kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Stjärnholms kyrka

Stjärnholms kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Oxelösunds församling i Strängnäs stift. Kyrkan ligger vid Stjärnholms stiftsgård mellan Nyköping och Oxelösund.

Kyrkobyggnaden 
Kyrkan består av långhus med ett tresidigt avslutat kor i öster och ett kraftigt lågt kyrktorn i väster. Vid långhusets södra sida finns en vidbyggd sakristia. Murarna är i huvudsak uppförda i natursten, medan sakristian och tornets övre del är uppförda i tegel. Långhuset, koret och sakristian täcks av sadeltak medan tornet täcks av ett pyramidtak. Takbeläggning är enkupigt, rött lertegel.

Kyrkan uppfördes 1671 av Wilhelm Böös Drakenhielm och var ett gårdskapell till Stjärnholms gods. På 1770-talet genomgick kyrkan en omfattande renovering. Initiativtagare var dåvarande slottsherre hovjunkaren Isac Georg de Besche.
När Stjärnholms gods upplöstes 1920 överfördes kyrkan till Sankt Nicolai församling. 1952 övergick kyrkan till den nybildade Oxelösunds församling.

11 maj 2008 öppnades kyrkan igen efter en restaurering. Verksamheten i kyrkan hade då legat i malpåse i elva år.

Inventarier 
 Ett nattvardskärl är tillverkat 1760 av Kilian Kelson.
 Vid korets östvägg finns en altartavla som är avpassad efter korvalvets rundning.
 Nuvarande dopfunt tillkom 1952 och är skulpterad av Erik Sand.

Orgel
 Nuvarande orgel från 1953 och är tillverkad av Åkerman & Lund Orgelbyggeri, Knivsta. Orgeln har mekanisk traktur och pneumatisk registratur.

Referenser

 Oxelösunds församling
 Stiftsgården Stjärnholm

Noter

Externa länkar
 Oxelösunds församling

Kyrkobyggnader i Strängnäs stift
Kyrkobyggnader i Oxelösunds kommun
Kyrkobyggnader invigda 1671
Lionel Heald

Sir Lionel Frederick Heald, QC, PC, född 1897, död 8 november 1981, var en brittisk advokat och konservativ politiker.

Vid 1950 års allmänna val valdes Heald till parlamentsledamot för Chertseys valkrets i Surrey. Han behöll den positionen fram till sin pensionering i samband med 1970 års allmänna val.

Källor

Brittiska parlamentsledamöter
Födda 1897
Avlidna 1981
Män
Spree (olika betydelser)

Spree kan avse:

 Spree – en flod i Tyskland
 Honda Spree – en scoter från Honda 
 SPREE – ett forskningsinstitut på University of New South Wales, se School of Photovoltaic and Renewable Energy Engineering

Se även
 Spree Lake
 Spree Creek
Brun visseland

Brun visseland (Dendrocygna bicolor) är en fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar, en av de mest geografiskt spridda i världen med förekomst på fyra kontinenter.

Utseende och läten 
Brun visseland är en relativt stor andfågel, 45–53 centimeter i längd. Den är som namnet avslöjar huvudsakligen rödaktigt brun, med långa ben och lång grå näbb. Ett karaktäristiskt drag är det vita bandet tvärsöver stjärten, som syns när den flyger. Liksom andra fåglar i sin grupp har den ett visslande läte som den ger ifrån sig både när den flyger och när den vistas på marken.

Utbredning 
Brun visseland förekommer från södra USA till Argentina samt i östra Afrika, på Madagaskar och i södra Asien. Denna utbredning är mycket ovanlig för fåglar. Arten förekommer inte enbart på fyra kontinenter utan även i fyra olika zoogeografiska regioner. De flesta individerna finns i deltan av floderna Niger och Senegal. Fågeln vandrar ofta och långt. På grund av dessa vandringar utvecklades inga underarter och populationen kan minska avsevärd i begränsade områden.

I Västpalearktis har arten tillfälligt påträffats i Azorerna, Marocko, Oman och Jemen. En förvildad population finns även på Kanarieöarna. För fynd i bland annat Storbritannien, Ungern, Spanien och Frankrike har härkomsten bedömts osäker.

Levnadssätt 
Brun visseland äter frön och andra växtdelar. Arten föredrar miljöer som grunda sjöar och risfält och andra våtmarker med riklig vegetation. Boet byggs av växtdelar och utan infodring. Det placeras i tät vegetation eller i ett hål i ett träd. En typisk kull består av tio vitaktiga ägg. De häckande vuxna, som bildar livslånga par, turas om med ruvandet. Äggen kläcks efter 24 till 29 dagar. De nykläckta ungarna är gråa och duniga och lämnar boet någon dag efter kläckningen. Föräldrarna fortsätter att skydda ungarna tills de blivit flygfärdiga ungefär nio veckor senare.

Status och hot 
Somliga anser att den är ett skadedjur i risodlingar. I en del områden jagas den för köttet. Trots jakten, förgiftning genom växtgifter och hotet från rovdjur bland däggdjur, fåglar och kräldjur är brun visseland inte sällsynt och anses inte hotad i sitt utbredningsområde. IUCN kategoriserar arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till mellan 1,3 och 1,5 miljoner individer.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Visseländer
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Balduin IV av Jerusalem

Balduin IV av Jerusalem, född omkring 1160, död 16 mars 1185, var kung av Jerusalem mellan 1174 och 1185.

Balduin IV efterträdde 1174 sin far Amalrik I som kung av Jerusalem. Även känd som den spetälske kungen. Han led från barndomen av spetälska, som slutligen endast tillät honom att på bår medfölja hären i de talrika striderna mellan kristna och muslimska styrkor. Under olika delar av Balduins regering var Raimund III av Tripolis och Guido av Lusignan riksföreståndare. 1183 lät Balduin kröna sin systerson Balduin V till kung, men båda dog inom kort. Under Balduin IV:s regering började på allvar kungariket Jerusalems nedgång och förfall.

Referenser

 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Kungadömet Jerusalems regenter
Födda 1100-talet
Avlidna 1185
Män
Svensk uppslagsbok
Matthias William Baldwin

Matthias William Baldwin, född 10 december 1795 och död 7 september 1866, var en nordamerikansk lokomotivfabrikant.

Sedan Baldwin utfört en liten lokomotivmodell, fick han 1831 uppdrag att bygga ett lokomotiv. Det blev färdigt 1832 och följdes 1833 av ett andra, vilket uppvisade så stora förbättringar, att Baldwin omedelbart fick beställning på ytterligare 4. Han byggde då i Philadelphia en lokomotivverkstad, vilken sedan fortsatte att utvidgas under namn av The Baldwin locomotiv works och blev världens största företag inom området med en årlig tillverkning av flera tusen lokomotiv. Till minne av såväl Baldwins tekniska gärning som hans stora filantropiska verksamhet i Philadelphia uppförde staden 1906 en staty över honom.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Födda 1795
Avlidna 1866
Män
Personer inom USA:s näringsliv under 1800-talet
Älgskogen

Älgskogen är en herrgård som ligger i Örebro kommun. Den är belägen c:a 5 km väster om Örebro centrum, och någon km väster om Karlslunds herrgård. Tidigare låg den i Längbro landskommun.

Älgskogen stavades förr Äleskogh, Ehleskogen eller Ällskogen. Waldén anger att namnet betyder "skogen med alar".

Egendomen omtalades i skrift för första gången 1554, då "Niels i Äleskogh" omtalas. År 1652 donerades Älgskogen till rikskanslern Magnus Gabriel de la Gardie, som året därpå sålde egendomen till Casten Otter. Denne var faktor för Örebro gevärsfaktori, och anlade troligen Älgskogens hammare. Vid reduktionen indrogs gården till Kronan.

Nuvarande mangårdsbyggnad är uppförd på 1880-talet av handlanden Reinh. Kling, och innehåller 10 rum. Egendomen omfattar 129 ha, varav 100 ha åker och 29 ha skog.

Referenser

Tryckta källor
Bertil Waldén: Längbro socken genom tiderna, s. 82-84. Lindhska bokhandeln Örebro, 1936.
Svenska Län. Örebro läns förvaltning och bebyggelse, del 1, s. 472-73. Bokförlaget Svenska Län AB Göteborg, 1950.

Herrgårdar i Närke
Byggnader och anläggningar i Örebro kommun
Brommagymnasterna Dynamites

Brommagymnasterna Dynamites är en svensk cheerleadingförening baserad i Bromma. Brommagymnasterna Dynamites är sedan 2008 en sektion inom Brommagymnasterna från att tidigare tillhört Sofiaflickorna. Dynamites är en av Sveriges äldsta cheerleadingföreningar och har funnits sedan 1991.

Brommagymnasterna Dynamites består av elva lag som är representerade på alla nivåer och klasser inom sporten i Sverige. Cheerleadingen delas upp i miniminiorer, miniorer, juniorer och seniorer samt i klasser: nybörjare och fortsättning. Juniorer och seniorer har även klassen avancerad, som är elitklassen och som kan representera Sverige på EM/JEM och VM. Våra lag är Darlings, Dreams, Daisies,  Demons, Devils, Diamonds, Dolls, Dolphins, Divine, Coed och Dragons.

Dynamites har i sin meritlista medaljer från DM, SM/USM, RM/URM, EM, VM och IASF-Worlds. Under Cheerleading-DM 6 februari 2011 i Fyrishovshallen, Uppsala tog Dynamitessektionens lag hem inte mindre än 7 guldmedaljer, 1 silvermedalj och 2 bronsmedaljer.

Referenser

Externa länkar
Brommagymnasternas webbplats

Cheerleadingföreningar i Sverige
Robert Baldwin

Robert Baldwin, född 12 maj 1804 och död 9 december 1858, var en kanadensisk politiker.

Baldwin verkade ivrigt för underhusparlamentarismens genomförande i Kanada och innehade vid flera tillfällen politiskt betydelsefulla ställningar. Han var 1842-43 och 1848-51 tillsammans med Louis-Hippolyte Lafontaine ledare för Kanadas första liberala regeringar men avgick till följd av brytningar inom det liberala partiet, vars radikala och ytterligt gående element han bekämpade.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Noter

Födda 1804
Avlidna 1858
Män
Kanadensiska politiker
Robur (företag)

Robur var varumärket för fordon som producerades i det folkägda företaget VEB Robur-Werke Zittau i Östtyskland. Huvudsakligen framställdes mindre lastbilar. Fram till 1946 hade företaget namnet Phänomen och fram till 1957 gick det numera folkägda företaget under namnet VEB Phänomen Zittau.

Historia 

1888 grundade Gustav Hiller ett företag för att producera symaskiner. 1890 var han i England där han fick rätten att importera cykel och licensen att producera liknande produkter. Senare gick företaget över till produktionen av motorcykel.

1905 började serieproduktionen av en trehjuling med namnet Phänomobil. 1927 fick företaget uppdraget att utveckla en mindre lastbil för det tyska rikspostväsendet. För andra världskriget producerades huvudsakligen lastbilen Granit 1500 som hade en kapacitet på 1,5 ton.

Mellan maj och juni 1945 demonterades de flesta produktionsmaskiner av den sovjetiska ockupationsmakten men byggnaderna och vissa logistiska anläggningar blev kvar. Efter ägarens expropriation blev företaget folkägt. Till en början framställdes maskindelar och flera sovjetiska bilar blev reparerade. Från och med 1949 producerades åter lastbilar enligt förkrigsmodellen. Den förra ägaren hade fortfarande rätten till namnet och därför ändrades namnet till VEB Robur Werke Zittau. Företaget hade inte heller rätten till varumärket Granit och så ändades namnet till Robur, av latin: kraft eller styrka. Lastbilen fick ett nytt utseende som presenterades för första gången vid Leipzigmässan 1961.

Fordon av märket Robur såldes inte bara till COMECON-området utan även till utvecklingsstater över hela världen. Därför modifierades Robur-lastbilar till de rådande klimatiska och geografiska förhållanden.

Efter Tysklands återförening såldes allt mindre antal fordon och 1991 inställdes produktionen. 1995 grundades en ny GmbH som är specialiserade på reparationer av gamla Robur-fordon.

Referenser

Externa länkar 

 FBZ GmbH Zittau, det efterföljande företaget

Ej längre existerande tyska motorcykeltillverkare
Östtyska biltillverkare
Ej längre existerande tyska lastbilstillverkare
Företag bildade 1888
Företag upplösta 1991
Fritigil

Fritigil (eller Fritigils), var en markomannisk drottning, som är känd som den sista regenten över de germanska folk som på 350-talet e.Kr. vandrat in i Pannonien. Troligen hade hon sitt säte i nuvarande Burgenland. Fritigil korresponderade med Ambrosius av Milano rörande hennes folks konvertering till kristendomen. Hon påverkade enligt Notitia Dignitatum sin make att underställa sig romersk överhöghet och stammen föll därmed under en romersk tribun. Påven Johannes Paulus II refererar till Fritigil i sitt brev Operosam Diem:

Has quidem normas sectabatur Mediolanensis Episcopus sua etiam in catechesi, quae singulari omnino vi audientes captabat. Eam plures sunt experti. Longinqua illa regina Marcomannorum Fritigil, ipsius fama adducta, scripsit ei ut super catholica religione informaretur recepitque vicissim «epistulam ... praeclaram in modum catechismi».

Källor
Fritigil, markomannische Königin.
Johannes Paulus II. Operosam Diem. 1996. 
Notitia Dignitatum:  Text på latin, med bilder, från Bibliotheca Augustana.

Antikens drottningar
Kvinnor
Kvinnliga regenter under 300-talet
Germaner
Antikens regenter
John Ruggles

John Ruggles, född 8 oktober 1789 i Westborough, Massachusetts, död 20 juni 1874 i Thomaston, Maine, var en amerikansk uppfinnare, jurist och politiker (demokrat). Han representerade delstaten Maine i USA:s senat 1835–1841. Han var ordförande i senatens patentutskott 1837–1838.

Ruggles utexaminerades 1813 från Brown University. Han studerade sedan juridik och inledde 1815 sin karriär som advokat. Han var domare i Maines högsta domstol 1831–1834.

Ruggles efterträdde 1835 Peleg Sprague som senator för Maine. Han var upphovsman till 1836 lag om omorganiseringen av det amerikanska patentverket. Han själv fick 1836 patent på sin uppfinning, ett tåghjul avsett att tåla svåra väderförhållanden. Att Ruggles ifrågavarande patent fick som nummer U.S. Patent 1, betyder inte alls att han var först i USA:s historia med att skydda sin uppfinning utan det var ett resultat av det nya numreringssystemet som introducerades med omorganiseringen av patentverket. Senaten inrättade 1837 ett särskilt patentutskott och Ruggles valdes till ordförande. Han efterträddes 1838 som ordförande i patentutskottet av Robert Strange. Ruggles efterträddes 1841 i senaten av George Evans. Ruggles återvände sedan till arbetet som advokat. Han förblev dessutom länge verksam som uppfinnare, talare och författare till politiska skrifter.

Ruggles avled 1874 och gravsattes på Elm Grove Cemetery i Thomaston.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Thomaston Historical Society
Political Graveyard

Födda 1789
Avlidna 1874
Amerikanska uppfinnare
Ledamöter av USA:s senat från Maine
Män
Alumner från Brown University
William Hathaway

William Dodd Hathaway, född 21 februari 1924 i Cambridge, Massachusetts, död 24 juni 2013 i Washington, D.C., var en amerikansk demokratisk politiker. Han representerade delstaten Maine i båda kamrarna av USA:s kongress, först i representanthuset 1965–1973 och sedan i senaten 1973–1979.

Hathaway deltog i andra världskriget i US Army Air Forces. Hans bombplan blev nedskjutet och han tillbringade två månader i krigsfångenskap. Han utexaminerades 1949 från Harvard University och avlade 1953 juristexamen vid Harvard Law School.

Hathaway efterträdde 1965 Clifford McIntire som kongressledamot. Han efterträddes 1973 i representanthuset av William Cohen. Hathaway besegrade den sittande senatorn Margaret Chase Smith i senatsvalet 1972. Han ställde upp för omval i senatsvalet 1978 men förlorade mot utmanaren Cohen.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress

Födda 1924
Ledamöter av USA:s representanthus från Maine
Ledamöter av USA:s senat från Maine
Män
Avlidna 2013
Alumner från Harvard Law School
Personer som tjänstgjort i USA:s arméflygvapen
Alumner från Harvard College
Nadir Benchenaa

Nadir Benchenaa, född 2 februari 1984 i Stockholm, är en svensk fotbollsspelare som senaste spelade i WA Tlemcen i den algeriska ligan.

Karriär 
Benchenaa har tidigare spelat för Hammarby IF, Örgryte IS och Assyriska FF i allsvenskan samt franska klubben Rennes och den tyska klubben SV Babelsberg 03, och han har även provtränat för engelska ligaklubben Aston Villa. Han har även representerat Sverige internationellt på U21-nivå vid ett antal tillfällen.

Källor

Män
Födda 1984
Svenska fotbollsspelare
Spelare i Hammarby IF Fotboll
Spelare i Örgryte IS Fotboll
Spelare i Assyriska FF
Fotbollsspelare i Gröndals IK
Spelare i FK Chazar Lenkoran
Spelare i Dalkurd FF
Levande personer
Idrottare från Stockholm
Fosfonat

Fosfonater är kemiska föreningar med den generella strukturformeln OP(OR)2R.

Se även
Fosfin - PR3
Fosfinoxid - OPR3
Fosfinit - P(OR)R2
Fosfonit - P(OR)2R
Fosfit - P(OR)3
Fosfinat - OP(OR)R2
Fosfat - OP(OR)3
Fosforan - R3PR2

Referenser

Funktionella grupper
Margaretha Nylander

Margaretha Emerentia (Mensa) Nordström, född Zethelius 21 juli 1782 i Stockholm, död 6 juli 1876 i Stockholm, var en svensk kokboksförfattare som under pseudonymen Margaretha Nylander skrev Handbok wid den nu brukliga Finare Matlagningen. Boken utkom i 16 upplagor, varav den första utgavs 1822 och den sista 1902. Enligt förordet gör boken inte anspråk på att vara revolutionerande utan mer en aktualisering och komplettering av tidigare utgivna kokböcker av Cajsa Warg och Carolina Weltzin. Boken fick stor genomslagskraft bland borgerliga hushåll.

Inte mycket är känt om Nordström eller Nylander. Man har aldrig hittat någon Nylander som kan tänkas vara författaren ifråga. Det finns information, om än inte mycket, om Nordström. Hon var dotter till en välkänd guldsmed, direktör Pehr Zethelius, och Catharina Emerentia Westrell. Hon gifte sig 1799 med boktryckaren Henrik Anders Nordström, som även var den som tryckte hennes kokbok. Det är okänt varför hon använde sig av en pseudonym och inte sitt riktiga namn.

Kokbokens framgång ledde för övrigt till att en annan förläggare 1843 gav ut en snarlik kokbok under det påhittade författarnamnet Margrete Nilander.

Referenser

Noter

Övriga källor

Externa länkar 

 

Födda 1782
Avlidna 1876
Svenska kokboksförfattare
Författarpseudonymer
Kvinnor
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Författare från Stockholm
Svenska författare under 1800-talet
James W. Bradbury

James Ware Bradbury, född 10 juni 1802 i Parsonsfield, Massachusetts (i nuvarande Maine), död 6 januari 1901 i Augusta, Maine, var en amerikansk demokratisk politiker. Han representerade delstaten Maine i USA:s senat 1847–1853.

Bradbury utexaminerades 1825 från Bowdoin College. Han studerade juridik och inledde 1830 sin karriär som advokat i Augusta, Maine. Han tjänstgjorde som åklagare 1834–1838.

Bradbury efterträdde 1847 George Evans som senator för Maine. Han ställde inte upp för omval efter en mandatperiod i senaten. Bradbury efterträddes 1853 av William P. Fessenden.

Bradbury var ordförande i Maine Historical Society 1867–1887. Han avled 98 år gammal i januari 1901 och gravsattes på Forest Grove Cemetery i Augusta.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Födda 1802
Avlidna 1901
Ledamöter av USA:s senat från Maine
Män
Alumner från Bowdoin College
Parsonsfield

Parsonsfield är en kommun (town)  i York County i den amerikanska delstaten Maine med en yta av 155,5 km² och en folkmängd, som uppgår till 1 584 invånare (2000).

Kända personer från Parsonsfield
James W. Bradbury, politiker, senator 1847-1853
Lorenzo De Medici Sweat, politiker, kongressledamot 1863-1865

Referenser

Externa länkar
Parsonsfield Town Office

Orter i Maine
York County, Maine
Kränglan

Kränglan är ett bergsområde i norra delen av Örebro kommun. Kränglan är en utlöpare av det större bergsområdet Käglan, som utgör gränsområde mellan Närke och Västmanland. Kränglan omtalas första gången 1456, då kung Karl Knutsson (Bonde) på Örebro kloster överlät sin andel av skogen till munkarna, mot att klostret svarade för väg- och brounderhåll där.

Inom området låg egendomen Ulriksberg, först kungsladugård, sedermera gård under Myrö fideikommiss.

Kränglan ligger idag nära samhället Lillån. Här ligger idag delar av Klockarängsleden, ett motionsspår.

Naturreservatet Kränglan
I den delen av Kränglan som ligger närmast Lillån och Bettorp intättades år 2010 ett 97,6 ha stort kommunalt naturreservat. I området finns en barrdominerad skog med inslag av lövträd. Inom låglänta partier finns alkärr. Närmast Lillåns tätort finns nyrestaurerade betesmarker med trädklädda åkerholmar. Exempel på arter som finns i Kränglan är spillkråka, purpurknipprot, grönvit nattviol, platt fjädermossa, grov baronmossa, skriftlav, glasticka och sommarticka.

Se även
Hovsta socken
Längbro socken

Referenser

Tryckta källor
Bertil Waldén: Längbro socken genom tiderna, s. 118-120. Lindhska bokhandeln, Örebro, 1936.

Webbkällor
Klockarängsleden

Om naturreservatet Länsstyrelsen Örebro län

Naturskyddsområden bildade 2010
Naturreservat i Örebro kommun
Vidön

Vidön är en av de större öarna (4 km2) i Klarälvens delta i Värmland. Ön tillhör Hammarö kommun och avgränsas från dess huvudö Hammarön av Skoghallsådran i söder och öster. I norr, på andra sidan Dingelsundsådran, ligger Karlstads kommun och fastlandet; Vidön är alltså den ö som ligger längst västerut i deltat. I väster ligger Vänern (Kattfjorden) och i sydvästra delen av ön finns det nya renseriet som Stora Enso byggde 2012 och som förser fabriken, Skoghalls bruk, med flis via en transportör döpt till Vidar. Här ligger även Skoghalls bruks huvudkontor "Udden", samt vägmärkestillverkaren ProVias huvudkontor. Strax norr om pappersfabriken ligger nakenbadet Kråkudden samt textilbadet Fjärdestrand.

Öns enda tätort är Vidöåsen med 274 invånare (2005). I dess södra del finns en bebyggelse som före 2015 varit en del av tätorten Skoghall och som från 2015 definieras som en egen småort, se närmare om den i artikeln Vidön (småort). Det finns även ett nord-sydligt huvudstråk bestående av länsväg 554 (Dingelsundsvägen), en gång- och cykelväg samt ett industrispår, som kallas Karlstad–Skoghalls Järnväg. Alla förbinder de Karlstad med Skoghall. Järnvägen har stickspår till godsterminalen och kemirörelsen. På södra delen av ön låg Skoghalls järnvägsstation från 1917, ur bruk sedan 1950-talet och riven 2011. Det finns också en mindre vägförbindelse på östra sidan, från Vidöåsen över Skoghallsådran till gamla Karlstadsvägen och vidare mot länsväg 236 (Hammaröleden).

Referenser

Öar i Vänern
Värmlands öar
Hammarö kommun
Clemens Altgård

Clemens Altgård, född 1959 i Laholm, är en svensk poet, litteraturkritiker och översättare.

Clemens Altgård debuterade som poet 1986. I Malmö var han i brytningen mellan 1980- och 1990-tal medlem i den numera upplösta Malmöligan, en litterär gruppering bestående av, förutom Altgård, Håkan Sandell, Per Linde, Kristian Lundberg, Lukas Moodysson och Martti Soutkari. Han verkade med idéer som går under flaggen retrogardism. Stridsskriften Om retrogardism trycktes 1995, tillsammans med Sandell.

Altgård har varit kritiker på bland annat Sydsvenska Dagbladet och Skånska Dagbladet och är aktiv som kritiker i olika tidningar samt som översättare och introduktör av dansk-, spansk- och engelskspråkig poesi.

Han är bosatt i Malmö.

Bibliografi i urval
 1986 - Pandemonium
 1988 - Assassin
 1989 - Venusmjölk
 1990 - Jidder
 1992 - Malmöligan : en originalantologi (tillsammans med Håkan Sandell, Per Linde, Kristian Lundberg, Lukas Moodysson och Martti Soutkari), 
 1993 - Tredje ögat
 1995 - Om retrogardism, essä (tillsammans med Håkan Sandell), 
 2014 - Odöd
 2016 - Grå dub

Källor
Clemensaltgard.se

Externa länkar
 Clemens Altgårds bidrag på bloggen retrogarde.org

Svenska poeter under 1900-talet
Svenskspråkiga poeter
Födda 1959
Män
Levande personer
Personer från Laholm
Svenska litteraturkritiker
Svenska översättare under 1900-talet
Svenska poeter under 2000-talet
Svenska översättare under 2000-talet