kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bop till You Drop

Bop till You Drop är ett musikalbum av Ry Cooder som lanserades 1979 på Warner Bros. Records. Albumet består mestadels av covers på äldre R&B och rock'n'roll-låtar, en del av mer obskyrt ursprung. Albumet är noterbart då inspelningarna skedde helt med digital utrustning från 3M, det var en av de allra första inspelningarna av sitt slag. På LP-omslagets baksida fanns en kort text där den digitala inspelningens "förträfflighet" beskrevs.

Låtlista
"Little Sister"
"Go Home, Girl"
"The Very Thing That Makes You Rich (Makes Me Poor)"
"I Think It's Going to Work Out Fine"
"Down in Hollywood"
"Look at Granny Run Run"
"Trouble, You Can't Fool Me"
"Don't Mess Up a Good Thing"
"I Can't Win"

Listplaceringar
Billboard 200, USA: #62
UK Albums Chart, Storbritannien: #36
VG-lista, Norge: #10
Topplistan, Sverige: #25

Källor

Musikalbum 1979
Nycklabacken

Nycklabacken är ett gravfält från järnåldern beläget i Herrljunga kommun i Västergötland. Gravfältet ligger i den nordvästra delen av kommunen, cirka 3 kilometer väster om Herrljunga i Tarsleds socken, på en kulle söder om och nära ån Nossan, nära gränsen till Fölene socken.

Nycklabacken kan nås från väg 181 som går söder om gravfältet från Herrljunga till Vårgårda genom att ta av mot Fölene vid Remmenedal. Från norr nås gravfältet genom att ta av vid Fölene kyrka mot Remmene.

Gravfältet omfattar nära 200 fornlämningar i form av 18 gravhögar, 149 runda stensättningar, en triangulär stensättning, två treuddar, 27 resta stenar och minst två klumpstenar samt en fångstgrop. Den största gravhögen mäter 20 meter i diameter, vilket även är sidmåttet i den största treudden. Den största resta stenen är 3,5 meter hög. En del av de resta stenarna som med tiden fallit omkull restes på nytt av ortsbor år 1907. Vid utgrävning av gravar i området har man funnit brända ben, bränd lera, flinta och bryne.

Bildgalleri

Se även
Lista över fasta fornminnen i Herrljunga kommun

Externa länkar  

Historiska museet: 
FMIS , Riksantikvarieämbetet

Gravfält i Sverige
Herrljunga kommun
Fornminnen i Västergötland
Gravhögar i Sverige
For Your Love

For Your Love är en låt skriven av Graham Gouldman och lanserad av rockgruppen The Yardbirds 1965 med Got to Hurry som b-sida. Det blev gruppens största singelframgång i USA. När Gouldman skrev låten var han 19 år gammal och enligt honom var han mycket inspirerad av The Beatles när han skrev den. Eric Clapton som var gitarrist i gruppen vid tidpunkten lämnade Yardbirds efter att denna singel släppts då han tyckte den var för kommersiell för deras R&B-baserade ljudbild. Han började istället spela med John Mayall & the Bluesbreakers.

Låten finns med i flera filmer, bland annat Fear and Loathing in Las Vegas och The Boat That Rocked.

Speciellt för USA-marknaden släpptes även ett helt album med titeln For Your Love 1965 på Epic Records.

Listplaceringar

Källor

Musiksinglar 1965
Låtar av Graham Gouldman
Jane (musikgrupp)

Jane var en amerikansk musikduo bestående av Noah Lennox (också känd under artistnamnet Panda Bear) och Scott Mou. Lennox och Mou träffades när de arbetade tillsammans i en skivbutik i New York.

Diskografi
Album

EP

Referenser
Noter

Amerikanska elektroniska musikgrupper
Musikgrupper bildade 2002
Sännås

Sännås är en by i Villstads socken i Gislaveds kommun. 

Isberga säteris huvudbyggnad började byggas här på 1860-talet men plockades ner och byggdes upp på nuvarande plats på Isberga.
Sjön Söingen eller i vardagligt tal Sögen gränsar till tre byar: Sännås, Ilabäck och Vipperhult. Österån rinner till och från Söingen och vidare till Släthults kvarn.

Namnet kommer ifrån en långsträckt höjd som kallas Sännåsen.

Orter i Gislaveds kommun
Meindert Hobbema

Meinert (eller Meyndert) Hobbema, född 1638 i Amsterdam, död där 7 december 1709, var en nederländsk konstnär.

Biografi
Hobbema var huvudsakligen verksam som landskapsmålare, och bosatt i Amsterdam. Han var elev och nära vän med Jacob Isaakszoon van Ruysdael. Hans huvudsakliga verksamhetstid infaller före 1668, då han blev vinmästare i stadens tjänst och upphörde med sitt måleri. Hobbema är starkt influerad av sin lärare, men har en ganska mycket snävare motivkrets, och målade främst idylliska landskap i soligt och lugnt väder, ofta en kvarn, som skuggad av täta lövträd speglar sig i en stilla damm. I sina bästa verk anses han vara fullt likvärdig med sin lärare.
Hobbema finns representerad på de stora museerna i Amsterdam, Dresden, Paris, London, Nivaagaard och i flera privatsamlingar.

Källor 
 Carl G. Laurin, Konsthistoria, Stockholm 1919
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932

Externa länkar 
 

Nederländska konstnärer under 1600-talet
Konstnärer från Amsterdam
Födda 1638
Avlidna 1709
Män
Svensk uppslagsbok
Henry George Bohn

Henry George Bohn, född den 4 januari 1796 i London, död där den 22 augusti 1884, var en engelsk bokförläggare och skriftställare av tysk härkomst.
 
Bohn öppnade 1831 i London egen bokhandel, som snart utvecklade sig till den största sortiments- och antikvariatsaffären i världsstaden. Från mitten av 1840-talet förlade Bohn i olika serier billighetsupplagor av äldre och nyare värdefulla arbeten, sammanlagt uppgående till mellan 600 och 700 band. För desamma översatte Bohn själv arbeten av tyska och italienska klassiker samt kommenterade Gibbon, Butler, Milton och Walton. 

Bohn drog sig 1864 tillbaka från affären och sålde sina många förlagsrättigheter. Han författade Origin and Progress of Printing (1857) och A Dictionary of Quotations from English and American Poets (1883) med flera arbeten. Vid världsutställningen 1851 i London var Bohn föreståndare för avdelningen böcker. Han var även känd som ivrig samlare av konstsaker och pretiosa.

Källor 

 
 

Födda 1796
Avlidna 1884
Brittiska förläggare
Brittiska fackboksförfattare
Engelskspråkiga fackboksförfattare
Brittiska översättare
Engelskspråkiga översättare
Män
Personer från London
Tracy Quan

Tracy Quan är en amerikansk författare och före detta prostituerad. Hon är mest känd för sin bokserie om Nancy Chan. Hon skriver regelbundet en kolumn för The Guardians webbupplaga om popkultur, sex och politik och är även engagerad i rörelsen för de prostituerades rättigheter.

Filosofiska och politiska åsikter
Tracy Quan har varit talesperson för nätverket Prostitutes of New York, en organisation för sexarbetarnas rättigheter. Hon har beskrivits som en libertariansk entreprenör som förespråkar en avkriminalisering av prostitution i USA.

Böcker och kolumner

Nancy Chan-serien
Nancy Chan: Diary of a Manhattan Call Girl 
Diary of a Manhattan Call Girl (2001) . 
Diary of a Married Call Girl: A Nancy Chan Novel (2005) 
Diary of a Jetsetting Call Girl (2008)  An adventure in southern France involving the relics of Mary Magdalen

Övrigt
Orientalia: Sex in Asia (2003) (med fotografen Reagan Louie.)

Referenser

Externa länkar
Officiell hemsida
Kolumn av Quan i New York Times
Kolumn av Tracy Quan i The Guardian
Tracy Quan sexkolumn i Salon.com 

Amerikanska författare
Engelskspråkiga författare
Amerikanska sexarbetare
Amerikanska sexarbetaraktivister
Levande personer
Kvinnor
George Anson, 1:e baron Anson

George Anson, 1:e baron Anson, född 23 april 1697, död 6 juni 1762, var en engelsk sjöofficer.

Biografi 
Efter att ha kämpat i de amerikanska farvattnen mot spanska kapare och sjörövare utsågs Anson 1739 till chef för en liten eskader beordrad till Stilla havet. Han rundade Kap Horn, landsteg i Peru och Chile och gjorde rikt byte, överfor Stilla havet och återvände hem söder om Afrika 1744. En skildring av Ansons världsomsegling utkom 1748. Under de engelsk-franska sjöstriderna på 1740-talet tjänstgjorde Anson som viceamiral och besegrade 1747 vid Kap Finisterre den franska flottan under La Jonquière, blev 1751 förste amiralitetslord, ledde som sådan de sjömilitära operationerna mot Frankrike och Spanien på 1750-talet och utnämndes 1761 till admiral of the fleet.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Fotnoter

Externa länkar  
 

Brittiska amiraler
Världsomseglare
Storbritanniens sjöministrar
Brittiska militärer under 1700-talet
Födda 1697
Avlidna 1762
Män
Svensk uppslagsbok
Ledamöter av Royal Society
Lucius Cary, 2:e viscount Falkland

Lucius Cary, 2:e viscount Falkland, född omkring 1610, död 20 september 1643, var en engelsk viscount och politiker, son till Henry Cary, 1:e viscount Falkland och Elizabeth Cary, lady Falkland.

Falkland tillhörde i långa parlamentet ursprungligen oppositionen men ställde sig 1641 vid den stora brytningen mellan moderata och radikala på kungens sida och blev 1642 statssekreterare. I det längsta motsatte han sig inbördeskriget, och kort efter dess utbrott stupade han i slaget vid Newbury.

Källor

Tyrckta källor
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter

Externa länkar 
 

Engelska politiker
Skotsk adel
Alumner från St. John's College, Cambridge
Personer i England under 1600-talet
Födda 1600-talet
Avlidna 1643
Män
Lords Privy Seal
Sjöslaget vid Falklandsöarna

Sjöslaget vid Falklandsöarna var en sjöslag under första världskriget mellan Storbritannien och Tyskland den 8 december 1914.

Efter den tyska segern i sjöslaget vid Coronel samlade britterna i hemlighet betydande sjöstridskrafter till de sydamerikanska farvattnen för att förgöra de handelsförstörande tyska kryssarna. Den brittiska eskadern bestod av slagkryssarna  och , pansarkryssarna ,  och ,  hjälpkryssaren , samt de lätta kryssarna  och . Den 7 december hade den brittiska eskadern under befäl av amiral Doveton Sturdee anlänt till basen på Falklandsöarna, där de omedelbart startat att fylla på kol. Om morgonen 8 december dök oväntat den tyska eskadern under befäl av amiral Maximilian von Spee upp utanför inloppet till den brittiska basen utan vetskap om överlägsenheten hos där befintliga fartyg. De brittiska fartygen upptog omedelbart jakten på de såväl i fråga om fart som bestyckning underlägsna tyska kryssarna. Efter en hjältemodig kamp sänktes , ,  och  med större del av sina besättningar. Endast kryssaren  lyckades undkomma. Efter detta sjöslag uppnådde britterna obestritt herravälde över världshaven.

Referenser

Externa länkar

Brittiska sjöslag
Krigsåret 1914
Relationer mellan Storbritannien och Tyskland
Sjöslag under första världskriget
Tyska sjöslag
Falklandsöarnas historia
Marguerite Françoise Bouvier de la Mothe de Cepoy

Marguerite Françoise Bouvier de la Mothe de Cepoy, född 1762, död 1808, var en fransk aristokrat. Hon var mätress till Ludvig Filip av Bourbon-Orléans (1747–1793) från 1784 till hans död. 

Hon var dotter till markis Guillaume François de Cepoy och Élisabeth Amaranthe Jogues de Martinville och gifte sig 1784 med Georges Louis Marie Leclerc de Buffon (1764-1794). Samma år blev hon mätress till Orléans, men vilken hon fick en son, greve Victor du Buffon (1792-1812). Efter Orléans död hjälpte hon hans legitima söner ur fängelset. Hon tog ut skilsmässa 1794, och flyttade till England, där hon gav sitt stöd åt Ludvig Filip. Hon beskrivs som blint lojal och inte särskilt intelligent.

Referenser

Noter 

Kvinnor
Födda 1762
Avlidna 1808
Personer i Frankrike under 1700-talet
Franska markisinnor
Franska mätresser
Wasenius

Wasenius är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Adolf Wasenius (1829–1903), finländsk industriidkare
 Birger Wasenius (1911–1940), finländsk skridskolöpare
 Carl Wasenius (1821–1899), finländsk musiker
 Gustaf Otto Wasenius (1789–1852), finländsk affärsman
 Gösta Wasenius (1863–1939), finländsk brandchef och idrottsledare
 Helge Wasenius (1927–2008), finländsk simhoppare
 Karl Fredrik Wasenius, flera personer
 Karl Fredrik Wasenius (donator) (1846-1914), svensk donator
 Karl Fredrik Wasenius (musikkritiker) (1850-1920), finländsk musikkritiker
 Petrus Hansson Wasenius (1723–1803), svensk präst och författare
 Valfrid Wasenius (1848–1928), finländsk biblioteksman och litteraturhistoriker

Svenska efternamn
Efternamn i Finland
Jennifer Larmore

Jennifer Larmore, född 21 juni 1958 i Atlanta, Georgia, är en amerikansk mezzosopran. Hon är mest känd för sina tolkningar av roller i barock- och bel canto-repertoar men hennes repertoar sträcker sig över alla epoker. 

Larmore studerade på Westminster Choir College i New Jersey. 1966 debuterade Larmore på Opera de Nice. Hennes Carnegie Hall-debut var 1994 och hennes debut på Metropolitan var 1995. Sedan dess har hon sjungit på de flesta av världens stora operascener. 

Dirigenter hon samarbetat med inkluderar Riccardo Muti, Jesús López-Cobos, Leonard Bernstein, Donald Runnicles, Giuseppe Sinopoli, Kurt Masur, Christoph von Dohnányi, René Jacobs, Charles Mackerras, Jean-Christophe Spinosi, Marco Guidarini, Julius Rudel, Barenboim, Eve Queler, Richard Bonynge, Lorin Maazel, Seiji Ozawa och Thomas Hengelbrock.

Larmore har gjort över hundra cd-inspelningar, på Teldec, RCA, Harmonia Mundi, Deutsche Grammophon, Arabesque, Opera Rara, Bayer, Naïve, Chandos, VAI och Cedille.

Larmore har emottagit Richard Tucker Award och ett Grammophon-pris för ”Bästa barockopera” (Giulio Cesare på Harmonia Mundi). Hon har åtta Grammy-nomineringar. 1996 sjöng hon vid de Olympiska spelen i Atlanta. Hon adlades till Chevalier de l'Ordre des Arts et des Lettres år 2002.

Amerikanska operasångare under 1900-talet
Födda 1958
Kvinnor
Levande personer
Amerikanska operasångare under 2000-talet
Oscar Falkman

Oscar Carl August Falkman, född 25 december 1877 i Stockholm, död där 10 juli 1961, var en svensk industriman. 

Falkman utexaminerades från Tekniska högskolan 1900, var anställd vid Carnegie Steel Company i Pittsburg 1904–1905 och verkställande direktör för Trollhättans elektriska kraft AB 1907–1910. Från 1920 till 1931 var han direktör för Riddarhytte AB och från 1925 för Skellefteå gruv AB och Västerbottens gruv AB. De två senare bolagen sammanslogs 1931 till Boliden AB. Under Falkmans tid som VD 1931–1943 blev Boliden ett storföretag. Falkman tillhörde socialiseringsnämnden och var från 1926 suppleant i järnvägsfullmäktige. Han invaldes 1919 som ledamot av Ingenjörsvetenskapsakademien.

Falkman var son till överste Ludvig Falkman och Augusta, född Reuterswärd. Han var ingift i släkten Wallenberg och var sonson till Ludvig B. Falkman samt kusin till Harald Falkman.

Oscar Falkman är begravd på Djursholms begravningsplats.

Se även
Falkmanska villan

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Fotnoter 

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Näringslivspersoner från Stockholm
Gravsatta på Djursholms begravningsplats
Födda 1877
Avlidna 1961
Män
Michelle de Bonneuil

Michelle de Bonneuil, född 7 mars 1748 på Réunion, död 30 december 1829 i Paris, var en fransk spion. Hon utförde flera uppdrag av betydelse under både den franska revolutionen och det första kejsardömet. 

Michelle de Bonneuil föddes som på Réunion som dotter till den franske guvernören Jean Sentuary och Marie-Catherine Caillou. Hon växte upp på Sainte-Suzanne, där fadern hade en plantage, och sedan i Bordeaux. År 1768 gifte hon sig med Jean-Cyrille Guesnon de Bonneuil, som hade tjänst hos Maria Teresa av Savojen, och presenterades då för societeten i Paris. Hon gjorde succé i huvudstadens aristokratiska och konstnärliga kretsar med sin charm, skönhet och talang för konversation, sång och målning, och blev en medlem av den anakronistiska cirkeln "la Caserne", som möttes vid Marly och leddes av poeterna Évariste de Parny, Antoine Bertin och Michel de Cubières. Hon blev älskarinna till den rike finansiären Nicolas Beaujon i utbyte mot pengar, samtidigt som hon privat inledde ett ömsesidigt kärleksförhållande med bankiren Jean-Frédéric Perrégaux, med vilken hon skulle komma att ha en relation till och från i trettio år. Då Nicolas Beaujon avled 1786 testamenterade han henne en förmögenhet på 100,000 livres, och hon blev en av de ledande societetsfigurerna i Paris, där hon kallade sig grevinnan de Bonneuil. Hon var bekant med Anne de Caumont-Laforce, hade en rad uppmärksammade kärleksaffärer, intresserade sig för Cagliostros mysterier och blev troligen initierad i de franska frimurarnas kvinnliga loge.

Under franska revolutionen sympatiserade hon med de ultrakonservativa. Från 1791 medverkade hon i flera antirevolutionära projekt. Ett av dem var ett försök att föra ut kungafamiljen ur Frankrike via hotel d'Esclignac, en plan som misslyckades och ledde till de sammansvurnas gripande 18 april 1791. Hon hade vid revolutionens utbrott ett förhållande med rojalisten Jacques Antoine Marie de Cazales, med vilken hon i juli 1792 lämnade Frankrike och reste till Lausanne. Hon återvände till Frankrike i augusti 1792. Hon medverkade sedan i upprepade försök att frita den före detta kungafamijen ur fängelset Le Temple. Hon opererade då från en lägenhet på Rue de la Corderie i samarbete med en grupp kvinnliga rojalister (Mrs Beaufort, Pompignan av Bonneval Abzac, Damaskus, Langeron, Saint Maurice och Janson Laubespin). Hon greps 11 september 1793. Under skräckväldet avrättades bland andra hennes syster och svåger. Själv frigavs hon i oktober 1794. År 1796 besökte hon Milano, där hon träffade den landsflyktige franske tronpretendenten prins Ludvig samt Napoleon Bonaparte. Fram till 1799 gjorde hon flera resor mellan Italien och Frankrike under falska pass.

Källor 
 

Kvinnor
Födda 1748
Personer från Réunion
Avlidna 1829
Personer under franska revolutionen
Franska spioner
Spioner under 1700-talet
Stora teatern, Linköping

Stora teatern i Linköping invigdes den 18 december 1903. Huset ritades i jugendstil av Axel Anderberg och rymmer ca 400 personer. Idag är Stora teatern i Linköping ett av Östgötateaterns två hus och där Linköpings teaterhus är något mindre än teaterhuset i Norrköping.

Under 1980-talet renoverades teatern både invändigt och utvändigt. Då gjordes publikfoajén på första raden om helt och är nu ett ljust, öppet rum med parkettgolv och vackra jugendfönster på den bågformade väggen som vetter mot parken utanför.

Se även 
Stora teatern, Norrköping
Östgötateatern

Referenser 
Våra teaterhus, Östgötateatern

Teatrar i Sverige
Byggnader och anläggningar i Linköping
Cut up-teknik

Cut up-teknik är en aleatorisk litterär metod där en given text styckas upp (skärs, klipps eller rivs i delar) och sätts ihop igen till en ny text. 

Idén kan spåras tillbaka till åtminstone dadaismens dagar. I ett av sina efterkrigsmanifest från 1920 i Paris skriver Tristan Tzara om hur man gör en dadaistisk dikt: "Tag en tidning. / Tag en sax. / Välj ut en artikel lagom lång för er dikt. / Klipp ut den. / Klipp omsorgsfullt ut varje ord i artikeln. / Lägg alla orden i en påse. / Skaka den försiktigt. / Tag sedan upp urklippen ett efter ett. / Skriv av dem noga precis som de kommer. / Dikten blir lik er själv. / Och nu är ni författare, oändligt originell och förtrollande sensibel men ingenting för vanligt sunt förnuft."

Mot slutet av 1950-talet började den amerikanske beatförfattaren William S. Burroughs använda en liknande teknik vid författandet av ett flertal romaner.

Se även
 Montage

Noter

Externa länkar 
 UbuWeb: William S. Burroughs förevisar en cut-up, K-9 Was in Combat with the Alien Mind-Screens (1965), tillsammans med Ian Sommerville

Dadaism
Surrealism
Litterära termer
Clotilde-Suzanne Courcelles de Labrousse

Clotilde-Suzanne Courcelles de Labrousse, eller Suzette Labrousse, född 1747, död 1821, var ett franskt medium som förutsade franska revolutionen och användes av Maximilien de Robespierre och jakobinerna som redskap för politisk propaganda.

Biografi 
Labrousse föddes som medlem av en förmögen och möjligen adlig familj. Hon utbildades i ett kloster av ursulinerorden i Périgueux, och blev 1766 medlem av franciskanerorden. Hon ansåg sig tidigt vara kallad till att bli en profet för att omvända världens syndare, och framförde åsikten att kyrkan och kristendomen måste renas för att kunna bli mäktig igen och resa sig ur det förfall den just då befann sig i. Hon började predika offentligt med tillstånd från biskopen i Périgueux, och ska ha förutsagt den franska revolutionen innan den inträffade år 1789. 

År 1790 kom Suzette Labrousse till Paris i sällskap med Pierre Pontard och predikade mot påvedömet och organisationen av prästerskapet i Bathilde av Orléans salong. Under denna tid mötte hon Maximilien Robespierre och Catherine Théot. Pierre Pontard publicerade 1792–1793 hennes skrifter, finansierade av Bathilde av Orléans, där revolutionen tolkades till den undergång hon hade förutsagt, och jakobinpartiet till de frälsare som skulle rena det förfall som hade orsakats av den gamla kyrkans förvärldsligande. Labrousse fick stöd av flera radikaler inom både religiösa och jakobinska kretsar, och bad om dessas stöd att presentera sina idéer om den förfallna kyrkans rening för påven. 

År 1792 färdades Suzette Labrousse till Italien för att framlägga jakobinernas frihetsprinciper för påven som en nyordning för kyrkans organisation. Hon predikade i flera städer längs vägen, men blev inte väl emottagen i Italien. Hon förvisades från Bologna, och arresterades sedan i Viterbo, varefter hon fördes till Rom där hon dömdes till livstids fängelse. Labrousse frigavs när Rom erövrades av Frankrike 1798 och återvände till Paris, där hon dog omgiven av sina anhängare.

Referenser

Noter 

Kvinnor
Födda 1747
Avlidna 1821
Personer under franska revolutionen
Medier
Birger Wasenius

Birger Adolf Wasenius, född den 7 december 1911 i Helsingfors, död den 2 januari 1940, var en finländsk skridskolöpare.

Wasenius fick sitt internationella genombrott då han blev nr 2 under europamästerskapet 1933, bakom Ivar Ballangrud. Året efter förlorade han VM-titeln till Bernt Evensen på grund av ett dåligt 1500 meterslopp.

Under Vinter-OS 1936 var han den ende verkligee utmanaren till de norska guldmedaljörerna. En vecka före olympiska spelen blev han nr 2 i VM, också denna gång bakom Ballangrud. 

Under OS fick han tre medaljer - två silver och ett brons, og han var mindre än 10 sekunder från tre guld. År 1939 vann han äntligen en titel då han blev världsmästare på hemmaplan i Helsingfors under svåra förhållanden och på mjuk is.

Wasenius blev finländsk mästare på skridsor sex gånger. Mot slutet av 1939 bröt vinterkriget mellan Finland och Sovjetunionen ut, och Wasenius dödades tidigt 1940 medan han kämpade i den finländska hären på Ladoga. Han är begravd på Sandudds begravningsplats i Helsingfors.

Källor 
 

Finländska skridskoåkare
Världsmästare i skridsko
Olympiska silvermedaljörer 1936
Olympiska bronsmedaljörer 1936
Finländska olympiska silvermedaljörer
Finländska olympiska bronsmedaljörer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1936 från Finland
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 1936
Idrottare från Helsingfors
Födda 1911
Avlidna 1940
Män
Finländska idrottare under 1900-talet
Gravsatta på Sandudds begravningsplats
Finlandssvenska idrottare
Arena Riga

Arena Riga (lettiska: Arēna Rīga) är en inomhusarena i Riga i Lettland som idag främst används för ishockey, basket och konserter. Arena Riga rymmer 14 500 åskådare för ishockey och stod färdig 2006. Den var en av arenorna under Hockey-VM 2006; den andra var Skonto Arena numera Olympic Sport Arena med en kapacitet på 10.500 åskådare.
 
Arena Riga är sedan 2008 hemmaplan för KHL-klubben Dinamo Riga.

Evenemang
 Världsmästerskapet i ishockey för herrar 2006
 Kontinental Hockey League All-Star Game (2012)

Referenser

Externa länkar

Officiell webbplats
Arena Riga hos Hockeyarenas.net
Arena Riga hos worldstadiums.com

Ishallar i Lettland
Sport i Riga
Konsertscener i Lettland
Sportanläggningar invigda 2006