kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vitvär

Vitvär är ett fiskeläge i Gotlands kommun i Gotlands län, beläget i Ardre socken på Gotlands östkust strax norr om Ljugarn.

Fiskeläget består av ett tjugotal bodar, från 1700-, 1800- och 1900-talen. De äldsta bodarna är av sten och har flistak. Varje båtlag hade sin bod, som rymde fyra sovplatser. Vitvär fanns med i gamla bouppteckningar från slutet av 1700-talet, men på kartor 1888 fanns det inte utsatt som fiskeläge. Fiskeläget användes av bönderna i Ardre socken.

Vid Vitskär fiskades strömming under höst och vår, lax under senvåren, flundra under sensommaren, samt torsk på hösten.

Bodarna har under 1900-talet upprustats och utnyttjas i dag som fritidshus och området fungerar även som en sevärdhet för Ljugarns badgäster längs vägen till Folhammar.

Fisket i Vitvär bestod av lekströmming under höst och vår, flundra under perioden midsommar till september, medan hösten ägnades åt torskfiske och perioden april till juni åt lax.

Litteratur

Källor

Externa länkar 

Orter i Gotlands kommun
Fiskelägen
Ljugarn
Wilhelm Haferkamp

Wilhelm Haferkamp, född 1 juli 1923 i Duisburg, död 17 januari 1995 i Bryssel, var en tysk politiker (SPD). Han var EU-kommissionär 1967-1985 och Europeiska kommissionens vice ordförande 1970-1985. I kommissionen Rey (1967-1970) ansvarade han för energifrågor, i kommissionerna Malfatti (1970-1972) och Mansholt (1972-1973) för inre marknaden, i kommissionen Ortoli (1973-1977) för ekonomiska och monetära frågor samt i kommissionerna Jenkins (1977-1981) och Thorn (1981-1985) för yttre förbindelser. Han var även ledamot av Nordrhein-Westfalens landtag.

Källor 

Tyska socialdemokrater
EU-kommissionärer
Män
Födda 1923
Avlidna 1995
Storkorset av andra klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Ljusbåge (skulptur)

Skulpturen Ljusbåge av Erik Åkerlund finns i Botaniska trädgården i Göteborg. Skulpturen restes 1996 och utförd i granit, är 1,5 meter hög och väger 2 ton.

Källor
Utomhuskonst i Göteborg

Noter

Externa länkar
Länk till skulptörens hemsida Läst 1 september 2017

Skulpturer i Göteborgs kommun
Skulpturer 1996
Skulpturer av svenska skulptörer
Skulpturer i granit
Erik Åkerlund (skulptör)

Erik Åkerlund, född 12 december 1945, är en svensk skulptör. 

Erik Åkerlund studerade skulptur vid Konstfack 1969-72 och Kungliga Konsthögskolan i Stockholm 1972-77. Han har arbetat som lärare i bronsgjutning, bland annat på Kungliga Konsthögskolan, och är skulpturlärare på Konstskolan Idun Lovén. Erik Åkerlund arbetar i sten, brons, trä och andra material.

Offentliga verk i urval
Katt, brons, 1997, utanför entrén till Loviselundsskolan i Hässelby gård
Ljusbåge i Göteborgs botaniska trädgård
Vågspel utsmyckning på Ormstaskolan i Tyresö kommun
Daphne och Apollon på Universitetssjukhuset i Linköping
Venus födelse i Kista i Stockholm
Smygande katt, Kärrtorpsplan i Stockholm

Externa länkar
 Erik Åkerlunds webbplats

Födda 1945
Svenska skulptörer under 1900-talet
Män
Levande personer
Svenska skulptörer under 2000-talet
I Love You, Man

I Love You, Man är en amerikansk film från 2009 i regi av John Hamburg. Den hade premiär i USA den 23 mars 2009 och i Sverige den 29 maj 2009.

Handling 
Peter Klaven (Paul Rudd) är en man utan vänner som går på en serie av manliga dejter för att hitta en bestman till sitt bröllop. När han väl har hittat Sydney (Jason Segel) sätter denna nya vän hans relation med fästmön Zooey (Rashida Jones) på prov.

Roller 
 Paul Rudd som Peter Klaven
 Jason Segel som Sydney Fife
 Rashida Jones som Zooey Rice
 Jaime Pressly som Denise
 Sarah Burns som Hailey
 Jane Curtin som Joyce Klaven
 Andy Samberg som Robbie Klaven
 J. K. Simmons som Oswald Klaven

Externa länkar

Amerikanska komedifilmer
Amerikanska filmer 2009
Filmer om bröllop
Engelskspråkiga filmer
Pehr Edman

Pehr Victor Edman, född 14 april 1916 i Stockholm, död 19 mars 1977 i München, var en svensk läkare och biokemist, främst känd för sin egenutvecklade metod för proteinsekvensering kallad Edmannedbrytning och för utveckling av den maskin som utför automatiserad Edmannedbrytning, sekvenatorn.

Edman började 1935 studera vid Karolinska Institutet, blev 1938 medicine kandidat, och 1946 medicine licentiat och medicine doktor. Han blev tidigt intresserad av forskning, och sökte sig till Erik Jorpes laboratorium, och tillägnade sig i samband med det kunskaper i organisk kemi genom självstudier. Under andra världskriget avbröts hans forskning av att han under en längre tid var inkallad för tjänstgöring i medicinsk tjänst i svenska armén. Hans doktorsavhandling handlade om rening och analys av angiotensin från oxblod.

Edman tillbringade ett år som gästforskare vid Rockefeller Institute of Medical Research vid Princeton University och återvände därefter 1947 till en tjänst som docent vid Lunds universitet. I samband med vistelsen i Princeton påbörjade han forskning för att bestämma aminosyrasekvensen i proteiner, och fortsatte denna forskning i Lund. Beteckningen Edmannedbrytning (Edman degradation) på den metod som Edman så småningom utvecklade myntades av den danske biokemisten Kaj Linderstrøm-Lang. 1957 tog Edman en tjänst i Melbourne i Australien, vid St Vincent's School of Medical Research, som var ett forskningsinstitut kopplat till ett sjukhus som tillkom genom en donation av John Holt. 1965 blev han australisk medborgare. Året därpå färdigställde han tillsammans med Begg arbetet med proteinsekvenatorn. 1968 gifte han sig i ett andra äktenskap med Agnes Henschen (född 1935), som var docent i medicinsk kemi vid Karolinska institutet, och som kom till Melbourne som forskare.

1972 flyttade Edman till Tyskland för att bli professor i biokemi vid Max Planck-institutet  i Martinsried strax utanför München. Edman utågs till ledamot (fellow) av Australian Academy of Science 1968 och Fellow of the Royal Society 1974. Han avled 1977 av en hjärntumör.

Källor 

Svenska professorer i biokemi
Australiska kemister
Tyska professorer
Ledamöter av Royal Society
Alumner från Karolinska Institutet
Personer verksamma vid Lunds universitet
Svenska eponymer
Män
Födda 1916
Avlidna 1977
Oxenstiernska malmgården

Oxenstiernska malmgården är en av Stockholms delvis bevarade malmgårdar som ligger inom kvarteret Krubban på Östermalm vid nuvarande Linnégatan 64 i Stockholm. Malmgården är kvarterets äldsta byggnad. Till malmgården hör även den Roseliuska bostaden.

Historik

I kvarteret Krubbans västra område ligger delar av greve Gabriel Oxenstiernas (1618–1647) malmgård. Oxenstierna fick 1646 denna tomt som gottgörelse för en annan tomt som han förlorat genom gaturegleringar inne i staden (se även  Stadsplanering i Stockholm). Hans son Gabriel Oxenstierna (1647–1700) ärvde tomten, men lät den stå obebyggd. Greven dog år 1700 och därefter lät hans änka, grevinnan fru Elsa Barbro Sparre (1664–1731), uppföra gården. Hon var själv mantalsskriven där och bodde förmodligen på malmgården kring 1720-talet.

Efter grevinnan Sparres död år 1731 övergick egendomen till mågen, hovmarskalken greve Carl Gustav Spens. År 1733 lät han bygga om gården till permanentbostad och anlade en stor trädgård. På 1700-talet, när gården var färdigbyggd, fanns här utöver huvudbyggnaden, som hade ett tidstypiskt säteritak, även tre flygelbyggnader som avgränsade en sluten rektangulär gårdsplan. Dessa inrymde kök, brygghus, stall och vagnshus. Dessutom fanns fähus, svinstia, en bostad för trädgårdsmästaren samt kvarnen Kurckan, som var uppkallad efter fru Brita Kurck (Gabriel Oxenstiernas änka, död 1671).

Efter Spens följde flera andra ägare, bland dem repslagaren Olof Roselius. Roselius köpte Oxenstiernska malmgården 1774 och uppförde på 1780-talet ett stenhus i två våningar efter egna ritningar, den så kallade Roseliuska bostaden. Det nya huset placerade han intill malmgårdens huvudbyggnad och förband det genom en portgång med norra flygeln. Under huset finns två välvda källarutrymmen.

År 1829 brann huvudbyggnaden ner. Senare uppfördes en annan byggnad på samma plats men en annan orientering: den syns ännu på flygfoton från 1975 men är på 2020-talet helt utplånad. De tre flyglarna från greve Spens tid överlevde branden står dock kvar, likaså den Roseliuska bostaden. År 1831 köpte Kronan malmgården för Kungliga Livgardet till häst. Husen fick nya funktioner: den södra flygeln blev marketenteri för underofficerare, och den norra användes som skosmedja och sjukstall. I Roseliuska bostaden inrymdes lägenheter och sjukstuga.

Malmgården idag
Flyglarna har byggts om invändigt, men utvändigt har den ursprungliga karaktären bevarats.  1973 genomfördes en ombyggnad av norra flygeln varvid fasaderna rekonstruerades för att likna den ursprungliga 1700-talsflygeln. Därefter hade bland annat Medelhavsmuseet, Historiska museet och Myntkabinettet administrativa lokaler i byggnaderna. Idag (2009) finns där kontor för olika företag.

Sedan 1993 förvaltas Oxenstiernska malmgården av Statens fastighetsverk, SFV. Gården är ett statligt byggnadsminne.

Bilder

Se även
 Kvarnen Kurckan som var uppkallad efter Gabriel Oxenstiernas hustru, född Kurck.
 Släkten Oxenstierna

Källor

Referenser

Tryckta källor

Externa länkar

 

Malmgårdar i Stockholm
Byggnader och anläggningar på Östermalm
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Caroline Johansson Kuhmunen

Caroline Birgitta Johansson Kuhmunen, född 19 april 1989 i Piteå, är en svensk musikalartist och skådespelare.

Biografi 
Kuhmunen deltog i Idol 2005, där hon först blev ratad av juryn för att vara för ung och för mycket musikalstjärna, för att sedan gå vidare till de 35 sista där det dock tog stopp. Kuhmunen deltog senare med framgång i Talangjakten, Schlagerstjärnan och Joker-tävlingen.

Hon spelade huvudrollen som "Gabriella" i den svenska scenuppsättningen av High School Musical (2009) på Nöjesteatern i Malmö, Göta Lejon i Stockholm och på riksturné med bland andra David Lindgren och Idol 2008-vinnaren Kevin Borg.  Kuhmunen medverkade i Allsång på Skansen 2009. Hon deltog 2010 i SVT:s Jakten på Julia, där hon slutade på femte plats. Hon har sedan fortsatt på framför allt musikalscenerna, bland annat i huvudrollen som "Sandy" i Grease på Nöjesteatern hösten 2019. Hon har även medverkat på film och tv, såsom rollen som "Liza" i tv-serien Jägarna 2018. Hon var med i tv-serien Rebecka Martinsson 2020.

Kuhmunen blev nominerad till Guldmasken i kategorin "Bästa kvinnliga huvudroll: musikal/revy" för High School Musical och har fått Piteå kommuns kulturstipendium.

Caroline Johansson Kuhmunens familj är av samiskt ursprung.

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser 

Svenska Idol-deltagare
Svenska musikalartister
Svenska skådespelare
Födda 1989
Kvinnor
Levande personer
Sångare från Piteå
Idol 2005
Skådespelare från Piteå
Inger Jalakas

Inger Marianne Elisabeth Jalakas, född 15 december 1951 i Nässjö församling i Jönköpings län, är en svensk frilansjournalist och författare. Hon studerade matematik och geovetenskap vid Göteborgs universitet 1975–1976 och journalistik i Göteborg 1978–1979.

Åren 1981–1989 var hon gift med journalisten Peter Wennö.

Bibliografi (urval)
Fackböcker
 Smockor och smek: hotande läsning: om ungdomstidningar, 1980
 Bara barn: om sexturism och slaveri, 1995 
 Jävlar anamma, mamma!: handbok i överlevnad för ensamma mammor, 1997
 Den nyttiga nosen, 2000
 Från utbränd till nytänd, 2003
 Agility: från start till mål, 2005
 Nördsyndromet: allt du behöver veta om Aspergers syndrom, 2007
 Sex, kärlek & Aspergers syndrom: med kärleksskola för aspergare, 2010

Romaner/noveller
 Lustmord, 1999 (novellsamling tills. med Ulla Trenter)
 Krokodilens leende, 2000
 Svarta diamanter: elva berättelser om liv och död, 2004 (antologi tills. med Carina Burman m fl)

Deckare med kriminalinspektör Margareta Nordin:
 Borde vetat bättre, 2001
 Sinne utan svek, 2005
 Den ryske mannen, 2006
 Ur min aska, 2007
 Hat, 2009

Barnböcker
 Min modiga mormor, 2003 (ill. av Helena Bergendahl)
 Min modiga mormor och noshörningen Nofu, 2005 (ill. av Helena Bergendahl)
 Min modiga mormor och den dansande elefanten, 2006 (ill. av Helena Bergendahl)

Källor 
Författarens webbplats

Noter

Svenskspråkiga författare
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska journalister under 2000-talet
Svenska kriminalförfattare
Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur
Födda 1951
Kvinnor
Levande personer
Personer från Nässjö
Svenska författare under 1900-talet
Svenska författare under 2000-talet
Last Look at Eden

Last Look at Eden är Europes åttonde studioalbum som släpptes runt den 14 september 2009 i stora delar av Europa, men släpptes redan den 9 september 2009 i Sverige. Den 18 september 2009 toppade albumet den svenska albumlistan.

Låtlista 
 "Prelude" (Joey Tempest, Mic Michaeli, Tobias Lindell) – 0:52
 "Last Look at Eden" (Joey Tempest, Andreas Carlsson, Europe) – 3:55
 "Gonna Get Ready" (Joey Tempest, Andreas Carlsson, Europe) – 3:35
 "Catch That Plane" (Joey Tempest, Europe) – 4:46
 "New Love in Town" (Joey Tempest, Mic Michaeli, Andreas Carlsson, Europe) – 3:33
 "The Beast" (Joey Tempest, John Levén, Europe) – 3:23
 "Mojito Girl" (Joey Tempest, Europe) – 3:44
 "No Stone Unturned" (Joey Tempest, Europe) – 4:48
 "Only Young Twice" (Joey Tempest, John Norum, Europe) – 3:51
 "U Devil U" (Joey Tempest, Europe) – 4:10
 "Run with the Angels" (Joey Tempest, John Norum, Mic Michaeli, Europe) – 4:03
 "In My Time" (Joey Tempest, Andreas Carlsson, Europe) – 6:15

Listplaceringar

Källor

Album av Europe
Musikalbum 2009
Svenskspråkiga musikalbum
Harry Lundin

Erik Harry Lundin, född 19 juli 1896 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, död 24 mars 1973 i Västerleds församling i Stockholm, var en svensk kemist.

Efter studentexamen vid Norra Real i Stockholm 1915 började han på Kungliga Tekniska Högskolan i Stockholm hösten 1916, där han i maj 1919 avlade avgångsexamen vid fackavdelningen för kemi och kemisk teknologi.

Lundin anställdes 1919 vid Stockholms Bryggeriers centrallaboratorium, som hade grundats året innan på initiativ av företagets chef Bertil Almgren. Centrallaboratoriet var inledningsvis tänkt att ägna sig åt driftskontroll av företagets olika bryggerier och att utnyttja vetenskaplig metodik för att förbättra bryggeriprocessen. Centrallaboratoriet kom dock att få en roll i att utöka företagets verksamhet till andra produkter baserade på jäsning, där Lundin spelade den centrala rollen, och verksamheten resulterade senare i Kärnbolaget. De första produkterna var olika typer industrihjälpmedel, och därefter inriktade man sig på framställning av vitaminpreparat. Det första blev ett B-vitaminpreparat avsett för djur, framställt ur överskottsjäst, som lanserades 1929. Ett B-vitaminpreparat för människor följde 1936 och ett C-vitaminpreparat framställt ur nypon 1937.

Lundin avlade doktorsexamen vid Yale University 1927, och var från 1932 lärare i jäsningslära vid Kungliga Tekniska högskolan. Han blev senare professor i livsmedelskemi vid samma läroanstalt.

Lundin invaldes 1941 som ledamot av Ingenjörsvetenskapsakademien och Lantbruksakademien. 1956 belönades han med KTH:s stora pris. 1958 blev han ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien.

Familj 
Lundin var från 1927 gift med Maria, född von Wagner. Bland deras barn märks industrimannen Adolf Lundin och chefen för KSI Bertil Lundin. Harry Lundin är gravsatt i minneslunden på Råcksta begravningsplats.

Källor

Vidare läsning 
 

Svenska professorer i kemi
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Ledamöter av Lantbruksakademien
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Personer från Stockholm
Gravsatta på Råcksta begravningsplats
Födda 1896
Avlidna 1973
Män
The Unforgiven II

The Unforgiven II är en singel av Thrash metal-bandet Metallica från 1998 utgiven på Elektra. Låten är tagen från 1997 års album Reload och är skriven av James Hetfield, Lars Ulrich och Kirk Hammett.

The Unforgiven II framfördes för första gången live under Billboard Awards 1997 och spelades inte live igen förrän på Metallicas Europaturné 2015. 

Låten är cirka sex och en halv minut lång.

Texten 
The Unforgiven II är uppföljaren till den mer välkända låten Unforgiven. Det finns även en låt med namnet Unforgiven 3. Alla dessa låtar har liknande melodier och text. När en Metallica-fan frågade James Hetfield om sångens mening svarade Hetfield, "Forgiving no one and ending up alone." Precis som i den första versionen, The Unforgiven återkommer frasen What i've felt, what i've known i låten, vilket den inte gör i The Unforgiven III.

Låtlista 

CD singel 1
"The Unforgiven II"
"Helpless (Live)"
"The Four Horsemen (Live)"
"Of Wolf and Man (Live)"

CD singel 2
"The Unforgiven II"
"The Thing That Should Not Be (Live)"
"The Memory Remains (Live)"
"King Nothing (Live)"

CD singel 3
"The Unforgiven II"
"No Remorse (Live)"
"Am I Evil? (Live)"
"The Unforgiven II (Demo)"

The Unforgiven II, Pt. 3
"The Unforgiven II"
"The Thing That Should Not Be (Live)"

Referenser

Noter 

Musiksinglar 1997
Asi

ASI kan syfta på:

ASI ‒ en ideell pedagogisk organisation och ett museum i Minneapolis, se American Swedish Institute
Asi (flod) ‒ en flod i Mellersta östern
The Spectator

The Spectator eller  Spectator kan avse:

 The Spectator (1711) – en engelsk tidskrift som utkom dagligen perioden 1711-1712 utgiven av Richard Steele och Joseph Addison
 The Spectator (1828) – en brittisk veckotidning, som utkom första gången 1828
 "Spectator", den gemensamma pseudonymen för Nils-Eric Ekblad och Gunnar Unger som 1943 gav ut broschyren ''Svenskarna och propagandan: har Gallup rätt?
Länsrätten i Gävleborgs län

Länsrätten i Gävleborgs län var en svensk länsrätt, vars domkrets omfattade Gävleborgs län, inrättad 1979 och avskaffad 2010 då länsrätten ersattes av den nya Förvaltningsrätten i Falun. Kansliort var Gävle. Länsrätten i Gävleborgs län låg under Kammarrätten i Sundsvall.

Domkrets 
Länsrätten i Gävleborgs läns domkrets bestod av Gävleborgs län och omfattade Bollnäs, Gävle, Hofors, Hudiksvalls, Ljusdals, Nordanstigs, Ockelbo, Ovanåkers Sandvikens och Söderhamns kommuner. Beslut av kommunala myndigheter i dessa kommuner överklagades därför som regel till Länsrätten i Gävleborgs län. Mål om offentlighet och sekretess överklagades dock direkt till Kammarrätten i Sundsvall.

Från den 15 februari 2010 tillhör domkretsen Förvaltningsrätten i Falun.

Se även 
 Förvaltningsdomstol
 Länsrätt
 Kammarrätt
 Regeringsrätten

Referenser 

Gävleborgs län, Länsrätten i
Gävleborgs län
Organisationer bildade 1979
Organisationer upplösta 2010
The Spectator (1828)

The Spectator är en brittisk veckotidning, som utkom första gången den 6 juli 1828. Den har idag samma ägare som The Daily Telegraph, bröderna David Barclay och Frederick Barclay. Dess huvudsakliga ämnesområde är politik och dess redaktionella ståndpunkt är konservativ. Att vara redaktör för The Spectator har ofta lett till en politisk karriär inom det konservativa partiet; som exempel på detta från senare tid kan nämnas Nigel Lawson och Boris Johnson. Tidskriften har dock utrymme även för andra ämnen och bland medarbetare kan nämnas Taki Theodoracopulos, Joan Collins, Barry Humphries och John Cleese. Den utmärker sig för att alltjämt praktiskt taget ignorera populärkulturen.

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats (engelska) 
 Digital edition (engelska) 

Tidningar startade 1828
Brittiska politiska tidskrifter
Veckotidningar
Robert Stephen Rintoul

Robert Stephen Rintoul, född 1787 i Tibbermore, Perthshire, död den 22 april 1858, var en brittisk journalist.

Rintoul påbörjade sin utbildning vid församlingsskolan i Aberdalgie. Efter att ha varit lärling inom boktryckeribranschen blev han tryckare och därefter utgivare av Dundee Advertiser.

År 1826 begav han sig till London där han i july 1828 med vänners bistånd grundade The Spectator. I denna tidskrift understödde han ivrigt reformbillen 1832. Efter att ha lett The Spectator i nära trettio år sålde han den strax före sin död.

Referenser

Källor

Brittiska journalister
Födda 1787
Avlidna 1858
Män
Reformbill

Reformbill (en. Reform Act) är en historisk benämning i England på förslag om mera genomgripande reformer, särskilt i författningen. I synnerhet användes denna term om förslagen till parlamentsreform från 1830 och framåt. Den mest genomgripande genomfördes redan 1832 av Charles Grey, 2:e earl Grey, genom vilken de flesta av de praktiskt taget avfolkade valkretsar som kallades rotten boroughs och fungerade som handelsvara, avskaffades.

Se även 
 Reform Act 1832

Källor

Politik i Storbritannien
Termer inom historia
Storbritanniens historia
Storbritannien under 1830-talet
England under 1800-talet
Vallberget, Tavelsjö

Vallberget är ett 268 meter högt berg cirka 5 kilometer söder om Tavelsjö i Umeå kommun.

Vid bergets fot ligger byn Långviksvallen och Tavelsjön. På toppen finns ett utsiktstorn. Vallberget är populärt bland bergsklättrare från framförallt tidig vårvinter då det snabbt blir varmt mot den sydvända klippan.

Berg i Umeå kommun
Sankt Halvard

Sankt Halvard, eller Hallvard Vebjørnsson, är Oslos skyddshelgon och har sin minnesdag den 15 maj. Han känns igen på att han på alla helgonbilder håller en kvarnsten i handen. Han blev slutligen begravd i Hallvardskatedralen i Gamlebyen i Oslo. 

Hallvard Vebjørnsson från Huseby i Lier föddes omkring 1020. Hans mor var kusin till Olav den helige och Halvard (den svenska stavningen) var kristen sedan barnsben. Legenden om Sankt Halvard börjar en majdag 1043, då den unge Halvard skulle ta sig över Drammensfjorden i båt. Då kom en kvinna, troligen en träl och bad Halvard om hjälp. Eventuellt var hon gravid. Hon var på flykt från två till tre män som beskyllde henne för tjuveri och hon fruktade för sitt liv. Halvard trodde på hennes oskuld och tog med henne i båten. Men förföljarna fick fatt på dem. De beskyllde Halvard för att hjälpa en tjuv och lögnerska. Då Halvard försvarade kvinnan, blev männen rasande. En av karlarna tog pilbågen och sköt Halvard i halsen. Därefter slog de ihjäl kvinnan och rodde tillbaka till stranden med liken. Kvinnan begravde de vid vattenbrynet, medan de band en kvarnsten runt halsen på Halvards lik och sänkte det i fjorden. Det flöt dock upp igen med kvarnstenen fäst vid halsen. Detta tog folk som ett tecken på att han var ett helgon.

Halvard blev senare begravd vid Sankt Olofs kapell i Huseby. Det berättas att ett himmelskt ljus strålade över graven och på stranden sprang en helig källa upp. Efter begravningen skedde det flera mirakel vid Halvards grav. Han blev dyrkad som martyr, främst i sydöstra Norge, då han dog medan han försvarade en oskyldig. År 1053 blev Halvards lik flyttat till Mariakyrkan i Oslo. Där lades han i ett praktfullt skrin och det förvarades bakom högaltaret. Senare blev skrinet flyttat till domkyrkan Hallvardskatedralen då denna stod färdig 1130, namngiven efter honom. Hans reliker, som stod på högaltaret, blev föremål för pilgrimsfärder och en anhalt för pilgrim er på väg till och från Nidaros. Omkring 1300 tog staden Oslo i bruk ett sigill som byggde på Halvardslegenden. Ytterby gamla kyrka i Kungälvs kommun var också tillägnad Sankt Halvard.

Källor

Noter

Norska helgon
Män
Födda 1020
Avlidna 1043
Oslo
Östergötlands runinskrifter Fv1966;102

Östergötlands runinskrifter Fv 1966;102 är en runsten vid Sankt Laurentii kyrka i Söderköping. Den kan utifrån drakhuvudet som är sett uppifrån dateras till 1010-1050. Stenen hittades 1965 i norra kyrkomuren och står nu rest mellan kyrkan och klockstapeln.

Inskriften

Källor

Externa länkar
 (PDF-fil)

 
Östergötlands runinskrifter
Runinskrifter i Söderköpings kommun