kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Alfa Romeo 6C 3000 Competizione Maggiorata

Alfa Romeo 6C 3000 Competizione Maggiorata är en sportvagn, tillverkad av den italienska biltillverkaren Alfa Romeo mellan 1952 och 1954.

Bakgrund
Alfa Romeo var mycket framgångsrika inom bilsporten under tjugo- och trettiotalet och efter andra världskriget vann fabrikens förare de två första formel 1-säsongerna med Alfettan, en bil konstruerad redan före kriget. När reglementet för F1 gjordes om till  drog sig Alfa Romeo ur och satsade på en sportvagn baserad på 6C-modellen, även det en förkrigskonstruktion.

Alfa Romeo 6C 3000
Namnet 6C 3000 användes redan 1950 på en prototyp till en moderniserad 6C-modell med trelitersmotor. Den bilen fick ge vika för den mindre 1900-modellen men 1952 presenterades tävlingsbilen 6C 3000 Competizione Maggiorata. Maggiorata betyder ”förstorad” och motorns slagvolym hade ökats till 3,5 liter. Bilen byggdes runt en rörram och enligt tidens mode hade den De Dion-axel bak. Karossbyggaren Colli från Milano byggde fyra coupéer och två spyders med en formgivning som påminde om Disco Volante.

Till säsongen 1954 byggdes en av bilarna om till 6C 3000 Passo Ridotto. Bilen fick en mindre trelitersmotor anpassad efter nya regler och hjulbasen kortades till 220 cm. Senare användes bilarna för utveckling och tester och en bil försågs med skivbromsar runt om.

Efter den aktiva tävlingskarriären med fabriksstallet såldes flera bilar vidare. En av dessa köptes av Joakim Bonnier och fick ny kaross från Zagato. En bil fick coupé-kaross från Mario Boano och köptes av Argentinas president Juan Peron. En tredje bil gick till Pininfarina som mellan 1956 och 1960 byggde fyra olika strömlinjeformade karosser till den, kallade Superflow.

Tekniska data

Tävlingsresultat
Juan Manuel Fangio ledde länge Mille Miglia 1953 men fick mekaniska problem och slutade på andra plats. Senare samma år vann Fangio Supercortemaggiore Grand Prix i Merano. Det blev 3000-modellens främsta resultat. Följande säsonger blev den utmanövrerad av snabbare konkurrenter från Lancia och Ferrari.

Källor
 Alfa Romeo Personenwagen av Wolfgang Nuber, 1993.

Noter

Externa länkar
alfaklub.dk 

6C 3000
Historiska tävlingsbilar
Racersportvagnar
Bakhjulsdrivna fordon
Outlines

Outlines är Breachs debut-EP, utgiven på Burning Heart Records1994. Låtarna "Despise the Fact" och "Predict a Life" finns även med på samlingsskivan Cheap Shots Vol. 1.

Låtlista 
Alla låtar är skrivna av Breach.
 "Despise the Fact" 		
 "Changing Times" 		
 "Predict a Life" 		
 "Air That We Breathe" 		
 "Profits" 		
 "Oulines" 		
 "Thoughts to Rebuild" 		
 "Potential Failure"

Personal 
 Anders - gitarr
 Erik - gitarr
 Janne - trummor
 Kristian - bas
 Pelle Gunnerfeldt - producent, mixning
 Pierre Johansson - formgivning
 Tomas - sång

Referenser 

EP-skivor 1994
Album av Breach
Album utgivna på Burning Heart Records
Album producerade av Pelle Gunnerfeldt
Alfa Romeo 2000 Sportiva

Alfa Romeo 2000 Sportiva var en prototyp tillverkad av den italienska biltillverkaren Alfa Romeo 1954.

Alfa Romeo 2000 Sportiva 
Sedan Alfa Romeo dragit sig tillbaka från formel 1-VM efter säsongen  hade engagemanget i bilsporten hamnat lite på undantag. Motorsportavdelningen ville utnyttja erfarenheterna från prototypen Disco Volante för att erbjuda företagets privatkunder en tävlingsbil. Bertone fick uppdraget att klä rörramen med karosser. Chassit fick De Dion-axel bak. Tester visade på en toppfart på 220 km/h. Endast två coupéer och två spyders byggdes innan Alfa Romeo lade ned projektet.

Externa länkar 
alfaklub.dk 
ultimatecarpage.com 

2000
Cinkonin

Cinkonin är en i kinabarken förekommande alkaloid, som utvinns som biprodukt vid framställning av kinin, genom tillsats av kaliumjodid till moderluten, sedan cinkonidinet avskilts. Den bildade cinkoninjodiden överförs med svavelsyra till sulfat ur vilken alkaloiden kan utvinnas med hjälp av ammoniak.

Cinkonin bildar vita, nålformade kristaller med bitter smak. De är lösliga i etanol, men endast obetydligt i vatten.

Inom medicinen används cinkonin med liknande men något svagare verkan än kininets. Antiseptol, ett rödbrunt, i vatten lättlösligt pulver, är en förening av cinkonin med jod (ca 50%), som kan användas vid sårbehandling.

Källor

Alkaloider
Kinoliner
Alkoholer
Kinuklidiner
Alkener
Friction

Friction är Breachs debutalbum, utgivet på Burning Heart Records 1995. Låtarna "Almighty Generation" och "Flames" finns även med på samlingsskivan Cheap Shots Vol. 2.

Låtlista 
Texter: Tomas Hallbom. Musik: Anders Ekström (låtarna 1-2, 4-7, 11-12), Christian Andersson (3) och Tomas Hallbom (1-2, 5-8, 10, 12). Låten "Public Holocaust" är skriven av Public Holocaust.
 "Detachment" - 1:13 	
 "Always Nothing" - 3:08 	
 "Curfew" - 2:21 	
 "Stray Away" - 3:01 	
 "Flames" - 3:24 	
 "Alone" - 3:42 	
 "Almighty Generation" - 3:24 	
 "Time Can Not Replace" - 2:43 	
 "Define Me" - 3:08 	
 "Fiction" - 3:14 	
 "What's Profound? (What's Essential)" - 3:45 	
 "Detached/Public Holocaust" - 3:45

Personal 
 Anders Ekström - gitarr
 Christian Andersson - bas
 Erik Carlsson - gitarr
 Janne Westerberg - trummor
 Johan Elmros - bakgrundssång
 Pierre Johansson - formgivning
 Tomas Hallbom - sång, slagverk

Referenser 

Musikalbum 1995
Svenska debutalbum
Album av Breach
Album utgivna på Burning Heart Records
Old Songs vs. New Beats

Old Songs vs. New Beats är Breachs andra EP-skiva, utgiven på Burning Heart Records 1996.

Låtlista 
 "Curfew"
 "Souls"
 "Encircle"
 "Views of Friendship"

Personal 
 Anders Ekström - gitarr
 Christian Andersson - bas
 Erik Carlsson - gitarr
 Hand Granqvist - fotografi
 Janne Westerberg - trummor
 Johan Elmros - bakgrundssång
 Jonas - formgivning
 Ola Broqvist - management
 Pierre Johansson - formgivning, fotografi
 Tomas Hallbom - sång, slagverk

Referenser 

EP-skivor 1996
Album av Breach
Album utgivna på Burning Heart Records
Album producerade av Pelle Gunnerfeldt
It's Me God

It's Me God är Breachs andra studioalbum, utgivet på Burning Heart Records 1997. I USA gavs skivan ut av Metal Blade Records (1997) och Prosthetic Records (1998). 1999 gavs skivan ut på LP av Trust No One Recordings.

Låtlista 
 "Valid" - 3:15
 "God Forbid Me" - 2:42
 "Deadheads" - 3:53
 "Painted Face" - 2:30
 "Clot" - 3:20
 "Centre" - 2:54
 "Replenish the Empty" - 2:16
 "Presume the Forgotten" - 8:43
 "Bloodlines" - 1:36
 "In My Realm" - 3:01
 "Divine" - 2:47

Referenser 

Musikalbum 1997
Album av Breach
Album utgivna på Burning Heart Records
Album utgivna på Trust No One Recordings
Album producerade av Pelle Gunnerfeldt
Per Wilhelm Palmroth

Petter "Per" Wilhelm Palmroth, född 8 maj 1765 i Hovförsamlingen, Sverige, död 27 september 1825 i Stockholm, var en svensk arkitekt. 

Han var konduktör vid Överintendentsämbetet och undervisade i civilarkitekturens principer vid Byggnadsskolan vid Kungliga akademien för de fria konsterna 1803–1825.

Palmroth ritade flera olika kyrkobyggnader över hela Sverige, däribland Venjans, Lycksele och Åmåls kyrka. Palmroth har även ritat tornet till Kungsholms kyrka.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Födda 1765
Avlidna 1825
Män
Svenska arkitekter under 1700-talet
Svenska arkitekter under 1800-talet
The Letter

The Letter är en poplåt lanserad av gruppen The Box Tops 1967. Låten blev gruppens största framgång och en av 1967 års stora singelhitar. Den toppade USA:s Billboard-lista i fyra veckor och nådde hög placering på flera europeiska singellistor. Det var The Box Tops debutsingel, och de gick från en helt okänd lokal popgrupp till att bli internationellt kända.

Låten har sedan dess spelats in av en stor rad artister. Joe Cocker fick framgång med en version inspelad till livealbumet Mad Dogs & Englishmen som släpptes som singel 1970. Andra artister som spelat in den är bland annat Al Green, Bachman-Turner Overdrive, The Beach Boys, Robert Knight, Bobby Darin, Melanie Safka, 23 Till, och Johnny Rivers.

The Letter rankades av musikmagasinet Rolling Stone som #363 på deras lista The 500 Greatest Songs of All Time. I en uppdaterad lista återfanns den på plats 372. Låten är även invald i Grammy Hall of Fame.

I juli 1987 gick låten som då var 20 år gammal upp i topp på svenska Sommartoppen där den deltog som joker.

Listplaceringar

Källor

Musiksinglar 1967
Singelettor i USA
Singelettor i Norge
Going Up the Country

Going Up the Country är en låt av bluesrockgruppen Canned Heat. Den lanserades som singel september 1968 och togs med på gruppens album Living the Blues. I Europa dröjde det dock till våren 1969 innan låten på allvar blev en hit. Den är skriven av Alan Wilson, efter inspiration från 1920-talskompositionen "Bull Doze Blues" av Henry Thomas. Multinstrumentalisten Jim Horn spelar låtens prominenta flöjtpartier. Det är främst dessa partier som är lånade från "Bull Doze Blues", fast då spelades de på "quills", en sorts afrikansk panflöjt.

Gruppen framförde låten på Woodstockfestivalen 1969, och den hörs som "introduktion" till dokumentärfilmen om festivalen. Studioinspelningen används i konsertfilmen, medan man på det tillhörande soundtrack-albumet hade med festivalinspelningen.

Listplaceringar
Billboard Hot 100, USA: #11
UK Singles Chart, Storbritannien: #19
Tyskland: #36
Nederländerna: #8
Kvällstoppen, Sverige: #5
Tio i topp, Sverige: #7

Källor

Musiksinglar 1968
Chris Dreja

Chris Dreja, egentligen Christopher Walenty Dreja, född 11 november 1945 i Surbiton i Kingston i sydvästra London, är en brittisk gitarrist och basist. 

Dreja, som är son till en polsk stridspilot, var kompgitarrist i rockgruppen The Yardbirds från dess bildande 1963 fram till dess att gruppen upplöstes 1968. När Jimmy Page blev ny gitarrist i Yardbirds 1966 bytte Chris Dreja intstrument till elbas. Page erbjöd Dreja en plats i hans nya band, som snart skulle bli Led Zeppelin, något han avböjde då han ville ägna sig åt fotografi. Sedan 1990-talet har Dreja tillsammans med originaltrummisen Jim McCarty spelat i nya versioner av låtar tidigare framförda av The Yardbirds.

Diskografi
Album med The Yardbirds (urval)
Five Live Yardbirds (1964)
For Your Love (1965)
Having a Rave Up with The Yardbirds (1965)
Sonny Boy Williamson & The Yardbirds (1966)
Roger the Engineer (1966)
Little Games (1967)
Birdland (2003)

Källor

 Chris Dreja på Allmusic.com

Brittiska gitarrister
Födda 1945
Män
Personer från London
Levande personer
Mellan dröm och verklighet (Lill Lindfors-album)

Mellan dröm och verklighet är ett musikalbum av Lill Lindfors som hon gjorde tillsammans med Bengt Hallberg. Skivan spelades in 1969–70, och släpptes i augusti 1970 på skivbolaget Polydor. Mestadelen av skivan består av tolkningar av utländska melodier, men med svensk text. Albumet innehåller dock även svenska originalkompositioner och även musik av Lindfors själv. Skivan sålde bra både i Sverige och Norge och Lill Lindfors belönades med en Grammis för bästa kvinnliga sångerska 1970.

Låtlista
"Åh, så intensiv" - 3:23
"...Sen kommer trollen fram" - 3:00
"Grimasch om morgonen" - 3:37
"Mellan dröm och verklighet" - 4:05
"Sune" - 4:10
"E' de' så de' e' " - 4:50
"Väntat haver jag" - 3:38
"Till gammeldansens vänner" - 2:06
"Nocturne" - 3:24
"Jag är kvinna" - 2:14
"Farväl tristess" - 1:58
"Jag är tillbaks" - 1:53

Listplaceringar
Kvällstoppen, Sverige: #12
VG-lista, Norge: #4

Källor

Musikalbum 1970
Album av Lill Lindfors
Svenskspråkiga musikalbum
Dom över död man

Dom över död man är en svensk dramafilm som hade premiär 7 december 2012. Regissör är Jan Troell, som även skrivit manus tillsammans med Klaus Rifbjerg.

Idén till filmen föddes då Troell blev kontaktad av Kenne Fant som 2007 utgett en biografi om Torgny Segerstedt, och undrade om Troell var intresserad att göra en film baserad på biografin.

Troell har spelat in filmen i svartvitt, efter att han bland annat sett George Clooneys svartvita film Good Night, and Good Luck. som han tyckte var mycket trovärdig.

Titeln
Filmens titel är hämtad från Hávamál där strof 77 lyder:
Fä dör,
fränder dö,
även själv skiljes du hädan,
men ett vet jag,
som aldrig dör,
domen över död man.

Handling
Filmen skildrar den på 1930- och 1940-talen kontroversielle Torgny Segerstedts år som chefredaktör på Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning där han öppet och ihärdigt kritiserade nazismen. Detta i ett Sverige där politiker och kungen ville hålla landet neutralt.

Rollista 

Jesper Christensen - Torgny Segerstedt
Pernilla August - Maja Forssman
Ulla Skoog - Puste Segerstedt
Pasi Ilvesviita - Toje Segerstedt
Hanna Holmqvist - Eva Segerstedt
Björn Granath - Axel Forssman
Peter Andersson - Christian Günther
Maria Heiskanen - Pirjo
Lia Boysen - Anita Levisson
Lennart Hjulström - Marcus Wallenberg
Kenneth Milldoff - Per Albin Hansson
Jan Tiselius - kung Gustaf V
Pär Brundin - adjutanten
Adam Lundgren - Hans Forssman
Ingvar Kjellson - Pehr Eklund
Michael Segerström - Birger Bæckström
Per Gørvell - Mannheimer
Jan Holmquist - en tjänsteman
Clas-Göran Turesson - Johansson
Åsa-Lena Hjelm - Ida
Bengt C.W. Carlsson - veterinär
Amanda Ooms
Henric Holmberg
Pierre Lindstedt
Eddie Axberg
Yohanna Troell - Ingrid Segerstedt
Birte Heribertson - Estrid Ancker
Roger Åkerström - Redaktör Franzén

Utmärkelser
Redan i början av september 2012, tre månader före premiären, började filmen dra in filmpriser världen över. På den kanadensiska filmfestivalen i Montreal blev regissören Jan Troell belönad med priset för Bästa regissör. Filmen tävlade även om Grand Prix of the Americas på galan.

Senare, den 21 oktober samma år, tilldelades Ulla Skoog, som spelade Segerstedts fru Puste i filmen, på Chicagos internationella filmfestival priset för Bästa kvinnliga skådespelare med motiveringen att hon med stor subtilitet och kompetens skildrat djupet, komplexiteten och humanismen hos en till synes vanlig människa. Jan Troell var på festivalen för att ta emot priset å Skoogs vägnar.

Till Guldbaggegalan 2013 nominerades Dom över död man i sex kategorier:
Bästa regi - Jan Troell
Bästa kvinnliga biroll - Ulla Skoog
Bästa foto - Jan Troell och Mischa Gavrjusjov
Bästa mask/smink - Maria Strid Zackrisson
Bästa scenografi - Peter Bävman och Pernilla Olsson
Bästa kostym - Katja Watkins

Källor 

1930-talet i svensk film
1940-talet i svensk film
Svenska filmer 2012
Filmer i regi av Jan Troell
Svenska biografifilmer
Svenska dramafilmer
Svenskspråkiga filmer
Sverige under andra världskriget på film
Västerås Shitoryu Karateklubb

Västerås Shitoryu Karateklubb var en av Västerås äldsta kampsportsklubbar, och startades redan år 1978.
Under årens lopp har klubben bytt stil och organisationstillhörighet några gånger, man tränade stilen Tani-ha Shito-ryu, tom 2014.

Klubben huserade från start fram till år 2009 i Mariaberget, som var synonymt med kampsport p.g.a den stora mängden kampsportsklubbar som fanns där (Karate, boxning, brottning, kendō, jūdō, taekwondo). År 2009 valde Västerås kommun att stänga ner Mariaberget och klubben fick tillgång till Stenkumlaskolans gamla matsal på Råby. Sedan hösten 2013 finns  klubben i nya lokaler på Liljegatan 1, Önsta Gryta. 

Klubben var under senare 90-tal och tidigt 2000-tal framgångsrik inom tävling och tog flera SM-medaljer, RM-medaljer och även medaljer på stilarts-VM. På senare tid satsas på breddtävlingar, speciellt för barn.

En lista över klubbens ordföranden och chefsinstruktörer genom tiderna:

2019-vakkant

2014-2019 Jerry Hedebratt

2013-2014 Niklas Nordin

2011-2013 Kent  Hedman

200x-2011 Patrick Rapp

och klubbens huvudtränare 

20xx- nuvarande Joakim Lundström.

Stilen klubben tränar är Kimura Shukokai.

Externa länkar 
Hemsida

Karateklubbar i Sverige
Sportklubbar i Västerås
Sportklubbar bildade 1978
Jens Christian Svabo

Jens Christian Svabo, född 1746 i Miðvágur på Vágar (Färöarna), död 14 februari 1824 i Torshamn, var en färöisk folkminnesamlare och språkforskare.

Fadern, Hans Christophersen Svabonius, prästson från Mors på Jylland, blev sockenpräst för Vágar prästegäll 1734. Modern, Maria Samuelsdatter, var dotter till lagmannen Samuel Pedersen. Svabo dimitterades från Torshamns latinskola 1765, tog filosofisk examen vid Köpenhamns universitet 1767 och studerade främst naturvetenskap och ekonomi, men lade som "regensianer" grunden till sin färöiska ordbok, som han under hela sitt liv fortsatte att arbeta på.
 
År 1773 utgav Svabo en liten ekonomisk skrift "till den färöiska lantmannens nytta" och insände samma år till regeringen ett förslag till olika ekonomiska försök på Färöarna, vilket ledde till att regeringen vidtog en rad åtgärder till främjande av det färöiska näringslivet, särskilt lantbruket. Dessa reformförsök fick emellertid inte någon förståelse från befolkningen, och utbytet blev därför ringa.
 
Åren 1781–82 reste Svabo för kunglig räkning runt på Färöarna med syfte att författa en fysisk och ekonomisk beskrivning av landet.  År 1783 insände han sina Indberetninger (sju kvartband med teckningar, finns i det danska riksarkivet), men han lyckades inte få dem tryckta. En mindre del av detta intressanta verk, som innehåller utförliga upplysningar om öarnas natur, befolkningens levnadssätt o.s.v., utgavs på hundraårsdagen av hans död (1924).
 
Under vistelsen på Färöarna utökade Svabo sin färöiska ordsamling till det dubbla och fick även tid till att uppteckna en betydande del av de gamla färöiska kvaden, som till dess hade levt så gott som ouppmärksammade på folkets läppar (hans kvadsamling utgör tre kvartband och finns på Det Kongelige Bibliotek).
 
Trots sitt omfattande och oegennyttiga arbete lyckades Svabo aldrig att få något ämbete och tvingades, efter att i åratal ha fört en fruktlös kamp mot fattigdomen, sommaren 1800 resa hem till Färöarna, där han levde resten av sitt liv hos sin släkt i Torshamn. Här fullföljde han den sista och mest intressanta delen av sina många färöiska ordboksarbeten (handskrifterna finns i Det Kongelige Bibliotek och Köpenhamns universitetsbibliotek). I övrigt ägnade han sig åt undervisning och förstod att väcka intresse för det färöiska språket och färöiska folkminnen hos sina elever, av vilka flera fick betydelse för färöiskt kulturliv. Men det blev hans systersonson Venceslaus Ulricus Hammershaimb, som upptog och fortsatte hans gärning.

Källor 

Danska folklorister
Färöiska lingvister
Födda 1746
Avlidna 1824
Män
Salmonsens
International Computers and Tabulators

International Computers and Tabulators eller ICT var ett brittiskt datorhårdvaruföretag, bildat 1959 genom en sammanslagning av British Tabulating Machine Company (BTM) och Powers-Samas. 1963 tillkom även affärsdator divisionen hos Ferranti. Företaget exporterade till många länder runt om i världen. 1968 slogs företaget ihop med English Electric Computer och blev en del av International Computers Limited (ICL).

Brittiska datorföretag
Ej längre existerande brittiska företag
Företag bildade 1959
Företag upplösta 1968
Nicolai Mohr

Nicolai Mohr, född den 22 november 1742 i Thorshavn på Färöarna, död den 4 februari 1790, var en dansk natur- och språkforskare.

Mohr lämnade skolan i sin hemstad 1765 och blev 1780 sänd till Island på kunglig bekostnad, närmast för att söka efter kaolin till porslinsfabriken; han vände tillbaka följande år, men blev 1786 beordrad till att delta som naturexpert i Løvenørns expedition till Grönlands österbygd. År 1786 blev han kontrollör vid porslinsfabriken och dog på denna post, efterlämnande änkan Anna Cathrine, född Pedersen.

Han utgav Forsøg til en islandsk Naturhistorie med 7 tavlor (1786), i vilken det särskilt lämnas goda bidrag till de nordiska fåglarnas biologi, och Om Maaden, hvorpaa Færøenserne, Skotterne og Indbyggerne paa Hetland fange Yngelen af Sejen ("Islandske Litteraturselskabets skrifter" III).

Innan resan till Island hade Mohr med kungligt understöd gjort en treårig undersökningsresa till Färöarna (1776-78) och insamlat ett betydande material till en fysisk beskrivning av öarna, vilket sedan kom hans vän och studiekamrat J.C. Svabo till godo när denne utarbetade sin stora reseberättelse till Rentekammeret. 

Samarbetet mellan dessa två flitiga och kunniga färingar hade inletts på Regensen, där kontubernalerna i förening lade grunden till det fortjänstfulla stora färöiska ordboksarbete, som de senare fortsatte och utökade var för sig.

Källor 

 

Födda 1742
Avlidna 1790
Danska botaniker
Personer i Danmark under 1700-talet
Män
Christian Mohr (skulptör)

Christian Mohr, född den 15 april 1823 i Andernach, död den 13 september 1888 i Köln, var en tysk skulptör.

Mohr studerade i Köln och blev domkyrkobildhuggare där. Han utförde många arbeten både för domen och för andra kyrkor i Köln.

Källor

Externa länkar 

 

Tyska skulptörer
Skulptörer under 1800-talet
Tyska konstnärer under 1800-talet
Personer från Andernach
Födda 1823
Avlidna 1888
Män
Ugglan
Eduard Mohr

Nicolaus Carl Eduard Mohr, född den 19 februari 1828 i Bremen, död den 26 december 1876 i Malansche i Angola, var en tysk forskningsresande.

Mohr skrev över sina resor arbetena Reise- und Jagdbilder aus der Südsee, Kalifornien und Südostafrika (1868) och Nach den Victoriafällen des Zambesi (1875).

Källor 
 

Tyska upptäcktsresande
Tyska fackboksförfattare
Tyskspråkiga fackboksförfattare
Tyska reseskildrare
Personer i Tyskland under 1800-talet
Personer från Bremen
Födda 1828
Avlidna 1876
Män
Milivoje Novakovič

Milivoje Novakovič, född 18 maj 1979 i Ljubljana, Jugoslavien (nuvarande Slovenien), är en slovensk fotbollsspelare som spelar för NK Maribor och det slovenska landslaget.

Externa länkar 
 Spelarprofil – NZS

Slovenska fotbollsspelare
Spelare i SV Mattersburg
Spelare i NK Olimpija Ljubljana
Spelare i LASK Linz
Spelare i PFC Litex Lovech
Spelare i 1. FC Köln
Spelare i Omiya Ardija
Spelare i Shimizu S-Pulse
Spelare i Nagoya Grampus
Spelare i NK Maribor
Spelare i VM i fotboll 2010
Slovenska idrottare under 2000-talet
Personer från Ljubljana
Födda 1979
Levande personer
Män
The Human Centipede II (Full Sequence)

The Human Centipede II (Full Sequence) är en skräckfilm från 2011, och är en uppföljare till den första filmen The Human Centipede (First Sequence), där den ondskefulle kirurgen Heiter tog tre personer till fånga för att skapa en mänsklig tusenfoting. I den andra delen framkommer det att händelserna i den första filmen var en "film i filmen"-verklighet. När den andra delen börjar sitter enstöringen Martin i England och tittar på DVD-versionen av den första filmen samtidigt som han blir sexuellt upphetsad av att se offren bli torterade av doktor Heiter. En dag bestämmer sig Martin för att göra det otänkbara, att skapa en riktig mänsklig tusenfoting, men denna gång inte av tre personer utan en tusenfoting bestående av tolv individer.

Filmen är inspelad i färg, men konverterad till svartvitt.

Uppföljare 
The Human Centipede III (Final Sequence) var planerad till år 2013, men släpptes 2015.

Externa länkar
 

Brittiska filmer 2011
Brittiska science fiction-filmer
Brittiska skräckfilmer
Galna vetenskapsmän på film
Engelskspråkiga filmer