kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Zornmärket

Zornmärket är ett förtjänstmärke som delas ut årligen av Zornmärkesnämnden i Svenska Folkdansringen till skickliga spelmän. Märket finns i valörerna guld, silver och brons. Den som erhåller förtjänstmärket i guld eller silver tilldelas titeln riksspelman. För att få märket i brons eller silver skall man spela upp för en jury. Under senare år har cirka 100 personer spelat upp varje år för ett märke varav 10–15 personer brukar få silvermärket. Som exempel kan nämnas att år 2013 spelade 96 personer upp, därav var 40% kvinnor. Bland de 96 fick 15 zornmärket i silver, 11 diplom efter brons, 17 brons och 12 diplom.  

Zornmärket i guld tilldelas endast synnerligen framstående traditionsbärare och endast ett eller två guldmärken delas ut varje år. Ingen uppspelning föregår.  

Zornmärket är uppkallat efter den svenska konstnären Anders Zorn som vid den första riksspelmansstämman i Stockholm år 1910 delade ut de första märkena i silver efter egen design och bekostnad som ett minne till alla deltagande, inbjudna spelmän från hela landet. Ett märke i guld delades också ut till Ris Kersti Persson, Rättvik, troligen vid hennes besök hos Anders Zorn något år senare. Först efter hans död började Svenska Ungdomsringen för Bygdekultur 1931 att dela ut märket igen efter en överenskommelse med hans hustru Emma Zorn. Första uppspelningarna skedde vid en spelmansstämma i Västerås år 1933, då man även kunde tilldelas märket i brons och guld. 

Mellan 1933 och 2005 hade 740 spelmän tilldelats silvermärket och 107 personer hade då förärats guldmärket. 68 personer har fått silvermärket för spel på nyckelharpa alternativt fiol och nyckelharpa. Åren 1934, 1936, 1939–1941, 1947, 1951, 1955, 1960, 1963, 1968, 2020 hölls inga uppspelningar.

För att få ett märke är det absolut krav att spela enligt äldre svensk tradition,  efter en viss spelman eller från en viss del av Sverige. Äldre betyder i detta sammanhang oftast 1800-talet eller tidigt 1900-tal.  Enbart teknisk skicklighet på instrumentet ger inget märke. Stort vibrato och andra speciella uttryckssätt som främst förekommer inom klassisk musik ger heller inga pluspoäng.

Riksspelmän med Zornmärket i guld

* utdelningarna av silvermärken till Granhammar 1931, Dahlgren 1933 och Iderström 1942 gjordes utan uppspelning och beslutades av Ungdomsringens styrelse.

Se även 
 Spelmanstävling

Källor

Anders Zorn
Svensk folkmusik
Svenska musikpriser
 
Priser och utmärkelser instiftade 1933
Emma Zorn

Emma Amalia Zorn, född Lamm den 30 april 1860 i Stockholm, död 4 januari 1942 i Mora, Dalarna, var hustru till konstnären Anders Zorn. 

Emma Zorn var dotter till grosshandlare Martin Lamm och dennes hustru Henriette, född Meyerson, samt yngre syster till Herman Lamm. Familjen hade judiskt påbrå. Hon gifte sig den 16 oktober 1885 med konstnären Anders Zorn efter att ha träffat honom fyra år tidigare i samband med att han skulle måla ett porträtt av hennes systerson. 

Vid unga år fick Emma Zorn anställning som amanuens vid Etnografiska samlingarna, som då tillhörde Rikshistoriska museet. Hon behärskade tyska och franska, i någon mån även engelska, vilket vid den tiden var ovanligt. 

Emma Zorn gjorde stora insatser inom etnologi och konsthistoria samt inom folkbildning, kulturminnesvård och för svensk hemslöjd och hembygdsvård i Dalarna. På hennes initiativ grundades Zornmuseet i Mora, som invigdes 1939. Mora folkhögskola  kom till genom hennes och makens engagemang och ekonomiska stöd. Vidare grundade makarna Zorn 1919 Zornska barnhemmet, där hon satt i styrelsen.

I Statens porträttsamling på Gripsholms slott återfinns hon porträtterad av parets vän, greve Louis Sparre.

Källor
Emma Zorn - Zornmuseet

Noter

Vidare läsning

Externa länkar

Födda 1860
Avlidna 1942
Kvinnor
Svenska etnologer
Personer från Stockholm
Mottagare av Illis Quorum
Anders Zorn
Wulfhild av Sachsen

Wulfhild av Sachsen, eller Wulfhild Billung, född någon gång mellan 1071 och 1075, död 29 december 1126 i Altdorf och begravd i klostret Weingarten, dotter till hertig Magnus av Sachsen (död 1106) och Sofia av Ungern (död 1095), var hertiginna av Bayern. Hon gifte sig någon gång mellan 1095 och 1100 med hertig Henrik den svarte av Bayern (född 1074 eller 1075, död 1126) och fick med honom sonen Henrik, som sedermera blev hertig av både Bayern och Sachsen.

Tyska hertiginnor
Födda 1070-talet
Avlidna 1126
Kvinnor
Henrik den stolte

Henrik X av Bayern, kallad Henrik den stolte, född 1100/1108, död 20 oktober 1139 (möjligen förgiftad) i Quedlinburg, begravd i Königslutter, var hertig av Bayern 1126–1139, och som Henrik II hertig av Sachsen 1137–1139. Son till hertig Henrik den svarte av Bayern (1074/1075–1126) och Wulfhild av Sachsen (1071/1075–1126).

Henrik den stolte gifte sig 29 maj 1127 med Gertrud av Supplinburg (1115–1143). Paret fick följande barn:
Henrik Lejonet (1129/1130–1195), hertig av Sachsen och Bayern

Referenser

Noter

Externa länkar 

Personer i Tyskland under 1100-talet
Hertigar av Sachsen
Huset Welf
Avlidna 1139
Män
Födda 1100-talet
Tapetklister

Tapetklister är som namnet antyder namngivet efter dess användande som klister när man sätter upp tapeter. Hemmagjort eller köpt, används tapetklister vid tillverkning av papier maché och för affischering.

Externa länkar 

Tapeter
Lim
Ordulf av Sachsen

Ordulf av Sachsen eller Ordulf Billung, född 1020 eller 1022, död 28 mars 1072, son till hertig Bernhard av Sachsen (död 1059) och Eilika av Schweinfurt, var hertig av Sachsen från faderns död 1059 till sin egen död 1072. 

Han gifte sig 1042 med Ulfhild av Norge (född cirka 1020, död 1070) och fick med henne sonen Magnus (född någon gång mellan 1043 och 1047, död 1106), som så småningom också blev hertig av Sachsen. När hon dött gifte han sig med Gertrud av Haldensleben, fick med henne en son, som dock dog i unga år.

Större delen av hans kända tid som regent gick åt till att bekämpa olika vendiska stammar. Han allierade sig därför med Danmark, vilket var måttligt framgångsrikt. Han begravdes i Lüneburg. 

Hertigar av Sachsen
Födda 1020-talet
Avlidna 1072
Män
Puritanical Euphoric Misanthropia

Puritanical Euphoric Misanthropia är ett musikalbum av black metal-bandet Dimmu Borgir. Albumet gavs ut av Nuclear Blast Records 2001.

Låtlista
 "Fear and Wonder" – 2:48
 "Blessings upon the Throne of Tyranny" – 5:19
 "Kings of the Carnival Creation" – 7:45
 "Hybrid Stigmata - The Apostasy" – 6:57
 "Architecture of a Genocidal Nature" – 6:08
 "Puritania" – 3:01
 "IndoctriNation" – 5:57
 "The Maelstrom Mephisto" – 4:41
 "Absolute Sole Right" – 6:24
 "Sympozium" – 5:12
 "Perfection or Vanity" – 3:27

Bonusspår
 "Burn in Hell" (Twisted Sister-cover) – 5:05

Text: Mustis (spår 1), Silenoz (spår 2–4, 6–9), Shagrath (spår 5, 11), ICS Vortex (spår 10), Morten Lunde (spår 6)
Musik: Mustis (spår 1, 3, 4, 7–10), Silenoz (spår 2–5, 7–10), Galder (spår 2, 8), Shagrath (spår 2–10), Archon (spår 8)

Medverkande
Musiker (Dimmu Borgir-medlemmar)
Shagrath (Stian Tomt Thoresen) – sång, keyboard
Silenoz (Sven Atle Kopperud) – rytmgitarr
Galder (Thomas Rune Andersen Orre) – sologitarr
Nicholas Barker – trummor, percussion
Vortex (Simen Hestnæs aka ICS Vortex) – basgitarr, sång
Mustis (Øyvind Johan Mustaparta) – keyboard, piano, sampling

Bidragande musiker
Charlie Storm – sampling (spår 8)
Medlemmar ur Göteborgs Symfoniker:
Thord Svedlund – violin
Bertil Lindh – violin
Henrik Edström – viola
Grzegorz Wybraniec – cello
Nils Edin – viola
Annika Hjelm – violin
Per Enoksson – violin
Annica Kroon – violin
Nicola Boruvka – violin
Catherine Claesson – violin
Bo Eklund – kontrabas
Per Högberg – viola
Johan Stern – cello
Gaute Storås – dirigent

Produktion
Dimmu Borgir – producent
Fredrik Nordström – producent, mixning, ljudtekniker
Jan Banan – ljudtekniker
Peter In de Betou – mastring
Thomas Ewerhard – omslagsdesign
Alf Børjesson – omslagsdesign, illustration

Externa länkar
Metal-archives: Puritanical Euphoric Misanthropia

Album av Dimmu Borgir
Musikalbum 2001
Aktinolit

Aktinolit  är ett oftast grönaktigt stråligt eller fibrigt monoklint silikatmineral. Det har den kemiska sammansättningen Ca2(Mg,Fe2+)5Si8O22(OH)2och är en fast lösning mellan ändleden tremolit Ca2Mg5Si8O22(OH)2 och ferroaktinolit Ca2Fe2+5Si8O22(OH)2. Aktinolit är en kalciumhaltig klinoamfibol. Kiselatomerna är via syreatomer kopplade i dubbla kedjor det vill säga det är ett bandsilikat även benämnt inosilikat.

Etymologi och historia 
Mineralnamnet är bildat av grekiska: aktis, "stråle" och lithos, "sten". Aktinolit beskrevs vetenskapligt första gången 1794 av Richard Kirwan. Mineralet kallas ibland för strålsten.

Bildning och förekomst     
Aktinolit  är vanlig i hydrotermalt omvandlade metamorfa bergarter, till exempel kontaktaureoler som omger intrusiva  magmatiska bergarter. Aktinolit förekommer också som produkt av metamorfism av magnesiumrik kalksten. Mineralet är vanligt i många svenska gruvor i Bergslagen.

Varieteter 
Det gamla mineralnamnet uralit används ibland som beteckning för en omvandlingsprodukt (pseudomorf) från pyroxen som huvudsakligen består av aktinolit.

Nefrit är en tät filtad aktinolit. Nefritens sammansättning kan även övergå till tremolit. Nefrit är det ena mineralet som benämns jade som smyckesten. Det andra är pyroxenmineralet jadeit.

Aktinolit och new age 
Inom new age sägs aktionoliten främja kreativiteten.

Se även 
 Silikatmineral#Inosilikater
 Kalciummineral
 Magnesiummineral
 Järnmineral
 Hydroxidmineral

Externa länkar 
 https://web.archive.org/web/20080907182316/http://www.geology.neab.net/minerals/actinoli.htm

Referenser

Silikatmineral
Vitré

Vitré kan vara en kommun i Frankrike:

Vitré, Ille-et-Vilaine, i departementet Ille-et-Vilaine
Vitré, Deux-Sèvres, i departementet Deux-Sèvres
Sepiatoning

Sepiatoning är en metod för att färga svartvita fotografier. På svartvita fotografier kan färgerna upplevas som kalla och tråkiga. Därför var det förr vanligt att man, särskilt på porträtt, tonade bilderna med sepia. På så sätt fick man fram en gulbrun, nästan hudliknande färgton i de ljusa partierna, vilken de flesta upplever som mer levande och harmonisk.

Den vanligaste typen av sepiatoning är svaveltoning. I kemiska bad förenas bildsilvret med svavel, vilket inte bara ändrar bildens färgton utan även markant ökar fotografiets motståndskraft mot nedbrytande gaser och ämnen i omgivningen, något man kände till redan i slutet av 1800-talet.

Många gamla fotografier är alltså inte gulnade enbart av ålder, utan redan från början sepiatonade.

Vill man experimentera med sepiatoning på datorn har de flesta moderna bildbehandlingsprogram effektfilter för sepiatoning av gråskalebilder.

Se även 
Mörkrumsteknik

Externa länkar

Fotografiska tekniker

en:Sepia toning
fr:Virage sépia
it:Viraggio seppia
Saint-Méen-le-Grand

Saint-Méen-le-Grand är en kommun i departementet Ille-et-Vilaine i regionen Bretagne i nordvästra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Saint-Méen-le-Grand som tillhör arrondissementet Rennes. År  hade Saint-Méen-le-Grand  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Saint-Méen-le-Grand

Referens:INSEE

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Ille-et-Vilaine

Källor

Externa länkar 

Orter i Bretagne
Kommuner i Ille-et-Vilaine
Trumpetkorsning

En trumpetkorsning är en vägkorsning utan korsande trafikströmmar med vägar från tre håll. Den är mycket vanlig på motorvägar om en avfart bara har anslutning åt ena sida av motorvägen. Den kan också användas för rena trevägsmotorvägskorsningar. Trumpetkorsningen har en bro och en 3/4-varvs högerkurva istället för en av vänstersvängsförbindelserna.

Se även
 Motorvägskorsning

Vägar

de:Autobahndreieck#Trompete
Themistokles

Themistokles, född cirka 525 f.Kr., död 460 f.Kr., var en politiker och general från Aten. Han var arkont 493/92.

Biografi
Themistokles var en av ledarna för utvecklingen av demokrati i det antika Aten under persiska krigen. Från mitten av 480-talet tycks han ha vunnit allt större anslutning; motståndare som Aristides försattes ur spel genom ostracism.

Nya inkomster från silvergruvorna i Laurion användes på Themistokles förslag till att bygga en flotta på 200 nya trierer. Även hamnen i Pireus byggdes ut. Vid Xerxes angrepp år 480 var flottan klar och utgjorde den helt dominerande sjöstyrkan på den grekiska sidan. 

Themistokles deltog i slaget vid Marathon 490 f.Kr. där han ledde centern. Han ledde den atenska kontingenten vid Artemision men är mest känd för segern över Persien i sjöslaget vid Salamis 480 f.Kr.

Omedelbart efter segern i perserkriget genomdrev Themistokles att Aten sattes i försvarsdugligt skick genom ett forcerat murbygge. Avsikten är oklar, men den uppfattades som antispartansk. Därefter trängdes han gradvis tillbaka och landsförvisades genom ostracism troligen år 472 f.Kr., dömdes i sin frånvaro till döden och flydde från Argos till Persien. Han besökte kung Artaxerxes i Susa och blev vänligt mottagen. Han fick staden Magnesia i Jonien som säte och blev persernas rådgivare i Sardes.

Traditionen om Themistokles var övervuxen av legender redan när Herodotos skrev sin historia.

Källor
Bra Böckers lexikon, 1980.

Noter

Externa länkar

Födda 525 f.Kr.
Avlidna 460 f.Kr.
Antikens grekiska politiker
Män
Personer som begått självmord
Jätteguldmullvadar

Jätteguldmullvadar (Chrysospalax) är ett släkte i familjen guldmullvadar med två arter som förekommer i södra Afrika.

Arterna är:
 Chrysospalax trevelyani lever i sydöstra Sydafrika, den listas av IUCN som starkt hotad (EN).
 Chrysospalax villosus hittas i flera från varandra skilda områden i östra Sydafrika och Lesotho, den listas som sårbar (VU).

Utseende 

Arterna liknar liksom andra guldmullvadar de eurasiska mullvadarna men det finns inget nära släktskap mellan djurgrupperna. Med en längd av 13 till 24 cm är de störst i sin familj. Vikten för Chrysospalax villosus ligger vid 110 till 140 gram, vad som ungefär motsvarar vikten för andra guldmullvadar. Chrysospalax trevelyani kan däremot bli upp till 540 gram tung. Släktet skiljer sig från andra guldmullvadar förutom storleken i detaljer av skallens konstruktion. Pälsen är oftast rödbrun eller mörkbrun och glänsande. Dessutom har Chrysospalax trevelyani förstorade klor vid andra och tredje tån av framtassen samt en förstorad klo vid fjärde tån av bakfoten.

Ekologi 

Chrysospalax villosus föredrar savanner som habitat och Chrysospalax trevelyani hittas vanligen i skogar. De lever i underjordiska tunnelsystem som antingen grävs själv eller som övertas av mullvadsgnagare från släktet Cryptomys eller av strandgrävare (Bathyergus).

Simförmåga och aktivitetstider är inte enhetlig mellan de olika individerna (eller arterna). Enligt en studie äter de främst maskar och insekter men även här finns motstridande uppgifter. Vissa individer höll vinterdvala eller föll i ett stelt tillstånd (torpor). När de hämtar sin föda från jordbruksmark betraktas de av bönder som skadedjur.

Arterna hotas av habitatförstörelse när skogar och savanner ombildas till jordbruksmark eller samhällen.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. The Johns Hopkins University Press, Baltimore 1999, .

Externa länkar 

Guldmullvadar
Val d'Aran

Val d'Aran (aranesiska: Val d'Aran, katalanska: Vall d'Aran, spanska: Valle de Arán), Arandalen, är en comarca i nordvästra delen av Katalonien i nordöstra Spanien. Här ligger källan till floden Garonne.

Beskrivning
Det är en av de högst belägna dalarna i Pyrenéerna. Val d'Aran gränsar till Frankrike i norr, till Aragonien i väst och med de katalanska comarques Alta Ribagorça i syd och Pallars Sobirà i öst. Huvudstaden är Vielha med 3 692 invånare (1996).

Språk
Arandalen är den enda del av Katalonien där katalanska inte är traditionellt modersmål. Dalen ligger otillgängligt till, på nordsidan av Pyrenéerna, och har bevarat aranesiskan – en variant av occitanska – som talat språk. Medan occitanskan genom de senaste seklen trängts tillbaka i Sydfrankrike, har denna dal på sydsidan av nationsgränsen genom sin isolering kunna behålla det gamla modersmålet.

Sedan 2010 har aranesiska officiell status i Val d'Aran.

Källhänvisningar

Noter

Comarques i Katalonien
GePe

GePe är en tillverkare av fotoutrustning, främst diabildsramar och magasin för dessa, samt monteringsverktyg för diabilder och andra tillbehör. 

Göran Pettersson, vars initaler utgör namnet, hade 1947 etablerat en fotohandel i Götene i Västergötland. Han uppfann en diabildsväxlare (svenskt patent 159076) för magasin och för att tillverka den grundade han 1955 företaget AB Biwex. 1962 uppfanns (svenskt patent 200676, lanserades 1963) "A-ramen" för diabilder i formsprutad plast, som med tiden gjorde företaget världsledande inom denna produkt. Företag i Nederländerna och Tyskland köptes upp. I början av 1990-talet insåg man att digital fotografering skulle förändra marknaden och 1992 köpte man upp Sterisol, en tillverkare av hudvårdsprodukter, för att diversifiera. Diaramstillverkningen koncentrerades 2007 till en enda fabrik i Tyskland. Företaget är alltjämt familjeägt.

GePe var en tid så dominerande på den svenska marknaden att deras namn används som benämning för det gamla standardsystemet för diaramar och diabildsmagasin. GePe-magasin tar 40 eller 50 bilder i ramar upp till tre mm tjocklek, men även tunnare ramar, till exempel CS-ramar eller pappramar, fungerar. I ett GePe-magasin står ramarna löst i fack med stöd nedtill och längs ena sidan. 

På grund av den stora risken att välta ut bilderna samt den låga packningstätheten utvecklades det konkurrerande CS-systemet som tar dubbelt så många bilder per längdenhet i tunna plastramar och även håller bilderna bättre på plats. CS-magasin fungerar inte i äldre projektorer för GePe-ramar, men de flesta CS-projektorer kan även använda GePe-magasin.

Källor

Fotoföretag
Företag i Götene kommun
Kopparödlor

Kopparödlor (Anguidae) är en kräldjursfamilj. Familjen är känd för sina benlösa arter, vilket ger dem en ormlik framtoning. De flesta arterna har dock faktiskt ben, även om några arter enbart har bakre extremiteter. Familjen är rikast företrädd i Amerika (främst Centralamerika och Västindien), men det finns även flera arter i Den gamla världen.

Deras närmaste nu levande släktingar är giftödlorna. Ett annat av familjens kännetecken är benplattorna som ligger under kroppsfjällen. På sidan av kroppen, mellan rygg- och bukfjällen, går det ofta ett längsgående hudveck. Kroppslängden varierar från 5,5 - 7 cm (Elgaria parva), till 50 - 52 cm (scheltopusik).

Hos arterna finns ingen tydlig gräns mellan huvud, hals, bål och svans. Familjens medlemmar har rörliga ögonlock.

Kopparödlor är köttätare eller insektätare och bebor ett vitt fält av olika habitat. De flesta arterna är marklevande, men arterna i släktet Abronia klättrar i trän. Det finns såväl äggläggande som vivipariska arter. Kopparödlor som lever i nordligare områden, ligger i dvala om vintern.

Systematik 
Familjen indelas i tre underfamiljer:

 Anguinae - hit hör de benlösa släktena Anguis, Ophisaurus och Pseudopus. Ophisaurus förekommer både i Amerika och i Asien, medan de tre övriga släktena är begränsade till Europa och angränsande delar av Asien och Nordafrika. Alla de tre europeiska arterna, kopparödla, Anguis cephallonica och scheltopusik hör till denna underfamilj. Scheltopusiken är den största nu levande arten kopparödlor.

 Diploglossinae - består av släkten Celestus, Diploglossus och Ophiodes. Släktena omfattar långsmala arter som oftast har reducerade ben.

 Gerrhonotinae - omfattar släktena Abronia, Barisia, Coloptychon, Elgaria, Gerrhonotus och Mesaspis. Arterna inom underfamiljen har en kraftig kropp med korta, starka lemmar.

Släktet Anniella har numera skiljts ut till den egna familjen Anniellidae.

Noter och referenser

Externa länkar 

 The Reptile Database: Anguidae
 How Lizards Turn into Snakes: A Phylogenetic Analysis of Body-form Evolution in Anguid Lizards

Ödlor
Klimp (maträtt)

Klimp är små degstycken som vanligtvis tillreds av vetemjöl (skorpmjöl) och mjölk. I Sverige är det ett traditionellt "fattigmanssätt" att dryga ut soppa.

Tillredning 
Klimp tillreds av vetemjöl (skorpmjöl) och mjölk. Även en mindre mängd ägg och smält smör kan ingå beroende på tillgång. Ibland består klimpen enbart av ägg och vetemjöl. Ingredienserna blandas till en deg som antingen formas till köttbullsstora stycken och kokas med i soppa, skedas i soppa eller i välling (klimpvälling) eller tillagas vid sidan av och skedas vid serveringen i soppa. Degen saltas och kryddas efter behag, men den huvudsakliga smaken brukar komma från kokningen i buljong/soppa.

Dialektalt på den bohuslänska ön Åstol förekommer klonkevälling, som en variant med tillägg av socker i mjöl- och äggblandningen. Dialektalt kan även ordet klotvälling förekomma.

Etymologi 
Ordet finns belagt i svenska språket från 1730 i den betydelsen. Under 1700-talet kunde klimp även syfta på frikadeller av kött- eller fiskfärs. I början av 1900-talet förekom klimp i bygdemål för kroppkaka.

Klimp syftade ursprungligen på något litet och klumpformat och har använts åtminstone sedan 1500-talet i diverse sammanhang och sammansättningar. Ett exempel som fortfarande är vanligt är guldklimp. Ett närbesläktat ord som syftar på något större är klump.

Se även 
 Baozi
 Pirog
 Palt

Referenser 

Svenska maträtter
Gillis

Gillis är i Sverige främst ett förnamn och en svensk ombildning av det latinska namnet Gilius som härstammar från det grekiska namnet Aegidius eller Egidius som kan betyda barn, getskinn eller pansar. 

Äldsta belägg i Sverige är från år 1570. 

Den 31 december 2012 fanns det totalt 1 764 personer i Sverige med namnet, varav 431 med det som förstanamn/tilltalsnamn. Dessutom fanns det 5 personer med efternamnet Gillis .

Namnsdag: Saknas i den svenska almanackan (1986–2000: 12 april).

Personer med namnet Gillis
 Gillis Bildt, statsminister
 Gillis Coyet, kunglig myntmästare i Sverige på 1570-talet. 
 Gillis Edenhjelm, svensk officer och landshövding för Göteborgs och Bohus län 1835–43.
 Gillis Grafström, svensk konståkare, olympisk guldmedaljör och bragdmedaljör.
 Gillis Häägg, svensk färgkonstnär som bland annat färglagt boken Ett barn blir till.

Fiktiva personer med namnet Gillis
 Bonde Gillis, draktämjare i boken Gillis Bonde från Ham

Referenser 

Förnamn