kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Klassiska dikotomin

Den klassiska dikotomin är ett begrepp inom makroekonomin. Dikotomin betyder att nominella (som inflation och penningmängd) och reella (som reell BNP och reallöner) variabler i ekonomin inte påverkar varandra. Nationalekonomer som tillhör real business cycle-traditionen (en del av Chicagoskolan) menar att den klassiska dikotomin håller, medan keynesianska ekonomer anser att den inte håller.

Anledningen till att den inte håller, enligt keynesianerna, är att löner och priser inte är helt flexibla utan ändras långsamt. Därför kan en ökning av penningmängden öka reell BNP på kort sikt. Om den klassiska dikotomin håller skulle priserna omedelbart stiga om penningmängden ökade (exempelvis genom att centralbanken sänkte styrräntan) och reella variabler som BNP och arbetslöshet skulle inte ändras.

Makroekonomi
Natriuretisk förmaksfaktor

Natriuretisk förmaksfaktor, atriell natriuretisk faktor (ANF) eller atriell natriuretisk peptid (ANP), är en natriuretisk peptid som räknas som ett peptidhormon. Dess främsta uppgift är att bidra till natriumregleringen i njurarna.

ANP är en peptid som består av 28 aminosyror. Den bildas i hjärtats förmak, men också i kamrarna vid sjukliga förändringar. I njurarna reglerar ANP kraftigt utsöndringen av natrium, varigenom den spelar en stor roll i osmoregleringen eftersom vattenmängden i blodet därmed minskar. Den verkar också kraftigt i blodkärlen genom att utvidga dem. Höga värden ANP orsakar vasodilation och lägre blodtryck.

ANP blockerar bland annat angiotensin II, aldosteron och vasopressin. Det har också pågått försök med ANP-behandling för sjukdomar i hjärtat och njurar samt hypervolemi (för mycket vätska i blodet).

Källor

Peptidhormoner
Njurar
Hjärtat
Hildegard av Bayern

Hildegard av Bayern, född 10 juni 1825 i Würzburg, död 2 april 1864 i Wien, var en bayersk prinsessa och österrikisk ärkehertiginna, gift i München 1844 med Albrecht av Österrike-Teschen.

Biografi
Hon var dotter till Ludvig I av Bayern och Therese av Sachsen-Hildburghausen.

Hildegard mottog Sternkreutzorden och den kungliga Teresiaorden. Hon var beskyddare för en rad välgörenhetsorganisationer i syfte att skapa sympati för monarkin. Efter det tredje barnets födelse 1849 kunde hon inte få fler barn, och familjen kunde därför inte bidra med en manlig arvtagare till Habsburgdynastin, vilket skulle ha varit nödvändigt om kejsarparets enda son dog.

Barn
 Maria Theresia (1845-1927), gift med Philipp av Württemberg
 Karl Albrecht (1847-1848)
  Mathilde (1849-1867), omkom i eldsvåda, då hon försökte dölja en brinnande cigarett för sin far.

Referenser

Noter

Externa länkar

Födda 1825
Avlidna 1864
Kvinnor
Österrikes ärkehertiginnor
Personer från Würzburg
Elisabeth Franziska av Österrike

Elisabeth Franziska Maria av Österrike, född 17 januari 1831 i Buda, död 14 februari 1903 i Wien, var en österrikisk ärkehertiginna, dotter till ärkehertig Josef Anton av Österrike och Maria Dorotea av Württemberg och gift 1847 med Ferdinand av Österrike-Este, och senare omgift efter den förstes död 1854 med sin kusin ärkehertig Karl Ferdinand av Österrike. 

Hennes andra äktenskap arrangerades av kejsarmodern Sofia av Bayern, som ville förhindra ett äktenskap med hennes son kejsar Frans Josef I av Österrike, som då tycktes vara förälskad i henne. Paret levde på sin egendom Teschen i Schlesien. Under kriget 1866 besökte hon militärsjukhus och hjälpte de sårade. Hon blev änka 1874. En gata är uppkallad efter henne i den österrikiska staden Baden.

Barn

 Maria Teresia av Österrike-Este (1849-1919), gift med Ludvig III av Bayern
 Frans Josef av Österrike (född och död 1855)
 Fredrik av Österrike-Teschen (1856-1936) 
 Maria Kristina av Österrike (1858-1929), gift med Alfons XII av Spanien
 Karl Stefan av Österrike (1860-1933), gift med Maria Theresia av Österrike (1862-1933)
 Eugen Ferdinand av Österrike (1863-1954), ogift
 Maria Eleonora av Österrike (född och död 1864)

Referenser

Noter 

Födda 1831
Avlidna 1903
Kvinnor
Österrikes ärkehertiginnor
Huset Habsburg-Lothringen
Personer från Budapest
Clotilde av Sachsen-Coburg-Gotha

Clotilde av Sachsen-Coburg-Gotha, född 1846, död 1927, var en österrikisk ärkehertiginna och vicedrottning av Ungern, gift 1864 med ärkehertig Josef Karl av Österrike, vicekung av Ungern 1867-1905. Hon var dotter till August Ludwig av Sachsen-Coburg-Gotha och Clémentine av Orléans .

Clothilde debuterade på äktenskapsmarknaden på en bal i Wien 1863, där hon mötte Josef Karl. Paret blev ömsesidigt förälskade och gifte sig ett år senare. Äktenskapet beskrivs som lyckligt. Ställningen som vicekung och vicedrottning, eller "palatiner" i Ungern var efter 1848 en rent ceremoniell position utan makt. Paret ägnade sig dock mycket och ivrigt åt representation och närvarade vid många officiella tillfällen, och eftersom de lärde sig tala ungerska och framhävde det ungerska offentligt blev de rent personligen mycket populära i Ungern, som då var mycket kritiskt mot Habsburgmonarkin. 

De hade dock inga politiska ambitioner utan var trogna anhängare till Habsburgs dubbelmonarki. De ägnade sig båda två även åt en mängd privata affärsprojekt; bland annat lät de bygga ett lyxigt spa i Budapest som invigdes 1869 och blev ett internationellt turistmål. Clothilde ägnade sig även åt konst och stödde senare jugendstilen som mecenat.   

Clothilde blev änka 1905. Hon stannade kvar på slottet Alcsútdoboz i Ungern även efter att dynastin Habsburg avsatts 1919 och avled också där. Hon fortsatte även som änka att ägna sig åt olika äventyrliga affärsprojekt.

Källor 
 
 

Födda 1846
Avlidna 1927
Kvinnor
Personer i Ungern under 1800-talet
Österrikes ärkehertiginnor
Otto Crusius

Otto Carl Friedrich Hermann Crusius, född 20 december 1857 i Hannover, död 29 december 1918 i München, var en tysk filolog, far till Friedrich Crusius, brorson till Gottlob Christian Crusius.

Crusius blev 1886 professor i Tübingen, varifrån han 1898 flyttade till Heidelberg och 1903 till München. Han var från 1888 utgivare av "Philologus", tidskrift för klassisk filologi, och utvecklade en rik verksamhet på den grekiska språk- och litteraturhistoriens område. 

Han utgav bland annat Herondas mimiamber (1892; fjärde upplagan 1904), Babrios fabler (1897), en ny upplaga av grekiska antologin (1897) samt skrev Beiträge zur griechischen Mythologie und Religionsgeschichte (1886), Untersuchungen zu Herondas (1892), Die delphischen Hymnen (1894) och en biografi över Erwin Rohde (1902).

Källor

Tyska klassiska filologer
Tyska professorer
Personer verksamma vid Tübingens universitet
Personer verksamma vid Heidelbergs universitet
Personer verksamma vid Münchens universitet
Födda 1857
Avlidna 1918
Män
Ugglan
Personer från Hannover
Carl Enckell (militär)

Carl Enckell, född 1839, död 1921, var en finsk militär i rysk tjänst. Han var far till diplomaten Carl Enckell. 

Enckell blev officer i rysk tjänst 1858, deltog som generalstabsofficer i Rysk-turkiska kriget 1877–78. Han var därefter fördragande för finska militärärenden hos ryska krigsministern 1881–85, direktor för Finska kadettkåren 1885–1903, och blev generallöjtnant 1894. Enckell har bland annat utgett en historik över Finska kadettkåren 1812–1887.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Finländska militärer
Ryska generaler
Födda 1839
Avlidna 1921
Män
Personer från Ulvsby
Svensk uppslagsbok
Edvard Storm

Edvard Storm, född i Vågå i Norge 21 augusti 1749, död 29 september 1794, var en norsk diktare och skolman.

Storm var son till prästen Johan Storm i Vågå och dennes andra hustru, Ingeborg Birgitta Røring. Sina första tolv år i livet bodde Edvard Storm i Vågå prästgård innan han 1756 började skolan i Kristiania, nuvarande Oslo. Nio år senare tog han 1765 examen artium vid Köpenhamns universitet och återvände året därpå till faderns prästgård, troligen av hälsoskäl. En kortare tid var han huslärare i Lesja, men tillbringade i övrigt tiden 1766–1769 i barndomshemmet. Barndomens starka intryck av norsk dalnatur och dalliv fördjupades under denna period. Som pojke hade han lekt tillsammans med bondpojkarna och även som ung man umgicks han gärna med bondebefolkningen.

I juli 1769 flyttade Storm hemifrån för att fortsätta sina studier i Köpenhamn. Han hade tänkt studera teologi men erhöll aldrig ämbetsexamen. Det kan bero på att han redan tidigt distraherades från studierna av sin litterära lust. Men även ekonomin utgjorde ett hinder; han kämpade i många år under svåra ekonomiska villkor. Som erkännande för sin dikt Indfødsretten fick han från 1778 en årlig hedersgåva på 100 riksdaler från kungens kassa och lika mycket från kronprinsen. Därutöver tjänade han en del på undervisning och litterärt arbete.

Trots att Storm var norrman gick han inte med i Det norske Selskab, en litterär sällskapsklubb för norska studenter i Köpenhamn. Han var nämligen en ivrig beundrare av den danske poeten Johannes Ewald och slöt sig därför i stället till dennes bekantskapskrets. Men hans norska uppväxt hade ändå satt sina spår och han skrev, förmodligen i början av 1770-talet, nio sånger på norskt bygdemål. Dessa sångerna var de första i sitt slag, det första exemplet på norsk litteratur på dialekt. De betraktas också som det främsta Storm skrev.

Storm upphörde i stort sett med sitt diktande omkring 1785. Därefter var han i första hand läroman. År 1786 grundade en grupp kända män "Selskapet for Efterslægten". Storm, som var en av grundarna, kom att spela en betydande roll för sällskapets verksamhet. Den viktigaste av de uppgifter sällskapet föresatte sig var att starta en realskola för barn. I anslutning till denna hölls populära föreläsningar för äldre barn och ungdomar i ämnen från flera vetenskapsområden. Storm föreläste fyra timmar i veckan i "livsklokskap", geografi, dansk språklära samt grekisk och nordisk mytologi. När själva skolan kom i gång fick Storm fullt upp; han besökte den dagligen antingen för att själv undervisa eller för att överse den undervisning som gavs. Från 1790 knöts han fastare till skolan som en sorts överinspektör.

En månad före sin död utnämndes Storm till en av direktörerna för Det Kongelige Teater.

I ett av sina verk, Zinklars vise, beskrev Storm slaget vid Kringen i visform.

Bibliografi 
, komisk hjältedikt

, diktverk i 4 sånger

Källor 

 Dansk biografisk Lexikon

Externa länkar 
 Originalverk på norska Wikisource
 Några av Storms verk hos kalliope.org
 Digitaliserade böcker av Storm hos Nasjonalbiblioteket.
 

Norska poeter
Födda 1749
Avlidna 1794
Män
Alumner från Köpenhamns universitet
IMAGO – European Federation of Cinematographers

IMAGO – European Federation of Cinematographers (eller: The European Federation of National Cinematographers' Associations) är den europeiska samorganisationen för yrkesutövande filmfotografer. Organisationen grundades i Rom 13 december 1992 på initiativ av den italienske filmfotografen och ordföranden för den italienska filmfotograf-föreningen (AIC), Luciano Tovoli, och med de motsvarande nationella föreningarna i Italien, Frankrike (AFC), Storbritannien (BSC) och Tyskland (BVK) som grundläggare. Organisationen tillvaratar de anslutnas intressen i ett europeiskt perspektiv och fungerar som ett internationellt forum. Den svenske fotografen Gustaf Mandal, vid den anslutna svenska Föreningen Sveriges Filmfotografer (FSF), var IMAGO:s president åren 1998-2000, och nu (2011) innehas denna post av den brittiske fotografen Nigel Walters. Norske filmfotografen Paul René Roestad, FNF, utnämndes till ny IMAGO-president 2015.

Externa länkar
IMAGO:s webbplats

Filmorganisationer
Organisationer bildade 1992
Branschorganisationer för Europa
Europeisk film
Skáldatal

Skáldatal ("uppräkning av skalder") är en isländsk förteckning över norska och isländska furstelovskalder från äldsta tid fram till 1200-talets slut, ordnad efter de kungar, jarlar och hövdingar som de besjungit. Förteckningen är indelad i fyra avdelningar: en vardera för svenska, danska och norska kungaskalder, och en fjärde för de skalder som besjungit jarlar, hövdingar och andra stormän. Inom varje kategori är såväl furstar som skalder listade i någorlunda kronologisk ordning. 

De första skalder som nämns är mer eller mindre mytiska; till exempel Starkad den gamle, som fått äran av att ha uppfunnit versmåttet fornyrdislag, och Brage Boddason, den förste drottkvättskalden, som här uppges ha varit hovskald hos de svenska kungarna Östen bele, Ragnar Lodbrok och Björn på Håga. Förteckningen slutar med skalder som varit samtida, och i några fall kanske identiska med Skáldatals författare, till exempel Sturla och Olav Tordsson. Även Snorre Sturlasson finns med, han har enligt listan besjungit sex kungar och jarlar.

Skáldatal antas ha påbörjats på Snorre Sturlassons tid, kanske av Snorre själv, men har antagligen fullbordats av någon av hans brorsöner Sturla Tordsson (Sturla Þórðarson) eller Olav Tordsson vitaskald (Óláfr Þórðarson hvítaskáld). Den främsta grunden för detta antagande är det faktum att Skáldatal endast har bevarats i handskrifter av Snorres verk; dels den så kallade Codex Upsaliensis från tidigt 1300-tal som fått beteckningen DG 11 och är en av de viktigaste versionerna av Snorres Edda; dels i huvudhandskriften av Snorres Heimskringla från 1250-talet. Denna skrift förstördes visserligen i den stora branden i Köpenhamn år 1728, men hade dessförinnan kopierats av handskriftssamlaren och professorn Árni Magnússon och finns nu i ett manuskript med beteckningen AM761 4to. I denna version av Skáldatal finns också instuckna skaldeverser, vilket helt saknas i Uppsala-handskriften. En vetenskaplig utgåva av Skáldatal finns publicerad i tredje bandet av Edda Snorra Sturlusonar, utgiven genom det Arnamagnæanska Legatet i Köpenhamn år 1887.

Skáldatals uppgifter stämmer väl överens med vad som är känt från andra, ofta helt oberoende källor. Men förteckningen är ingalunda komplett. Vi vet att alla hov- och hirdskalder inte är medtagna; å andra sidan upptar Skáldatal flera skalder som idag är fullständigt okända.

Det mesta av den skaldediktning, som kan anas bakom Skáldatals långa namnuppräkningar, har nu gått förlorad. Men de flesta av de skalder som finns med i förteckningen har likväl fått åtminstone några strofer bevarade, inte minst därför att Snorre i sina Konungasagor gärna använde skaldekväden som källor, men också därför att han i den prosaiska Eddan, framför allt i Skáldskaparmál, så ofta valde att exemplifiera skaldikens teori med citat ur den då existerande skaldediktningen.

Källor 
 Edda Snorra Sturlusonar utgiven av Den Arnamagnæanske Kommission, band III, København, 1887.
 Snorre Sturlassons Edda, Uppsala-handskriften DG 11, Stockholm, 1962.

Noter

Externa länkar 
 Skáldatal

 

 
Fornnordiskspråkig litteratur
Jakttorn

Ett jakttorn är en torn som sätts upp vid platser där vilt skall jagas.

Jakttorn är vanligen byggda av trä. De är oftast uppförda i anslutning till kalhyggen men även vid andra öppna platser som vid ängar, mossar och kraftledningsgator. Jakttorn används vid framförallt drev- och vakjakt, och i södra Sverige är de ofta nyttjade vid älgjakten, varför en vanlig synonym är "Älgtorn".

Dessa torn gör jakten säkrare eftersom sikten förbättras och beslutet om djuret är skjutbart eller inte underlättas.

Skjutstege
Skjutstege är en enklare form av jakttorn, oftast i form av en stege med en sits längst upp som lutas mot ett träd. Den kan förses med en ram längst upp som fungerar som skjutstöd.

Det finns även skjutstegar som är bärbara och de är ofta gjorda i lättmetall.

Jakttorn i Sverige 

Det finns inga exakta siffror på hur många jakttorn som förekommer i Sverige. Uppskattningar har gjorts från allt mellan ett par hundratusen upp till cirka 2 miljoner, men dessa är inte statistiskt belagda.

Konstruktionen kräver normalt inte bygglov utan endast tillstånd av markägaren. Stora markägare som SCA har vissa regler som fastställer deras konstruktion och val av material, exempelvis att de endast skall vara byggda av trä.

På naturreservat och liknande lagskyddade områden är det inte tillåtet att uppföra jakttorn, men dispens kan ges av Naturvårdsverket eller Länsstyrelsen.

Referenser 

Byggnadstyper
Torn
Upplands runinskrifter 69

Runinskrift U 69, även kallad Eggebystenen, är en runsten som står vid Eggeby gård på Järvafältet, i Spånga socken och Stockholms kommun i Uppland.

Stenen 
På stenens framsida finns enkla textslingor utan ornamentik i en stil som kallas RAK. Några mindre skärvor saknas men det mesta av texten finns kvar. Texten löper medurs i spiral nästan två varv, avbryts mitt i ett ord, och fortsätter i en kort rak textrad i spiralens mitt. På stenens baksida finns en symbol som liknar ett kristet ringkors, men med åtta likadana armar. Stenen står inte långt från sin ursprungliga plats. Bron som omnämns finns inte kvar, men tros ha varit en utfyllnad av en sänka på den forntida landsvägen mellan Spånga och Eggeby. Inskriften på framsidan och korset på baksidan är uppmålade med röd färg som renoverades år 2012. Då rengjordes stenen även från lavar. Stenens material är gnejs.

Inskriften 

Runtexten

ᚱᛅᚵᚾᛁᛚᚠᛦ×ᛚᛁᛏ×ᚴᛁᚱᚢᛅ×ᛒᚱᚢ×ᚦᛁᛋᛁ×ᛁᚠᛏᛁᛦ×ᛅᚾᚢᚾᛏ᛭ᛋᚢᚾ᛭ᛋᛁᚾ ᚴᚢᚦᛅᚾ×ᚴᚢᚦ…ᛒᛁ×ᚭᚾᛋ×ᛅᚾᛏ×ᚢᚴ×ᛋᛅᛚᚢ×ᛒᛁᛏᚱ ᚦᛅᚾ×ᚭᚾᚴᚱᚦᛁ×ᛏᛁᛚ×ᛘᚢᚾᚢ×ᛁᚴᛁ×ᛘᛁᚱᚴᛁ ᛘᛁᛦᛁ᛭ᚢᛁᚱᚦᛅ×ᛘᚢᚦᛁᛦ×ᚴᛅᚱᚦᛁ×ᛁᚠ
ᛏᛁᛦ×ᛋᚢᚾ×ᛋᛁᚾ×ᛅᛁᚾᛁᚴᛅ×

Translitterering

raknilf × lit × kirua × bru × þasi × ifti × anunt + sun + s[i]n [× k]uþan × kuþ  × ons × ant × uk × salu × bitr × þan × on krþi × til × munu × iki × mirki × mii × uirþa × muþi × karþi × ifti × sun × sin × ainika ×

Normaliserad

Ragnælf let gærva bro þessi æfti Anund, sun sinn goðan. Guð [hial]pi hans and ok salu bætr þan hann gærði til. Munu æigi mærki mæii verða, moði gærði æfti sun sinn æiniga.

Tolkning / översättning

Ragnälv lät göra denna bro efter Anund, sin gode son. Gud hjälpe hans ande och själ bättre än han förtjänade. Större minnesmärken må ej varda till, moder gjorde den efter sin ende son.

Detaljer

Se även 
 Alfabetisk lista över runinskrifter
 Lista över Upplands runinskrifter
 Sverige under vikingatiden
 Sverige under äldre medeltiden

Källor
 RAÄ: Upplands runinskrifter 1-4, U 53-110. Sid. 93.

Noter

Kommentarer

Externa länkar

Upplands runinskrifter 0069
Runinskrifter i Stockholms kommun
European Film Gateway

European Film Gateway är ett EU-finansierat filmhistoriskt projekt med en europeisk webbplats, som förenar och tillgängliggör via Internet omfattande och unika filmhistoriska materialsamlingar (filmer, dokumentation etc) från ett antal olika filmarkiv och biblioteks-samlingar i olika europeiska länder. Projektet inleddes 2008 och har 2011 gjorts tillgängligt i sin nuvarande form.

Externa länkar
 European Film Gateways webbplats

Europeiska webbplatser
Kultur i Europa
Europeisk film
Cute

Cute (, stiliserat som ) var en japansk musikgrupp (tjejgrupp), bildad 2005 av producenten Tsunku. De gav ut nio album och 31 singlar. Gruppen bestod av fem medlemmar. Den 12 juni 2017 höll gruppen sin sista konsert i Saitama Super Arena.

Medlemmar

Tidigare medlemmar

Diskografi

Singlar

Album

Videografi

Musikvideor

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Officiell webbplats 

 
 
Hello! Project
Japanska musikgrupper
Japanska popgrupper
Japanska idolgrupper
Japanska tjejgrupper
Musikgrupper bildade 2005
WP:Projekt Japan
Erik Mellbin

Erik Mellbin, född 30 juni 1901 i Göteborg, död 30 oktober 1955 i Göteborg, var en svensk seglare.

Han seglade för Göteborgs KSS. Han blev olympisk silvermedaljör i Antwerpen 1920.

Externa länkar
 SOK Erik Mellbin

Svenska seglare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1920 från Sverige
Svenska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1920
Födda 1901
Avlidna 1955
Män
Idrottare från Göteborg
Syket

Syket är en svensk rockgrupp från Umeå, bestående av Mikael Stenberg, Thomas Brännström, Annika Bränberg, Peter Hellqvist, Oscar Hildingsson, Ola Lidström och Filip Sundberg. I mars 2011 släppte gruppen sitt debutalbum With Love (Baseline/Sony), som fick genomgående fina recensioner.

På P3 Guld-galan 2012 tog Syket hem priset Årets pop 2011.

I april 2013 släpptes andra albumet Can You Keep a Secret? (Baseline/Sony).

Medlemmar
Mikael Stenberg – sång
Thomas Brännström – gitarr
Annika Bränberg – percussion
Peter Hellqvist – gitarr
Oscar Hildingsson – basgitarr
Ola Lidström – trumpet
Filip Sundberg – trummor

Diskografi
Studioalbum
2011 – With Love
2013 – Can You Keep a Secret?

EP
2010 – Fish Band

Singlar
2011 – "Let It Heal" / "Syket Disco" / "Let It Heal (Prins Thomas diskomiks)" (promo)

Referenser

Externa länkar
 Officiell webbplats

Svenska rockgrupper
Musikgrupper från Umeå
Multimängd

En multimängd är inom matematik en generalisering av begreppet mängd. En multimängd kan till skillnad från en mängd innehålla ett element flera gånger. I likhet med en mängd spelar dock inte ordningen av elementen någon roll i en multimängd.
Det antal gånger ett element förekommer i en multimängd kallas för elementets multiplicitet. Antalet element i en multimängd, medräknat element som förekommer flera gånger, kallas för multimängdens kardinalitet.

Formell definition
En multimängd definieras formellt som ett par (S, m) av en mängd S och en funktion m från S till de positiva heltalen. Funktionen m är multipliciteten för ett elementen i S, dvs, hur många gånger varje element förekommer i multimängden.

Om S är en mängd i ett universum U kan definitionen av en multimängd förenklas till att vara endast en funktion m från U till de naturliga talen, då m antar värdet 0 för de element som inte är i mängden.

Operationer på multimängder
Om A och B är multimängder kan man definiera operationerna multimängdsumma , multimängdunion  och multimängdsnitt  genom att ett element som har multiplicitet a i A och multiplicitet b i B har multiplicitet
a + b i .
max(a, b) i .
min(a, b) i .

Exempel
Ett heltal n kan faktoriseras unikt i primtal (upp till ordningen på faktorerna) och denna faktorisering kan uttryckas som en multimängd. Exempelvis kan 120 faktoriseras som 233151, vilket vi kan uttrycka som multimängden {2, 2, 2, 3, 5}. Den underliggande mängden är i detta fallet alla primtalsfaktorer i n.

Om två tal a och b har primtalsfaktoriseringar A och B, uttryckta som multimängder så får man att deras produkt ab har primtalsfaktorisering , deras största gemensamma delare har primtalsfaktorisering  och deras minsta gemensamma multipel har primtalsfaktorisering .

Antal multimängder
Antalet multimängder med kardinalitet k där elementen tas från en mängd med ändlig kardinalitet n brukar betecknas . Notationen är vald för att likna den för binomialkoefficienter, som även kan användas för att räkna ut talet:

där täljaren i sista bråket är en ökande potens. Detta kan jämföras med att binomialkoefficient kan skrivas som:

där täljaren i bråket är en fallande potens.

Antalet multimängder uppfyller:

Se även
Mängdlära

Referenser

Mängdteori
Fondförsäkring

Fondförsäkring är en form av livförsäkring (pensionsförsäkring). Den skiljer sig från traditionell försäkring på så vis att placeringsrisken i fondförsäkringen bärs av försäkringstagaren. I Sverige har fondförsäkringar funnits sedan slutet på 1980-talet, när den tidigare reglerade försäkringsmarknaden började luckras upp.

I en fondförsäkring placeras försäkringstagarens kapital i en eller flera fonder.

Försäkringkapitalets värde beskattas varje år under hela försäkringstiden med en schablonberäknad avkastningsskatt (15 procent av föregående års statslåneränta).

Utbetalningarna sker tidigast från det år spararen fyller 55 år med periodiska utbetalningar i minst fem år. Utbetalningarna beskattas som inkomst av tjänst.

Källor 
Litteratur
 Gunnval Grip, Fondförsäkringsfrågan : om livförsäkringar med anknytning till värdepappersfonder (1991)

Försäkringsväsen
Försäkringsrätt
BMK Uddevalla

BMK Uddevalla är en motocrossklubb bildad 1926 under namnet Bohusläns Motor Klubb. Klubben är ansluten till Svenska Motorcykel- och Snöskoterförbundet (SVEMO) och arrangerar motocrosstävlingar på Glimmingebanan utanför Uddevalla samt sedan flera år en årlig VM-deltävling i Motocross. Den tidigare världsmästaren Håkan Andersson som vann 250cc 1973 har varit medlem i klubben.

Under många år arrangerade föreningen också ett backlopp i Dynamitbacken.

Referenser 
Fotnoter

Externa länkar 
Officiell webbplats

Motorcykelsport
Organisationer bildade 1926