kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sulfinamid

Sulfinamider är organiska föreningar med en svavel-syre-dubbelbindning och en svavel-kväve-enkelbindning. De är amider av sulfinsyror. Kirala sulfinamider har kommit till användning vid asymmetrisk syntes såsom tert-butansulfinamid, p-toluensulfinamid och 2,4,6-trimetylbensensulfinamid.

Referenser 

Funktionella grupper
William Thetford

William Thetford, född den 25 april 1923 i Chicago, död den 4 juli 1988 i Tiburon, Kalifornien, var en amerikansk psykolog som var professor i medicinsk psykologi vid Columbiauniversitetets medicinska skola i New York. Han är mest känd för att tillsammans med Helen Schucman ha skrivit originalmanuskriptet till En kurs i mirakler, en självstudiebok i andlighet som publicerades 1976.

Efter gymnasiet fick Thetford ett fyraårigt stipendium till DePauw University i Indiana. Han tog examen i januari 1944 med psykologi och premedicin som huvudämnen. Efter examen och till sommaren 1945 arbetade Thetford som administratör vid University of Chicago, kopplad till de forskare som genomförde kärnfysikalisk forskning. Han fortsatte därefter till forskarutbildning i psykologi där han var en av Carl Rogers första studenter. 1949 tog han en Ph.D. i psykologi vid University of Chicago.

Thetford fortsatte med psykologisk forskning, delvis klinisk forskning, efter doktorsexamen. Från 1955 till 1957 var han biträdande professor i psykologi vid Cornell University. 1958 anställdes han som biträdande professor vid Columbia Universitys medicinska skola, och blev med tiden ordinarie professor. Thetford lärde känna Helen Schucman vid Columbia University. Han slutade vid universitet 1978, och 1980 flyttade han till Kalifornien för att ägna delar av sin tid åt verksamhet kopplad till En kurs i mirakler.

Referenser

Noter

Allmänna källor 
 Förordet till den svenska upplagan av En kurs i mirakler (2004, Regnbågsförlaget, ) 

Amerikanska psykologer
Amerikanska professorer
Personer verksamma vid Columbia University
Amerikanska författare under 1900-talet
Alumner från University of Chicago
Personligheter inom new age
Födda 1923
Avlidna 1988
Män
Alumner från DePauw University
Stefan Tengblad

Stefan Tengblad, född den 8 september 1966 i Göteborg, är en svensk företagsekonom. Han är professor i Human Resource Management vid Göteborgs universitet och har tidigare varit professor i företagsekonomi vid Högskolan i Skövde. Tengblad disputerade 1997 med doktorsavhandlingen Chefsförsörjning – Mötet mellan motstridiga ideal vid Handelshögskolan vid Göteborgs universitet och han blev docent vid samma lärosäte 2002. Under perioden 1992 till 2008 var han verksam vid Gothenburg Research Institute, varav de fyra sista åren som forskningsledare. Tengblads forskning har huvudsakligen handlat om de anställdas roller i företag och organisationer (medarbetarskap) och om chefers arbete. Under 2012 utkom han med boken "The Work of Managers" där han är redaktör och författare till flera kapitel. Ett senare forskningsintresse rör organisatorisk resiliens: Vad är det som gör organisationer uthålligt livskraftiga.

.

Källor 

Svenska professorer i företagsekonomi
Män
Födda 1966
Levande personer
Personer verksamma vid Högskolan i Skövde
Jussieu

Jussieu är ett franskt efternamn, som burits av bland andra:

 Adrien de Jussieu
 Antoine de Jussieu
 Antoine Laurent de Jussieu
 Bernard de Jussieu
 Christophe Alexis Adrien de Jussieu
 Joseph de Jussieu
 Laurent Pierre de Jussieu

Franska efternamn
Gustaf Wachtmeister (1792–1859)

Gustaf Wachtmeister af Johannishus, kallad Gösta, född 14 september 1792 på Bålby i Skagershults socken, död den 12 april 1859 på Kristineholm, var svensk greve och överstelöjtnant.

Militär karriär
Han beträdde tidigt den militära banan och gjorde sina första år vid Svea livgarde. Här utnämndes han till fänrik den 26 september 1809. Två år senare, den 4 april 1812, befordrades han till stabslöjtnant.

Följande år deltog Sverige under Karl Johans ledning i det stora förbundet mot Napoleon. Svea Livgarde hörde till de trupper som skulle agera i Nordtyskland och Wachtmeister kom därunder att följa den svenska armén både under fälttåget i Tyskland 1813-1814 och i slutoperationerna vid norska gränsen 1814.

Familj
Han gifte sig den 4 juli 1818 på Christineholm med friherrinnan Louise Fredrika de Geer af Leufsta, född 1796 och död 1882. Hon var dotter till överstelöjtnanten, friherre Louis De Geer, 1759-1830, och barnbarn till den kände bruksägaren och vetenskapsmannen, friherre Charles De Geer, 1720-1778. De fick tillsammans fyra barn varav tre uppnådde vuxen ålder.

 Gustaf, född 1821 och avliden samma år.
 Henriette Gunilla, född 1822 och avliden i barnsäng den 20 januari 1843. Gift den 15 sept 1842 på Christineholm med sin syssling, sedermera landshövdingen, greve Axel Knut Trolle-Wachtmeister, född 1812. Han var son till Hans Gabriel Trolle-Wachtmeister, 1782-1871. 
 Sophie-Louise, född 1825 och avliden på Valje gård i Blekinge den 3 oktober 1885. Gift 22 juni 1845 på Christineholm med sin systers änkling, se ovan.
 Carl Fredrik, född 1830, död den 17 augusti 1889.

Se även
 fadern: Gustaf Wachtmeister, 1757-1826, general och En av Rikets Herrar
 brodern: Claes Adam Wachtmeister, 1795-1873, överstelöjtnant och ägare till granngårdarna Tistad och Nääs

Källor
Grauers: Ätten Wachtmeister genom seklerna, Stockholm 1956

Svenska grevar
Gustaf
Personer från Skagershults socken
Födda 1792
Avlidna 1859
Män
Svenska militärer under 1800-talet
Överstelöjtnanter i svenska armén
Burseryds kyrka

Burseryds kyrka är en kyrka i Burseryd i Jönköpings län. Den tillhör Burseryds församling i Växjö stift.

Kyrkobyggnad
Kyrkan är uppförd i mitten på 1700-talet och ersatte då en äldre som församlingen vuxit ur. Den är en salkyrka med torn i väster och sakristia i öster. Kyrkan är helt byggd i timmer och är nu panelklädd, ursprungligen spånklädd. Tornets tak är belagt med kopparplåt medan takytorna på långhus, kor och sakristia är spånklädd. Fasaderna är vitmålade och dörrar och fönster har en blå.turkos färg. Tornet uppfördes 1893 och ersatte då en äldre klockstapel. Exteriören har det utseende som tillkom vid restaurering på 1890-talet. 

Invändigt karaktäriseras kyrkorummet av ljusa väggar och gröna snickerier. Interiören präglas av det uttryck som kyrkan fick i samband med 1967 års restaurering.

Inventarier 
 Predikstolen är tillverkad 1632 av okänd mästare. 
 Altartavlan tillkom vid en restaurering 1892 och ersatte då ett nyklassicistiskt kors med svepduk och törnekrona. Den gamla altarprydnaden finns bevarad i kyrkans tornrum.
 Kyrkans dopfunt är en kopia från 1936 av en 1200-talsfunt som på 1870-talet överlämnades till Statens historiska museum. 

 Läktarbröstningens målningar är sannolikt från den kyrkobyggnad som föregick den nuvarande. 
 Kyrkklocka från 1238. Den är Sveriges näst äldsta daterade kyrkklocka. Klockan har en runskrift i latin som i översättning lyder "Är 1238 efter Guds börd blev denna klocka gjuten. Bero har försett den med skrift" Bero var sannolikt en skrivkunnig präst. Under Gustav Vasas tid höll Burseryd på att mista sin klocka. Gustav Vasa behövde pengar för att betala en skuld till Lübeck och bestämde att alla kyrkor som hade mer än en klocka skulle skänka övriga till kronan. Burseryds kyrka hade på den tiden två klockor och sägnen berättar att ungdomarna i byn gjorde en insamling och löste in klockan. Denna händelse har gett klockan namnet "ungdomsklockan"

Orgel
1680 köper man in en orgel med 4 stämmor. Den såldes 1763 till Gryteryds kyrka. Där den skänktes av löjtnanten Gyllenhammar.
1763 köper man in en orgel från Svarttorps kyrka. Orgeln har 8 stämmor. 
1859 bygger Carl Nilsson, Ullared en orgel med 10 stämmor.
1901 bygger Johannes Magnusson, Göteborg en orgel med 10 stämmor.
1954 bygger John Grönvall Orgelbyggeri, Lilla Edet en orgel med 21 stämmor.
Den nuvarande orgeln är byggd 1970 av Västbo Orgelbyggeri, Långaryd och är en mekanisk orgel.

Bildgalleri

Referenser

Tryckta källor
 Byggnadsvårdsrapport 2005:51 Jönköpings Läns Museum

Webbkällor
 Burseryds pastorat

Noter

Kyrkobyggnader i Växjö stift
Kyrkobyggnader i Gislaveds kommun
Kyrkobyggnader invigda 1752
1752 i Sverige
Gosport

Gosport () är en stad i grevskapet Hampshire i södra England. Staden är huvudort i distriktet med samma namn och ligger på den västra sidan av Portsmouth Harbour, mittemot staden Portsmouth. Det är en hamnstad, belägen på Englands sydkust. Tätorten (built-up area) hade  invånare vid folkräkningen år .

Staden var tidigare känd för sina hamnbefästningar, och senare för sina stora proviantmagasin och skrädderiverkstäder.

Referenser

Externa länkar 

Orter i Hampshire
Svensk uppslagsbok
Laurent-Pierre de Jussieu

Laurent-Pierre de Jussieu, född den 7 februari 1792, död den 23 februari 1866, var en fransk pedagog, brorson till Antoine-Laurent de Jussieu, kusin till Adrien de Jussieu.

de Jussieu, som var medlem av deputeradekammaren 1839-42, utmärkte sig genom sina bemödanden att införa växelundervisningen i Frankrike.

Bland hans många berömda, för folkets upplysning avsedda, skrifter märks Simon de Nantua ou le marchand forain (1818), som utgick i över 30 upplagor och översattes till 7 språk.

Källor

Noter

Födda 1792
Avlidna 1866
Franska pedagoger
Franska politiker
Franska fackboksförfattare
Franskspråkiga fackboksförfattare
Personer i Frankrike under 1800-talet
Män
Skalvägg

Skalväggen har två färdigarmerade betongskivor, sammanbundna med ingjutna armeringsstegar. Väggsidorna gjuts mot stålform, vilket innebär att man får fina ytor som kräver minimal efterbehandling. Skalväggen kompletteras med skarvnät på byggplatsen och färdiggjuts därefter på plats för att ge en flexibel och stabil konstruktion. I skalväggen kan man även gjuta in nödvändiga el-dosor, genomföringar, hylsor för väggstag med mera. Använder man plattbärlag tillsammans med skalvägg innebär det att man kan gjuta allt i en följd och därmed få ett platsgjutet byggsystem som är både snabbt och kostnadseffektivt.

Byggnadsdetaljer
Byggteknik
Oh My!

Oh My! är ett indiepop band från Sundsvall. Bandet startades 2008 av medlemmar från Second Hand Rumours och The Intrigues. 

År 2011 gick Oh My! tillsammans med indielabeln A West Side Fabrications och släppte i april sin första singel Twenty One som fick radiotid på P3. Oh My! har släppt ytterligare tre singlar som alla har spelats på de svenska radiokanalerna P3 och Gimme Indie. Time Will Tell gick även in i Hall of Fame i tävlingen Låtduellen på P3. Debutalbumet Slow Moves utkom 2014.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
 Johan Åkerström – sång
 Gunnar Carlén – gitarr
 Martin Huss – gitarr
 Emil Källman – gitarr
 Adrian Karlman – basgitarr
 Adam Lodin – trummor

Diskografi
Studioalbum
Slow Moves (2014)

EP
 Twenty One (2011)

Singlar
 "Twenty One" (2011)
 "I Know You" (2011)
 "Time Will Tell" (2011)
 "Fifteen Minutes" (2012)
 "Slow Moves" (2013)
 "People" (2014)

Referenser

Externa länkar

 Officiell webbplats
 Oh My! på Facebook
 Oh My! på Youtube
 Songcloud
 Oh My! på Twitter

Svenska rockgrupper
Svenska popgrupper
Svenska indiepopgrupper
Musikgrupper bildade 2008
Musik i Sundsvall
Dukade bord

Dukade bord är en permanent kulturhistorisk utställning om seder och bruk kring mat och dryck, som finns på Nordiska museet och producerades av Gösta Berg, intendenten Gunnel Hazelius-Berg, Bengt Bengtsson, Brynolf Hellner samt Elias Svedberg. Den öppnades 4 juni 1955 och hör till de äldsta originalutställningarna i Sverige. Borddukning låg i tiden i efterkrigstidens Sverige då konjunkturen vände uppåt och middagsbjudningar var på modet. 

Dukade bord skulle spegla högreståndskulturer kring mat och måltider i Sverige under perioden 1500 till 1950 och följde Artur Hazelius utställningsprinciper om att placera kulturföremål i tidsriktig kontext. Därigenom ville man forma en helhetsupplevelse. I tio uppbyggda interiörer åskådliggörs tidstypiska måltider med hjälp av måltidsattrapper och föremål ur museets samlingar. Miljömontrarna placerades sida vid sida så att betraktaren kunde promenera från kalas till kalas, som längs en gata med lockande ”skyltfönster” vilket skulle tilltala en urban museipublik. Miljöerna visar i kronologisk ordning ett medeltida matbord med trädiskar och kåsor, en festmiddag under stormaktstiden med tillhörande konfektbord, ett festbord uppdukat enligt Johan Winbergs ”Kok–Bok” (1761), ett bålbord för herrar och tebord för damer från samma tid, en högtidsmiddag från 1800-talet, ett brännvinsbord, frukostbord samt ett kaffebord vilket blev alltmer folkligt under 1800-talets lopp. Utställningen innehåller också en kronologi av dryckeskärl, tallrikar, bestick och serveringsgods från 1500- till 1950-talet.

Källor  
 Staffan Carlén: Att ställa ut kultur. Om kulturhistoriska utställningar under 100 år, avhandling vid Umeå universitet, Carlssons, Stockholm 1990 
 Andreas Lindblom: Folklivet i levande drag. Några reflexioner om museiprinciper i anslutning till Nordiska museets nyordnade avdelningar för de högre ståndens husgeråd, Fataburen 1956

Externa länkar
Länk till bilder på Digitalt museum

Utställningar i Sverige
Nordiska museet
Tebord

Ett tebord är ett litet, lättflyttat bord ofta med fällbar målad skiva för tedrickning.

Under 1700-talets lopp spred sig modedryckerna te, kaffe och choklad i en framväxande borgarklass i Sverige. Att dricka te i hemmiljö kring ett uppdukat tebord blev en populär umgängesform framför allt bland kvinnor i välsituerade stadsfamiljer. Ostindiskt porslin och andra tillbehör som teet serverades med var lika viktiga i den sociala ritualen som den exotiska drycken i sig. 1700-talets tebord dukades med porslin från Kina; kanna, kopp med fat, tedosor och spilkum för använda teblad.

Intresset för Orienten och kineserier (kinesiska former i europeisk tolkning) slog med ökande handel igenom i borgerlighetens möbelkulturer. Då importerade tebord och -brickor i lack var mycket dyrbara spreds inhemskt tillverkade tebord med påmålade motiv under 1700-talets lopp. Dessa tebord saknar motsvarighet i andra länder och är ett unikt inslag i svenskt högreståndsmöblemang.

Källor
Genrup, Kurt, ”Tedrickning som innovation”, Gastronomisk kalender 1988.
Gerber, Jan, ”Tebord med målad skiva”, Kulturen 1967.

Externa länkar
 - Bild på tebord från 1770-talet i utställningen Dukade bord, Nordiska museet.

Bord
Kulturhistoria
Konfektbord

Ett konfektbord är ett bord uppdukat med exklusiva sötsaker som traditionellt sett följt sist i måltidsordningen. 

Sötvaror i form av konfekt, marsipanformationer, kanderade örter, nötter och figurer av socker tillverkade av särskilda sockerbagare blev under 1600-talet populära avslutningar vid festmåltider i kungliga och högadliga kretsar. Konfekten dukades fram på påkostat serveringsgods, gärna guld- och silverpjäser på fot för att förstärka dess upphöjda kvaliteter. Gaffeln lär ha sitt ursprung just i konfektborden vid 1500-talets italienska hovliv då sötsaker var för klibbiga att hantera utan särskilt redskap.

Se även
 Tebord
 Bålbord
 Dukade bord

Källor
 Karlson, William, ”Något om forna tiders sockerbagare och deras alster” Kulturen 1942.
 Livstedt, Åke, ”Till bestickets och muntygets historia”, Gastronomisk kalender 1997.

Bord
Kulturhistoria
Bålbord

Ett bålbord är ett drycksbord dukat med en bål eller bålskål (fr engelskans bowl) i centrum. 

Samling kring bålbordet utvecklades under 1700-talet till en modern umgängesform bland män i övre samhällskikt. Bålbordet speglar dåtidens nya konsumtionsmönster som följde av ökande handel med ostindiskt porslin, te, rörsocker och exotiska kryddor. Ur skålen serverades varm eller kall punsch med slev. Punschen (jfr räkneordet för fem på sanskrit ’pancha’ och hindi ’punj’) bereddes av fem ingredienser: te, socker, citron, arrak och vatten. Senare tiders varianter av bål och punsch härrör från denna ursprungliga form.

Se även
 Tebord
 Konfektbord
 Dukade bord

Källor
 Swahn, Jan-Öjvind, ”Punsch! Du gudalika gåva! En svensk nationaldrycks öden och äventyr”, Gastronomisk kalender, 2003.

Externa länkar
  - Bild på bålbord från 1700-talet,  med skål av ostindiskt porslin, spelkort och tobak i utställningen Dukade Bord, Nordiska museet.

Bord
Kulturhistoria
Hoppflugor

Hoppflugor (Sphaeroceridae) är en familj i insektsordningen tvåvingar som hör till underordningen flugor. Hoppflugor är små och mörka flugor vars larver lever i ruttnande organiskt material eller djurspillning. Över 1 300 arter fanns beskrivna världen över vid början av 2000-talet. Troligen finns det många fler arter kvar att upptäcka. I Sverige finns 138 arter.

Kännetecken 
Hoppflugor mäter mellan 0,7 och 5,5 millimeter från huvudet till bakkroppsspetsen. Kroppsbyggnaden är robust med kraftiga ben. Utmärkande för gruppen är det första fotsegmentet på bakbenen som är påtagligt brett. Antennerna är treledade. Det sista antennsegmentet är rundat och kort med ett långt, tunt antennborst på ovansidan.

Vingarna är ganska korta men breda och oftast något rökfärgade. Mot spetsen på vingarna är ådernätet ofta reducerat. Det finns en del arter som bara har små vingar eller är vinglösa.

Kroppen är oftast mörk i färgen. Några arter har rödaktiga eller gulaktiga inslag. Kroppen är lite tillplattad ovanifrån. På mellankroppens ovansida finns fina hår och borst vars täthet och utseende varierar mycket mellan arterna. Huvudet är medelstort, rundat eller något kantigt, med små till medelstora fasettögon. Bakkroppen är mer eller mindre cylindrisk, men kan hos honor med ägg vara mer rundad. 

Ett ytterligare kännetecken för gruppen är rörelsemönstret, hoppflugor förflyttar sig ofta genom att gå eller springa och kilar ofta omkring på ett hoppande vis, blandat med kortare flygturer hos arter med utvecklade vingar.

Levnadssätt 
Hoppflugor har som alla flugor en livscykel som omfattar fullständig förvandling med fyra utvecklingsstadier, ägg, larv, puppa och imago. Larverna lever i ruttnande organiskt material, som ruttnande växtdelar, svampar, tång eller kadaver. Vissa arter kan utnyttja olika ruttnande organiskt material för lavrvutvecklingen, medan andra är mer eller mycket specialiserade. En del arter är som larver koprofager och utvecklas i djurspillning. Hoppflugor som utvecklas i djurspillning kan bli talrika och besvärande i stall och andra byggnader där djur hålls om gödselhanteringen är bristfällig och spillning tillåts ansamlas. Hoppflugor anses dock i allmänhet inte utgöra någon fara för människor som smittspridare, som vissa andra flugor som lever i och kring spillning gör, eftersom de i regel inte dras till matvaror. I naturen tillhör de ekosystemens nedbrytare.

Källor 
Roháček, Jindřich (2001): World Catalogue of Sphaeroceridae. Slezské zemské muzeum, Opava, Tjeckien.  (PDF)

Externa länkar 

Tvåvingar
Rikskommissariatet Ukraina

Rikskommissariatet Ukraina ( förkortat RKU) var den nazityska benämningen på civilförvaltningen i det av Tyskland ockuperade Ukraina under andra världskriget. RKU bestod även av delar av dagens Belarus samt delar av östra Polen. Chef för civilförvaltningen var Erich Koch och området var officiellt en tysk koloni. 

I enlighet med Generalplan Ost exploaterades RKU och dess inhemska befolkning till fördel för Tysklands anspråk på livsrum i öst. I RKU levde i huvudsak ukrainare, men även ryska, polska, judiska, vitryska, tyska, romska och krimtatariska minoriteter.

Distrikt 
Reichskommissariat Ukraine var indelat i sex distrikt:
 Generalbezirk Wolhynien und Podolien (Volynien och Podolien) 
 Generalkommissarie: Heinrich Schoene 

 Generalbezirk Shitomir (Zjytomyr)
 Generalkommissarie: Kurt Klemm, Ernst Leyser

 Generalbezirk Kiew (Kiev) 
 Generalkommissarie: Helmut Quitzrau, Waldemar Magunia

 Generalbezirk Nikolajew (Mykolajiv) 
 Generalkommissarie: Ewald Oppermann

 Generalbezirk Dnjepropetrowsk (Dnipropetrovsk)
 Generalkommissarie: Claus Selzner

 Generalbezirk Krim-Taurien (Krim-Taurien)
 Generalkommissarie: Alfred Frauenfeld

Politiker inom civilförvaltningen 
 Alfred Rosenberg, riksminister för de ockuperade östeuropeiska områdena
 Alfred Meyer, ställföreträdande riksminister för de ockuperade östeuropeiska områdena
 Georg Leibbrandt, Riksministeriet för de ockuperade östeuropeiska områdena
 Otto Bräutigam, Riksministeriet för de ockuperade östeuropeiska områdena
 Erich Koch, rikskommissarie
 Gottlob Berger, SS-Obergruppenführer

Bildgalleri

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 

Förintelsen i Ukraina
Ukraina under andra världskriget
Nazityskland
Stater och territorier bildade 1941
Stater och territorier upplösta 1944
Live – The Virgin Tour

Live – The Virgin Tour är Madonnas första videoalbum. Det släpptes av Sire Records och Warner Music Video den 13 november 1985 och innehåller en inspelad livekonsert från The Virgin Tour vid Cobo Arena i Detroit den 25 maj 1985. Regissören Danny Kleinman, som ledde inspelningen av turen på video, lämnade över filmen till Warner Bros. Records, som bestämde sig för att ge ut den i form av ett videoalbum. Madonna ville ha en ordentlig introduktion tillagd före själva livematerialet och bad regissören James Foley att spela in en, som visade upp henne i sin första stiländring med repliker om hur hon blev känd.

Efter utgivningen fick Live – The Virgin Tour blandade recensioner från kritiker, men kom att bli en kommersiell framgång i samband med att det toppade Billboards Music Video Sales-lista och blev den bäst säljande musikvideokassetten 1986. Videon har certifierats dubbelplatina av Recording Industry Association of America (RIAA) för att ha sålt 100 000 exemplar och i september 1986 fick det en "Video Software Dealers Award" för populäraste musikvideo. Liveframträdandena av "Like a Virgin" och "Dress You Up" släpptes även som musikvideor på MTV för att marknadsföra videoalbumet. Båda videorna nominerades till "Best Choreography" vid 1986 års MTV Video Music Awards.

Låtlista

Referenser

Externa länkar
 Madonna.com > Tours > The Virgin Tour
 

Musikvideoalbum 1985
Musikvideoalbum av Madonna
Den sista cigarretten

Den sista cigarretten är en roman av Klas Östergren, utgiven 2009 av Bonniers förlag.

Den är på samma gång en satirisk skildring och en kritisk analys av 1980-talet, och framför allt av den tidens postmodernistiska syn på konst. Nils Dardels tavla Den döende dandyn spelar en – inte minst symboliskt – viktig roll i romanen, som rymmer såväl filosofiska frågeställningar om konstens etiska gränser som humoristisk satir och tragiska skildringar av mänskliga tillkortakommanden.

Mottagande
"Klas Östergren har skrivit en helt strålande berättelse, underhållning på högsta och sublimaste nivå, där även kärleken och personliga tragedier får spela sina roller. Få kan som han hålla ihop ett stort material utan att det blir luckor och oklara sammanhang...Så lysande!" - Mats Gellerfelt i SVD

Referenser

Romaner av Klas Östergren
Svenskspråkig skönlitteratur
Skönlitteratur 2009
1980-talet i skönlitteratur
Naftensyra

Naftensyra (CAS-nr 1338-24-5) är en blandning av olika organiska syror som förekommer i råolja.

Egenskaper
Naftensyra är en gulaktig till mörkbrun vätska med karaktäristisk, obehaglig lukt. Sammansättningen kan bestå av cyklopentyl- och cyklohexyl- med flera karboxylsyror. Huvudfraktionen är karboxylsyror med en kolkedja av 9 till 20 kolatomer.

Framställning
Naftensyra erhålls som avfallsprodukt vid raffinering av råolja.

Användning
Naftensyrans kopparsalt löst i bensin är ett mycket användbart träkonserveringsmedel.

Dess alkalisalter benämns naftenater och utgör en brunaktig, tjock oljeartad massa, vilken kan användas som tillsats till borrolja, konsistensfett och billigare smörjmedel.

Blandningen av ett brandfarligt ämne och nafteniska och laurinsyra-aluminiumsalter började under andra världskriget att användas för tillverkning av stridsmedlet napalm.

Källor
Meyers varulexikon, Forum, 1952

Blandningar
Karboxylsyror