kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
En räddare i nöden

En räddare i nöden är den svenske rapparen Petters sjunde studioalbum. Det utgavs den 7 april 2010. Omslaget är målat av Samuel Fast.

Låtlista 
 "Fast för evigt"
 "Livet e en bitch"
 "Gör min dag" (feat. Magnus Carlson)
 "Vad vi tänker på" (feat. Niklas von Arnold)
 "Längesen" (feat. Veronica Maggio)
 "Vem e stor" (feat. Stor)
 "U & Me"
 "Stockholm brinner (inte) igen / Intermezzo"
 "Hård värld" (feat. Mohammed Ali)
 "En räddare i nöden" (feat. Niclas von Arnold)
 "Älskar din stil" (feat. Timbuktu)
 "Slag under bältet" (Remix) (feat. Natural Bond)

Externa länkar 
 En räddare i nöden på Allmusic

Musikalbum 2010
Hiphopalbum
Album av Petter
Jay Smith (musikalbum)

Jay Smith är Jay Smiths första soloalbum från 2010 . Det är ett coveralbum med de bästa låtarna från Smiths framföranden i Idol 2010 samt med vinnarlåten "Dreaming People".

Låtlista 
Dreaming People (vinnarlåten)
Like a Prayer (Madonna) cover
Rocks (Primal Scream) cover
Enter Sandman (Metallica) cover
Against All Odds (Take a Look at Me Now) (Phil Collins) cover
White Wedding (Billy Idol) cover
I Want It That Way (Backstreet Boys) cover
Bad Romance (Lady Gaga) cover
Wherever You Will Go (The Calling) cover
Here Without You (3 Doors Down) cover
Black Jesus (Everlast) cover
Heart-Shaped Box (Nirvana) cover
Never Ever (Bonuslåt) (All Saints) cover

Listplaceringar

Referenser

Fotnoter 

Album utgivna på Sony Music
Musikalbum 2010
Svenska coveralbum
Svenska debutalbum
Engelskspråkiga musikalbum
Debutalbum 2010
Albumettor i Sverige
Ekkronans stora boendepris

Ekkronans stora boendepris var ett svenskt arkitekturpris, som årligen delades ut av Swedbanks bostadsstiftelse Ekkronan åren 1998–2009.

Priset instiftades "för att främja den eller de aktörer som har gjort betydande insatser för boendefrågorna i Storstockholmsregionen". Priset var på 50.000 kronor.

Pristagare
1998 Byggmästare Einar Mattsson
1999 Självbyggeriprojektet Framtidsloftet i Årsta i Stockholm., som rustat upp gamla rivningshotade loftgångshus. Ett extra resestipendium gavs till eldsjälen Reidar Persson på Stockholms kommun, som stöttat ungdomarna.

2000 Anders Bodin för utveckling av Alviks Strand i Stockholm till en levande stadsmiljö med bostäder och privat och offentlig service
2001 Arkitekt Hans Bäckström vid Södergruppens Arkitektkontor AB för utformning av kvarteret Strumpstickan vid Brommaplan i Stockholm

2002 Sten Lindberg, idégivare, och Olof Lotström, arkitektur, för förnyelse av miljonprogramområdet Östbergahöjden i Stockholm

2003 Journalisten Lennart Arnstad som konsumentupplysare inom bostadsmarknaden
2004 Arkitekt Anders Bergkrantz för sina radhus i Rinkeby i Stockholm
2005 Einar Matssons Byggnads AB för ett bostadsprojekt på Högbergsgatan på Södermalm i Stockholm
2006 Stockholms Kooperativa Bostadsförening (SKB)
2007 Byggmästare Sven-Harry Karlsson
2008 –
2009 Besqab Projekt och Fastigheter AB för nytänkande kring byggandet av prisvärda bostäder för ungdomar.

Källor
Pressmeddelanden från Föreningssparbanken, respektive Swedbank

Noter

Externa länkar
Lennart Arnstad: De fixade sina egna drömlyor i Aftonbladet 1999-10-12

Ej längre existerande arkitekturpriser i Sverige
Lommaryds kyrka

Lommaryds kyrka en kyrkobyggnad som tillhör Lommaryds församling i Linköpings stift. Kyrkan ligger i Lommaryd i Aneby kommun.

Kyrkobyggnaden
Föregående kyrka på platsen var en korskyrka som uppfördes på medeltiden och som hade ett torn på korsmitten. 1755 revs klockstapeln och kyrkans torn byggdes på. 1890 revs kyrkan.

Nuvarande kyrka uppfördes 1890-1894 efter ritningar av arkitekt Ludwig Peterson. Kyrkobyggnaden med underliggande sockel är byggd av röd granit och består av ett enskeppigt långhus med rundat kor i öster och torn i väster. Korsarmar sträcker sig ut åt norr och söder. Sakristian är inrymd i södra korsarmen. Norra korsarmen är sedan 1991 inredd till lillkyrka och skiljs av från övriga kyrkorummet av en glasvägg.

Kyrkorummets väggar och kryssvalv är putsade och vitkalkade.

Inventarier
 Predikstolen är snidad 1734 och fanns i gamla kyrkan.
 Dopfunten är från 1200-talets början. Cuppans sidor har uthuggna figurer i relief.
 Ett triumfkrucifix är från 1300-talet.
 I koret finns ett altarbord av tegel med en stenskiva från medeltidskyrkan.
 En paten är från 1679. En vinkanna är från 1711. En oblatask är från 1667.

Bildgalleri

Orgel
1698 renoveras orgelverket av Lars Betulander. 1702 renoveras orgelverket av Johan Åhrman. 1674 får orgelbyggaren Nils i Säby 8 daler kopparmynt.
 Innan 1773: Gammalt orgelverk med 9 stämmor. Skänkt av Sew. Ribbing.
En orgel med 7 stämmor byggs innan 1894.
 Orgeln med 16 stämmor är byggd 1894 av Åkerman & Lund Orgelbyggeri. Det är en mekanisk orgel med roosweltlådor och tonomfånget är 54/27.

Referenser

Tryckta källor

Webbkällor
 
Rapport från Jönköpings läns museum

Fotnoter

Kyrkobyggnader i Linköpings stift
Kyrkobyggnader i Aneby kommun
Kyrkobyggnader invigda 1894
1894 i Sverige
Christian Wilhelm von Dohm

Christian Konrad Wilhelm von Dohm, född 11 december 1751 i Lemgo, Lippe-Detmold, död 29 maj 1820 på sitt gods Pustleben vid Nordhausen, var en tysk diplomat och historiker.

Dohm var 1776-79 professor i finansvetenskap och statistik i Braunschweig samt blev 1779 geheimearkivarie i Berlin vid preussiska utrikesministeriet, där han 1783 fick en krigsrådsplats. Åren 1786-96 var han sändebud hos kurfursten av Köln och nederrhensk-westfaliska kretsen och 1798-99 en av Preussens fullmäktige vid kongressen i Rastatt samt utvecklade under dessa befattningar en stor diplomatisk förmåga. År 1786 upphöjdes han i adligt stånd. Åren 1808-10 var han den westfaliske kungen Jérôme Bonapartes sändebud i Dresden, men ägnade sig därefter uteslutande åt historiskt skriftställeri på sitt gods Pustleben. 

Såsom hävdatecknare behandlade Dohm företrädesvis sin samtids historia: Materialien zur Statistik und neuesten Staatengeschichte (1775-85) och Denkwürdigkeiten meiner Zeit von 1778-1806 (fem band, 1814-19, går dock endast till Fredrik II:s död 1786), de senare en av de mest givande och tillförlitliga källorna för Preussens historia under Fredrik II:s sista år. Han var en stor beundrare av Fredrik II och skrev åtskilliga arbeten till försvar eller förhärligande av dennes politik, bland annat Geschichte des bayrischen Erbfolgestreites (1779), Ueber den deutschen Fürstenbund (1785) samt Die Lütticher-Revolution im Jahre 1789 und das Benehmen Sr. k. Majestät von Preußen bei derselben (1789). Bland hans övriga skrifter märks Über die bürgerliche Verbesserung der Juden (Berlin 1786).

Källor

Tyska diplomater
Tyska historiker
Tyska professorer
Födda 1751
Avlidna 1820
Män
Ugglan
Personer från Lemgo
Garverinäringens forskningsinstitut

Garverinäringens forskningsinstitut var ett svenskt forskningsinstitut med koppling till garveri- och läderindustrin. Institutet inrättades 1943, var inledningsvis lokaliserat i Helsingborg, och flyttades senare till Stockholm. Det lades sannolikt ner runt 1970.

Chefer
1943–1948: Edmund Stiasny
1948–1966: Helmer Gustavson

Källor

Ej längre existerande svenska forskningsinstitut
Organisationer bildade 1943
Kap Fligely

Kap Fligely (ryska Мыс Флигели, Mys Fligeli) är en udde i Frans Josefs land. Platsen är den nordligaste landområdet i världsdelen Europa och Eurasien och tillhör samtidigt världens yttersta platser. Den nordligaste platsen på kontinenten Europa är Kinnarodden i Norge och Kap Tjeljuskin på den eurasiska kontinenten.

Geografi 
Kap Fligely ligger i Norra ishavet längst norrut på Kronprins Rudolfs land inom ögruppen Frans Josefs land. Udden ligger endast 911 km från Nordpolen.

Området är del i naturskyddsområdet Russkaya Arktika (Rysslands Arktiska Nationalpark) Förvaltningsmässigt utgör udden en del i provinsen Archangelsk oblast.

Historia 
Kap Fligely upptäcktes den 12 april 1874 av den andra Österrikisk-Ungerska polarexpeditionen under ledning av Julius von Payer och Karl Weyprecht och namngavs då efter österrikiske kartografen August von Fligely.

1896 passerades området av Fridtjof Nansen och Hjalmar Johansen under slutfasen av Fram-expeditionen.

15 juni 2009 inrättades nationalparken Russkaya Arktika (Национальный парк "Русская Арктика) som förutom Frans Josef Land även omfattar delar av Novaja Zemlja

Referenser

Externa länkar 
 Bilder från Kap Fligely (Geophoto.ru)
 Bilder från området (Pure landscapes.net)
 Karta över Kap Fligely (Franz-Joseph-Land.info)

Sibirien
Norra ishavet
Rysslands geografi
Asiens geografi
Europas geografi
Geografiska ytterpunkter
George Cockburn, 10:e baronet

Sir George Cockburn, född 22 april 1772, död 19 augusti 1853, var en brittisk sjömilitär. Han var farbror till Alexander Cockburn.

Cockburn tjänstgjorde under Napoleonkrigen mestadels i kolonierna, där han med framgång deltog i kriget mot USA. Han deltog som kommendörkapten i sjöslaget vid Kan Sankt Vincent 1797 och var chef för den brittiska flottstyrka som deltog i invasionen av Martinique 1809. Det var han som förde befälet när britterna brände ned de offentliga byggnaderna i Washington under 1812 års krig. År 1815 förde han Napoleon till Sankt Helena, där han till 1816 var guvernör. År 1827 blev han medlem av Privy Council, 1837 amiral och var 1841-1846 förste amiralitetslord. Som förste amiralitetslord arbetade han på att förbättra fartygsartilleriet, införa ångfartygsteknologi i Royal Navy och skapa förståelse för ett modernare ledarskap som inte behövde använda hotet om barbariska kroppsstraff för att få sjömännen att lyda.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1931.

Externa länkar 
 

Brittiska amiraler
Storbritanniens sjöministrar
Brittiska militärer under 1800-talet
Födda 1772
Avlidna 1853
Män
Svensk uppslagsbok
Ledamöter av Royal Society
Baronetvärdiga personer
Hans Schüchlin

Hans Schüchlin eller Hans Schuelin, född omkring 1430 i Ulm, död där 1505, var en tysk målare. 

Schüchlin utbildade sig efter mästarna i den kölnska och nederländska skolan, var 1493 äldste i Lukasgillet i Ulm vid kyrkan St. Michael zu den Wengen. Schüchlin var läromästare och svärfar till Bartholomäus Zeitblom.

Hans huvudverk är högaltaret i Tiefenbronn vid Pforzheim med framställningar ur jungfru Marias liv och Jesu lidande. Förmodligen målade han även 1471 den stora fresken över korbågen i Ulmer Münster, som framställer den yttersta domen.

Källor 

 

Tyska målare under 1400-talet
Tyska konstnärer under 1400-talet
Födda 1400-talet
Avlidna 1505
Män
Personer från Ulm
Autostereoskopi

Autostereoskopi är en typ av stereoskopi som ger en 3D-bild utan 3D-glasögon. Detta kan åstadkommas med flera olika tekniker. Autostereoskopi finns bland annat i spelkonsolen Nintendo 3DS.

Stereoskopi
Jesu lidande och död

Jesu lidande och död är berättelsen enligt Nya Testamentet om hur Jesus förråddes, fängslades och korsfästes till döds på Golgata i Jerusalem. Den följs enligt kristen tro av Jesu uppståndelse. Avrättningen anses ha ägt rum i början av 30-talet e.Kr., och skulle kunna ha inträffat fredagen den 3 april 33 e.Kr., baserat på Nya Testamentets uppgift om en jordbävning som inträffade samtidigt i Jerusalem. Påsken firas inom kristen tradition bland annat till minne av denna händelse, och är årets viktigaste högtid i den kristna kyrkan.

Jesu död enligt Bibeln
Samtliga fyra evangelier beskriver korsfästelsen av Jesus. Han döms som upprorsstiftare av den romerske ståthållaren Pontius Pilatus.

Jesu ord på korset är de fraser som Jesus yttrade på korset.

Jesu död i kristen liturgi
Jesu död högtidlighålls under långfredagen. Korsfästelsen är en av de händelser i Bibeln som flitigast har skildrats i konsten.

Jesu död i teologi
Jesu död är en central händelse i kristen teologi, framför allt för försoningsläran.

Se även 

 Jesu historicitet
 Passionshistorien
 Stilla veckan
 Krucifix
 Ecce homo (bibelord)

Referenser

Jesus
Berättelser i Nya testamentet
30-talet
Asien under 000-talet
Kristen försoningslära
Påsk
Jesu korsfästelse
Hans Schäufelein

Hans Leonhard Schäufelein (Schäufelin, Scheuffelin, Scheuffelein), född 1480 i Nürnberg, död 1539 eller 1540 i Nördlingen, var en tysk figurmålare och träsnidare.

Schäufelein var lärjunge av Dürer och följde i sina många religiösa målningar sin mästare lyckligt i spåren, även om han ofta slog över i ett tråkigt maner och inte sällan arbetade väl hantverksmässigt. Flera av hans tavlor bevaras ännu i Berlin, Nördlingen, Nürnberg, Karlsruhe med flera städer. 

Berömda är hans träsnitt, som till kejsar Maximilians "Theuerdank" och till det i Nürnberg 1507 tryckta passionsverket, trots att Schäufelein även på detta område endast var en efterföljare av Dürer.

Källor

Externa länkar 

Tyska målare
Födda 1480
Avlidna 1539
Män
Personer från Nürnberg
Matprogram

Ett matprogram eller matlagningsprogram är ett TV- eller radioprogram om mat och matlagning. Vanligtvis visar det en eller flera TV-kockar som ger instruktioner för matlagning, men det finns också andra format, som innehåller reportage eller annat material.

Matprogram i urval 
 Elake kocken
 Här är ditt kylskåp
 Kockduellen
 Vad blir det för mat?
 Julens Goda
 Sommarens Goda
 Masterchef Australia

TV-genrer
Program
Reinhold Pauli

Reinhold Pauli, född 25 maj 1823 i Berlin, död 3 juni 1882 i Bremen, var en tysk historiker.

Pauli promoverades 1846 i Berlin till filosofie doktor, vistades 1847-55 i England under grundliga studier särskilt i engelsk medeltidshistoria samt blev 1857 professor i Rostock, 1859 i Tübingen, 1867 i Marburg och 1870 i Göttingen. 

Pauli skrev flera ansedda arbeten rörande Englands äldre historia, bland dem en fortsättning på Johann Martin Lappenbergs Geschichte von England (band 3-5, 1853-58; omfattande tiden 1154-1509), Simon von Montfort (1867), Aufsätze zur englischen Geschichte (1869; ny följd med biografisk inledning 1883 utgiven av O. Hartwig) samt Geschichte Englands seit den Friedensschlüssen von 1814 und 1815 (tre band, 1864-75; går till 1852). Pauli utgav dessutom den engelska medeltidsdikten "Confessio amantis" av John Gower (tre band, 1857). Paulis Lebenserinnerungen utgavs av E. Pauli (1895).

Källor

Tyska professorer i historia
Personer verksamma vid Rostocks universitet
Personer verksamma vid Tübingens universitet
Personer verksamma vid Marburgs universitet
Personer verksamma vid Göttingens universitet
Födda 1823
Avlidna 1882
Män
Ugglan
Personer från Berlin
Eiler Henning Hagerup

Eiler Henning Hagerup, född den 5 september 1817 på Nysø, död den 13 juni 1863, var en dansk språkman.

Hagerup blev student 1834, cand. theol. 1840 och licentiat i teologi på en kyrkohistorisk avhandling 1844. Han blev 1845 kateket i Præstø och 1850, ett par månader efter slaget vid Isted, sognepræst i Store och Lille Solt i det nordliga Angel.

Då Hagerup blev präst i denna för sin tyskhet omtalade församling, förvånades han av att upptäcka, att befolkningens dagliga umgängesspråk var en rent dansk dialekt. Han gav sig därför snart i kast med att uppteckna de egendomliga dialektformer, som han efterhand stötte på, samtidigt som han strävade efter att bättra på sina till att börja med mycket bristfälliga nordiska språkkunskaper.

Resultatet av hans studier föreligger särskilt i den lilla boken Om det danske Sprog i Angel (1854, 2:a upplagan genom Kristen Jensen Lyngby 1867), ett verk, som ännu har betydelse som en av de bästa danska dialektskildringarna och den fylligaste beskrivningen av det döende danska Angelbomålet.

Källor

Noter

Danska präster
Danska filologer
Födda 1817
Avlidna 1863
Män
Franco Scaglione

Franco Scaglione, född 26 september 1916 i Florens, död 19 juni 1993 i Suvereto, Livorno, var en italiensk bildesigner.

Biografi
Scaglione utbildade sig till flygingenjör före andra världskriget. Efter kriget beslutade han sig för att bli bildesigner och flyttade till Turin 1951, där han fick anställning hos Pininfarina. Året därpå gick han vidare till Bertone, där han ritade flera modeller åt Alfa Romeo, men även specialkarosser åt Aston Martin och Bristol Cars. 1959 lämnade han Bertone för att arbeta under eget namn. Scagliones sista uppdrag blev för Intermeccanica, där han även gick in som finansiär.

Bilar ritade av Franco Scaglione

Hos Bertone
Alfa Romeo BAT
Alfa Romeo Giulietta Sprint
Alfa Romeo Giulietta Sprint Speciale
NSU Sport Prinz

Som frilansare	
Porsche 356B Carrera Abarth GTL
Prince Skyline 1900 Sprint
Lamborghini 350 GTV prototyp
ATS 2500 GT
Alfa Romeo 33 Stradale
Intermeccanica Indra

Källor
Bilen - en designhistoria av Penny Sparke, 2002.

Noter

Födda 1916
Avlidna 1993
Italienska formgivare av bilar
Män
Alumner från Florens universitet
Rescue from Gilligan's Island

Rescue from Gilligan's Island är en amerikansk TV-film från år 1979 som är baserad på TV-serien Gilligan's Island. Filmen regisserades av Leslie H. Martinson.

Handling 
Filmen handlar om sju personer - Gilligan, Jonas "The Skipper" Grumby, makarna Howell, Ginger, professor Roy Hinkley Jr och Mary Ann Summers - som varit strandsatta på en öde ö under några år. En satellit kraschar på ön, och med hjälp av den kan professorn bygga en barometer. Barometern visar att ett kraftigt oväder är på väg att ta sig in över ön. De strandsatta bygger en flotte för att kunna lämna ön. 

När de har kommit ut till havs så blir Gilligan hungrig och gör upp en brasa för att laga till en måltid. Flotten fattar eld, och röken gör att besättningen på en helikopter lägger märke till dem och räddar dem. När de nått fastlandet så måste de strandsatta försöka återanpassa sig till samhället.

Om filmen 
I TV-serien Gilligan's Island spelas Ginger av Tina Louise och det var tänkt att hon skulle spela rollen även i filmen, men hon avböjde eftersom hon tröttnat på karaktären.

Rollista (urval) 
 Bob Denver - Gilligan
 Alan Hale Jr - Jonas "The Skipper" Grumby
 Jim Backus - Mr. Howell
 Natalie Schafer - Mrs. Howell
 Judith Baldwin - Ginger Grant
 Russell Johnson - professor Roy Hinkley Jr
 Dawn Wells - Mary Ann Summers

Externa länkar 
 Rescue from Gilligan's Island på IMDb

TV-filmer 1979
Amerikanska TV-filmer
Amerikanska komedifilmer
Amerikanska äventyrsfilmer
Amerikanska filmer baserade på TV-serier
Ernst Curtius

Ernst Curtius, född  2 september 1814 i Lübeck, död 11 juli 1896 i Berlin, var en tysk arkeolog och historiker. Han var bror till Georg Curtius och farfar till Ernst Robert Curtius.

Curtius blev redan 1844 extra ordinarie professor vid Berlins universitet och erhöll 1856 en ordinarie professur i Göttingen, varifrån han 1868 kallades till den lärostol i antik konsthistoria vid universitetet i Berlin, som han sedan innehade. År 1871 blev han ständig sekreterare i preussiska Vetenskapsakademien. Han var även direktör för samlingen Antiqvarium där och ledamot av centralstyrelsen för tyska arkeologiska institutet. Han företog i arkeologiskt syfte flera resor till Grekland. 

Curtius var den egentlige upphovsmannen till de stora utgrävningarna i Olympia under senare hälften av 1870-talet, och det var han som 1874 på tyska riksregeringens vägnar avslöt fördrag med Grekland därom, liksom han var medutgivare av den officiella redogörelsen för företaget ("Die Ausgrabungen zu Olympia", fyra band 1877-80). Hans marmorbyst restes i Olympia våren 1896. Institut de France kallade honom 1869 till korresponderande ledamot och 1889 till utländsk associé.

Curtius förnämsta verk är Peloponnesos (1851-52), en vetenskaplig framställning av detta lands historia, saga och fornlämningar, Griechische Geschichte (tre band, 1857-61; sjätte upplagan 1887-89), ett värdigt motstycke till Theodor Mommsens "Römische Geschichte", och Die Stadtgeschichte von Athen (1891).

Källor

Tyska arkeologer
Klassiska arkeologer
Tyska konsthistoriker
Antikhistoriker
Tyska professorer
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Personer verksamma vid Göttingens universitet
Personer i Tyskland under 1800-talet
Personer från Lübeck
Födda 1814
Avlidna 1896
Män
Ugglan
Olympia
Alexander Cockburn

Alexander Cockburn, född 24 september 1802, död 20 november 1880, var en brittisk jurist och politiker. Han var brorson till George Cockburn.

Biografi
Cockburn invaldes 1847 av de liberala i underhuset, där han 1850 väckte uppmärksamhet genom sitt försvar av regeringen i den så kallade Pacificoaffären. Han var solicitor general 1850-1851, och med ett kort avbrott attorney general 1851-1856. År 1856 blev han Lord Chief Justice och vann som sådan stort anseende. Cockburn var en av skiljedomarna 1871 i Alabamafrågan.

Referenser

 Svensk uppslagsbok. Lund 1931.

Brittiska jurister
Storbritanniens ministrar
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Födda 1802
Avlidna 1880
Män
Svensk uppslagsbok
Klaus Egge

Klaus Egge född 19 juli 1906 i Gransherad (nuvarande Notodden) i Telemark, död 7 mars 1979 i Oslo, var en norsk kompositör och musikkritiker. Han var mest känd för sina symfonier, konserter och sin kammarmusik.

Biografi
Egge föddes i Gransherad nära Notodden i Telemark. Han studerade vid Musikkonservatoriet i Oslo med examen som organist 1929. Han studerade därefter komposition under norske tonsättaren Fartein Valen. 1937–1938 studerade han under professor Walter Gmeindl vid Musikhögskolan i Berlin.

Klaus Egge var en central person inom norsk kultur. Han var ordförande i Norsk Komponistforening 1945–1972, ledamot av Norges kunstnerråd, TONO, Statens Musikkråd och Norges Nasjonale Musikkomité. Han var även ledamot i Nordisk Komponistråd och i International Music Council. Från 1949 mottog Egge konstnärslön från norska staten. 1972 mottog han Norsk kulturråds ærespris. Han var kommendör av norska St. Olavs Orden och även av Isländska Falkens Orden.

År 1953 blev han ledamot av Kungliga Musikaliska Akademien. Hans musik var inspirerad av norsk folkton, men utvecklades i en modern riktning. Till hans större verk hör fem symfonier, tre pianokonserter, en violinkonsert samt en cellokonsert. Även kammarmusiken står centralt, med en stråkkvartett, två blåskvintetter, en violinsonat och ett antal verk för piano. Egge komponerade även många verk för sångkör, samt flera sånger.
Han är far till vokalisten Guri Egge och skådespelaren Ketil Egge.

Verk (urval) 
 Konsert for klaver og orkester Nr. 1, Op. 9 (1937)
 Sveinung Vreim, Op. 11 (1940) (H.H.Holm)
 Fjell-Norig: Symfonisk høgsong for dramatisk sopran og orkester, Op. 15(1941)
 Noreg-songen, Op. 16 (Utgitt: 1952) (text:Arne Garborg)
 Symfoni Nr. 1 : Lagnadstonar, Op. 17 (1942)
 Draumar i Stjernesnø, Op. 18 (1944) (H.H.Holm)
 Elskhugskvede, Op. 19 (1942) (text: Tore Ørjasæter)
 Konsert for klaver og orkester Nr. 2, Symfoniske variasjoner og fuge over en norsk folketone, Op. 21 (1944)
 Symfoni Nr. 2 : Sinfonia Giocosa, Op. 22 (1947)
 Konsert for violin og orkester, Op. 26 (1953)
 Symfoni Nr. 3 : Louisville Symphony, Op. 28 (1958)
 Konsert for cello og orkester, Op. 29 (1966)
 Symfoni Nr. 4 : Sinfonia seriale sopra BACH - EGGE, Op. 30 (1967)
 Symfoni Nr. 5 : Sinfonia dolce quasi passacaglia, Op. 31 (1969)
 Konsert for klaver og orkester Nr. 3, Op. 32 (1973)

Priser och utmärkelser
 1949 - Tilldelad norsk konstnärenslön
 1953 - Medlem i Svenska Kungliga Musikaliska Akademien
 1958 - Riddare av 1:a klassen av St Olavsorden
 1964 - Hedersmedlem i norska Norsk komponistförening
 1972 - Tilldelad Norges kulturråds hederspris
 1977 - Kommendör av St Olavsorden

Källor

Externa länkar 
 Om Klaus Egge i Store Norske Leksikon

Norska kompositörer
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Män
Födda 1906
Avlidna 1979