kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Edvard Phragmén

Lars Edvard Phragmén, född 2 oktober 1863 i Örebro, död 13 mars 1937 i Danderyds församling i Stockholms län, var en svensk matematiker och direktör. Han var son till matematikern Lars Phragmén och far till kemisten Gösta Phragmén.

Biografi 
Phragmén blev docent vid Stockholms högskola 1890 och var 1892–1904 professor i matematisk analys där. Han var 1903–1909 överdirektör för Försäkringsinspektionen och 1908-1930 verkställande direktör för Allmänna livförsäkringsbolaget och 1930–1933 VD för Allmänna livförsäkringsbolaget Oden. Han invaldes 1901 i Vetenskapsakademien.

Phragmén författade värdefulla arbeten inom funktionsteorin, särskilt rörande maximumprincipen, tillsammans med Ernst Lindelöf. Vid det proportionella valsystemets införande i Sverige var han verksam som medlem av redaktionen för Acta Mathematica.

Vidare var han stadsfullmäktiges ordförande i Djursholm och delaktig vid konstituerandet av Svenska stadsförbundet.

Phragménsvägen i norra Örebro är uppkallad efter honom.

Referenser

uio.no

Svenska professorer i matematik
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Personer inom försäkringsväsen
Alumner från Uppsala universitet
Hedersledamöter vid Södermanlands-Nerikes nation
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1863
Avlidna 1937
Män
Näringslivspersoner från Örebro
The One and Only

The One and Only är en sång skriven av Nik Kershaw och inspelad av Chesney Hawkes. Nik Kershaw och Alan Shacklock stod för produktionen, och Chesney Hawkes inspelning finns med i filmen Buddy's Song från 1991 där Chesney Hawkes spelade Buddy och Roger Daltrey hans far. Filmen blev bara en medelmåttig framgång i Storbritannien, men låten blev en stor hit där, och tillbringade fem veckor högst upp i topp på den brittiska singellistan i mars 1991.

Låten fanns även med i filmen Doc Hollywood, också den från 1991 (med Michael J. Fox) och blev en stor hit i USA, med topplaceringen 10 på Billboard Hot 100:s singellista i maj 1991.

På svenska Tracks blev låten listans femte största hit 1991.

Chesney Hawkes fick dock inga större framgångar därefter, och sången har blivit synonym med One-hit wonder-fenomenet, med tanke på sångtiteln.

Mario Lopez spelade 2008 in en trancecover på låten.

2009 fanns låten med i filmen Moon.

Listplaceringar

Källor

Fotnoter

Musiksinglar 1991
Engelskspråkiga sånger
Mikkel Bay Mortensen

Mikkel Bay Mortensen, tidigare Mikkel Aas Mortensen, född den 6 januari 1972, är en dansk skådespelare.

Mikkel Bay Mortensen utbildades på skådespelarskolan vid Odense Teater under 2001, och har sedan dess haft fast anställning på teatern. Han har samtidigt medverkat på bland annat Odsherred Teater och Aarhus Teater.

Han har bland annat medverkat i  Guitaristerne, Drengene i Skyggen, Peter Pan, Mågen, Mine to Søstre, Galefyrsten, De Onde, Hitlers Barndom och Glengarry Glen Ross.

Filmografi 
 På fremmed mark (2000)
 2 ryk og en aflevering (2003)

Födda 1972
Danska skådespelare under 2000-talet
Män
Levande personer
Man in the Box

Man in the Box är en låt med grungebandet Alice in Chains. Den släpptes som en singel i januari 1991 och är en av bandets mest kända låtar. Låten är känd för att den introducerade Alice in Chains musikstil, där Layne Staley sjunger i harmoni med Jerry Cantrells gitarrspelande. Den är känd som en av bandets signatursånger, och en viktig del av populariseringen av grunge.

Inspelningen 

Effekten för att få till gitarrens speciella ljud skapades med hjälp av en talkbox. Layne Staley sa i en intervju med kanalen Fuss TV att låten handlar om medias censureringar, och att han "var väldigt hög under skrivandet av texten".

Släppningen och mottagandet 

Facelift släpptes i april 1990 och kom på plats 42 på listan "Mainstream Rock Charts". Det såldes i endast 40 000 exemplar under de första sex månaderna. Efter att musikvideon till "Man in the Box" började spelas på MTV gick försäljningen av albumet i taket och såldes i 400 000 exemplar på sex veckor. "Man in the Box" blev nominerad till en grammy för bästa hårdrocksframträdande, men priset gick till Van Halen för deras album For Unlawful Carnal Knowledge. Låten hamnade på VH1:s lista över de 40 bästa låtarna inom metal, på plats 19. Gitarrsolot blev av tidningen Guitar World utsett till det 77:e bästa gitarrsolot någonsin.

Musikvideon 

Musikvideon började spelas på MTV 1991. Videon regisserades av Paul Rachman, som senare skulle regissera Alice in Chains video till "Sea of Sorrow". Videon blev omtyckt och blev nominerad till priset för bästa hårdrock/metalvideo på MTV Music Video Awards 1991. Videon föreställer bandet spelandes på en farm, mestadels i en lada.

Liveversioner 

På Alice in Chains sista konsert med Staley (som avled 2002) den 3 juli 1996, avslutade bandet med "Man in the Box". En liveversion av låten släpptes på en av bandets hemvideor, Live Facelift.

Referenser

Noter 

Musiksinglar 1991
Sånger 1990
Queen (olika betydelser)

Queen kan syfta på:

 Queen – en brittisk rockgrupp
 Queen (musikalbum) – bandets första album
 Queen II – bandets andra album
 Queen (äpple) – en äppelsort
 Queen (tidning) – en tidning
 Queen (seriefigur) – en seriefigur
 Ellery Queen – en gemensam pseudonym för de amerikanska kusinerna och författarna Manfred B. Lee, född 11 januari 1905, död 2 april 1971 och Frederic Dannay

Se även 
 The Queen
 Queens
 God Save the Queen
Otto Nordstedt

Uppslagsordet Nordstedt omdirigerar hit. Se även Norstedt.

Carl Fredrik Otto Nordstedt, född den 20 januari 1838 i Jönköping, död den 6 februari 1924 i Lund, var en svensk botaniker. 

Nordstedt blev student vid Lunds universitet 1856, avlade mediko-filosofisk examen 1861 och tjänstgjorde som underläkare vid Garnisonssjukhuset i Stockholm 1862–1863. Han övergick dock snart till botaniken, där han som Jacob Georg Agardhs lärjunge inriktade sig på algologin. Han var amanuens vid botaniska institutionen i Lund 1873–1875 och från 1878, konservator där 1880–1909 och bibliotekarie där från 1901. Han blev 1881 filosofie hedersdoktor vid Lunds universitet och erhöll professors namn, heder och värdighet 1903. Han tog avsked 1922. 

Nordstedt studerade kransalgerna ingående och befrämjade dels genom publikationer över in- och utländska arter, dels genom exsickatverket Characeæ Scandinaviæ exsiccatæ (1–3, 1871–1874; tillsammans med Lars Johan Wahlstedt) kraftigt kännedomen om dessa svårutredda växter. Nordstedt studerade även sötvattensalgerna i övrigt och gjorde sig dels i skrift, dels som medarbetare i det stora exsickatverket Algæ aquæ dulcis exsiccatæ (1–35, 1877–1903, tillsammans med Veit Wittrock och Gustaf Lagerheim) sig känd som en framstående algolog. Särskilt var han den förnämste kännaren av de mikroskopiska desmidiacéerna. Över dessa växter utgav han med understöd av staten och av Vetenskapsakademien det omfattande registret Index Desmidiacearum (1896, supplement 1908), som belönades med Letterstedtska priset 1909. Även den svenska fanerogamfloran och dess nomenklatur avhandlade han i flera uppsatser.

Av stor betydelse för vetenskapen är det arbete Nordstedt utförde som utgivare utan något offentligt understöd av tidskriften Botaniska notiser alltsedan 1871. Han invaldes 1871 i Fysiografiska sällskapet i Lund och 1887 i Vetenskapsakademien.

 Källor 
 
 
 Hjalmar Gullberg & Torsten Uggla: Svensk biografisk kalender'', band I, Malmöhus län, Stockholm 1919, sid. 241.

Svenska botaniker under 1800-talet
Svenska innehavare av professors namn
Hedersdoktorer vid Lunds universitet
Personer verksamma vid Lunds universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien 
Födda 1838
Avlidna 1924
Män
Ledamöter av Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund
Forskare från Jönköping
Polyoximetylen

Polyoximetylen (POM) är en polymer och en elastisk termoplast. Alternativa namn polyformaldehyd eller acetalplast, då polymeren är uppbyggd av acetalgrupper. Handelsnamn är Acetal, Polyacetal, Delrin, Hostaform, Kepital  och Tenac.

Egenskaper
Densitet 1 400-1 500 kg/m3
Smältpunkt (tm) 175 °C (homopolymer) 165 °C (copolymer)
Tg ca -85 °C
Flampunkt 375 °C. Självantänder, ej självslocknande
Ogenomskinlig 
Hög värmetålighet 
God hållfasthet 
Låg friktion 

Polyoximetylen är inte UV-resistent, och bör därför inte användas i miljöer där långvarigt solljus förekommer. Det är även olämpligt för varmvattenarmaturer, eftersom det är känsligt för varmt vatten. 

Acetalplast förekommer som homopolymer och copolymer. Homopolymeren har bättre mekaniska egenskaper under kort tid, copolymeren har bättre egenskaper under lång tid plus bättre beständighet mot varmvatten.

Tillverkning
Vid skärande bearbetning är POM kortspånig och lämpar sig därför väl för bearbetning i automatmaskiner. Materialet kan varmbockas och svetsas med ultraljud och friktion, men är svårt att limma. Går bra att formspruta och dra till tråd och stångprofiler. Kan som råmaterial levereras i form av skivor. Efter betning kan POM-detaljer övermålas med de flesta färgtyper.

Användning
Polyoximetylen  används bland annat till kugghjul, lager, snäpplås (på grund av mycket bra fjädring), rullar, gångjärn, flöjter och gitarrplektrum.

Konstruktioner där flera POM-detaljer glider mot varandra är olämpliga, eftersom delarna då kan hugga fast i varandra på grund av friktionssvetsning. I en kuggväxel med icke-ideal kuggprofil, där kraftöverföringen inte sker med rullning hela arbetscykeln, kan inte båda hjulen vara tillverkade av POM. Gångjärn av POM får inte användas hårt belastat i kontinuerlig drift så länge att glidytorna blir varma, för då finns risk för huggning genom friktionssvetsning.

Hälsa
Amerikanska Food and Drug Administration (FDA) har godkänt POM för användning vid livsmedelhantering.

Se även
Acetal

Källor

Plast

cs:Paraformaldehyd
Giovanni Battista Viotti

Giovanni Battista Viotti, född 23 maj 1753 nära Fontanetto Po, död 3 mars 1824 i London, var en italiensk kompositör och violinist.

Biografi 
 
Viotti väckte redan som åttaåring mäktiga personers uppmärksamhet genom sitt självlärda violinspel. Prins Alfonso dal Posso della Cistema gav honom möjlighet att studera för Gaetano Pugnani, med vilken han sedan (1780) gjorde konsertresor i Tyskland och Ryssland, till London och Paris. I Paris anställdes han av Marie-Antoinette. Överallt väckte han ofantligt uppseende, i synnerhet på de concert spirituel han gav i Paris 1782-83. Plötsligt upphörde han att spela offentligen och antog en privat kapellmästarsyssla vid en orkester som beskyddades av prinsarna Conti och Soubise. 

Sedan han lett Théâtre de Monsieur 1788 och italienska operan 1789-91, flyttade han till London, som han dock snart måste lämna såsom misstänkt för att vara agent i franska revolutionens tjänst. Han vistades då några år nära Hamburg, men återkom 1794 till London, där han sedan vistades i 25 år och med tiden slog sig på vinhandel. Ett tag var han direktör vid King's Theatre. I Paris uppträdde han dock igen 1802 med oförminskad framgång, och 1819 återkom han dit såsom direktör för Paris Opéra, men pensionerades redan 1822. 

I sitt spel utmärktes Viotti av nobelt patos, sjungande ton och outtömligt fantasirikt uttryck. Han var en bland de förste som tillämpade sonatformen på violinkonserter och anlitade orkesterns alla resurser som ackompanjemang. Hans kompositioner utgör en oumbärlig ingrediens i en violinists uppfostran, och av hans 29 konserter brukar framför allt den 22:a i a moll spelas, varjämte hans violinduetter anses stå tillbaka endast för Spohrs. 

Hans förnämsta elever var Pierre Rode och Pierre Baillot; genom dem blev han upphovsman till franska violinistskolan. Han ägde flera Stradivarius, varför några exemplar bär hans namn. 1835 författade han ett musikteorietiskt arbete, Méthode théorique et pratique de violon.

Verk 
29 violinkonserter:
 1, C-Dur, 1782
 2, E-Dur, 1782
 3, A-Dur, 1781; med ny andra sats 1782
 4, D-Dur, 1782
 5, C-Dur, 1782
 6, E-Dur, 1782
 7, B-Dur, c:a 1783-86
 8, D-Dur, c:a 1783-86
 9, A-Dur, c:a 1783-86
 10, B-Dur, c:a 1783-86
 11, A-Dur, 1787
 12, B-Dur, 1787-88
 13, A-Dur, 1788
 14, a-moll, c:a 1788-89
 15, B-Dur, c:a 1788-89
 16, e-moll, c:a 1789-90 (Mozart skrev trumpet- och pukstämmorna till första och tredje satsen, KV470a)
 17, d-moll, c:a 1790-91
 18, e-moll, c:a 1790-93
 19, g-moll, 1791. Reviderad av Viotti 1818
 20, D-Dur, c:a 1792-95
 21, E-Dur, c:a 1792-97
 22, a-moll, c:a 1803
 23, G-Dur, c:a 1793-94
 24, h-moll, c:a 1793-97
 25, A-Dur, c:a 1795-96
 26, B-Dur, c:a 1793-97
 27, C-Dur, c:a 1794-96
 28, a-moll, c:a 1803-12
 29, e-moll, c:a 1801-17
 3 konserter för två violiner
 21 stråkkvartetter
 21 stråktrios
 51 violinduetter
 18 violinsonater

Källor 

HOSAM Giovanni Battista Viotti

Vidare läsning

Italienska klassiska kompositörer
Italienska violinister
Violinister under 1700-talet
Violinister under 1800-talet
Italienska musiker under 1700-talet
Italienska musiker under 1800-talet
Personer från provinsen Vercelli
Födda 1753
Avlidna 1824
Män
Ugglan
Järn(II)klorid

Järndiklorid är en förening av järn och klor som har formeln FeCl2. Den förekommer naturligt i form av mineralet rokühnit.

Framställning 
Järndiklorid framställs industriellt genom att lösa upp slaggprodukter från stålproduktion i saltsyra (HCl).

Även vid utvinning av titan produceras järn(II)klorid genom att malmen (som innehåller både järn och titan) behandlas med saltsyra.

Användning 
 Järndiklorid används som flockningsmedel vid avloppsrening och för att fälla ut kromat-joner.
 Det används också som reduktionsmedel vid organisk syntes.

Se även 
 Järn(III)klorid
 Tenn(II)klorid
 Koppar(II)klorid

Järnföreningar
Klorider
Asige kyrka

Asige kyrka är en kyrkobyggnad som sedan 2010 tillhör Susedalens församling (tidigare Asige församling) i Göteborgs stift.
Platsen där kyrkan står är en sandig platå ovanför Suseån i kyrkbyn Asige, nordost om Slöinge i Falkenbergs kommun.

Kyrkobyggnaden
Stenkyrkan, vars äldsta delar troligen är från 1200-talet, består av rektangulärt långhus med tresidig östmur samt kyrktorn i väster. I det inre avskiljs högaltaret med träskärm från bakomliggande sakristia. Ingång finns i väster via tornets bottenvåning samt mitt på långhusets sydsida. Vid en omfattande yttre restaurering 1978 gavs möjlighet att studera kyrkans murverk och komplexa byggnadskronologi. 

Kyrkan är helt och hållet murad av rå eller kluven gråsten. I det nuvarande långhusets norra och södra murar finns betydande partier av en medeltidskyrka bevarade. Det nuvarande, tresidiga korpartiet tillkom åren 1805–1806 då kyrkan förlängdes åt öster. Kyrktornet tillfogades 1847 och ersatte därmed klockstapeln. Tornspiran som kröns av en tupp tillkom 1890. Kyrkans exteriör präglas framförallt av en historicerande omdaning 1890. Långhusets sydportal framhävs med utskjutande risalit. Den höga tornspiran samt långhusets valmade sadeltak har täckning med rödmålad plåt. Kyrkorummet karaktäriseras av 1800-talets strama klassicism. Det vitputsade kyrkorummet kröns av ett flackt tunnvalv av trä, med markerad taklist. Kyrkans fasta inredning förnyades under 1800-talets andra hälft.

Inventarier
 Det har funnits en dopfunt i täljsten från 1200-talets senare hälft. Den kasserades omkring 1900 och slogs sönder. Endast två ornamenterade fragment i Starrkärrskolans stil återstår. De förvaras på Hallands konstmuseum.
 Dopfunten är av trä och från 1800-talet. Tillhörande lock har ornerad knopp i guld. Ovanför dopfunten hänger en basunängel från 1700-talet.
 Ett triumfkrucifix från 1200-talet hänger på södra väggen.
 Altaruppsatsen är utförd i nyklassisk stil 1867 av Johannes Johansson i Mjöbäck. Tidigare altaruppsats från 1600-talet är deponerad på Halmstads konstmuseum.
 Predikstolen är också utförd av Johannes Johansson i Mjöbäck och i en stil som harmonierar med altaruppsatsen och har färgerna rosa, grått, ljusblått och guld.

Klockor
I tornet hänger två klockor. Den äldre från 1614 har latinsk inskription. Den yngre är gjuten 1955.

Orgel
Läktarorgeln historia är oklar. Den första byggdes 1857 av Grankvist. Salomon Molander renoverade den 1877 och man vet inte om fasaden är från detta år eller härstammar från den första orgeln. Instrumentet har genomgått flera renoveringar men har fått behålla sin ursprungliga tonskala och är sedan 1985 kulturminne. Orgeln har tolv stämmor fördelade på manual och pedal. 
En liten kororgel med bänk står i korets södra sida.

Bilder

Referenser

 Församling informerar om kyrkan

Vidare läsning

Externa länkar 
 Susedalens församling

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Falkenbergs kommun
Kyrkobyggnader invigda under 1100-talet
Linda Keough

Linda Keough, född den 26 december 1963 i London, är en brittisk före detta friidrottare som tävlade i kortdistanslöpning.

Keoughs främsta meriter kom som en del av brittiska stafettlag på 4 x 400 meter. Vid både EM 1990 och vid VM 1993 ingick hon i stafettlag som slutade på tredje plats.

Personliga rekord 
 400 meter - 50,98 från 1991
 800 meter - 2.01,82 från 1993

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1963
Brittiska kortdistanslöpare
Kvinnor
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från Storbritannien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1988
Idrottare från London
Kennedy Ochieng

Kennedy Ochieng, född den 30 december 1971, är en kenyansk före detta friidrottare som tävlade i kortdistanslöpning.

Ochieng tävlade huvudsakligen på 400 meter och var i VM-final vid VM 1993 i Stuttgart där han slutade på åttonde plats. Han vann guld vid Afrikanska mästerskapen i friidrott 1993 och vid allafrikanska spelen 1999. 

Han ingick i Kenyas stafettlag på 4 x 400 meter som blev silvermedaljörer vid VM 1993 efter USA.

Personliga rekord 
 400 meter - 44,77 från 1999

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1971
Kenyanska kortdistanslöpare
Män
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Kenya
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Kenya
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Simon Kemboi

Simon Kemboi, född den 1 mars 1967 i Nandi, är en kenyansk före detta friidrottare som tävlade i kortdistanslöpning.

Kemboi tävlade huvudsakligen på 400 meter. Hans främsta merit är bronsmedaljen vid Afrikanska mästerskapen i friidrott 1993. Han ingick i det kenyanska stafettlaget på 4 x 400 meter som blev silvermedaljörer vid VM 1993 i Stuttgart. 

Inför Olympiska sommarspelen 2000 testades han positivt för Nandrolon.

Personliga rekord 
 400 meter - 44,94 från 1993

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1967
Kenyanska kortdistanslöpare
Män
Kenyanska dopningsfall
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från Kenya
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Kenya
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
John S. Harris

John Spafford Harris, född 18 december 1825 i Cortland County, New York, död 25 januari 1906 i Butte, Montana, var en amerikansk republikansk politiker. Han representerade delstaten Louisiana i USA:s senat 1868-1871.

Harris flyttade 1863 till Natchez. Han var verksam som plantageägare efter amerikanska inbördeskriget.

Harris var delegat till Louisianas konstitutionskonvent år 1868. Han tillträdde 8 juli 1868 som senator för Louisiana i samband med att delstaten på nytt fick representation i USA:s kongress efter kriget. Han efterträddes 1871 av Joseph R. West. Han arbetade från och med 1881 som lantmätare i Montanaterritoriet. 

Harris grav finns på Forestvale Cemetery i Helena, Montana.

Källor

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Ledamöter av USA:s senat från Louisiana
Amerikanska republikaner
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Cortland County
Födda 1825
Avlidna 1906
Män
Newton C. Blanchard

Newton Crain Blanchard, född 29 januari 1849 i Rapides Parish i Louisiana, död 22 juni 1922 i Shreveport i Louisiana, var en amerikansk demokratisk politiker och jurist. Han representerade delstaten Louisiana i båda kamrarna av USA:s kongress, först i representanthuset 1881–1894 och sedan i senaten 1894–1897. Han var guvernör i Louisiana 1904–1908.

Blanchard avlade 1870 juristexamen vid University of Louisiana (numera Tulane University). Han inledde 1871 sin karriär som advokat i Shreveport.

Blanchard efterträdde 1881 Joseph Barton Elam som kongressledamot. Senator Edward Douglass White avgick 1894 efter att ha blivit utnämnd till USA:s högsta domstol. Blanchard tillträdde som senator och satt kvar till slutet av Whites mandatperiod men kandiderade inte till en hel mandatperiod i senaten. Han efterträddes 1897 av Samuel D. McEnery.

Blanchard tjänstgjorde som domare i Louisianas högsta domstol 1897–1903. Han efterträdde 1904 William Wright Heard som guvernör och efterträddes fyra år senare av Jared Y. Sanders.

Blanchard är begravd på Greenwood Cemetery i Shreveport.

Referenser

Externa länkar 
 Biografi på National Governors Associations hemsidor
 Biographical Directory of the United States Congress

Ledamöter av USA:s representanthus från Louisiana
Ledamöter av USA:s senat från Louisiana
Guvernörer i Louisiana
Amerikanska jurister
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1800-talet
Amerikanska politiker under 1900-talet
Alumner från Tulane University
Personer från Rapides Parish
Födda 1849
Avlidna 1922
Män
Eric Haydock

Eric Haydock, född 3 februari 1943 i Stockport i Greater Manchester, död 5 januari 2019, var en brittisk musiker och den ursprungliga basisten i The Hollies från december 1962 fram till 1966. Tidigare spelade han bas i The Dolphins, där han spelade tillsammans med blivande gitarristen i The Hollies Tony Hicks och trummisen Bobby Elliott. Han blev en av grundarna av The Hollies. Han var en av flera brittiska basister i början av 1960 att regelbundet använda en Fender Bass VI.

1965 började Haydock få betänkligheter mot hur gruppen sköttes, och efter många tvister med resten av bandet, fick han sparken i början av 1966 och ersattes av Bernie Calvert. Han bildade då ett rhythm and blues-band som kallades Haydock's Rockhouse, men bandet splittrades efter två misslyckade inspelningar, inklusive en cover av Sam Cookes "Cupid". Haydock gjorde ett nytt försök med Rockhouse under 1980-talet, men gruppen splittrades igen. Därefter arbetade han med musik i Stockport med omnejd.

Haydock var även under senare år aktiv inom musiken, mellan 2004 och 2007 spelade han bas i The Class of '64, med Len "Chip" Hawkes, tidigare i The Tremeloes. Haydock var medlem i Legends of the Sixties, tillsammans med den förre The Kinks-trummisen Mick Avory, f.d. Love Affair-medlemmen Martin Lyon, plus Graham Pollock f.d. The Mindbenders plus Ted Tomlin f.d. Love Affair.

Under 2008 dök Haydock upp i "identitet parade" på BBC Televisions, Never Mind the Buzzcocks.

Källor

Noter

Födda 1943
Brittiska basister
Män
The Hollies
Avlidna 2019
Personer från Stockport
Alexander Barrow

Alexander Barrow, född 27 mars 1801 nära Nashville, Tennessee, död 29 december 1846 i Baltimore, Maryland, var en amerikansk politiker (whig). Han representerade delstaten Louisiana i USA:s senat från 1841 fram till sin död.

Barrow studerade vid United States Military Academy 1816–1818. Han studerade sedan juridik och inledde 1822 sin karriär som advokat i Nashville. Han flyttade sedan till Louisiana och efter en tid övergav arbetet som advokat. Han var därefter verksam som plantageägare.

Barrow efterträdde 1841 Robert C. Nicholas som senator för Louisiana. Han avled 1846 i ämbetet och efterträddes av Pierre Soulé.

Barrow gravsattes på plantagen Afton Villa nära Bayou Sara i West Feliciana Parish.

Källor

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Födda 1801
Avlidna 1846
Ledamöter av USA:s senat från Louisiana
Män
Personer från Nashville
Alumner från United States Military Academy