets utbredningsområde sträcker sig från slätten norr om Kaukasus över Kazakstan, Uzbekistan, Turkmenistan, nordöstra Iran och Mongoliet till nordcentrala Kina. Habitatet utgörs av stäpper och halvöknar som är rik på lera.

Ekologi 
Individerna gräver bon i marken. Tunnlar som används en längre tid kan nå en längd av 6 meter. Boet har en kammare som fodras med växtdelar. Ingången fylls efter varje användning med jord. Arten håller beroende på region mer eller mindre lång vinterdvala. Födan utgörs huvudsakligen av underjordiska växtdelar.

Fortplantningen sker mellan mars och september och vissa honor har två kullar under tiden. Per kull föds en till sju ungar (oftast 2-4). När ungarna blir könsmogna stannar honor vanligen i närheten av moderns bo medan hannar vandrar länge.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999 

Springråttor
Däggdjur i palearktiska regionen
Fukushima (olika betydelser)

Fukushima kan avse:

Geografi 
Fukushima, stad i Fukushima prefektur, Japan
Fukushima prefektur, prefektur i Japan
Fukushima, Antarktis, berg i Antarktis
Fukushima, Hokkaido, kommun i Hokkaido prefektur, Japan

Kärnkraft 
Fukushima I eller Fukushima dai-ichi, kärnkraftverk i Fukushima prefektur
Fukushima II eller Fukushima dai-ni, kärnkraftverk i Fukushima prefektur
Fukushima-olyckan, kärnkraftsolycka vid Fukushima I

Personer 
Kazuo Fukushima, född 1930, japansk tonsättare 
Mizuho Fukushima, född 1955, japansk politiker
För levande och döda

För levande och döda är en diktsamling av poeten Tomas Tranströmer utgiven 1989.

Tomas Tranströmer tilldelades Nordiska rådets litteraturpris 1990 för För levande och döda, med motiveringen att ”på ett poetiskt förtätat språk och i en vision av världens enhet synliggör han tillvarons dolda dimensioner och människans oändliga resurser”.

För levande och döda ingår i Världsbibliotekets lista över de 50 bästa diktsamlingarna.

Innehåll

 Den bortglömde kaptenen
 Sex vintrar
 Näktergalen i Badelunda
 Alkaiskt
 Berceuse
 Gator i Shanghai
 Djupt i Europa
 Flygblad
 Inomhuset är oändligt
 Vermeer
 Romanska bågar
 Epigram
 Kvinnoporträtt – 1800-tal
 Medeltida motiv
 Air Mail
 Madrigal
 Guldstekel

Ljudbok
I ljudboken Tomas Tranströmer läser 82 dikter ur 10 böcker 1954–1996 läser författaren samtliga dikter ur För levande och döda förutom dikten ”Kvinnoporträtt – 1800-tal” (13).

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 
 

Diktsamlingar av Tomas Tranströmer
Skönlitteratur 1989
Böcker tilldelade Nordiska rådets litteraturpris
Hohenlinden

är en kommun och ort i Landkreis Ebersberg i Regierungsbezirk Oberbayern i förbundslandet Bayern i Tyskland.

Referenser 

Kommuner, köpingar och städer i Landkreis Ebersberg
Marie Anne de La Trémoille

Marie Anne de La Trémoille, född 1642, död 5 december 1722, känd främst genom sin titel, prinsessan des Ursins, var en politiskt aktiv spansk (ursprungligen fransk) hovdam och gunstling. 

Hon hade en stark maktposition vid det spanska hovet och utövade ett stort inflytande politiken under den första delen av Filip V av Spaniens regeringstid, från 1701 till 1714, så som hovdam till dennas första drottning Maria Lovisa av Savojen. Hon kallades under denna tid för Spaniens mäktigaste person. Hon förvisades från Spanien på begäran av Filip V:s andra maka, Elisabet Farnese.

Referenser

 

Spanska hovdamer
Födda 1642
Avlidna 1722
Kvinnor
Personer i Spanien under 1700-talet
Fransk adel
Franska prinsessor
Gunstlingar
Garanterat restvärde

Garanterat restvärde används oftast som benämning inom leasingavtal och innebär den kvarvarande skulden efter att leasingtiden gått ut. Garanterat restvärde är således det maximala belopp som leasetagaren kan bli skyldig att betala vid förvärv av objektet vid leasingperiodens slut.

Källa
 "Redovisning av hyres-/leasingavtal", s.3,  Publikation 13.1 från Rådet för Kommunal Redovisning, december 2006 (pdf-format)

Ekonomi
Michał Jerzy Poniatowski

Michał Jerzy Poniatowski,  född den 12 oktober 1736, död den 12 augusti 1794, var en polsk adelsman och biskop, bror till kung Stanislaus II August av Polen.

Poniatowski var från 1784 ärkebiskop av Gnesen och Polens primas. I Nordisk Familjebok berättas det, att Poniatowski "gjorde sig förhatlig för folket på grund af sin ofosterländska hållning, så att han vid Kosciuszkos resning intog gift af fruktan för folkets hämnd". Nyare uppgifter ger dock vid handen, att även om fruktan var välbefogad hade döden naturliga orsaker.

Källor 

 
 

Födda 1736
Avlidna 1794
Ärkebiskopar av Gniezno
Polsk adel
Personer i Polen under 1700-talet
Män
Uno Wallmo

Uno Wallmo, född den 29 april 1860 i Ljusnarsbergs socken, Örebro län, död den 3 november 1946, var en svensk skogsman.

Wallmo blev student 1879, utexaminerad från Skogsinstitutet 1882, extra jägmästare samma år, jägmästare i Jönköpings revir 1899 och i Örebro revir 1902 och överjägmästare i Bergslagsdistriktet 1903, varifrån han 1920 överflyttades som chef för distriktet Stockholm-Gävle. Han tog avsked från överjägmästartjänsten 1925. Wallmo hade därjämte överinseendet över skogsskötseln på många enskilda bruk, såsom Högfors bruk, Hellefors, Skogaholms bruk, Alkvetterns och Högsjö. Han var ledamot av kommittén angående skogsstatens lönefrågor (1906 års lönekommitté), och ordförande i kommittéerna rörande den högre skogsundervisningens omorganisation (1906–08) samt för taxeringen av Värmlands läns skogar 1910–12. Wallmo var vice ordförande 1907–12 i styrelsen för Föreningen för skogsvård och sedan 1918 ledamot av Lantbruksakademien. 

År 1897 publicerade Wallmo boken Rationell skogsafverkning, ett arbete som väckte stor uppmärksamhet inom skogskretsar. Där uttalade han sig mycket kritiskt mot dåtidens skogsbruk, som i praktiken bara innehöll kalhuggning av äldre skog och oftast saknade både aktiv skötsel av yngre växande skog och aktiva föryngringsåtgärder. Wallmo förordade istället aktiv gallring och naturlig föryngring. Idag kallar vi åtgärderna höggallring respektive luckhuggning, men Wallmo själv kallade åtgärderna individvis blädning och gruppvis blädning. Det har gjort att Wallmo kommit att uppfattas som den som introducerade blädningsbruk i Sverige, trots att han själv med skärpa påpekade att "fullständigt olikåldriga skogar" ville han absolut inte ha, ännu mindre rena granskogar.   

Under första halvan av 1900-talet debatterade Uno Wallmo livligt sina idéer med framförallt överjägmästaren vid Domänstyrelsen Anders Holmgren, såväl i skrift som vid exkursioner i fält. 

Uno Wallmo var mycket produktiv som författare. Bland hans uppsatser i "Skogsvårdsföreningens tidskrift" kan nämnas Om grantorka (1904), Om vikten av svenska skogens bevarande och medel därtill (1905), Om föryngringen vid blädningshuggningar (1906), Uthålligt skogsbruk (1907), Om blädnings- och gallringsprocenter (1914) och Vår skogsavdikningspolitik (1918), de fem sistnämnda föredrag vid Skogsvårdsföreningens årsmöten, "där hans slagfärdighet och med historier kryddade inlägg alltid tillvunnit sig skogsmännens uppmärksamhet", enligt Gunnar V. Schotte i Nordisk Familjebok.

Bibliografi

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Svenska jägmästare
Svenska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Ledamöter av Lantbruksakademien
Födda 1860
Avlidna 1946
Män
Personer från Ljusnarsbergs socken
343 Industries

343 Industries, ofta förkortat 343i eller endast 343, är en spelstudio underordnad Microsoft Game Studios som fått ansvaret för Halo-franchisen sedan Bungie avslutade sitt arbete med Halo. Dess namn är taget från en karaktär i spelen kallad 343 Guilty Spark. Förutom media, litteratur och paraphernalia såsom action-figurer ansvarar 343 även för den fortsatta utvecklingen av Halo-spelen, och har hittills producerat Halo: Combat Evolved Anniversary, Halo 4, Halo 5: Guardians och Halo Wars 2, och arbetar för närvarande med Halo Infinite.

Externa länkar
 

Amerikanska datorspelsföretag
Företag bildade 2007
Dotterbolag till Microsoft
Kungariket Mutapa

Kungariket Mutapa, ibland kallat Mutapariket (Shona: Wene we Mutapa; portugisiska: Monomotapa) var ett Shona-kungarike som sträckte sig mellan Zambezi- och Limpopo-floderna i södra Afrika, beläget i vad som senare kom att bli Zimbabwe och Moçambique.

Etymologi 

Portugisiskans term Monomotapa är en translitterering av titeln Mwenemutapa (Herre över erövrat land).

Källor

Fotnoter

Historiska länder och riken i Afrika
Historiska monarkier
Stater och territorier bildade 1430
Stater och territorier upplösta 1760
Afrika under 1400-talet
Afrika under 1500-talet
Afrika under 1600-talet
Afrika under 1700-talet
Gunnar Schotte

Gunnar Victor Schotte, född den 9 mars 1874 i Nyköping, död den 28 augusti 1925 i Stocksund i Danderyds församling, var en svensk forstman. Han var son till Gustaf Victor Schotte samt bror till Axel Schotte och Siri Schotte.

Efter studentexamen i Stockholm 1894 genomgick Schotte Skogsinstitutet 1895–1897. Han förordnades 1902 till assistent och 1909 till föreståndare vid Statens skogsförsöksanstalt samt utnämndes vid nyorganisationen 1913 till föreståndare för skogsavdelningen där. Dessutom var han från 1913 till sin död chef för anstalten. Som sådan tog han 1918 initiativet till inrättande av särskilda försöksparker, det vill säga skogsområden, som helt stod till anstaltens disposition och, utom till anställande av försök och undersökningar, var avsedda att bli demonstrationsparker. 

Även som sekreterare i Svenska skogsvårdsföreningen alltsedan dess stiftande 1902 och redaktör av dess tidskrifter (tillsammans med Henrik Hesselman) utövade han en betydelsefull verksamhet för svenska skogsvårdens utveckling framför allt genom exkursioner, vilka samlade skogsmän från snart sagt hela Sverige och på senare tid även från grannländerna för att ute i skogen diskutera forstliga frågor. Han var även en av initiativtagarna till och stiftarna av Föreningen för dendrologi och parkvård, vars vice ordförande han var från föreningens stiftande. Hans arbetsförmåga togs i anspråk även på det kommunala området. Han blev 1917 ledamot av Lantbruksakademien, 1921 hedersdoktor i Bodenkultur i Wien samt var hedersledamot eller korresponderande ledamot av många utländska skogssällskap.

Schotte författade ett större antal uppsatser och avhandlingar i skogliga ämnen, såsom Svenska skogarnas ekonomiska historia (1905), Tallkottens och tallfröets beskaffenhet skördeåret 1903–1904 (samma år), Om skogsfrö och dess insamling (1906), Om gallringsförsök (1912), Svenska skogsträd 5. Björk och al (1913), Lärken och dess betydelse för svensk skogshushållning (1917), Om skogsproduktionens höjande genom beståndsvårdsåtgärder (samma år), Ljunghedarnas geografiska utbredning och produktionsmöjligheter (1921), Om snöbrottsfaran vid mycket starka gallringar (1922), Om eken i Sverige och särskildt Visingsö ekplantering (1923), Försöksväsendet och det praktiska skogsbruket (samma år), Tallfröets proveniens - Norrlands viktigaste skogsodlingsfråga (samma år) och Några norrländska skogsföryngringsproblem (1924). Därjämte utgav han ett betydande antal exkursionsledare, avsedda att vägleda skogsmännen vid deras besök i försöksparkerna eller vid studier på anstaltens försöksytor. Som bibliotekarie vid Skogsbiblioteket författade Schotte flera bibliografier över skogslitteratur. Han skrev därjämte ett större antal artiklar i Nordisk Familjebok.

Gunnar Schotte avled på  Stockholms läns centrallasarett i Stocksund men var bosatt på Lidingö och är begravd på Lidingö kyrkogård.

Källor 

 
 
 Gunnar Viktor Schotte på Gravar.se

Noter

Vidare läsning 
 

Födda 1874
Avlidna 1925
Män
Svenska skogsvetare
Ledamöter av Lantbruksakademien
Personer från Nyköping
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Ernst Källberg

Ernst Erik Källberg, född 1 december 1913, i Katarina församling, Stockholm, död 20 maj 1999 i Österåker-Östra Ryds församling, Stockholms län
, var en svensk violinist, dirigent och pedagog. 

Källberg var utbildad vid Musikkonservatoriet i Stockholm för Charles Barkel. Han verkade i Kungliga Hovkapellet som violinist 1936-1962. Han var fast anställd från 1942, och var konsertmästare 1948-1961 samt violinlärare och dirigent vid Eskilstuna Musikskola 1962-1979. Han bildade 1963 Eskilstuna Kammarorkester vars dirigent han blev fram till 1980. Ernst Källbergs violinspel finns dokumenterat på en CD-antologi över svenska violinister på 1900-talet med Kreutzers Etyd nr.39. Hans spel präglades av en intensiv ton och ett espressivt utspel med fritt agogiskt rubato.

Källor 
Kungliga Hovkapellets musikerförteckning
CD-antologin Henri Marteau
Eskilstuna Musikskolas personalförteckning
Eskilstuna Kammarorkesters jubileumsskrift 1992

Noter 

Svenska violinister
Svenska dirigenter
Svenska musikpedagoger
Män
Födda 1913
Avlidna 1999
Behrang Miri

Behrang Miri (), född 17 januari 1984 i Teheran, Iran, är en svensk-iransk underhållare, rappare, skribent som var programledare i Morgonshowen.

Biografi
Han flyttade med föräldrar till Sverige 1987 och växte upp som ensambarn i medelklassmiljö i Lund, men bor nu i Malmö. 
Behrang Miri bildade föreningen Rörelsen Gatans Röst och Ansikte i Malmö 2004. Hösten 2008 deltog han i teateruppsättningen Zlatans leende på Malmö stadsteater. 

Miri tilldelades Kunskapspriset 2011 tillsammans med Emerich Roth. Under Almedalsveckan 2014 vann han Debatt-SM i kulturpolitik, en tävling som sändes i SVT. Hösten 2014 ledde han Malmös lag till vinst i SVT:s Det stora matslaget.

Han arbetar sedan 2014 som nationell samordnare för social mobilisering för ABF. Den 27 februari 2015 var han programledare för Kingsizegalan från Annexet i Stockholm, som sändes i TV4-play.

Under 2015 var Behrang Miri en av deltagarna i TV4:s fredagsunderhållning Stjärnkusken.

Musik 
Behrang Miri släppte sin debutskiva ”Boken om vårt liv” 2008 och turnerade därefter i Europa och Palestina. Han har sedan dess gett ut singlarna Free Iran, Give Up och C'est comme Ca.

Miri tävlade som artist i Melodifestivalen 2013 tillsammans med Loulou Lamotte och Oscar Zia med bidraget "Jalla Dansa Sawa". Han tävlade i den fjärde deltävlingen i Malmö den 23 februari 2013 och gick till andra chansen i Karlstad den 2 mars samma år, där han blev utslagen.

Inför valet 2014 medverkade han på Feministiskt Initiativs valskiva med låten Food 4 Tought.

Miri medverkade i Melodifestivalen 2015 tillsammans med Victor Crone med låten "Det rår vi inte för" men lyckades inte ta sig till final.

Tintin-kontroversen 2012 
Se även censur av Tintinalbum
En mediestorm, som gav upphov till begreppet Tintingate i Språkrådets nyordslista 2012, inträffade efter att Miri i egenskap av konstnärlig ledare för barn och unga på Kulturhuset, den 25 september 2012 beslutade att samtliga seriealbum om Tintin skulle tas bort från barn- och ungdomsbiblioteket Tiotretton'' på Kulturhuset i Stockholm. Hans motivering var att de ger en nidbild av afrikaner och har ett kolonialt perspektiv. Behrang Miri bad även personalen att leta efter annan litteratur som borde tas bort, böcker med "homofobiskt eller utlänningsfientligt innehåll". Aktionen omfattade inte andra bibliotek i Kulturhusets lokaler; seriealbumen fanns fortsatt tillgängliga på avdelningen Serieteket. Kulturhuset beslutade dock bara efter ett par dagar att ställa tillbaka serierna.

Filmografi 

 (programledare)

Diskografi
Album
2009 - Boken om vårt liv (2008)
Singlar
2009 - Free Iran
2010 - Give Up
2013 - Jalla dansa sawa
2013 - Jalla dansa sawa [Remixes]
2013 - Jalla dansa sawa - English Edit
2013 - C'Est comme ca
2015 - Det rår vi inte för - feat. Victor Crone

Referenser

Externa länkar 

 Behrang Miri - officiell webbplats

Födda 1984
Män
Levande personer
Iranska rappare
Svenska rappare
Deltagare i Melodifestivalen 2013
Deltagare i Melodifestivalen 2015
Personer från Teheran
Bruno Meissner

Bruno Meissner, född den 25 april 1868 i Graudenz, död den 13 mars 1947 i Zeuthen, var en tysk orientalist.
 
Meissner studerade i Leipzig, Berlin och Strassburg, blev filosofie doktor i Berlin 1892, docent i Halle 1895, extra ordinarie professor vid universitetet i Breslau 1904 och ordinarie där 1911. Meissner företog studieresor till England 1890-96, till Orienten 1899-1900, varunder han deltog i Tyska orientaliska sällskapets utgrävningar i Babylon, och Marocko 1901.

Bibliografi 

 De servitute babylonica-assyriaca (1892) 
 Beiträge zum altbabylonischen Privatrecht (1893)
 Bauinschriften Sanheribs (samma år)
 Alexander und Gilgamos (1894)
 Assyrisch-babylonische Chrestomathie (1895)
 Supplement zu den assyrischen Wörterbüchern (1898)
 Neuarabische Geschichten aus dem Iraq (1902)
 Assyriologische Studien (I-V, 1903 ff.)
 Aus dem altbabylonischen Recht (1905)
 Seltene assyrische Ideogramme (1906-10)
 Kurzgefaßte Assyrische Grammatik (1907)
 Assyrische Jagden'' (1911)

Källor 
  

Födda 1868
Avlidna 1947
Alumner från Leipzigs universitet
Alumner från Strasbourgs universitet
Tyska orientalister
Tyska arkeologer
Tyska assyriologer
Tyska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Halle
Personer verksamma vid universitetet i Wrocław
Tyska forskare under 1800-talet
Tyska forskare under 1900-talet
Män
Personer från Grudziądz
Språk i Storbritannien

I Förenade Kungariket Storbritannien och Nordirland är det engelska i form av brittisk engelska som de facto är det officiella språket, och modersmål för 95% av befolkningen. I Wales är även walesiska officiellt språk, och det näst vanligaste modersmålet i landet. Dessutom finns, utöver walesiskan ett antal brittiska språk och dialekter som tillhör de keltiska språken, och utöver engelskan ett antal dialekter av brittisk engelska, samt det brittiska teckenspråket.

Några framträdande invandrarspråk är punjabi, bengali, polska, urdu och arabiska.
Meissner

Meissner är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

 Alfred Meissner
 August Meissner
 August Gottlieb Meissner
 Bruno Meissner
 Carl Meissner
 Emma Meissner
 Georg Meissner
 Hjalmar Meissner
 Kimmie Meissner
 Otto Meissner

Se även
Meissnereffekten – en benämning på ett fenomen som uppstår hos supraledare
Meissners korpuskel – en sorts känselreceptorer

Tyska efternamn
Alfred Meissner

Alfred Meissner, född den 15 oktober 1822 i Teplice i Böhmen, död den 29 maj 1885 i Bregenz, var en österrikisk skald, sonson till August Gottlieb Meissner.

Meissner erhöll 1846 medicine doktorsgraden i Prag samt tillbragte åren 1847 och 1849 i Paris, där han knöt vänskap med skalden Heine. Därefter var han bosatt i Prag till 1869, då han flyttade till Bregenz. Påverkad av Tysklands politiska lyrik, Lenau, Byron och samtida franska skalder, var Meissner fylld av en revolutionärt glödande och på samma gång förtröstansfull stämning. Hans lyriska dikter (1845; 12:e upplagan 1884) "ega färgprakt, melodisk form samt en viss originell kraft, men för mycken retorik", heter det i Nordisk Familjebok. 

Den stora episka ungdomsdikten Ziska (1846; 12:e upplagan 1884) utmärks av lyftning och originella vändningar; dock anses karaktärsteckningen bristfällig. Vidare framstår Der Sohn des Atta Troll (1850), en efterbildning av Heines bitande humor, och Werinherus (1872), ett litet vekt epos. I åtskilliga levande tragedier (Das Weib des Vrias, 1850, med flera) blev Meissner kärv genom sin strävan efter koncentration. 

Han skrev även ett större antal romaner, Zwischen Fürst und Volk (1855), Die Sansara (1858), Zur ehre Gottes (1860, en jesuithistoria), Schwarzgelb (1862-64, en teckning av reaktionsperioden 1850-54 i Österrike), Babel (1867), Auf und nieder (1880) med flera, för vilka han i stor utsträckning anlitade andras biträde, samt novellsamlingar (Seltsame Geschichten, 1859, med flera). Till sist kan anföras hans Heinrich Heine. Erinnerungen (1854) och Geschichte meines Lebens (2 band, 1884). Meissners "Gesammelte Schriften" utgavs i 18 band 1871-73.

Källor 

 

Österrikiska poeter
Tyskspråkiga poeter
Personer från Teplice
Födda 1822
Avlidna 1885
Män
Personer i Österrike under 1800-talet