kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Museo de América

Museo de América är ett nationellt museum i Madrid, Spanien. Det ligger administrativt under spanska kulturministeriet och presenterar samlingar av konst, arkeologi och etnologi från Amerika sedan den förkolumbianska eran i det spanska imperiet.

Museets tillkomst

Idén om att samla in sådana samlingar har planerats sedan tidpunkten för kardinal Cisneros och materialiserades genom ett dekret den 19 april 1941 .

Då institutionen en gång hade skapats 1941 visades samlingen i Madrids arkeologiska museum tills den slutligen 1962 flyttades till sin slutliga plats.

Byggandet av museet 1943 överläts på arkitekterna Feduchi Luis Martinez och Luis Moya. Arbetet, som påbörjades samma år, avslutades 1954. Projektet syftade till att spegla det arkitektoniska arbetet och missions- och civilisationsarbetet i Amerika med hjälp av historiska och nykoloniala stilarna. De mest framträdande arkitektoniska utformningarna är fasadbågen, och de amerikanska klocktornet som påminner om amerikanska barock. Utställningshallarna är placerade så som i ett kloster. Alla delar av projektet kunde dock inte göras 

Museet invigdes 1965, tre år efter överlåtelsen av samlingarna. Därefter var museet stängt mellan 1981 och 1994, på grund av sanering.

Museet består av fem avdelningar:
Upptäckten av America (El conocimiento de América)
Levnadsvillkoren i Amerika (La realidad de América)
Samhället (La Sociedad)
Religionen (La Religión)
Kommunikation (La Communicación)

Codex Madrid (Códice Trocortesiano)

Codex Madrid är en av Mayafolkets skrifter. Den talar om horoskop och astrologiska tabeller och är resultatet av åtta olika skrifter. Den består av 112 sidor, vilka är uppdelade i två avsnitt, som kallas Codex Troano (Códice Troano) och Codex Cortesano (Códice Cortesano). Båda delarna samlades ihop 1888, och kan ha sänts till Karl I av Spanien av Hernán Cortés tillsammans med skatten till kungen. I sin första reseberättelse skriver Cortés: "Plus två böcker som indianerna här har." Lopez de Gómara skriver i sin krönika Hispania Victrix: "tillsammans med dessa saker placerade man ockå en del bilderböcker med bokstäver, som används av mexikanerna, sammansatta som tygstycken, skrivna överallt. Några var av bomull och inklistrade och andra av metallplåt, som användes som papper, svåra att tyda. Men eftersom de inte förstod dem, uppskattade man dem heller inte." När det första brevet sändes, hade Cortes expedition redan haft kontakter med Mayakulturen på ön Cozumel och Mayafolket chantal efter Slaget vid Centla.

Se även
Madrids museer

Källor

Litteratur

Museo de America
Arkeologiska museer i Spanien
Valentino

Valentino Clemente Ludovico Garavani, mest känd som Valentino, född 11 maj 1932 i Voghera i Lombardiet, är en italiensk modedesigner och grundaren av märket och företaget Valentino SpA. Hans tidigare partner i det privata och i affärerna är Giancarlo Giammetti, paret är förutom modeskapandet också känt för en mycket extravagant livsstil och ett stort och exklusivt konstintresse. 

Valentino öppnade sin första studio 1959 i Rom. Han har öppnat butiker i många länder, den första var i Milano 1967. I Tokyo öppnades en 1976. Mellan 2006 och 2008 öppnades Valentino-boutiquer i Boston, Bangkok, Honolulu, Dallas och Buenos Aires och Atlanta. 1978 lanserades Valentino perfume vid en galakväll vid Champs Élysées i Paris. 

Valentino har mottagit olika utmärkelser under sin karriär, exempelvis the Neiman Marcus Prize i Dallas 1967,  Grand'Ufficiale dell'Ordine al Merito den högsta utmärkelsen i Italien, the Cavaliere di Gran Croce av Italiens president 1985-1986. 

Boken Valentino publiceras 1982 och öst/vinterkollektionen presenteras vid Metropolitan Museum of Art, New York. 1990 grundade han organisationen L.I.F.E tillsammans Giancarlo Giammetti. Organisationen ska arbeta mot aids.

Privatliv 
Konst, bland annat verk av Picasso, Cy Twombly, Balthus och Damien Hirst, finns utspridda i deras villor, herrgårdar, slott och lägenheter över världen. 

Valentino är också känd för att i sin karriär ha blivit inspirerad av glamorösa kvinnor. Några av dem har blivit nära vänner, såsom Nati Abascal, en före detta spansk modell och tidigare hertiginnan av Feria, grevinnan Jacqueline de Ribes, kejsarinnan Farah Pahlavi och H.K.H Prinsessan Rosario av Bulgarien, Prinsessan av Preslav, gift med H.K.H Prins Kyril av Bulgarien, prins av Preslav. Valentino designade även brudklänningen som Prinsessan Madeleine bar under sitt bröllop.

Valentino i film 
Ett av de ovanligare inslagen i karriären utgörs av det inhopp han gjorde i filmen Djävulen bär Prada, där han spelar sig själv. 2008 gjordes dokumentären Valentino: The Last Emperor, vilken hade premiär vid Venedigs internationella filmfestival. Producent och regissör var Matt Tyrnauer, som även arbetar för Vanity Fair magazine. I filmen får man följa Valentino och hans innersta krets under ett flertal evenemang, inklusive 45-årsfirandet (då han firade 45 år i branschen).

Bildgalleri

Referenser 
Denna artikel är helt eller delvis baserad på Wikipedia

Noter 

Italienska modeskapare
Män
Levande personer
Födda 1932
Riddare av Hederslegionen
Francis Sejersted

Francis Sejersted, född 8 februari 1936 i Oslo, död 25 augusti 2015 i Oslo, var en norsk historiker. 

Sejersted var fram till 1998 professor i ekonomisk historia vid Universitetet i Oslo. Han blev 1985 ledamot av Det Norske Videnskaps-Akademi, 1997 utländsk ledamot av svenska Kungliga Vetenskapsakademien och 2001 ledamot av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. Han är också ledamot av Det Norske Akademi for Sprog og Litteratur. Han tilldelades Sverre Steen-priset 2005. Sejersted var ledamot 1982-1999 av Norska Nobelkommittén, varav åren 1991-1999 som ordförande.

År 1999 utnämndes han till hedersdoktor vid Linköpings universitet.

Källor

Externa länkar 

Norska historiker
Personer verksamma vid Universitetet i Oslo
Ledamöter av Det Norske Akademi
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1936
Avlidna 2015
Män
Ledamöter av Det Norske Videnskaps-Akademi
Ledamöter av Norske Videnskabers Selskab
Hedersdoktorer vid Linköpings universitet
Jeanneke Pis

Jeanneke Pis (bokstavligen "" på lokal dialekt talad i Bryssel) är en fontän och en bronsskulptur i Bryssel. Skulpturen finns i stadsdelen Vijfhoek och avtäcktes 1987.

Skulpturen
Skulpturen är en cirka 50 centimeter hög bronsstaty och föreställer en liten flicka. Den skapades 1985 av belgiske Denis-Adrien Debouvrie och avtäcktes i juni 1987.

Skulpturen står vid den östra sidan av Impasse de la Fidélité / Getrouwheidsgang (mellan nr 10 och nr 12) , en smal återvändsgränd vid Rue des Bouchers / Beenhouwersstraat nära Grand-Place / Grote Markt i området Îlot Sacré. Mittemot ligger den från Guinness Rekordbok kända nöjeslokalen Délirium Café.

Skulpturen har sina motsvarigheter (pendant) i mansskulpturen Manneken Pis (avtäckt 1619) och i hundskulpturen Zinneke Pis (avtäckt 1998). Konstverket betraktas som kontroversiellt och omnämns sällan i turistbroschyrer.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Sevärdheter i Belgien
Skulpturer i Bryssel
Skulpturer 1985
Bronsskulpturer
Fontäner
Skulpturer av belgiska konstnärer
Arne Semb-Johansson

Arne Semb-Johansson, född 20 september 1919 i Kristiania, död 22 februari 2001 i Oslo, var en norsk zoolog. 

Semb-Johansson var från 1959 professor i zoologi vid Universitetet i Oslo. Han blev 1984 utländsk ledamot av svenska Kungl. Vetenskapsakademien.

Källor

Webbkällor 
Artikel i Norsk biografisk leksikon

Tryckta källor 
 

Norska zoologer
Norska professorer
Professorer i zoologi
Personer verksamma vid Universitetet i Oslo
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Zoologer under 1900-talet
Norska biologer under 1900-talet
Födda 1919
Avlidna 2001
Män
Forskare från Oslo
Rijekas karneval

Rijekas karneval (kroatiska: Riječki karneval) är en årligen återkommande karneval i Rijeka i Kroatien. Det är den största karnevalen i Kroatien och med över 10 000 deltagare och 100 000 åskådare (2001) hör karnevalen till en av de största i Europa. Karnevalen, som har en internationell karaktär med deltagare och besökare från hela världen, hålls årligen innan påskfastan och passerar huvudgatan Korzo.

Historia 
Karnevalstraditionen i Rijekaområdet har gamla anor. Redan för ett århundrade sedan anordnades karnevaler och karnevalsbaler med deltagare från den österrikiska och ungerska aristokratin, tyska baroner, grevar och grevinnor från hela Europa. 1982 återupptogs denna tradition och har sedan dess vuxit till en av de större karnevalerna i Europa.

Manifestationer 
Rijekas karneval omfattar flera attraktioner. Under öppningsceremonin lämnar Rijekas borgmästare symboliskt över nycklarna till staden till Meštar Toni ("Mäster Toni"). Han övertar då symboliskt rollen som borgmästare under festligheterna. Övriga moment omfattar bland annat utnämnandet av "karnevalens drottning", karnevalsbalen i Guvernörspalatset, barnkarnevalen, fester, konserter, utställningar och sportevenemang. Huvudnumret är dock karnevalsparaden då maskerade deltagare paraderar genom stadens centrala delar. Ett stående inslag är klockringarna (zvončari) som deltar i paraden som hålls den sista söndagen innan askonsdagen.

Externa länkar

Se även 
Karnevalen i Venedig

Referenser

Fotnoter 

Evenemang i Rijeka
Festivaler i Kroatien
Rijeka
Kultur i Rijeka
Återkommande evenemang med premiär 1982
Harald Wergeland

Harald Nicolai Wergeland, född 14 februari 1912, död 25 januari 1987, var en norsk teoretisk fysiker. 

Harald Wergeland var 1946–1979 professor i fysik vid Norges tekniske høgskole i Trondheim. Han invaldes 1972 som utländsk ledamot av svenska Kungl. Vetenskapsakademien.

Referenser

Noter

Källor
 

Norska professorer i fysik
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1912
Avlidna 1987
Ivan Zajc

Ivan Dragutin Stjepan Zajc, född 3 oktober 1832 i Rijeka i Kroatien (dåvarande Kejsardömet Österrike), död 16 december 1914 i Zagreb (dåvarande Österrike-Ungern), var en kroatisk kompositör, dirigent och lärare som under mer än fyrtio år dominerade Kroatiens musikkultur. Nationalteatern i Rijeka bär hans namn och i parken framför teatern står en staty föreställande Zajc. 

Kroatiska kompositörer
Personer från Rijeka
Födda 1832
Avlidna 1914
Män
Allsherjargode

Allsherjargode (isländska: allsherjargoði) är en gode (präst) inom fornnordisk religion och modern asatro, vilken har rang över andra godar. 

Allsherjargoden var ursprungligen den gode som på 900-talet hade uppgiften att öppna och helga det isländska alltinget. Rollen som allsherjargode tillföll goden på Reykjavik. Ordet allsherjar betecknar ursprungligen något som omfattar hela folket och kan i modern isländska betyda "allmän" eller "internationell", som till exempel i ordet allsherjarfriður ("världsfred"). 

När det isländska asatrosamfundet Ásatrúarfélagið bildades 1972 infördes titeln allsherjargode för deras främste gode.

Hittillsvarande allsherjargodar
 Sveinbjörn Beinteinsson 1972-1993
 Jörmundur Ingi Hansen 1994-2002
 Jónína K. Berg 2002-2003
 Hilmar Örn Hilmarsson 2003-ff

Galleri

Referenser

Modern asatro
Fornnordisk religion
Island under vikingatiden
Sten Rudberg (geograf)

Sten Rudberg, född 13 september 1917 i Uppsala, död 22 oktober 1996 i Älvsborgs församling, Göteborg, var en svensk geograf. Han var son till Gunnar Rudberg.

Efter studentexamen 1936 blev Rudberg filosofie magister 1941 och filosofie doktor i Uppsala 1954 på avhandlingen Västerbottens berggrundsmorfologi. Ett försök till rekonstruktion av preglaciala erosionsgenerationer i Sverige. Han var periodvis extra geolog vid Sveriges geologiska undersökning (SGU) 1944–1947, assistent 1946–1947 och biträdande lärare vid Uppsala universitet 1947–1954, docent 1954–1958 och tillförordnad professor i naturgeografi där 1958, blev professor i geografi vid Göteborgs universitet 1958, i geografi särskilt naturgeografi där 1961–1984.  

Rudberg invaldes som ledamot av Vetenskaps- och vitterhetssamhället i Göteborg 1959 och deltog i vetenskaplig expedition till Kanada 1961. Han författade även skrifter om geomorfologi inom olika delar av Skandinavien, markrörelser och periglacial geomorfologi i Lappland, arktiska Kanada och Svalbard, torrområden som Negev och Sinaiöknen, samt om bebyggelsen i inre Nordsverige. Han var medarbetare i A Geography of Norden och utarbetade geomorfologiska kartor. Bland annat påbörjade Rudberg en rikstäckande kartering av Subkambriska peneplanet.

Källor

Noter 

Svenska professorer i naturgeografi
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Personer verksamma vid Göteborgs universitet
Alumner från Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg
Svenska geologer under 1900-talet
Forskare från Uppsala
Födda 1917
Avlidna 1996
Män
Basels pendeltåg

Basels Pendeltåg, S-Bahn (Stadtbahn) avser den spårbundna lokaltrafiken i och kring staden Basel i Schweiz. Nätet når också Tyskland och Frankrike.

Trafiken körs av operatören SBB på uppdrag av de olika kantonerna och de tyska och franska regionerna.

Vagnarna drivs med 15000 volt växelström (utom 25000 volt i Frankrike) och går på vanliga järnvägar. Nätet är 357 km långt och har 108 stationer.

Det finns regionaltågslinjer till Freiburg im Breisgau (Tyskland) och Waldshut (Tyskland) som i viss mån hör till nätet.

I Basel finns också ett spårvägsnät som bara går inom Schweiz förutom en enda hållplats i Frankrike. Det nätet har 12 linjer.

Se även

Pendeltåg
Berlins pendeltåg
Frankfurts pendeltåg
Münchens pendeltåg

Lokaltåg
Basel
Järnvägslinjer i Tyskland
Järnvägslinjer i Frankrike
Järnvägslinjer i Schweiz
Karl Rathgen

Karl Rathgen, född 19 december 1856 i Weimar, död 6 november 1921 i Hamburg, var en tysk nationalekonom.

Rathgen studerade rätts- och statsvetenskap i Strassburg, Halle an der Saale, Leipzig och Berlin och blev filosofie doktor 1881. Han verkade 1882-90 som professor i statsvetenskap vid riksuniversitetet i Tokyo, vistades sedermera under en längre period i Kina och USA, återvände till Tyskland och innehade 1893-1903 professurer i nationalekonomi dels vid Marburgs, dels vid Heidelbergs universitet och blev 1908 professor vid Kolonialinstitutet i Hamburg. 

Rathgens vetenskapliga författarverksamhet tillhör speciellt handels- och kolonialpolitikens områden; samtidigt gjorde han sig under en lång följd av år bemärkt som en framstående kännare av Japans ekonomiska, sociala och politiska liv. Utöver nedanstående skrifter författade han bland annat avhandlingar, utgivna av Verein für Socialpolitik och många uppsatser, särskilt i Gustav von Schmollers tidskrift "Jahrbuch für Gesetzgebung".

Bibliografi (i urval)
Japans Volkswirtschaft und Staatshaushalt (1891)
Englische Auswanderung (1896)
Die Entstehung des modernen Japan (1896)
Die Japaner und ihre wirtschaftliche Entwickelung (1905; andra upplagan 1911)
Staat und Kultur der Japaner (1907)
Beamtentum und Kolonialunterricht (1908)

Källor

Tyska nationalekonomer
Tyska professorer
Alumner från Strasbourgs universitet
Personer verksamma vid Marburgs universitet
Personer verksamma vid Heidelbergs universitet
Födda 1856
Avlidna 1921
Män
Ugglan
Personer från Weimar
Järnvägsarkeologi

Järnvägsarkeologi kallas sökandet i fält efter lämningar av gamla järnvägar. Det kan röra sig om banvallsrester, gamla stationshus, rester av signalanläggningar, spår i åkermark i form av skiftningar där tidigare en järnväg gått fram och andra föremål som tillhör en järnväg som kvarlämnats.

Oftast hittar man kända lämningar, som egentligen inte kan kategoriseras som arkeologi då lämningen är dokumenterad och ofta även förekommer i kartor. Exempel på sådana är nedlagda järnvägar där mycket av anläggningen lämnats för fäfot, se exemplet på järnvägsövergång i Veberöd. Slarvigt brukar man även kategorisera sådana lämningar under benämningen järnvägsarkeologi.

Under kategorin järnvägsarkeologi kommer snarare mera udda, bortglömda företeelser, som inte är väldokumenterade. 

Exempel på rest kan vara ett hål för en så kallad kotrumma − en sorts färist för järnvägsbruk. Kotrummor fanns endast på ångspårvägar, såsom Gärds Härads Järnväg varifrån bilderna kommer, där man undantogs från stakettvånget (dvs att järnvägen skall inhägnas för att skydda omgivningen för dess framfart) då hastigheten var låg, enbart 20 km/h. Banan kunde då dras rakt över åker och äng, varför man i stället för stängsel byggde passager för järnvägen in på ängarna så att djuren inte kunde smita ut. Anordningen är väldigt speciell och inte särskilt vanlig.

Järnvägshistoria
Arkeologiska discipliner
Fosfit

Fosfiter är salter och estrar av fosforsyrlighet (H3PO3). Fosfitjonen består av en fosforatom omgiven av tre syreatomer och en väteatom som bildar en  tetraeder. Fosforatomen befinner sig i oxidationstillstånd +3 och hela jonen har laddningen -2.

Fosfit är korresponderande bas till fosforsyrlighet.

Resonans
Fosfitjonen stabiliseras genom resonans där de två överskottselektronerna delas mellan de tre syreatomerna.

Varianter

Vätefosfit
Delvis dissocierad fosforsyrlighet bildar vätefosfit-joner (H2PO3–). Kallas även för bifosfit eller sur fosfit.

Pyrofosfit
Genom att värma fosfit under lågt tryck kan man framställa pyrofosfit-joner (H2P2O52–).

Salter
Fosfitsalter som kaliumvätefosfit (KH2PO3) och natriumfosfit (Na2HPO3) är lättlösliga i vatten.

Estrar

Fosfitestrar är organiska föreningar med tre kolvätekedjor bundna till fosfitens tre syreatomer. De brukar vanligen framställas genom att reagera alkohol med fosfortriklorid (PCl3) i stället för fosforsyrlighet.

Se även

Ämnen
Fosforsyrlighet - H3PO3

Grupper
Fosfin - PR3
Fosfinoxid - OPR3
Fosfinit - P(OR)R2
Fosfonit - P(OR)2R
Fosfinat - OP(OR)R2
Fosfonat - OP(OR)2R
Fosfat - OP(OR)3
Fosforan - R3PR2

Referenser

Funktionella grupper
Fosfiter
Fosforoxoanjoner
Eric Fabricius

Eric Åke Reinhold Fabricius, född 10 november 1914 i Helsingfors, Finland, död 29 juni 1994 i Vällingby, var en finländsk-svensk etolog.  

Eric Fabricius blev 1947 assistent vid Sötvattenslaboratoriet i Drottningholm och fick 1950 en tjänst vid Fiskeriinspektionen där. Han disputerade 1953 vid Helsingfors universitet och var från 1960 docent i zoologi (etologi) vid Stockholms Universitet, från 1970 professor i etologi vid Naturvetenskapliga forskningsrådet. Han var 1960–1981 verksam vid Stockholms universitet.

Han var troligen den förste som disputerade på ryggradsdjurens etologi i Sverige.

Eric Fabricius har givit ut vetenskapliga och populärvetenskapliga skrifter om särskilt fåglars beteende. Han är begravd på Bromma kyrkogård.

Bibliografi i urval 
 Eric Fabricius, Etologi, 1967
 Fabricius Eric, Etologi: en introduktion till studiet av djurens beteendemönster, 1961
 Fabricius Eric, Etologi: en introduktion, 1961
 Fabricius Eric/Norgren Hans, Lär känna Kanadagåsen, 1987

Källor 

 http://www.bokborsen.se/?issearch=1&sall=1&scat=0&maincat=1&extendedsearch=1&mediatype=0&screator=Eric%20Fabricius

Noter 

Svenska professorer i etologi
Professorer vid Naturvetenskapliga forskningsrådet
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Personer från Helsingfors
Gravsatta på Bromma kyrkogård
Födda 1914
Avlidna 1994
Män
Andrea Brustolon

Andrea Brustolon, född 20 juli 1662 i Belluno, död där 25 oktober 1732, var en venetiansk bildhuggare.

Andrea Brustolon utbildade sig i Venedig hos Berninis främste lärjunge genuesaren Philippo Parodi, han var även verksam i Rom. Museo Civico i Venedig bevarar en stor del av hans verk.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Externa länkar 

Italienska skulptörer under 1700-talet
Födda 1662
Avlidna 1732
Män
Personer från Belluno
Legend Music Group

Legend Music Group (LMG) är ett konsultbolag, produktionsbolag och musikförlag som startades 2006 av A&R-entreprenören Jonas Johnson, Peter Swartling och musikproducenten RedOne. Legend Music Group specialiserarade sig på att hjälpa välgörenhetsorganisationer med att finna nya vägar att via musik samla in pengar till deras verksamheter.

Legend Music Group ligger bakom kampanjer så som samarbetet mellan Sibel och Ronald Mcdonald Barnfond, Friends och artisten Darin, BRIS Calling Out och artisten Lazee Ft. Apollo Drive. Rädda regnskogen kampanjen 3 AID med Världsnaturfonden och artisten J-SON.

Legend Music Group är konsulter för bland annat The Hunger Project, BRIS, Friends, och Världsnaturfonden.
Bolaget ligger även bakom lanseringen av popgruppen Love Generation tillsammans med världsproducenten RedOne.

Svenska skivbolag och skivmärken
Skivbolag och skivmärken bildade 2006
Bo Fernholm

Bo Enar Fernholm, född 1941, är en svensk zoolog. Han är professor emeritus i vertebratzoologi vid Naturhistoriska riksmuseets forskningsavdelning. I sin forskning är han specialiserad på pirålar. 
Bo Fernholm studerade zoologi, botanik, pedagogik och matematik vid Stockholms universitet, och doktorerade där på en avhandling om pirålar 1972. Han studerade pirålar på Tokyo University i Japan 1972-1973 och på Scripps Institute of Oceanography 1979-1980. 1975-1976 innehade han tjänsten som intendent för fisksamlingen på Naturhistoriska riksmuseet, men lämnade den för en professur i biologi vid Roskilde Universitet i Danmark, 1976-1982. 1982 Återvände han till Riksmuseet och var där fram till 2002 professor i vertebratsystematik och enhetschef för vertebratenheten på Naturhistoriska riksmuseet, tidvis också ordförande i Riksmuseets zoologiska ämnesgrupp. Han ledde arbetet med den svenska noden för GBIF (Global Biodiversity Information Facility) vid Riksmuseet 2003-2005.

Utöver tjänsten på Riksmuseet har Bo Fernholm haft uppdrag i styrelsen för Kristinebergs Marinbiologiska station (1984-1993), styrelsen för Abisko forskningsstation (2001-2003), Svenska nationalkommittén för biologi i Kungl. Vetenskapsakademien (1985-1995), Working Group of Biology now Life Science Committee of the Scientific Committee for Antarctic Research (SCAR) 1990-2002.
För i tur och ordning Miljödepartementets, Naturvårdsverkets och Havs- och vattenmyndighetens räkning har han under många år representerat Sverige i Konventionen för bevarande av Antarktis marina levande resurser, CCAMLR, som årligen har sitt partsmöte i Australien. Han har även under många år varit svensk representant i Internationella valfångstkonventionen, IWC.

Bibliografi 
Bo Fernholm är författare/medförfattare till 55 vetenskapliga och 21 populärvetenskapliga skrifter, och med-redaktör på två böcker.

Eponymer 
Tre arter av pirål är uppkallade efter Bo Fernholm
Eptatretus fernholmi McMillan & Wisner, 2004. Omdöpt till Eptatretus luzonicus Fernholm, Norén, Kullander, Quattrini, Zintzen, Roberts, Mok & Kuo, 2013 på grund av homonymi i Eptatretus med Paramyxine fernholmi Kuo Huang & Mok, 1994

Myxine fernholmi Wisner & McMillan, 1995

Eptatretus fernholmi (Kuo, Huang & Mok 1994)

Källor 
FishBase Symposium 2017: Bo Fernholm  
Eschmeyer's Catalog of Fishes; fernholmi

Svenska professorer i vertebratzoologi
Professorer vid Naturhistoriska riksmuseet
Män
Födda 1941
Levande personer
Svenska iktyologer
Kotrumma

Kotrumma kallas en sorts färist för järnvägsbruk, förekommande på ångspårvägar.

Kotrummor fanns endast på ångspårvägar, såsom Gärds Härads Järnväg varifrån bilderna kommer, där man undantogs från stakettvånget (dvs att järnvägen skall inhägnas för att skydda omgivningen för dess framfart) då hastigheten var låg, enbart 20 km/h. Banan kunde då dras rakt över åker och äng, varför man i stället för stängsel byggde passager för järnvägen in på ängarna så att djuren inte kunde smita ut. Anordningen är väldigt speciell och inte särskilt vanlig.

Järnvägshistoria
Ångspårvägar
Charles Chamberland

Charles Édouard Chamberland, född 12 mars 1853 och död 2 maj 1908, var en fransk bakteriolog.

Chamberland studerade först matematik och tjänstgjorde några år som lärare vid lyceet i Nîmes. Han kallades till Louis Pasteurs laboratorium i Paris 1875, och var 1878-1881 Pasteurs medarbetare. Chamberlands viktigaste arbeten inom bakteriologin berör bland annat bakteriegifters förvagande, mjältbrands etiologi och profylax samt vaccinering mot rabies. Chamberlands filter var en typ av i Paris tillverkade bakteriefilter av porös, bränd lera. De av Pasteur angivna föreskrifterna för massans sammansättning och bränningsproceduren hemlighölls.

Referenser

Noter

Tryckta källor
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Franska bakteriologer
Födda 1853
Avlidna 1908
Män
Alumner från École normale supérieure