kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
De tre gracerna (Rubens)

De tre gracerna är en målning av Rubens som finns på Museo del Prado i Madrid. Den är utförd i olja på pannå och är 221 cm hög och 181 cm bred.

Analys av tavlan 
Liksom i andra målningar med mytologiskt motiv, målar Rubens det så mycket mer annorlunda än de konstnärer som varit före honom. Detta arbete, som brukar anses markera början av det flamländska måleriet, är en motsats till den tidigare Gracerna av Raphael som kännetecknas av en allmän känsla av kyskhet. Rafaels gracer föreställer Zeus döttrar och kan sägas vara typisk för tidens skönhetsideal medan Rubens visar en mer sensuell skönhet. Aglaia, Thalia och Euphrosyne var för Rubens inte mer än en ursäkt för att måla tre ”akademiska” kvinnor, en reproduktion av hans vanliga modellers sprudlande kroppsformer.

Kompositionen följer den klassiska modellen och visar gracerna helt nakna och tillsammans, men förhållandet mellan de tre personerna som håller varandra i armarna, den genomskinliga slöjan som täcker dem, och deras utseende, ger psykologiskt sett en ny sammanhållning av gruppen. Kompositionen med de tre gracerna bildar en triangel, och den mellersta gracen vänder ryggen åt betraktaren, med huvudet vänt och stödjande på sina väninnor.

De tre vackra kvinnorna kännetecknas av en mjukhet i huden och med yppiga konturer. De verkar snarare vara tre otvungna backanter än den grekiska mytologins pryda chariter. Bortsett från dessa realistiska drag präglas kompositionen av den elegans med vilken mästaren från Flandern har grupperat de tre kvinnorna, och hans djupa kunskap framträder tydligt i det sätt han har utformat kropparnas mjukhet, rundhet och fräschhet. De lätta hudtonerna utstrålar ljus till resten av verket. Trion är omgiven av ett träd till vänster och ett gyllene ymnighetshorn till höger, från vilket strömmar vatten, med en blomstergirland i toppen.

Till detta kommer en magnifik varm färg, glänsande och ljus mot en fond av ett pittoreskt landskap av stor subtilitet. I landskapet kan man urskilja små betande djur.

Det sägs att minst en av personerna är en avbildning av Rubens andra hustru, Hélène Fourment, eller till och med variationer av hans hustrus ansikte. Andra tror sig känna igen ansiktsdragen hos målarens två hustrur Isabella Brant och den redan nämnda Helena Fourment.

Tavlan införskaffades av kung Filip IV av Spanien efter målarens död (30 maj 1640) när målarens tillgångar såldes ut. Målningen prydde en av salarna i Alcázar de Madrid och kom till Museo del Prado under 1800-talet.

Se även 
 Chariter

Referenser

Allmänna källor 

 Innehållet i denna artikel innehåll material från Diccionario Enciclopédico Hispano-Americano från 1898, som är Public domain 
 Cirlot, L. (dir.), Museo del Prado I, Col. «Museos del Mundo», Tomo 6, Espasa, 2007. , pág. 185

Noter

Externa länkar 
 Las tres Gracias, Museo del Prado 
 Audioguía educativa sobre el cuadro de Las tres Gracias 

Målningar av Peter Paul Rubens
Målningar från 1600-talet
Målningar på Pradomuseet
Nakenhet
Målningar med motiv från grekisk-romersk mytologi
Kristina Larsson

Kristina Larsson, född Persdotter (senare Persson) 22 juli 1849 i Lund, död där 29 oktober 1926, var en svensk naturläkare, en så kallad klok gumma, verksam i Lund i Skåne. Hon var officiellt barnmorska, men behandlade i själva verket tillstånd i allt från dövhet till psykisk sjukdom. Många av hennes patienter kom från Danmark där hon var känd som "den kloge Kone i Lund".

Larsson var gift med vaktmästaren Hans Larsson (1844–1915) i Lund. Hon höll mottagning på Nygatan 16 i Lund. Hon biograferades 1894 i veckotidningen Idun för sina förtjänster, då hon uppgavs ha varit verksam i mer än tio års tid. Tidningen, som brukade ge porträtt av Sveriges framstående kvinnor, brukade normalt inte biografera kloka gummor, men hade inför artikeln fått rekommendationer om Larsson från nöjda patienter från Lund inom alla samhällsklasser och även av akademiska kretsar, som garanterade att Larsson inte var någon kvacksalvare. 

Hennes mest kända behandlingsmetod uppges ha varit en form av kontroll över blodomloppets banor. 
"De flesta sjukdomar, däribland öfveransträngning vid tankearbete samt den omtvistade reumatismen, uppkomma genom oregelmässigheter i blodomloppet och försvinna åter, så snart detta återställes i sitt normala skick. Fru Larssons metod består däruti, att hon medels en sakta yttre behandling tilltrycker vissa blodkärl och därigenom tvingar blodet att taga sig fram på andra vägar. Med användandet af sin skarpsinniga kombinationsförmåga kan hon, genom att placera sina fingrar samtidigt på två eller tre ställen af patientens kropp, reglera blodcirkulationen på stora delar af densamma, sålunda bortarbetande blodöfverfyllnaden på somliga ställen och tillförande blod på behöfvande ställen. Särskildt skicklig är hon i behandlandet af kvinnliga sjukdomar, hvarjämte hon visat sig såsom en ovanlig kännare och botare af mjältens och blindtarmens sjukdomar, dessa bägge kinkiga organ, som utgjort läkekonstens svåraste stötestenar. Och vid kroniska sjukdomar har hon genom sin yttre behandling vunnit särdeles lyckade resultat."

Källor

Svenska botare
Födda 1849
Avlidna 1926
Kvinnor
Svenska barnmorskor
Daimler-Benz DB 600

Daimler-Benz DB 600 var en tysk flygmotor under andra världskriget tillverkad av Daimler-Benz. Produktionen startade under 1930-talet.

Externa länkar 

DB 600
V12-motorer
Fant (släkt)

Fant är ett svenskt efternamn, som bärs av en svensk släkt, ursprungligen stammande från Finland och känd sedan 1500-talet. Den 31 december 2012 var det 260 personer i Sverige med efternamnet Fant.

Släktnamnet antogs av rådmannen i Vasa Mikael Fant, efter Fantas gård i Österbotten. Under Stora nordiska kriget överflyttade dennes sonsons son Michael Fant den äldre (1676–1746) till Sverige, där han blev prost i Alfta.

Dennes söner var hovpredikanten och kyrkoherde i Eskilstuna Michael Fant den yngre och riksdagsmannen, teologie doktorn och kyrkoherden i Leksands socken Johan Michael Fant.

Personer med efternamnet Fant 

 Andreas Michael Fant (1763–1813), pedagog och teolog
 Carl Johan Fant (1798–1875), biblioteksman
 Carl Johan Michael Fant (1851–1915), pedagog och filologisk författare
 Christer Fant (född 1953), skådespelare
 Claes-Göran Fant (född 1951), generallöjtnant
 Eric Michael Fant (1754–1817), historiker och teolog
 Erik Fant (1889–1954), arkitekt
 Fred Fant (1907–1999), jurist och direktör
 Fredrik Fant (1852–1921), fångvårdsman och pedagog
 Georg Fredric Fant (1768–1823), historiker och teolog
 George Fant (1916–1998), skådespelare
 Gunnar Fant, förgreningssida
 Gunnar Fant (1879–1967), jurist och borgmästare
 Gunnar Fant (1919–2009), lingvist, ingenjör och professor
 Göran Fant (1939–2017), författare, musik- och litteraturvetare
 Johan Eric Fant (1815–1869), kyrkoherde och författare
 Johan Michael Fant (1735–1813), präst
 Kenne Fant (1923–2016), skådespelare, regissör och författare
 Maj Fant, född Lindberg (1930–1995), socionom, författare och journalist
 Mikael Fant, förgreningssida
 Michael Fant (1718–1754), präst
 Michael Fant (1928–1967) skådespelare
 Mikael Fant (född 1971), författare
 Stina Fant, född Nordwall (1898–1992), konstnär

Källor 

 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Svenska släkter
Svensk uppslagsbok
Släkter från Österbotten
Gracer

Gracer kan avse:

Gracer – mytologiska väsen inom bland annat grekisk mytologi, se Chariter
De tre gracerna (Rubens) – en målning av Rubens som finns på Museo del Prado i Madrid
De tre gracerna (skulptur) – en nyklassicistisk skulptur, i marmor av Antonio Canova
De tre gracerna – ett namn under vilket tre hovdamer vid Gustav III:s hov blev kända i historien
Kristina Andersson (naturläkare)

Kristina eller Christina Gunnarsdotter, senare Andersson, född 1837, död 1912, var en svensk naturläkare, en så kallad klok gumma. Hon var rikskänd som "Prekebogumman" och anlitades av patienter från hela Västsverige. Hon har blivit en del av sin trakts legendflora och föremål för olika historier och berättelser. 

Kristina Andersson höll sin mottagning i en egen sjukstuga på gården Prekebo vid Öxabäck. Prekebogumman ska ha varit kapabel att bota patienter läkaren misslyckades med. Hon var känd långt utanför sin hemtrakt, och patienter kom till henne från hela västra Sverige. Hon ägnade sig också åt forskning. Efter hennes död fann man ett laboratorium med odling av mögel i provrör.   

Prekebogummans hemområde har senare blivit ett utflyktsmål för turister.

Referenser
 
 

Svenska botare
Födda 1837
Avlidna 1912
Kvinnor
Lundakvinnan

Lundakvinnan kan syfta på:
 Elna Hansson (1814–1891), läkekvinna och klok gumma
 Johanna Maria Andersson (1835–1907), läkekvinna och klok gumma
De tre gracerna (skulptur)

De tre gracerna av Antonio Canova är en nyklassicistisk marmorskulptur föreställande de tre mytologiska gracerna. Zeus döttrar identifieras av några graveringar på statyn såsom, från vänster till höger: Euphrosyne, Aglaea och Thalia – som sades representera skönhet, charm och glädje. Gracerna närvarade vid banketter och samlingar främst för att underhålla och förnöja gudarnas gäster. Som sådana har de alltid visat sig vara attraktiva varelser för konstnärer genom åren, framträdande bland dessa är Sandro Botticelli och Bertel Thorvaldsen.

Konstnärlig teknik och effekt 
Arbetet är hugget ur ett enda stycke vit marmor. Canovas medhjälpare har huggit ut marmorn och huggit ut konturerna. Canova har sedan slutfört arbetet och gett stenen form så den mjuka huden på gracerna träder fram. Detta var ett varumärke för konstnären och verket visar en stark lojalitet till nyklassicismen inom vilken Canova var den ledande konstnären när det gällde skulptur. Linjerna är utsökta, raffinerade och eleganta.

De tre gudinnorna står nakna, tillsammans i en omfamning; deras huvuden vidrör nästan varandra i vad som många har beskrivit som ett verk av erotisk kraft. De står upp, lutade inåt, kanske diskuterande något gemensamt problem, eller så njuter de helt enkelt bara av att vara tillsammans. Deras frisyrer är likartade, med flätat hår som på hjässan hålls ihop av en knut.

Stilen är elegant och antyder förfining och klass; det finns en spröd skönhet i dem som är vanlig i skulpturer av Canova. Konsthistoriker har kommenterat den fridfulla balans som verkar finnas mellan de tre gracernas huvuden. Till skillnad från den vanliga kompositionen av de tre gracerna, som härrör från antiken (där de yttre figurerna är vända mot betraktaren och den mellersta kvinnan står med ryggen mot betraktaren), står Canovas kvinnor sida vid sida vända mot varandra.

De tre kvinnorna förvandlas till en genom omfamningen, förenade inte bara genom händerna, utan också med slöjan som berör alla tre. Gracernas enhet är ett av verkets viktigaste drag. I verkets första version, som gjordes på uppdrag av Joséphine de Beauharnais, står gracerna med fötterna på ett offeraltare smyckat med tre blomkransar och girlander som symboliserar deras nära och bräckliga band.

Barock kontra nyklassicism 
Canovas arbete utmanar barockens skönhetsideal som är en mycket kraftigare kropp, vilket kan ses i målningen  De tre gracerna av Rubens (Museo del Prado). Canovas ungdomliga gracer är nobla och smala.

Se även 
Chariter
Gracer
De tre gracerna

Referenser 

Eremtiagets webbplats
Scottish National Gallerys webbplats

Noter 

Skulpturer av Antonio Canova
Skulpturer 1816
Skulpturer på Eremitaget
Skulpturer på Victoria and Albert Museum
Skulpturer på Scottish National Gallery
Marmorskulpturer
Tretal
Skulpturer med motiv från grekisk-romersk mytologi
Gävle–Ockelbo Järnväg

Gävle–Ockelbo Järnväg (GOJ) är en normalspårig 1435 mm järnväg mellan Gävle och Ockelbo i Gävleborgs län. Banan är numera en del av Trafikverkets Norra stambanan.

Historia
Planer för en järnväg sattes igång 1874 på initiativ av Oslättfors bruk. Inget hände förrän 1882 då det bildades en kommitté som tog fram en kostnadskalkyl på 1 260 000 kr. Man sökte koncession, som beviljades den 17 november 1882, och fick aktier tecknade i Gävle–Ockelbo Järnvägsaktiebolag till ett belopp av 675 000 kr. Bolagsordningen godkändes den 1 december 1882 och ett obligationslån tecknades på 675 000 kr. Bygget påbörjades 1883 och banan öppnades den 15 oktober 1884. Kostnaden var 1,1 miljoner kr.

Trafiken utgick från Gävle S på Uppsala–Gävle Järnväg (UGJ), passerade Gävle C där det egna spåret började. Efter Gävle C passerade GOJ under Gävle–Dala Järnväg (GDJ). I Ockelbo anslöt banan till Statens Järnvägars (SJ) Stambanan genom Norrland. Senare byggdes Ostkustbanan (OKB) som gick parallellt med GOJ mellan Gävle C och Strömsbro. GOJ tecknade från början avtal med UGJ om drift och underhåll och hade inga egna fordon. Det mesta av trafiken var godstrafik med skogsprodukter till bruken vid kusten och banan fick förbättras med tyngre rälar och förstärkta broar.

Kontraktet med UGJ förnyades hela tiden och det sista gick ut 1935. UGJ köptes av Svenska staten 1933 och införlivades i SJ. SJ tog över trafik- och driftavtalet men ville inte förnya avtalet. SJ ville inte fortsätta driften eftersom de kunde använda den ursprungliga linjen via Sala/Krylbo för trafiken på Norrland. SJ fortsatte dock efter påtryckningar att köra fram till 1938 utan att betala något till GOJ. Efter att regeringen blev inblandad gick SJ med på att Svenska staten skulle köpa GOJ för 50 000 kr men marknadsvärdet var troligen närmare 10 gånger större. Köpet skedde den 1 juli 1938.  Termen "Förstatligande" passar i detta fall.

SJ som inte ville ha banan fick ändå nytta av den eftersom resorna till Norrland blev 38 km kortare. Det investerades i ny tyngre räls, elektrifiering och mindre kurvrättningar 1949 och 1974.

Banan är idag en del av Trafikverkets Norra stambanan.

Källor

Vidare läsning

Historiska järnvägslinjer i Sverige
Ej längre existerande svenska järnvägsbolag
Friidrott vid olympiska sommarspelen 1952

Friidrotten vid de olympiska sommarspelen 1952 i Helsingfors bestod av 33 grenar, 24 för män och 9 för kvinnor, och hölls mellan  20 och 27 juli 1952 på Helsingfors Olympiastadion. Antalet deltagare var 963 tävlande från 57 länder.

Medaljfördelning

Medaljörer

Herrar

Damer

Deltagande nationer 
Totalt deltog 963 friidrottare från 57 länder vid de olympiska spelen 1952 i Helsingfors.

Externa länkar
Isabella Nilsson

Yvonne Birgitta Isabella Nilsson, född 13 juni 1954, är en svensk museichef. Hon var chef för Göteborgs konstmuseum 1 juni 2009 - juni 2017. Hon har en bakgrund som museichef för ett antal andra institutioner och har även varit kulturchef för tidningen GT och redaktör för konsttidskriften Paletten. I juni 2017 tog Isabella Nilsson över som ständig sekreterare i Kungliga Akademien för de fria konsterna i Stockholm.

Biografi
Isabella Nilsson har en fil kand i konst-, litteratur- och musikvetenskap har tidigare varit lärare och föreläsare vid Göteborgs universitet. Senare har hon skrivit om kultur på Göteborgs-Posten och varit kulturchef på GT (1996-1998). 1988–1991 arbetade hon som redaktör för konsttidskriften Paletten. Hon har därefter i tur och ordning varit chef för Mölndals konsthall (1991–1996) och Uppsala konstmuseum. Åren 2004–2009 var Isabella Nilsson direktör för Millesgården, innan hon 2009 tillträdde som museichef för Göteborgs konstmuseum.

Serieintresse
Inför tillträdandet på posten som museichef i Göteborg uttalade Isabella Nilsson att hon ville ta in seriebilder, barnboksillustrationer och animation i museets verksamhet. Under hennes chefskap arrangerade museet bland annat den stora utställningen med Jan Lööf hösten-vintern 2011-2012. Detta kan ses i ljuset av hennes intresse för tecknade serier, som bland annat ledde till ett flerårigt (1985-1993) ordförandeskap för Göteborgs Seriefrämjande, en lokalförening inom den ideella föreningen Seriefrämjandet. Hon har även publicerat egna tecknade serier i seriefanzin-sammanhang.

Andra serierelaterade kopplingar är hennes fleråriga medlemskap i Seriefrämjandets prisjury för Urhundenplaketten samt rollen som ledamot i Kulturrådets arbetsgrupp till stöd för tecknade serier.

Utmärkelser och akademiledamotskap
  H.M. Konungens medalj i guld av 8:e storleken med Serafimerordens band (Kong:sGM8mserafb 2021) för förtjänstfulla insatser inom svenskt akademiväsende
 Hedersledamot av Konstakademien (HedLFrKA 2015)

Källor

Födda 1954
Levande personer
Kvinnor
Svenska serieteoretiker
Svenskt museifolk
Ledamöter av Konstakademien
Alexandre Levy

Alexandre Levy, född den 10 november 1864 i São Paulo, Brasilien, död den 17 januari 1892, var en brasiliansk kompositör, pianist och dirigent.

Levy skapade han en blandning mellan klassisk musik och Brasiliens populära folkmusik. Han dog i förtid vid 27 års ålder och hans hemstad har instiftat ett prestigefyllt pris till hans ära.

Referenser 

Födda 1864
Brasilianska kompositörer
Brasilianska pianister
Brasilianska dirigenter
Personer från São Paulo
Avlidna 1892
Män
Haglö

Haglö är en ö i Karlskrona skärgård. Ön är cirka 35 hektar stor och ligger öster om Tromtö och väster om Skillingenäs. Ön är naturvårdsskyddad och ingår i ett Natura 2000 område. På ön finns flera hundra år gamla ekar. I och kring dessa ekar finns den sällsynta läderbaggen. Havsörn besöker ofta Haglö och häckar i närheten av ön. Ön betas av får och shetlandsponny. På sommaren besöks ön av båtgäster som uppskattar öns natur och djur. På ön syns ofta den väldiga rovfågeln Havsörn, som häckar på grannön. Havet runt Haglö räknas som ett av Karlskrona skärgårds bästa fiskevatten gällande gädda. Det är inte ovanligt att får gäddor i 10 kilosklassen däromkring.

Externa länkar 
VISS - Haglö

Öar i Blekinge skärgård
Öar i Karlskrona kommun
Muskegon

Muskegon är en stad i den amerikanska delstaten Michigan med ett invånarantal på 38 318 personer (2020). Staden är administrativ huvudort (county seat) Muskegon County.

Kända personer från Muskegon 
 Justin Abdelkader, ishockeyspelare
 Heber Curtis, astronom
 David Leestma, astronaut
 Iggy Pop, sångare
 Haddon Sundblom, konstnär
 Bill Szymczyk, musikproducent

Referenser

Externa länkar
Incubus (film)

Incubus är en amerikansk långfilm från 1966 i regi av Leslie Stevens, med William Shatner, Allyson Ames, Eloise Hardt och Robert Fortier i rollerna. Under hela filmen talas enbart det konstruerade språket esperanto.

Rollista

Externa länkar 
 

Filmer 1966
Amerikanska skräckfilmer
Svartvita filmer
Esperantospråkiga filmer
Filmer i regi av Leslie Stevens
Leslie Stevens

Leslie Clark Stevens III, född 3 februari 1924 i Washington, D.C., död 24 april 1998 i Los Angeles, Kalifornien, var en amerikansk regissör.

Externa länkar

Män
Födda 1924
Avlidna 1998
Amerikanska TV-regissörer
Personer från Washington, D.C.
Amerikanska filmregissörer
Simning vid olympiska sommarspelen 1900

Simningen vid olympiska sommarspelen 1900 i Paris bestod av sju grenar och hölls mellan den 11 och 19 augusti 1900 i Seine. Antalet deltagare var 76 tävlande från 12 länder.

Medaljfördelning

Medaljörer

Deltagande nationer 
Totalt deltog 76 simmare från 12 länder vid de olympiska spelen 1900 i Paris.

Källor 

Sporter vid olympiska sommarspelen 1900
Simning vid olympiska sommarspelen
Friidrott vid olympiska sommarspelen 1956

Friidrotten vid de olympiska sommarspelen 1956 i Melbourne bestod av 33 grenar, 24 för män och 9 för kvinnor, och hölls mellan  23 november och 1 december 1956 på Melbourne Cricket Ground. Antalet deltagare var 720 tävlande från 59 länder.

Medaljfördelning

Medaljörer

Herrar

Damer

Deltagande nationer 
Totalt deltog 720 friidrottare från 59 länder vid de olympiska spelen 1956 i Melbourne.

Externa länkar
Polkett

Polkett är en livlig dans i tvåtakt, en folklig svensk variant av polka, som utförs med "nättare" steg och mer sprittande rörelser än vanlig polka.

Se även 
Hambopolkett

Referenser 

Folkdanser
Fläsket (Mälaren)

Fläsket är en holme i Mälaren i Ekerö kommun i Stockholms län. Den ligger i sundet mellan Fågelön och Bredäng.

Ön ligger mellan Fågelön och fastlandet vid Bredäng. En fyr med samma namn finns på ön.

Bildgalleri

Se även 
Mälaröarna

Öar i Ekerö kommun
Öar i Mälaren
Engelsforstrilogin

Engelsforstrilogin utgörs av tre böcker i en svensk fantasybokserie skriven av Mats Strandberg och Sara Bergmark Elfgren. Serien utspelar sig i det fiktiva samhället Engelsfors i Bergslagen. Författarna inspirerades av Twin Peaks, Supernatural och Buffy och vampyrerna. 

Första boken Cirkeln utgavs 2011 och uppföljaren Eld kom 2012. 
Den sista boken i trilogin – Nyckeln –  släpptes den 15 november 2013.

År 2013 kom seriesamlingen Berättelser från Engelsfors med berättelser som kretsar kring karaktärerna i Cirkeln och Eld.

Mottagande 
Cirkeln fick tidigt positiv kritik i Dagens Nyheter och såldes till flera länder redan innan den gavs ut i Sverige. Boken nominerades till Augustpriset i ungdomsboksklassen 2011.

Film 

En filmatisering av den första romanen hade världspremiär på Berlins filmfestival 10 februari 2015 och svensk biopremiär den 18 februari 2015. Filmen är regisserad av Levan Akin och skriven av Sara Bergmark Elfgren och Akin.

Romanfigurer (urval) 
Elias Malmgren
Vanessa Dahl
Anna-Karin Nieminen
Ida Holmström
Rebecka Mohlin
Minoo Falk Karimi
Linnéa Wallin

Referenser 

Svensk fantasylitteratur
Skönlitteratur 2011
Skönlitteratur 2012
C7 (tunnelbanevagn)

C7 var en tunnelbanevagn tillverkad för Stockholms tunnelbana i 8 exemplar 1972–1973 av ASEA. C7 var multipelkörbar med övriga vagnar av typen C6–C9 och C13–C15. Vagnstypen var snarlik C6 till sin utformning men blev första vagnstypen i tunnelbanan med steglös tyristorstyrning av pådraget. Vagnstypen kom att i huvudsak trafikera blå linjen 3 under större delen av dess livslängd. I samband med de omfattande leveranserna av nya vagnstypen C20 kom samtliga 8 C7 vagnar att slopas och skrotas under perioden 2003-2004. Sista trafikdagen för C7 blev i januari 2004 då det sista C7-paret kunde tas ur trafik kort efter att det sista C8-paret tagits ur trafik för gott, vilket ägde rum på deras hemmabana; blå linjen. I samma veva skickades det sista Cx-tåget på gröna linjen över till blå linjen, bestående av C14-vagnar.

C19-projektet 
Under slutet på 90-talet och början på 2000-talet så var det tänkt att C7, C9, C14 och C15 skulle byggas om till C19 med inredning liknande den i C20, målning liknande C20 och skulle även bli samkörbara med C17 och C18. Detta projekt minskades i omfattning till att resultera bara i uppfräschade inredning samt varningssignaler för dörrarna av liknande typ som C20 och C7 kom att skrotas istället för att byggas om.

C7 året 1995
1/1 1995 fanns 8 st C7 i trafik, C7 2791–C7 2798, C7 2791, C7 2792, C7 2793, C7 2794, C7 2795, C7 2796, C7 2797 och C7 2798.

Referenser

Noter

Källor
 Svenska spårvägssällsapet

Trycka källor

Externa länkar
 Tunnelvagn C7 spårvägssällskapet.se
 Tunnelvagn C7 bussmicke.se

Stockholms tunnelbanevagnar
Cruzeiro do Sul, Acre

Cruzeiro do Sul är en ort i västra Brasilien och är den näst största orten i delstaten Acre. Den är belägen vid Juruáfloden och folkmängden uppgick till cirka 55 000 invånare vid folkräkningen 2010. Staden har en internationell flygplats.

Källor

Orter i Acre
Orter i Amazonas regnskog
Ljungman

Ljungman eller Liungman är ett svenskt efternamn, som burits av bland andra:

 Andreas Ljungman
 Axel Ljungman
 Carl Ljungman
 Carl Fredrik Ljungman
 Gustaf Ljungman
 Henry Ljungmann
 Jonny Ljungman
 Josefin Ljungman
 Karin Liungman
 Lars Ljungman
 Lars-Ingvar Ljungman
 Ludvig Ljungman
 Margareta Ljungman
 Seve Ljungman
 Simon Ljungman
 Sofie Ljungman
 Tom Ljungman
 Tore Ljungman
 Ulrika Ljungman
 Waldemar Liungman

Se även 
 Ljungman (släkt)

Svenska efternamn
Paul Halas

Paul Halas, född 1949 i Woking i Surrey, är en brittisk serieskapare och manusförfattare.

Biografi 
Paul Halas studerade vid London International Film School 1969–1971 och arbetade därefter som manusförfattare hos flera brittiska och nederländska filmstudior. Under denna period skrev han bland annat manus till den tecknade tv-serien Doktor Snuggles. Efter detta började han 1978 arbeta på uppdrag av Egmont (Gutenberghus). Då började han bland annat skriva Kalle Anka. Vid sidan om detta har han även skrivit ett flertal andra serier.

Referenser 
Paul Halas på Seriewikin

Noter

Födda 1949
Män
Brittiska serieskapare
Levande personer
Personer från Woking