kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Världsmästerskapen i nordisk skidsport 2015

Världsmästerskapen i nordisk skidsport 2015 avgjordes 18 februari–1 mars 2015 i Falun, Sverige. Att Falun skulle arrangera VM beslutades av internationella skidförbundet FIS på ett möte i Antalya i Turkiet den 3 juni 2010. Det krävdes tre röstningsomgångar innan Falun vann med knapp marginal, 8 röster mot 7 för finländska Lahtis.

Detta var fjärde gången som Falun arrangerade VM. De tidigare gångerna är 1954, 1974 och 1993.

Tävlingarna hölls på och kring Lugnets skidstadion i Falun. SVT följde evenemanget, och visade tävlingarna i TV.

Omkring 700 deltagare från 55 länder deltog i mästerskapet. Totalt 21 världsmästare korades i sporterna backhoppning, längdåkning och nordisk kombination. Petter Northug blev den mest framgångsrike utövaren med fyra guldmedaljer. Norge var bästa nation med 20 medaljer varav 11 guld.

Finalister i omröstningen

Tävlingsprogram 
<div align="center">

{| class="wikitable" style="margin-top:0;text-align:center; font-size:90%; line-height:1.8em;"
|- style="line-height:1.4em;"
!  Sporter / Datum 
!style="width:2.4em" title="Onsdag 18 februari"  |18/2On
!style="width:2.4em" title="Torsdag 19 februari"   |19/2To
!style="width:2.4em" title="Fredag 20 februari"   |20/2Fr
!style="width:2.4em" title="Lördag 21 februari"   |21/2Lö
!style="width:2.4em" title="Söndag 22 februari"  |22/2Sö
!style="width:2.4em" title="Måndag 23 februari"  |23/2Må
!style="width:2.4em" title="Tisdag 24 februari"  |24/2Ti
!style="width:2.4em" title="Onsdag 25 februari" |25/2On
!style="width:2.4em" title="Torsdag 26 februari"  |26/2To
!style="width:2.4em" title="Fredag 27 februari"  |27/2Fr
!style="width:2.4em" title="Lördag 28 februari"  |28/2Lö
!style="width:2.4em" title="Söndag 1 mars"  |1/3Sö
!Grenar
|-
|align="left"| Längdåkning
|bgcolor=DodgerBlue||bgcolor=gold|
|
|bgcolor=gold||bgcolor=gold|
|
|bgcolor=gold||bgcolor=gold|
|bgcolor=gold||bgcolor=gold|
|bgcolor=gold||bgcolor=gold|
!12
|-
|align="left"| Backhoppning
|
|bgcolor=DodgerBlue||bgcolor=gold|
|bgcolor=gold||bgcolor=gold|
|
|
|bgcolor=DodgerBlue||bgcolor=gold|
|
|bgcolor=gold||
!5
|-
|align="left"| Nordisk kombination
|
|
|bgcolor=gold|
|
|bgcolor=gold||
|
|
|bgcolor=gold|
|
|bgcolor=gold||
!4
|-
|align="left"|Ceremonier||bgcolor=SpringGreen|IC||bgcolor=Plum|M || ||bgcolor=Plum|M ||bgcolor=Plum|M || ||bgcolor=Plum|M ||bgcolor=Plum|M ||bgcolor=Plum|M ||bgcolor=Plum|M ||bgcolor=Plum|M ||bgcolor=Salmon|'AC||
|-
!Antal grenfinaler !!!!2!!2!!3!!4!!!!1!!1!!3!!1!!3!!1!!21
|}
</div>

Medaljöversikt
Backhoppning
Damer

Herrar

Mix

LängdåkningK: Klassisk stil
F: Fristil

Damer

Herrar

Nordisk kombination

Herrar

Medaljligan

Fördelat efter utövare

Fördelat efter nation

Referenser

Externa länkar 

 Officiell hemsida
Aleksandr Ivanovitj Rumjantsev

Aleksandr Ivanovitj Rumjantsev (), född 1680 i Kostroma, död 15 mars (4 mars g.s.) 1749 i Moskva, var en rysk greve, diplomat och militär, far till Pjotr Rumjantsev.

Han var son till Ivan Ivanovitj Rumjantsev, en fattig adlig hovman (stolnik) från Kostroma. Han anslöt sig till den unge Peter den stores ”lekregementen” och tjänade upp sig från menig i Preobrazjenskijregementet. Han blev samtidigt personlig vän med kejsaren. Han följde Peter på dennes utrikesresa 1716-1717 och skickades 1717 tillsammans med Pjotr Tolstoj för att hämta hem tsarevitj Aleksej Petrovitj från hans flykt till Wien. För denna insats befordrades han till major vid gardet.

I augusti 1720 sändes han till Stockholm med de ryska fredsvillkoren inför fredsförhandlingarna i Nystad 1721. Han deltog inte i förhandlingarna, utan kommenderades till det rysk-persiska kriget 1722–1723. Därefter skickades han som sändebud till Konstantinopel där han stannade till 1727. Efter hemkomsten råkade han i onåd hos det ”tyska partiet” under kejsarinnan Anna på grund av slösaktighet med kronans intäkter. Han förvisades 1732 till Alatyr i guvernementet Simbirsk. År 1735 benådades han och återgick i statstjänst som guvernör i guvernementet Kazan. Där förde han krig mot de upproriska basjkirerna. År 1737 överfördes han till Ukraina för att handha underhållet av fältmarskalk Münnichs turkiska fälttåg. Han stod för segern vid Gorodisjtje 1739. Därefter var han 1740–1742 åter ryskt sändebud i Konstantinopel. För sina insatser vid fredsförhandlingarna i Åbo 1743 upphöjdes han till greve och tilldelades förläningar i Livland.

Källor 

 
Engman, M: Ett bortglömt minnesmärke över freden i Fredrikshamn. N.P. Rumjantsev, Antonio Canova och konstpolitik under Napoleonkrigen, Historiska och Litteraturhistoriska studier 85, Svenska Litteratursällskapet i Finland 2010, s. 35

Ryska generaler
Ryska diplomater
Ryska grevar
Ryska militärer under 1700-talet
Födda 1680
Avlidna 1749
Män
Ugglan
Personer i Hattarnas ryska krig
Terserus

Terserus, femininum Tersera, är en svensk släkt, varav två personer adlades Tersér eller Terschère (nummer 1048) år 1683.

Som släktens stamfader räknas kyrkoherden i Hälsingtuna i Hälsingland Olof (Elof) Jönsson, född omkring år 1500. Hans son Ingelbertus Olai Helsingus var hovpredikant hos Gustav Vasa, vice pastor i Umeå landsförsamling 1550, kyrkoherde i Nederluleå församling 1561, samt pastor och prost i Leksand 1562. Han undertecknade nya liturgin 1577 och Uppsala möte 1593. Hans första hustru var Brita Elofsdotter, dotter till kyrkoherde Elof Svensson i Delsbo och svägerska med Olaus Stephani Bellinus i dennes första äktenskap. Andra hustrun hette Katarina Jonsdotter, dotter till kyrkoherde Joen Simonsson i Ljusdal. I första äktenskapet föddes Elaus Ingelberti som upptog namnet Terserus.

Elaus Ingelberti Terserus fick enligt legenden sitt släktnamn eftersom han var så flitig under sina studier vid Leipzigs universitet att han endast tre gånger infunnit sig efter det föreläsningarna börjat. Med anledning av detta började professorn i grekiska, Tosselius, på skämt att kalla honom Ter serus ("tre gånger sen"), ett namn den unga studenten upptog efter seden hos sagohjältar i nordisk mytologi. Av hans halvsyskon blev Daniel kyrkoherde i Torsång, Abel klockare åt sin far, Abraham bergsman vid Stora Kopparberget, Jacob fältpredikant och död i Livland, och Margareta gift med en bergsman i Aspeboda.

Till första hustru hade Elaus Ingelberti Terserus Anna Danielsdotter Svinhufvud och som andra hustru Stormor i Dalom, ett hedersnamn som även har givits första hustrun. Bland deras barn fanns bland andra biskopen Johannes Elai Terserus, professorn i Åbo Hans Terserus, Adolphus Elai Terserus, och lektorn Jacob Terserus. Några barn i första äktenskapet stannade i Dalarna och ägnade sig åt bergs- eller jordbruk, och en dotter blev stammoder till ätten von Wallvijk.

Johannes Elai Terserus gifte sig första gången med sin styvsyster Elisabet Troilia och andra gången med hennes släkting Maria Grubb, båda tillhörande Bureätten. En dotter, Anna, gifte sig med ärkebiskop Mattias Steuchius och blev mor till ärkebiskop Johannes Steuchius och stammoder till ätten Steuch. En son i första äktenskapet var Uno Terserus. Två andra söner, Elof från första äktenskapet, och Peter från andra, adlades år 1683 för faderns förtjänster med namnet Tersér eller Terschère och introducerades på nummer 1048. Bankokommissarien Elof Tersér var 1668 den förste son satte in pengar på Lånebanken. Han var gift med Ingeborg Tollstadia, men barnlös. Hans halvbror Peter Tersér var sekreterare hos greve De la Gardie, men ogift. Den adliga ätten Tersér slockande därför när Elof Tersér avled år 1712. Släkten Terserus var däremot fortlevande in mot slutet av 1900-talet. En sentida släktmedlem var Gösta Terserus.

Källor 
 Brunius, Jan (2017), Uppsala stifts herdaminne: 1527-1593. Uppsala: Stiftshistoriska kommittén i Uppsala, s. 372
 Leonard Bygdén, Hernösand stift herdaminne, Nederluleå församling
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor 
 

Svenska släkter
SBH
Peter Gortjakov

Peter Gortjakov var en rysk furste.

Gortjakov var vojvod i Smolensk och försvarade jämte bojaren Sjein denna stad 1609-11 mot kung Sigismund III av Polen, vilken dock till sist lyckades med storm intaga densamma.

Källor

Födda 1500-talet
Avlidna 1600-talet
Ryska furstar
Män
James Rebhorn

James Rebhorn, född 1 september 1948 i Philadelphia i Pennsylvania, död 21 mars 2014 i South Orange i New Jersey, var en amerikansk skådespelare som medverkade i över 100 film-, teater- och TV-produktioner.

Han föddes i Philadelphia men växte huvudsakligen upp i Anderson, Indiana.

1992 drabbades James Rebhorn av hudcancer och den 21 mars 2014 avled han till följd av sjukdomen.

Filmografi, i urval

 – George Wilbur
 – Agent Flynn
 – Mr. Trask
 - Ellard Muscatine 
 – distriktsåklagare Norwalk
 – Fred Waters
 – Howard Schaeffer
 – Mando, den magra mannen
 – John Merino
 – försvarsminister Albert Nimziki
 – Jim Feingold
 – Herbert Greenleaf
 – president Signoff
 – Dr. Larry Banks
 – doktor Bowman
 – doktorn
 – Norm Cahill
 – Frank Mathison

Källor

Externa länkar

Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från Philadelphia
Födda 1948
Avlidna 2014
Män
Alumner från Columbia University
Johannes Leidinger

Johannes Leidinger, född 15 april 1987, är en tysk racerförare.

Racingkarriär
Leidinger började tävla i Division 2 i ADAC PROCAR 2008. Han körde då i en Citroën C2 VTS för Roscher Racing och slutade trettonde i mästerskapet. Han fortsatte i samma klass även 2009, men då för WHEEL Speed, och blev denna gång sjua. Till säsongen 2010 flyttade han upp till Division 1 med Liqui Moly Junior Team Engstler och körde en BMW 320si. Han gjorde en mycket jämn säsong och var på pallen i elva av de sexton racen, av vilka två var segrar. Leidinger tog exakt lika många poäng som sin teamkamrat Roland Hertner, men Hertner tog fler segrar och vann därför titeln i Super 2000-klassen. Under 2011 kommer han att tävla i Liqui Moly Team Engstler, alltså inte juniorteamet, i samma mästerskap.

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats 
Johannes Leidinger på Driver Database

Födda 1987
Tyska racerförare
ADAC Procar-förare
Män
Levande personer
Supernature

Supernature är det tredje studioalbumet av den brittiska electronicaduon Goldfrapp, utgivet i augusti 2005 på Mute Records.

Med en blandning av pop och elektronisk dansmusik markerade albumet representerade en förändring i Goldfrapp. Huvudsakliga influenser var amerikanska discoartisten Donna Summer och engelska New Wave-bandet New Order. Supernature fick en Grammy-nominering under 2007 för Best Electronic/Dance Album. I januari 2006 hade albumet sålt platina i Storbritannien, och 2007 uppskattade man en miljon sålda exemplar världen runt.

Låtlista 
Låtarna skrivna av Alison Goldfrapp och Will Gregory där inget annat anges.

"Ooh La La" – 3:23
"Lovely 2 C U" – 3:25
 "Ride a White Horse" (Goldfrapp, Gregory, Nick Batt) – 4:42
"You Never Know" – 3:27
"Let It Take You" – 4:30
"Fly Me Away" – 4:25
"Slide In" – 4:17
"Koko" – 3:23
"Satin Chic" – 3:28
"Time Out from the World" – 4:47
"Number 1" – 3:25

Medverkande 
Följande personer har bidragit till Supernature:

 Alison Goldfrapp – sång, bakgrundssång, synthesizer, art direction
 Will Gregory – synthesizer
 Mat Bartram – assisterande ljudtekniker
 David Bascombe – ljudmix (spår 5); sångarrangemang (sång 11)
 Nick Batt – synthesizer (spår 1, 3, 4, 8, 11); ytterligare programming (spår 1–4, 6–11)
 Alex Dromgoole – assisterande ljudtekniker (spår 1–4, 6–8, 11)
 Richard Edgeler – assisterande ljudtekniker (tracks 9, 10)
 David Emery – assisterande ljudtekniker (tracks 1–4, 6–8, 11)
 Steve Evans – ytterligare ljudtekniker (track 3)
 Lee Groves – ytterligare programming (tracks 1–4, 7)
 Nick Ingman – dirigent, stråkarrangemang
 Ted Jensen – mastering
 Charlie Jones – elbas (spår 1–3, 6, 7)

 Ross Kirton – fotografi
 Mat Maitland – art direction
 Daniel Miller – synthesizer (spår 3)
 Ewan Pearson – ytterligare programmering (spår 3)
 Dave Power – ytterligare trummor (spår 3)
 Tim Roe – assisterande ljudtekniker (spår 5, 11)
 Gerard Saint – art direction
 Mark "Spike" Stent – ljudmix (spår 1–4, 6–8, 11)
 Rachel Thomas – scendesign
 Gary Thomasat – ljudtekniker
 Adrian Utley – elgitarr (spår 1, 9); bas (spår 9)
 Paul "P-Dub" Walton – ljudmix
 Jeremy Wheatley – ljudmix (spår 9, 10)
 Gavyn Wright – dirigent

Referenser 

Album av Goldfrapp
Musikalbum 2005
Album utgivna på Mute Records
Triphopalbum
Malkasten

Malkasten (tyska för: målarlåda) är en konstnärsförening i Düsseldorf, Tyskland. Den grundades 6 mars 1848 och finns kvar även i vår tid. Malkasten grundades främst som ett forum för de konstnärer som var kritiska mot stadens konstakademi, Kunstakademie Düsseldorf. Akademin förespråkade ett historiemåleri som anknöt till nasarenerna. Oppositionen i Malkasten lade istället stor vikt vid realism och genremåleriet.

Externa länkar
Malkastens webbplats

Källor

Konstnärsgrupper i Tyskland
Düsseldorf
Alma (flod)

Alma är en liten flod på Krim, som begynner en knapp mil norr om bergstoppen Roman-Kosj på den östra sidan, med utlopp i Svarta havet ett par mil norr om Sevastopol.

Floden är ryktbar genom fältslaget den 20 september 1854, då de förbundna fransmännen, engelsmännen och turkarna (tillsammans 62 000 man) under S:t Arnaud och lord Raglan besegrade ryssarna (35 000 man) under Mensjikov. Förlusterna uppgick på de förbundnas sida till omkring 3 400 man och på ryssarnas till omkring 4 500, av vilka 700-800 blev krigsfångar.

Källor

Noter 

Vattendrag i Ukraina
Krimkriget
Krim
Slaget vid Alma

Slaget vid Alma var ett fältslag under krimkriget som utspelade sig den 20 september 1854. Slaget stod vid floden Alma på Krimhalvön, mellan en brittisk-fransk-osmansk armé på sammanlagt 60–62 000 man och en rysk på drygt 37 000, som tagit ställning på ett par befästa höjder längs flodens norra strand. På morgonen den 20 september gick de allierade till anfall och intog de ryska försvarsverken ett efter ett. Efter cirka två timmars strid var den ryska armén besegrad.  

Förlusterna på allierad sida uppgick i runda tal till 3 300 döda och sårade. På rysk sida förlorade man över 5 700 man, varav 700–800 var krigsfångar. Framgången var dock inte avgörande då huvuddelen av den ryska armén lyckades undkomma från slagfältet intakt. Segern innebar icke desto mindre att vägen mot Sevastopol öppnades för de allierade. Den brittiske befälhavaren lord Raglan beslöt emellertid, i samråd med sin franske kollega marskalk Saint-Arnaud, att göra halt för att låta trupperna vila. Genom detta beslut fick ryssarna tid på sig att sätta Sevastopols försvar i stridbart skick.

Referenser

Tryckta källor 

 Nordisk familjebok (Uggleupplagan 1904)

Webbkällor 

 Encyclopedia Britannica - Battle of Alma (på engelska)

Ryska slag
Franska slag
Brittiska slag
Turkiska slag
Slag under Krimkriget
Slag i Ukraina
1854 i Ryssland
Krigsåret 1854
DJ Aligator

DJ Aligator, född Aliasghar Movasat (persiska: علی مواساط), den 10 mars 1975, i Teheran, Iran, är en iransk-dansk eurodance-producent och DJ. Han nådde framgångar världen över med singeln "The Whistle Song", från hans debutalbum från 2000, Payback Time. Singeln nådde plats #5 på UK Singles Chart i januari 2002,  och han kom att framföra låten på BBC's Top of the Pops.  Låten nådde platina gånger 4 i Danmark, 2000, med en förstaplats på både singel-listan såsom danslistan, innan låten utgavs internationellt år 2002. 

DJ Aligator har remixat låtar för artister som Me & My, Infernal, Nik & Jay, O-Zone, samt Medina.

Låten "Lollipop" är skriven av Aliasghar Movasat och Calvin Allan. Låten "Whistle Song" är skriven av Aliasghar Moavasat, Al Agami och Holger Lagerfeldt.

Diskografi

Album 
 Payback Time (2000)
 The Sound of Scandinavia (2002)
 Music Is My Language (2005)
 Kiss My B-ass (2009)

Singlar 
 "Doggy Style" (2000)
 "Lollipop" (2000)
 "Turn Up the Music" (2000)
 "The Whistle Song" (2000)
 "Temple of India" (2001)
 "Dreams" (med Christina Undhjem) (2002)
 "I Like To Move It" (med Dr. Alban) (2002)
 "Mosquito" (2002)
 "Stomp" (2002)
 "Davaj Davaj" (med MC Vspishkin) (2004)
 "Music Is My Language" (med Arash) (2005)
 "Protect Your Ears" (2005)
 "Countdown" (2006)
 "Meet Her at the Loveparade 2007" (2007)
 "KAOS" (2008)
 "Calling You" (2009)
 "Shine" (med Heidi Degn) (2009)
 "Gi' det til dig" (med Jinks) (2010)
 "Starting Over" (2011) 
 "Trash The Club (2011)

Källor

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats 
DJ Aligator på MySpace 
DJ Aligator på Discogs 
DJ Aligator Project på Discogs 

Iranska musiker
Danska musiker
Födda 1975
Män
Levande personer
Personer från Teheran
Gamle Erik

Gamle Erik (Gammel-Erik) var ett i mellersta Sverige samt hos Finlands- och Estlandssvenskarna samt även i Norge och Danmark med skiftande dialektformer förekommande eufemistiskt namn på djävulen. Tidigast torde det vara litterärt belagt hos Ludvig Holberg (Uden Hoved og Hale, 1723), där ”Gamle Erik” omtalas i samband med Blocksberg. Namnets vidsträckta spridning tycks dock antyda en vida högre ålder, och skäl torde finnas för antagandet av ett mytologiskt ursprung. I Dalarna, där namnet förekommer under formen Gammel-Järk, bär spindeln, som i andra dialekter kallas dvärg, namnet järk. Härav tycks kunna hypotetiskt dras den slutsatsen, att Gamle Erik ursprungligen betecknat de hantverkskunniga dvärgarnas och alvernas ("de underjordiskas") härskare.

Källor

Kristen mytologi
Folktro
Ugglan
Marruvium

Marruvium var en stad under antiken som låg i det som idag är mellersta Italien. Det var det italiska folkslaget marsernas huvudstad. Idag ligger Marruvium i kommunen San Benedetto dei Marsi i provinsen L'Aquila.

Marruvium behöll sin status som marsernas huvudstad ända fram till romaniseringen. Det finns lite information om Marruvium innan romartiden. Man vet att området varit befolkat sedan järnåldern, men den urbana expansionen skedde först 100 f.Kr. - 100 e.Kr. Marruvium låg vid stranden till sjön Fucinoinnan den dränerades.

Se även
 Andra marsiska städer: Antinum, Milionia, Plestina, Fresilia, Lucus Angitiae.

Referenser 

Romerska städer
Lesbisk Front

Lesbisk Front var en lesbisk svensk kamporganisation. Den bildades 1975, för att främja en mer radikal utveckling i fråga om lesbiska kvinnors villkor. Lesbisk Front bytte 1979/80 namn till Lesbiska Feminister, som var verksamma fram till 1994.

Historia 
Lesbisk front hade sitt ursprung i två arbetsgrupper med lesbiska som bildades inom RFSL: i Stockholm 1973 och i Göteborg. De lesbiska ansåg sig osedda och motarbetade inom RFSL. Stockholmsgruppen tog sig namnet Grupp Viktoria (efter den engelska drottningen Victoria som inte trodde att lesbiska existerade). De arbetade enligt en icke-hierarkisk organisationsmodell, till skillnad från RFSL, och var inspirerade av den nya radikala kvinnorörelsen. De skapade självbestämmande basgrupper inom vilka arbetsmetoder och inriktning varierade. Göteborgsgruppen kallade sig Grupp Göta och senare Lesbiska Ligan. De ägnade sig framförallt åt utåtriktade aktiviteter som radioprogram och kabaréer. Även i Malmö fanns en grupp lesbiska feminister, men de hade en mer anarkiskt inriktning. Dessa grupper gick 1975 samman i Lesbisk Front, efter att de deltagit i ett skandinaviskt lesbiskt seminarium i Oslo i november 1974. 

Lesbisk Front drev en bred verksamhet med syftet att stärka lesbiskpolitiska identiteter. De spred sina idéer genom texter, tal, sånger, teater, film och tidskrifter samt ägnade sig åt politiska aktioner, till exempel aktionen mot porrklubben Pussy Cat Club i Stockholm 1975. De hade även så kallade medvetandehöjande basgrupper och arrangerade kvinnofester och kvinnoläger. De var också pådrivande för bildandet av kvinnohus på olika orter i Sverige. Av stor betydelse var det täta samarbetet med nordiska och internationella lesbiska nätverk.

I december 1979 öppnades samlingsplatsen Kvinnohuset på Snickarbacken i Stockholm där Lesbisk Front, Grupp 8, tidningen Kvinnobulletinen och Kvinnohusgruppen drev en mångsidig verksamhet. Kvinnohuset flyttade senare till Blekingegatan men stängdes 2005 när Stockholms kommun drog in sitt ekonomiska bidrag.

Lesbisk Front bytte 1979/80 namn till Lesbiska feminister, vilket antyder en ideologisk förändring från 1970-talets vänsterinriktning till en mer kvinnopolitisk. Lesbiska Feminister i Stockholm upphörde 1994.

Referenser

HBTQ-organisationer
Intresseorganisationer i Sverige
Kvinnoorganisationer i Sverige
Organisationer bildade 1975
Andra vågens feminism i Sverige
Dino Pita

Dino Pita, född 20 september 1988 i Bosnien och Hercegovina, Jugoslavien, är en svensk basketspelare i  Södertälje BBK. 

Pita började i SBBK:s studieverksamhet och är nu guard i Södertälje Kings. Han deltog i EM med U20-landslaget 2007, 2008 och hade Svenska Basketligans bästa straffprocent på 89,23% i 2009/2010 års grundserie. Vid en 3-poängstävling i Södertälje Kings 5 januari 2010 satte han 37 treor i rad.

Referenser

Födda 1988
Svenska basketspelare
Spelare i Södertälje Kings
Män
Levande personer
Jessica Jung

Jessica Jung (hangul: 제시카 정), mer känd under artistnamnet Jessica, född 18 april 1989 i San Francisco, är en amerikansk-sydkoreansk sångerska, låtskrivare, skådespelare, modell, modedesigner och affärskvinna.

Hon var tidigare medlem i den sydkoreanska tjejgruppen Girls' Generation från gruppens debut 2007 till att hon lämnade 2014. Jessica släppte sitt solo-debutalbum With Love, J den 17 maj 2016. Som skådespelare har hon medverkat i både film och TV-draman. Hennes första större roll var 2012 i TV-serien Wild Romance på KBS. Hon har även spelat in ett par OST till olika dramaserier.

Diskografi

Album

Singlar

Soundtrack

Filmografi

Film

TV-drama

Källor 
Artistinformation och diskografi på MelOn

Externa länkar 

 
 Jessica Jung hos Coridel Entertainment

Kvinnor
Födda 1989
Levande personer
Sydkoreanska sångare
Amerikanska sångare
Sydkoreanska skådespelare
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Musiker från San Francisco
Skådespelare från San Francisco
WP:Projekt Korea
Cause For Effect

Cause For Effect är en finsk musikgrupp bildad 1992 som Cause and Effect, enbart bestående av en sjungande basist och en trumslagare. Gruppens musik kan beskrivas som en blandning mellan grindcore, jazzcore och progressiv rock. Typiska musikaliska kännetecken är tekniska, korta stycken (ofta med en normal låtlängd kring eller under en minut) med oväntade tempoväxlingar. Sångstrukturen är fri och följer inte traditionell vers/refräng-struktur och texterna framförs med growlsång. Bandet själva beskriver sin musik med termen "fusionsgrind".

Cause For Effect har släppt fyra fullängdsalbum och tre EP:n och är populära både i punk- och metallkretsar.

Historia
Trumslagaren Ari Tenhola och basisten Tuomo Hohtari träffades under gymnasietiden i Tammerfors och började, tillsammans med en gitarrist, spela under våren 1992. Till en början spelade de vanlig metalmusik, men deras musikstil började gradvis röra sig mera mot hardcore-hållet med kortare låtlängd och punkinslag. Musikstilen fortsatte ändras och under 1994 påverkades av starka grindcoreinfluenser vilket helt förändrade bandets musikstil.

Gitarristen Helge lämnade bandet 1996 och Jamu, Tuomo Hohtaris bror, togs in som sessionsgitarrist. Tillsammans med honom hade bandet två studiosessioner 1996 och 1997 och begav sig ut på sin första europaturné under hösten 1998. Jamu Hohtari hade dock fullt upp med egna musikprojekt och blev tvungen att lämna gruppen 1999 och sedan dess har gruppen haft dess nuvarande form.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Tuomo Hohtari – basgitarr, sång (1992– )
Ari Tenhola – trummor (1992– )

Tidigare medlemmar
Helge – elgitarr (1992–1996)

Studiomusiker
Jamu Hohtari – elgitarr (1996–1999)

Diskografi

Studioalbum
Fast Material (2000)
album (2002)
0 + 1 = 01 (2007)

Livealbum
Live at the Nuclear Nightclub (2011)

EP
Nuclear Blues (1997)
PQ-2 (2001)
professional 300 (2004)

Split
Cause for Effect / Noise Waste split 7" (1995)
Cause for Effect / Utter Bastard split 3" (1998)
Cause for Effect / Onanizer split 7" (1999)

Samlingsalbum
2001-2004 (2006, innehållandes remastrade versioner av professional 300, album och PQ-2)

Framträdanden på kompilationsalbum
V/A: No Fate (1996)
V/A: Cream of the Crap 10" (1997)
V/A: Cabaret Nocturno Vol. 3 (2002)
V/A: All System Grind! Vol. 2 (2005)
V/A: Linja pitää (2006)

Referenser

Externa länkar
 Officiell webbplats

Finländska metalgrupper
Finländska musikgrupper
Musikgrupper bildade 1992
Finländska grindcore-grupper
Finländska punkband