kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rödstrupig barbett

Rödstrupig barbett (Psilopogon mystacophanos) är en fågel i familjen asiatiska barbetter inom ordningen hackspettartade fåglar. Den förekommer i Sydostasien. Arten minskar i antal, men beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Rödstrupig barbett är en stor smaragdgrön barbett med en kraftig mörk näbb. Olikt många barbetter har den tydliga dräktsskillnader mellan könen. Hanen har gula, svarta, blå och röda fläckar i ansiktet, medan honan bara har blå och röda. Sången är en ihållande serie med gutturala hoanden, eller en rad drillar som gradvis avstannar och övergår i hoanden. Tonerna är ”knackande”, skilda från de mer vittljudande hos rödkronad barbett.

Utbredning och systematik 
Rödstrupig barbett delas in i två underarter med följande utbredning:
 Psilopogon mystacophanos mystacophanos – förekommer i sydvästra Thailand samt på Malackahalvön, Sumatra och Borneo
 Psilopogon mystacophanos ampala – förekommer i Batuöarna (utanför västra Sumatra)

Släktestillhörighet 
Arten placerades tidigare liksom de allra flesta asiatiska barbetter i släktet Megalaima, men DNA-studier visar att eldtofsbarbetten (Psilopogon pyrolophus) är en del av Megalaima. Eftersom Psilopogon har prioritet före Megalaima, det vill säga namngavs före, inkluderas numera det senare släktet i det förra.

Levandesätt 
Rödstrupig barbett hittas i alla möjliga olika låglänta skogsmiljöer, från urskog till parker och trädgårdar. Födan består av frukt, huvudsakligen fikon, men också andra sorter som durian. Den intar även insektslarver och snäckor. Fågeln hackar ut ett bohål tre till sex meter upp i ett träd eller i ett myrbo. Däri lägger den två till fyra ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som nära hotad (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Asiatiska barbetter
Fåglar i orientaliska regionen
Svartbrynad barbett

Svartbrynad barbett (Psilopogon oorti) är en fågel i familjen asiatiska barbetter inom ordningen hackspettartade fåglar.

Utbredning och systematik 
Svartbrynad barbett förekommer i bergsskogar på Malackahalvön och Sumatra. Tidigare betraktades arten indokinesisk barbett som underart till svartbrynad barbett och vissa gör det fortfarande.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Asiatiska barbetter
Fåglar i orientaliska regionen
Guldnackad barbett

Guldnackad barbett (Psilopogon pulcherrimus) är en fågel i familjen asiatiska barbetter inom ordningen hackspettartade fåglar.

Utseende och läte  
Guldnackad barbett är en gnistrande smaragdgrön barbett, med lysande puderblått på hjässa och strupe. Den guldfärgade nacken som gett den sitt namn kan vara svår att se. Lätet består av två ihåliga toner följt av en snabb, stigande drill.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergsområden på norra Borneo. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arten placerades tidigare liksom de allra flesta asiatiska barbetter i släktet Megalaima, men DNA-studier visar att eldtofsbarbetten (Psilopogon pyrolophus) är en del av Megalaima. Eftersom Psilopogon har prioritet före Megalaima, det vill säga namngavs före, inkluderas numera det senare släktet i det förra.

Levnadssätt 
Guldnackad barbett hittas i bergsskogar från 1000 till 3000 meters höjd eller mer, högre upp än andra barbetter. Den är trög i rörelserna och ofta svår att upptäcka när den födosöker på medelhög till hög nivå i träden.

Status och hot 
Arten har ett begränsat utbredningsområde och tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Asiatiska barbetter
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Borneo
Rödkronad barbett

Rödkronad barbett	(Psilopogon rafflesii) är en fågel i familjen asiatiska barbetter inom ordningen hackspettartade fåglar.

Utseende och läte 
Rödkronad barbett är en stor (26 cm) och satt grön barbett. Båda könen har röd hjässa, en röd fläck framför ögat och på sidan av halsen, svart och gult ansikte, brett ögonbrynsstreck och blå strupe. Den skiljer sig från liknande arter genom kombination av helt röd hjässa, blå linke över ögat och gul fläck i ansiktet. Sången inleds med låga "took" som sedan accelererar, ibland avslutat i en snabb drill. Den upprepas monotont, två till tre gånger i minuten.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i södra Myanmar och på Malackahalvön, Sumatra, Borneo, Bangka och Belitung. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arten placerades tidigare liksom de allra flesta asiatiska barbetter i släktet Megalaima, men DNA-studier visar att eldtofsbarbetten (Psilopogon pyrolophus) är en del av Megalaima. Eftersom Psilopogon har prioritet före Megalaima, det vill säga namngavs före, inkluderas numera det senare släktet i det förra.

Levnadssätt 
Rödkronad barbett hittas i låglänta områden, under 600 meters höjd på asiatiska fastlandet, mestadels under 250 meter på Borneo och under 500 meter på Sumatra. Den bebor ursprunglig skog liksom uppvuxen ungskog, Shorea pavonina-skog och dipterokarpskogar på sluttningar. Den kan också förekomma i gummiplantage eller odlingar med durian (Durio zibethinus). Födan består av olika sorters frukter, men även insekter som den kan gräva ut ur barken med sin kraftiga näbb. Arten häckar januari–juli, mellan november och maj. Boet hackas ut ur ett träd på en till fem meters höjd.

Status 
Arten har en vid utbredning, men förekommer i låglänta städesgröna skogar där skogsarvverkningen är mycket omfattande. Den tros därför minska relativt kraftigt i antal. IUCN kategoriserar den som nära hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Sir Thomas Stamford Raffles (1781–1826), en brittisk statsman, viceguvernör av Java och grundare av Singapore.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Asiatiska barbetter
Fåglar i orientaliska regionen
Ceylonbarbett

Ceylonbarbett (Psilopogon rubricapillus) är en fågel i familjen asiatiska barbetter inom ordningen hackspettartade fåglar.

Utseende 
Ceylonbarbetten är en liten (16–17 cm), knubbig och grön barbett med rödaktiga ben och fötter. Den är mycket lik malabarbarbetten, men denna är något större, något gulare undertill och svagt fläckad på bröst och flanker samt har rött istället för gult på kind, ögonbryn och strupe.

Utbredning och systematik 
Arten förekommer enbart på Sri Lanka. Tidigare behandlades även malabarbarbett som underart till ceylonbarbetten men den har idag fått artstatus.

Släktestillhörighet 
Arten placerades tidigare liksom de allra flesta asiatiska barbetter i släktet Megalaima, men DNA-studier visar att eldtofsbarbetten (Psilopogon pyrolophus) är en del av Megalaima. Eftersom Psilopogon har prioritet före Megalaima, det vill säga namngavs före, inkluderas numera det senare släktet i det förra.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Asiatiska barbetter
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Sri Lanka
Större barbett

Större barbett (Psilopogon virens) är en fågel i familjen asiatiska barbetter inom ordningen hackspettartade fåglar.

Utseende och läte 
Större barbett är den största arten i familjen med en kroppslängd på 32-35 centimeter. Den har en mycket stor, gul näbb, blåaktigt huvud och brunt på bröst och mantel. Undersidan är gulaktig med olivfärgade längsgående streck. Nedre delen av ryggen samt stjärten är gröna, medan undre stjärttäckarna är röda. Lätet är ett vitt ljudande och ihållande piho piho....

Utbredning och systematik 
Större barbett delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Psilopogon virens marshallorum – nordöstra Pakistan och nordvästra Indien till västra Nepal
 Psilopogon virens magnifica – östra Nepal till centrala Assam
 Psilopogon virens clamator (inklusive mayri) – nordöstra Assam, norra Myanmar, sydvästra Kina (västra Yunnan) och nordvästra Thailand
 Psilopogon virens virens (inklusive indochinensis) – centrala Myanmar och sydöstra Kina till nord-centrala delen av Thailand och norra Vietnam

Vissa urskiljer även underarten indochinensis med utbredning i respektive norra Vietnam.

Släktestillhörighet 
Arten placerades tidigare liksom de allra flesta asiatiska barbetter i släktet Megalaima, men DNA-studier visar att eldtofsbarbetten (Psilopogon pyrolophus) är en del av Megalaima. Eftersom Psilopogon har prioritet före Megalaima, det vill säga namngavs före, inkluderas numera det senare släktet i det förra.

Levnadssätt 
Fågeln lever i skogsområden, både lövfällande och städsegröna, samt beskogade dalar på bergssluttningar. Den lever av olika sorters frukt, framför allt fikon, bär, vilda plommon, bär från murgröna samt berberis. Större barbett häckar från februari till augusti eller september, ibland med två eller till och med tre kullar. Den är stannfågel, men fåglar som häckar över 800 meters höjd flyttar till lägre nivåer efter häckningen.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig i Indien och lokalt förekommande i Pakistan.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Asiatiska barbetter
Fåglar i orientaliska regionen
Vitkindad barbett

Vitkindad barbett (Psilopogon viridis) är en fågel i familjen asiatiska barbetter inom ordningen hackspettartade fåglar. Arten förekommer endast i Indien.

Utseende och läten 
Vitkindad barbett är en 23 cm lång grön barbett med brun näbb. Ett vitt ögonbrynsstreck och vita kinder kontrasterar med brun hjässa och nacke. Strupen är vitaktig och på det bruna bröstet syns tydlig vit streckning. Lätet beskrivs i engelsk litteratur som ett "pucock, pucock, pucock.".

Utbredning och systematik 
Vitkindad barbett förekommer i låglänta områden i västra, centrala och sydvästra Indien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arten placerades tidigare liksom de allra flesta asiatiska barbetter i släktet Megalaima, men DNA-studier visar att eldtofsbarbetten (Psilopogon pyrolophus) är en del av Megalaima. Eftersom Psilopogon har prioritet före Megalaima, det vill säga namngavs före, inkluderas numera det senare släktet i det förra.

Levnadssätt 
Vitkindad barbett hittas i höglänta skogar, lundar och trädgårdar. Den är en strikt trädlevande fruktätare som är väl kamouflerad i lövverket och svår att få syn på. Fågeln häckar i ett trädhål.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som förhållandevis vanlig i hela utbredningsområdet.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Asiatiska barbetter
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Indien
Brunhuvad barbett

Brunhuvad barbett (Psilopogon zeylanicus) är en fågel i familjen asiatiska barbetter inom ordningen hackspettartade fåglar som förekommer på Indiska subkontinenten.

Utseende och läte 
Brunhuvad barbett är en 27 cm lång grön och brun fågel. Den har fint streckat brunt huvud och bröst, brun strupe och orange bar hud kring ögat och näbb (blekare utanför häckningstid). Vingtäckarna är vitfläckiga. Till skillnad från liknande streckad barbett saknas streckning på flanker och buk nästan helt. Lätet är ett monotont "kutroo kutroo kutroo..." eller "kutruk kutruk kutruk...".

Utbredning och systematik 
Brunhuvad barbett delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Psilopogon zeylanicus inornata – förekommer i västra delen av centrala och sydvästra Indien (Maharashtra, Goa och Karnataka)
 Psilopogon zeylanicus caniceps – förekommer i sydvästra Nepal och norra Indien
 Psilopogon zeylanicus zeylanica – förekommer i södra Indien (Kerala och södra Tamil Nadu) och Sri Lanka

Brunhuvad barbett tros vara nära släkt med streckad barbett och har tidigare behandlats som samma art. Ingen hybridisering har dock påvisats där arternas utbredningsområde överlappar i norra Indien och sydvästra Nepal.

Släktestillhörighet 
Arten placerades tidigare liksom de allra flesta asiatiska barbetter i släktet Megalaima, men DNA-studier visar att eldtofsbarbetten (Psilopogon pyrolophus) är en del av Megalaima. Eftersom Psilopogon har prioritet före Megalaima, det vill säga namngavs före, inkluderas numera det senare släktet i det förra.

Levnadssätt 
Brunhuvad barbett påträffas i skogsområden och i träd nära bebyggelse. Den lever av frukt, framför allt fikon, samt bär (bland annat kaffe) men även tomater och odlade grönsaker. Fågeln häckar mellan februari och oktober i ett bohål som båda könen hjälps åt med att hacka ur.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig till ganska vanlig.

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Asiatiska barbetter
Fåglar i orientaliska regionen
Eldtofsbarbett

Eldtofsbarbett (Psilopogon pyrolophus) är en fågel i familjen asiatiska barbetter inom ordningen hackspettartade fåglar.

Utseende 
Eldtofsbarbetten är en 28–29 cm huvudsakligen grön barbett. Hanen har rödspetsade hjässfjädrar, grått ansikte, gul strupfläck kantat av ett svart bröstband och en röd tofs med fjädrar vid näbbroten som gett arten dess namn. Näbben är relativt kraftig, gul med ett svart band på mitten. Honan saknar det röda på hjässan och ungfågeln är mattare i färgerna.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergsskogar på Malackahalvön och Sumatra, men även funnen i södra Thailand. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Eldtofsbarbetten placerades tidigare som ensam art i släktet Psilopogon. Genetiska studier har dock visat att den är fylogenetiskt inbäddad bland arterna i det stora släktet Megalaima. Eftersom Psilopogon har prioritet före Megalaima, det vill säga namngavs före, inkluderas numera det senare släktet i det förra.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Asiatiska barbetter
Fåglar i orientaliska regionen
Psilopogon

Psilopogon är ett släkte i familjen asiatiska barbetter inom ordningen hackspettartade fåglar. Släktet omfattade tidigare endast arten eldtofsbarbett (Psilopogon pyrolophus). Sentida genetiska studier har dock visat att eldtofsbarbett tillhör samma klad som arter i släktet Megalaima, det dominerande släktet i familjen. Det har medfört att alla dessa arter nu placeras i samma släkte, där Psilopogon har prioritet. Inom släktet är artgränserna för vissa artkomplex omtvistade.

Arter i taxonomisk ordning 
Artlistan nedan följer den Tex and Leonard 2013, medan artantalet om 32 arter följer IOC, med kommentarer om avvikelser.
 Kopparslagarbarbett (Psilopogon haemacephalus)
 Malabarbarbett (Psilopogon malabaricus)
 Ceylonbarbett (Psilopogon rubricapillus)
 Borneobarbett (Psilopogon eximius)
 Blåörad barbett (Psilopogon duvaucelii)
 Psilopogon [c.] cyanotis – urskiljs som egen art av Birdlife International
 Gulörad barbett (Psilopogon australis)
 Eldtofsbarbett (Psilopogon pyrolophus)
 Större barbett (Psilopogon virens)
 Rödgumpad barbett (Psilopogon lagrandieri)
 Rödkronad barbett (Psilopogon rafflesii)
 Rödstrupig barbett (Psilopogon mystacophanos)
 Javabarbett (Psilopogon javensis)
 Guldnackad barbett (Psilopogon pulcherrimus)
 Gulkronad barbett (Psilopogon henricii)
 Eldpannad barbett (Psilopogon armillaris)
 Grönörad barbett (Psilopogon faiostrictus)
 Streckad barbett (Psilopogon lineatus)
 Brunhuvad barbett (Psilopogon zeylanicus)
 Vitkindad barbett (Psilopogon viridis)
 Gulpannad barbett (Psilopogon flavifrons)
 Guldstrupig barbett (Psilopogon franklinii)
 Halsbandsbarbett (Psilopogon auricularis) – behandlas ofta som underart till franklinii
 Bergbarbett (Psilopogon monticola)
 Brunstrupig barbett (Psilopogon corvinus)
 Gulskäggig barbett (Psilopogon chrysopogon)
 Mustaschbarbett (Psilopogon incognitus)
 Kinesisk barbett (Psilopogon faber)
 Taiwanbarbett (Psilopogon nuchalis)
 Turkosstrupig barbett (Psilopogon chersonesus)
 Svartbrynad barbett (Psilopogon oorti)
 Indokinesisk barbett (Psilopogon annamensis)
 Blåstrupig barbett (Psilopogon asiaticus)

Referenser

Externa länkar

Asiatiska barbetter
Fågelsläkten
Större umbraspett

Större umbraspett (Blythipicus pyrrhotis) är en asiatisk fågel i familjen hackspettar inom ordningen hackspettartade fåglar.

Kännetecken

Utseende 
Större umbraspett är en 27 centimeter lång, helbrun hackspett med lång, blek näbb. Ovansidan är rostfärgad med mörkbrun bandning. Hanen har en röd fläck på sidan av halsen. Ungfågeln har streckad hjässa och även undersidan är bandad.Den mindre arten mindre umbraspett (B. rubiginosus) har bland annat mörkare dräkt, svart stjärt och vissa även ett rött mustaschstreck.

Läten 
Hackspetten har en bred repertoar av läten: ett hård, dalande skratt, ett böljande torrt kacklande, ett högljutt tjatter och ekorrelika "kecker-rak-kecker-rak...".

Utbredning och systematik 
Större umbraspett delas in i fem underarter med följande utbredning:
 Blythipicus pyrrhotis pyrrhotis – förekommer i Nepal södra Kina (Sichuan, Yunnan), Laos och norra Vietnam
 Blythipicus pyrrhotis sinensis – förekommer i sydöstra Kina (Guizhou och Guangxi i Fujian)
 Blythipicus pyrrhotis annamensis – förekommer i högländerna i södra Vietnam
 Blythipicus pyrrhotis hainanus – förekommer i bergen på Hainan (södra Kina)
 Blythipicus pyrrhotis cameroni – förekommer i högländer på Malackahalvön

Släktskap 
Umbraspettarna tillhör en grupp hackspettar där även sultanspettarna i Chrysocolaptes och orangeryggig hackspett (Reinwardtipicus validus) ingår. Dessa är i sin tur systergrupp till de amerikanska jättespettarna i Campephilus.

Levnadssätt 
Större umbraspett påträffas i städsegrön skog upp till 2750 meters höjd, men oftast över 1000 meter. Den lever av termiter, myror och stora trädlevande larver från skalbaggar, men även andra insekter och ibland bär. Fågeln häckar mellan mars och juni i ett trädhål lågt i ett träd, mellan en och fyra meter ovan mark. Där lägger den två till fyra vita ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av habitatförlust, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som generellt ovanlig, dock lokalt vanlig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga släktesnamn hedrar den engelske zoologen Edward Blyth (1810-1873).

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Hackspettar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Mindre umbraspett

Mindre umbraspett (Blythipicus rubiginosus) är en fågel i familjen hackspettar inom ordningen hackspettartade fåglar.

Utseende och läte 
Mindre umbraspett är en 23–24 cm lång mörkt rödbrun hackspett med lysande gul näbb. På huvud och undersida är den mer gråbrun, med ljusare huvud hos honan än hanen. Lätet är ett tunt "tsik!" som ibland dras ut i längre serier.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i södra Myanmar och sydvästra Thailand samt på Malackahalvön, Sumatra och Borneo. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Mindre umbraspett hittas i både låglänta och bergsbelägna skogar, till 900 meters höjd i Thailand, 1800 meter på andra ställen i Sydöstasien och till 2200 meter på Sumatra. Där ses den ofta födosöka lågt, på eller nära marken i tät undervegetation, ofta på lågor. Arten slår gärna följe i artblandade flockar. Fågeln häckar mellan december och maj i Malaysia, medan bofynd gjorts i januari på Borneo.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga släktesnamn hedrar den engelske zoologen Edward Blyth (1810-1873).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Hackspettar
Fåglar i orientaliska regionen
Guayaquilspett

Guayaquilspett (Campephilus gayaquilensis) är en fågel i familjen hackspettar inom ordningen hackspettartade fåglar.

Utbredning 
Fågeln förekommer i arida låglänta områden vid Stilla havet i sydvästra Colombia och nordvästra Peru (Cajamarca).

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns svenska och vetenskapliga artnamn syftar på staden Guayaquil i Ecuador.

Referenser

Externa länkar 

Hackspettar
Fåglar i neotropiska regionen
Mayaspett

Mayaspett (Campephilus guatemalensis) är en fågel i familjen hackspettar inom ordningen hackspettartade fåglar.

Utseende och läte 
Mayaspetten är en stor hackspett med en längd på 37 cm. Den liknar i stort neotropisk spillkråka, men är större och kraftigare. Adulta fågeln är mestadels svart ovan med ljus näbb, buskig tofs och vita linjer utmed skuldrorna som nästan möts i ett "V" på ryggen. Strupen är svart och resten av undersidan vit med täta svarta tvärband. Hanen har rött på huvud och huvudtofs, medan honan är svart på tofsen och på strupen. Honan skijer sig tydligt från hona neotropisk spillkråka genom avsaknad av vitt strimma i ansiktet.

Liksom andra Campephilus-hackspettar trummar mayaspetten karakteristiskt med två snabba och kraftfulla slag. Bland lätena hörs nasala skallrande ljud och ett "keeu keeu keeu".

Utbredning och systematik 
Mayaspett förekommer i låglänta områden i Centralamerika och delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Campephilus guatemalensis nelsoni – västra Mexiko (södra Sonora till Oaxaca)
 Campephilus guatemalensis regius – nordöstra Mexiko (Tamaulipas till Veracruz)
 Campephilus guatemalensis guatemalensis – södra Mexiko (Veracruz) till västra Panama

Levnadssätt 
Mayaspetten hittas i fuktiga skogar och kringliggande öppnare områden. Den lägger två vita ägg i ett bohål tre till 30 meter i ett träd. Äggen ruvas och ungarna matas av båda föräldrar. Underfödosök hackar den ofta ut relativt stora hål i jakt på insekter som skalbaggar och larver. Den kan också äta bär, ödlor och frukt.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen 50 000 till en halv miljon vuxna individer.

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hackspettar
Fåglar i neotropiska regionen