kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Trappa upp och trappa ned

Trappa upp och trappa ned (holländskt originalnamn Klimmen en dalen, ungefär "Uppåtstigande och nedåtgående") är en litografi av den holländske konstnären M.C. Escher som trycktes för första gången i oktober 1960. Originalets tryckta format var 35,5 x 28,5 cm. Litografin skildrar en större klosterliknande byggnad vars tak utgörs av en evig trappa. Två rader av identiskt munkklädda män återfinns i trappan; en rad som går nedåt medan den andra raden uppåt, utan att någonsin komma varken upp eller ned.
Två figurer sitter skilda från figurerna i trappan: en på balkongen till vänster och en i den nedre trappan. 
Allt medan de flesta konstnärer som arbetar med tvådimensionella skapelser använder relativa proportioner för att skapa en illusion av djup, så använder Escher, här och på andra ställen, konflikter för att skapa en optisk illusion i form av en paradox. 

Trappa upp och trappa ner påverkades av, och är en konstnärlig implementation av, Penroses trappa, som betecknas som en omöjlig figur. Lionel Penrose publicerade första gången sitt koncept i februari 1958 i tidskriften British Journal of Psychology. Escher utvecklade sedan temat i sin litografi vattenfallet från 1961.

Verket i populärkulturen 
 I The Simpsons-avsnittet "Treehouse of Horror IV" ses Homer Simpson jaga sin son Bart uppför de omöjliga trapporna i litografin.
 I spelet Dark Legacy återfinns trappan nära finalscenens början av "The dream Realm" vilken är känd som "Maze of Illusion".
 I den franska serietidningen Game Over följer hjälten en evig trappa identisk med litografins version.
 I filmen "The Avengers" finns det ännu en omöjlig trappa.
 I Nintendo 64-spelet Super Mario 64, finns det en omöjlig trappa till finalnivån.
 I den tecknade TV-serien Family Guy köper Stewie en målning av den omöjliga trappan (och kallar den 'crazy stair').
 I Christopher Nolans Inception går de i en omöjlig trappa i drömstadiet.

Referenser 

 Locher, J.L. (2000). The Magic of M. C. Escher. Harry N. Abrams, Inc. .

Externa länkar 

 Eschers officiella webbplats
 Ascending and Descending En 3D-genererad perspektivmodell som tävlingsbidrag
 Zoombar bild, från World of Escher

Litografier
Optiska illusioner
Konstverk 1960
Konstverk av nederländska konstnärer
Armand Victor Lemoine

Armand Victor Lemoine, född 1837, död 1897 i Paris, var en fransk zoolog och paleontolog.

Lemoine var hedersprofessor vid medicinska skolan i Reims och gjorde sig förtjänt företrädesvis om utforskandet av de vid Reims anträffade fossila fåglarna och däggdjuren, de äldsta kända av Europas tertiärsystem. Utöver nedanstående skrifter, några av de många som behandlar dessa fossil, publicerade han studier över fylloxeran och rörande röntgenstrålarnas användning i den zoologiska och paleontologiska forskningen.

Bibliografi i urval
Recherches sur les ossements fossiles des terrains tertiaires inférieurs des environs de Reims (1879)
Recherches sur les oiseaux fossiles des terrains tertiaires inférieurs des environs de Reims (1882)
Étude sur quelques mammiféres de petite taille de la faune cernoysienne des environs de Reims (1885)
Étude d’ensemble sur les dents des mammiféres fossiles des environs de Reims (1891)

Källor

Franska paleontologer
Franska zoologer
Franska professorer
Födda 1837
Avlidna 1897
Män
Ugglan
Peter Lindgren (journalist)

Nils Olof Peter Lindgren, född 19 januari 1965, är en svensk journalist, som arbetar på TV4.

Peter Lindgren är sedan 2000 nyhetsankare på TV4-nyheterna och var mellan januari 2008 och hösten 2010 programledare på Kalla fakta, där han efterträdde Lena Sundström. Tidigare har han varit nyhetsankare på TV4 Uppland mellan 1997 och 2000. Peter Lindgren har också varit programledare på Nyhetsmorgon. Lindgren var en av programledarna när TV4 sände Nobeldagen 2007. Innan han började på TV4 var han radiojournalist, vilket han började med 1989, då han arbetade med Efter tre på Sveriges Radio.

Han är uppvuxen och bosatt i Uppsala. Lindgren har en tvåårig journalistutbildning från Södra Vätterbygdens folkhögskola i Jönköping. Dessutom har han arbetat ett par år på produktionsbolaget Elfving & Co.

Referenser

Externa länkar 

 

Svenska TV-programledare
Svenska radioprogramledare
Uppsaliensare
Män
Födda 1965
Levande personer
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska journalister under 2000-talet
Café wall illusion

Café wall illusion är en optisk illusion som först beskrevs av Richard Gregory 1973. Enligt Gregory observerades först effekten av en kollega på laboratoriet, vid namn Steve Simpson, där Gregory verkade. Illusionen uppfattades genom spjälorna på en vägg i ett café nedanför St. Michael's Hill i Bristol i sydvästra England.

Illusionen medför att de parallella banden tolkas som sneda. I illusionens konstruktion är mörka respektive ljusa kvadrater omväxlat placerat i ojämna rader. Det är viktigt för illusionen att varje kvadrat är omgärdad av en kontrasterande sarg (det grå runt kvadraterna i bilden) och det ideala för illusionen är att det är en kulör som kontrasterar lika mycket mellan svart och vitt.

En illusion av detta slag ingår i den konstnärliga utsmyckningen på Hässelby strands tunnelbanestation i Stockholm. Konstverket skapades av Christian Partos och avtäcktes 2000.

Terminologi
Huvudartikel: optisk illusion

Café wall illusion tillhör kategorin "förvrängande illusioner" som karaktäriseras av att de förvränger storlek, längd eller krökning. Denna illusion är ett av de mer tydliga exemplen av denna kategori och ett annat exempel är den berömda Müller-Lyer illusion.

Referenser

Externa länkar 
Café wall illusion, från Michael Bach.de
Interaktiv version på Café wall illusion (Kräver Shockwave plugin)
Ännu en interaktiv version (Kräver Java plugin)
Ett animerat "bevis" på att de horisontella linjerna är raka och parallella

Optiska illusioner
San Diego Mariners

San Diego Mariners var en professionell ishockeyklubb i San Diego, Kalifornien, som spelade i World Hockey Association från 1974 till 1977.

Historia
San Diego Mariners hemmaplan var San Diego Sports Arena med plats för 12 920 åskådare. Från 1972 till 1974 hade klubben spelat i New York och New Jersey som New York Raiders, New York Golden Blades och Jersey Knights.

Säsonger
'''''Not:' SM = Spelade matcher, V = Vinster, O = Oavgjorda, F = Förluster, P = Poäng, GM = Gjorda mål, IM = Insläppda mål, Utv. = Utvisningsminuter

Referenser
Franchise Index hockey-reference.com
San Diego Mariners sportslogos.net

Upplösta ishockeyklubbar i USA
Sport i San Diego
Sportklubbar bildade 1974
Sportklubbar upplösta 1977
Ishockeyklubbar i Kalifornien
WHA-lag
Antonio Rosmini

Antonio Rosmini-Serbati, född 25 mars 1797 i Rovereto, Italien, död 1 juli 1855 i Stresa, Piemonte, Italien, var en italiensk katolsk präst, filosof och ordensgrundare. Han saligförklarades av påve Benedictus XVI den 18 november 2007. Hans festdag firas den 1 juli.

Biografi 
Rosmini-Serbati studerade vid universitetet i Padua och blev romersk-katolsk präst 1831. Han stiftade ett prästerligt broderskap, Istituto della Carità eller Rosminianernas orden. Förföljd av österrikarna för sin italienska patriotism och av jesuiterna för sitt religiösa frisinne, drog han sig 1840 tillbaka till en villa i Stresa, men begav sig 1848 som kungens av Sardinien sändebud hos påven till Rom. Pius IX skall ha haft planer på att utse Rosmini till kardinal, men efter att ha kritiserat thomismen och ådagalagt tydliga influenser från Locke och liberalismen föll Rosmini i onåd i kurian. Leo XIII fördömde hans filosofi, och hans anhängare utsattes för förföljelser. Som filosof är han påverkad av Platon, Cartesius, Schelling och Hegel och söker hålla medelvägen mellan empirism och rationalism. Kunskapen är en produkt av sinnligheten, som lämnar innehållet, och förståndet, som lämnar formen. Denna sistnämnda kan ytterst återföras till det universala varat, som av det reflekterande förnuftet differentieras i de rena begreppen (substans, orsak, enhet och nödvändighet). De blandade idéerna (rum, tid, rörelse, själ och kropp) uppstå genom tillämpning på den sinnliga erfarenheten. Det allmänna varat och de särskilda existenserna är till sitt väsen identiska. I sitt efterlämnade arbete Teosofia (1859–1864) låter Rosmini-Serbati det allmänna väsendet och sitt eget inre aprioriskt frambringa sina bestämningar.

Bibliografi (i urval) 
  Nuovo saggio sull'origine delle idee (1830; 5:e upplagan 1851) 
  Princìpi della scienza morale (1831)
  Filosofia della morale (1837)
 Antropologia in servizio della scienza morale (1838)
 Filosofia della politica (1839)
 Filosofia del diritto (1841–1845) 
 Teodicea (1845)
 Le cinque piaghe della santa Chiesa (1848)
 La constituzione secondo la giustizia sociale (1848)

Källor 
 
 Jonsson, Ulf, Med tanke på Gud: en introduktion till religionsfilosofin. Skellefteå: Artos & Norma bokförlag 2004, sidan 142.

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 Antonio Rosminis saligförklaring

Italienska filosofer
Grundare av katolska ordnar, sällskap och institut
Saligförklarade personer
Födda 1797
Avlidna 1855
Män
Ugglan
Personer förklarade som vördnadsvärda av påve Benedikt XVI
Personer saligförklarade av påve Benedikt XVI
Finanspolitiska rådet

Finanspolitiska rådet är en myndighet i Sverige som bildades den 1 augusti 2007. I samband med inrättandet lades myndigheten Ekonomiska  rådet ned. 

Finanspolitiska rådet består av sex ledamöter och bistås av ett kansli med fem anställda. Rådets uppgift är att göra en oberoende granskning av regeringens finanspolitik. 

Rådet ska bedöma om finanspolitiken är förenlig med långsiktigt hållbara offentliga finanser samt de budgetpolitiska målen, i synnerhet överskottsmålet och utgiftstaket. Rådet ska även bedöma om finanspolitiken ligger i linje med konjunkturutvecklingen, långsiktigt uthållig tillväxt och långsiktigt hållbar sysselsättning. Det är också rådets uppgift att granska tydligheten i budgetpropositionerna och vårpropositionerna samt kvaliteten i de underlag som regeringen baserar sina bedömningar på. Slutligen ska rådet verka för en ökad offentlig diskussion i samhället om den ekonomiska politiken.

Rådets ledamöter 
Ordförande i det särskilda rådet är Lars Heikensten (från juli 2020). Övriga ledamöter (2023–2024) är Lisa Laun (vice ordförande), Jesper Roine, Anna Seim, Annika Sundén och Runar Brännlund.

Finanspolitiska rådets ordförande 
 Lars Calmfors 2007–2011
 Lars Jonung 2011–2013
 John Hassler 2013–2016
 Harry Flam 2016–2020
 Lars Heikensten 2020-

Finanspolitiska rådets vice ordförande 
 Torben Andersen 2007–2011
 Eva Lindström 2011–2014
 Irma Rosenberg 2014–2015
 Yvonne Gustafsson 2015–2017
 Kari Lotsberg 2017–2020
 Lina Aldén 2020–2022
 Lisa Laun 2022–

Rådets rapporter 
Rådets uppgifter fullföljs framför allt genom publiceringen av rapporten Svensk finanspolitik som lämnas till regeringen senast den 15 maj varje år. De år när val hålls till Europaparlamentet ska dock rapporten lämnas senast den 10 maj. Rapporten ska kunna användas som ett underlag bl.a. för riksdagens granskning av regeringens politik. 

Rådet ger även ut fördjupande skrifter i serien Studier i finanspolitik och anordnar årliga konferenser där rådets rapport och underlagsrapporterna diskuteras.

Se även
 Europeiska finanspolitiska nämnden
 Finanspolitiska regelverket

Källor 

Myndigheter under Finansdepartementet (Sverige)
Myndigheter i Stockholm
Nationalekonomiska forskningsinstitut
Nittondedagsfesten

Nittondedagsfesterna kallas de bahá'í-troendes regelbundna möten som sker den första dagen i var och en av de 19 "månaderna" i bahá'í-kalendern. Varje fest består av en andlig, en administrativ och en social del. Den andliga delen av nittondedagsfesten kan jämföras med söndagarna inom kristendomen och islams fredagsböner. Bahá'í-trons avsaknad av präster som predikanter för menigheten eller personer som leder de massor som deltar fredagsbönen begränsar emellertid jämförelsen.

"Nittondedagsfesten glädjer själ och hjärta. Om denna högtid hålls på rätt sätt, kommer vännerna att var nittonde dag känna sig andligt upprustade och utrustade med en kraft som inte är av denna världen."
'Abdu'l-Bahá: Selection from the Writings of `Abdu'l-Bahá, p. 91 

Nittondedagsfesterna, som började ta form när 'Abdu'l-Bahá (1844—1921) ledde det internationella bahá'í-samfundet, tjänar till att öka sammanhållningen inom gemenskapen och är därför av central betydelse i bahá'í-samfundets liv . Den administrativa delen av festen ger de samfundsmedlemmar som inte sitter i det Lokala andliga rådet information om vad som hänt. Samfundet får möjlighet att diskutera olika frågor. Nittondedagsfesten är samtidigt en upplyftande andlig händelse, där böner och läsning från de heliga skrifterna ingår. Programmet kan utformas till exempel så att det blir lättare för barn att delta om många barn kommer på nittondedagsfesten. 

Den sociala delen av nittondedagsfesten handlar mest om att umgås och förstärka banden mellan samfundsmedlemmarna. Ofta äter eller fikar de tillsammans. Det är inte obligatoriskt för en samfundsmedlem att delta i festen, men det betraktas som en ynnest att få delta.

Vänner eller släktingar till troende får delta i festen, men inte i den administrativa delen av nittondedagsfesten.  Man kör emellertid aldrig bort de icke-bahá'íer som deltar i festen, utan skjuter upp den administrativa/konsultativa delen till ett senare tillfälle.

Referenser 

Högtider inom bahai
Religiösa beteenden och upplevelser
Abancay (provins)

Abancayprovinsen, Peru, är en av de sju som bildar regionen Apurimac. 

Provinsen gränsar i norr till Andahuaylas, i öster till Cuscoregionen och Cotabambasprovinsen, i söder till Grauprovinsen och Aymaraesprovinsen och i väster till Andahuylas.

Administrativ indelning 
Provincen har en utbredning av 3 447,13 km² och indelas i nio distrikt:
 Abancay
 Chacoche
 Circa
 Curahuasi
 Huanipaca
 Lambrama
 Pichirhua
 San Pedro de Cachora
 Tamburco

Huvudort 
Huvudort för provinsen är staden Abancay.

Historia 
Området motsvarar det gamla "Corregimiento de Abancay" som bildades efter reformer av virrey Toledo. Under kolonialtiden bestod området av 18 byar och 23 repartimientos. Bland dess corregidores märks: Antonio de la Riva Agüero (1600-talet) och Manuel de Villalta (1700-talet).

Se även 
 Politisk och administrativ indelning av Peru
 Apurímac

Källor och referenser 

Perus provinser
Alcide d'Orbigny

Alcide Charles Victor Marie Dessalines d'Orbigny, född 6 september 1802 i Couëron, nära Nantes, död 30 juni 1857 i Pierrefitte-sur-Seine, departementet Seine-Saint-Denis, var en fransk geolog och paleontolog.

Orbigny gjorde 1826–33 forskningsresor i Sydamerika och blev professor i paleontologi vid Muséum national d'histoire naturelle i Paris. Han beskrev en stor mängd, företrädesvis mesozoiska, fossil. Bland hans många arbeten kan nämnas det rikt illustrerade Voyage dans l'Amérique méridionale (1835–49) och det storartat anlagda Paléontologie française (1840–60, åtta band), vilket till 1887 fortsattes av en vetenskaplig kommitté.

Han var en ivrig anhängare av den läran, att varje geologiskt system, ja så gott som varje etage, med avseende på sin fauna fullständigt skiljer sig från föregående och efterföljande. På grund härav blev för honom två med varandra identiska fossil från två olika etager, trots identiteten, två species, som belades med olika namn; han skapade på detta sätt en ofantlig mängd "nya arter", som sedermera fick sammanslås med varandra eller med förut kända.

Referenser

Noter

Tryckta källor
 

Franska geologer
Franska paleontologer
Franska professorer
Födda 1802
Avlidna 1857
Män
Ugglan
Personer från Loire-Atlantique
Everything Must Go

Everything Must Go kan syfta på:

Everything Must Go (Manic Street Preachers-album) – ett musikalbum av Manic Street Preachers
Everything Must Go (Steely Dan-album) – ett musikalbum av Steely Dan
Pato

Pato är en sport som utövas på hästryggen och som kombinerar inslag från polo och basketboll.
Pato är Argentinas nationalsport.

Pato är spanska för "anka", eftersom man tidigare använde en levande anka inuti en korg i stället för en boll. Berättelser om tidiga versioner av pato finns dokumenterade sedan 1610. Spelplanen kunde ofta sträckas ut över hela avståndet mellan närliggande estancias (rancher). Det lag som först kom till sin egen ranch med ankan förklarades som segrare.

Pato förbjöds flera gånger under historiens lopp på grund av våldet — inte bara mot ankan. Många gauchos blev nedtrampade, och många fler förlorade livet i knivslagsmål som uppstått i stridens hetta. År 1796 insisterade en katolsk präst att patospelare som dog på ett sådant sätt skulle vägras en kristen begravning. Författningar utfärdade av den argentinska regeringen som förbjöd utövandet av patosporten var vanliga under 1800-talet.

Under 1930-talet, uppställdes spelregler för pato genom en ranchägare, Alberto del Castillo Posse, som tog fram en regelsamling som var inspirerad av modern polo. Spelet accepterades sedan och det till den grad att presidenten Juan Perón förklarade pato som en nationalsport 1953.

I modern pato kämpar två fyramannalag till häst om en boll som har sex bekväma handtag, och samlar poäng genom att kasta bollen genom en vertikal ring (i motsats till den horisontella korg som används i basket). De två ringarna har en diameter av 100 cm och sitter på toppen av var sin 240 cm hög påle. Ett stängt nät, som har en längd av 140 cm, håller kvar bollen efter att den har kastats i ringen.

Vinnare är det lag som får flest målpoäng efter en bestämd tid (sex "perioder" om åttaminuter).

Spelplanens mått är: längd 180–220 m, bredd 80–90 m. Bollen är gjord av läder, runt en uppblåst gummiblåsa och försedd med sex läderhandtag. Diametern är 40 cm (handtag till handtag) och vikten är 1050 till 1250 g.

Den spelare som har kontroll på "paton" (ankan), det vill säga håller bollen i ett handtag måste rida med sin höger arm utsträckt, för att på så sätt erbjuda bollen till sina motspelare så att de får chansen att rycka tag i den och stjäla den. Att inte sträcka ut armen under ritten med bollen är ett brott mot spelets regler och kallas "negada" (vägran).

Under själva rycket, eller cinchada, måste båda spelarna stå upp i stigbyglarna och undvika att sitta på sadeln, och den hand som inte används för själva kampen om bollen måste hålla i tyglarna. Dragkampen är vanligen den mest spännande delen av spelet..

Tävlingar i Pato brukar äga rum på veckoslutsmarknader, vilka vanligen innehåller en argentinsk form av rodeo, doma, och även amatörer deltar. 

Pato liknar hästsporten horseball som utövas i Frankrike, Portugal, och flera andra länder bland annat Sverige.

Källor

Se även 
Horseball, en ursprungligen fransk hästsport, med basketliknande regler
Buzkashi, en liknande hästridsport i Centralasien

Pato
Ridsport

iu:ᒥᑎᖅ/mitiq
Elisabet Frerot Södergren

Anna Elisabet Sophie Frerot Södergren (uttalas [frerå']), född 9 juni 1964, är en svensk journalist, programledare och utrikeskorrespondent, som sedan starten hösten 1990 arbetar på TV4. Innan hon började på TV4 arbetade som nyhetspresentatör på Östnytt i Sveriges Television och som reporter på Radio Östergötland.

Hon har tidigare varit programledare på Kalla fakta och Mera väder samt nyhetsankare på TV4-nyheterna. Frerot Södergren har gjort en dokumentär om Ola Skinnarmo soloexpedition till Sydpolen i TV4. Frerot Södergren var mellan  1998 och 2002 TV4-nyheternas Europakorrespondent baserad i Paris. Mellan 2010 och 2012 var hon TV4-Nyheternas USA-korrespondent, baserad i New York. Dessutom har hon varit programledare för eller medverkat i bland annat Eurovalvakan och EMU-valet: Nej till euron i EMU-valrörelsen 2003 (Frerot Södergren har också bevakat tidigare EU-val), Flodvågornas offer 2005, Nyhetsmorgon och När & fjärran. År 2006 bevakade hon centerpartiets valvaka. Linda Lundqvist har uppgett henne som sin journalistiska förebild. Elisabet Frerot Södergren var en av programledarna när TV4 sände Nobeldagen 2007. År 1993 och 2003 medverkade hon i Fångarna på fortet.

Av Publicistklubbens stipendienämnd Hiertanämnden tilldelades hon 1998 Tysklands stipendium för att studera den höga arbetslösheten samt effekterna av EMU på den tyska ekonomin. 

Frerot Södergren var en av fem utrikeskorrespondenter som skildrades i TV4:s dokumentärserie Korrarna säsong 1 med premiär 2014 och en av fyra i säsong 2. 

Hon är intresserad av bergsklättring samt har bestigit Himalaya och Mount Vinson, det senare berget som första svensk. Elisabet Frerot Södergren var tidigare gift med Pascal Frerot, bergsguide i Chamonix i Frankrike.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Födda 1964
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska TV-programledare
Svenska dokumentärfilmare
Utrikeskorrespondenter
Kvinnor
Levande personer
Svenska journalister under 2000-talet
Jan Bengtson

Jan Bengtson, född 1963 i Gävle,<ref>Sveriges befolkning 1980, CD-ROM, Sveriges Släktforskarförbund 2004</ref> är en svensk flöjtist.

Jan Bengtson är klassiskt skolad och har vunnit flera priser vid internationella solisttävlingar. Han behärskar en mängd instrument, med tvärflöjt som sitt huvudinstrument. Han är sedan 1989 anställd i Kungliga Filharmoniska Orkestern och var 1997-19 även förste soloflöjtist i Kungliga Hovkapellet. Sedan 1997 arbetar han även som flöjtlärare vid Kungliga Musikhögskolan i Stockholm. 

Jan Bengtson är uppväxt i en musikerfamilj. Hans far Stig Bengtson var soloflöjtist i Kungliga Hovkapellet, hans mor Ingrid Enquist-Bengtson är sopransångerska och sångpedagog med mera, och hans syster är sångerskan och harpisten Margareta Bengtson. 

 Diskografi i urval 

 Jan Bengtson m fl Bengtson in Action (2001)

 Jan Bengtson och Bengt-Åke Lundin Scandinavian Light (1996)

 Jan Bengtson och Karin Strid Due Consideration / Toner Till Eftertanke (2001)

 DalaSinfoniettan & Jan Bengtson Dag Wiréns Gyckeldans'' (1999)

Orkestermedverkan 
Benny Anderssons Orkester
Svenska Lyxorkestern
Speldosa i Sälen
Merry Swedish Gentlemen med Anne Sofie von Otter
Margareta Bengtsons orkester
Anders Berglunds orkester
Anders Neglins orkester
Anders Eljas orkester
Hans Gardemars Orkester
Pierre Erikssons Orkester
Jazz Baltica Orchestra

Musikalmedverkan 
Les Misérables
Kristina från Duvemåla
Chess
Sound of Music
Fantomen på operan

Studiomedverkan 
Michael Bolton
Westlife
Boyzone
De tre tenorerna
Il Divo
Mamma Mia! (film)

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Svenska flöjtister under 1900-talet
Svenska flöjtister under 2000-talet
Män
Födda 1963
Levande personer
Musiker från Gävle
Simeon Jungmarker

Simeon Jungmarker (i riksdagen kallad Jungmarker i Österberga), född 28 januari 1823 i Habo socken i Skaraborgs län, död 29 juli 1904 i Klara församling i Stockholm, var en svensk ämbetsman och politiker. Han var son till Christian Elis Jungmarker, senare kyrkoherde i Valstads församling.

Efter tjänst som furir och bataljonsadjutant vid Skaraborgs regemente 1843–1858 verkade Jungmarker som kronolänsman i Hasslerörs tingslag 1858–1877 och var 1869 ledamot av riksdagens andra kammare för Vadsbo norra domsagas valkrets. Åren 1877–1889 var han disponent vid Hörle bruks- och lantegendomar utanför Värnamo och slutligen reseinspektör för Allmänna Brandförsäkringsverket för byggnader å landet till 1902.

Källor

Noter

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Män
Födda 1823
Avlidna 1904
Svenska disponenter
Rovereto

Rovereto är en stad och kommun i provinsen Trento i regionen Trentino-Alto Adige i norra Italien. Kommunen hade  invånare (2018) och gränsar till kommunerna Ala, Calliano, Folgaria, Isera, Mori, Nogaredo, Pomarolo, Terragnolo, Trambileno, Vallarsa, Villa Lagarina och Volano.

Personer från Rovereto 
 Antonio Rosmini, präst och filosof, saligförklarad
 Franco Bonisolli, operasångare, tenor
 Federico Halbherr, arkeolog

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Kommuner i provinsen Trento
Orter i Trentino-Alto Adige