kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sinaloakråka

Sinaloakråka (Corvus sinaloae) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Sinaloakråkan är en liten (35,5–38 cm) helsvart kråka, med purpurfärgad glans på huvud och ovansida, medan undersidan glänser mer i blått. Den är mycket lik nära släktingen tamaulipaskråkan i östra Mexiko, men har något längre stjärt. Lätena skiljer sig också tydligt, där sinaloakråkans är ljusa och nasala, medan tamaulipaskråkan är mörkare och grövre.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i kustnära lågland i västra Mexiko (södra Sonora till västra Nayarit). Arten behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tidigare behandlades dock sinaloakråkan och tamaulipaskråkan som en och samma art. Genetiska studier visar att dessa två är systerarter och tillsammans nära släkt med fiskkråkan.

Levnadssätt 
Sinaloakråkan hittas i städer, byar, jordbruksmarker och halvöppna områden med häckar och större träd, ofta nära vatten. Liksom tamaulipaskråkan besöker den ofta soptippar, men kan också ses utmed kusten i tidvattensområden födosökande efter krabbor, skaldjur och annat. Arten är social och ses vanligen i flockar, ibland i hundratals. Lokalt tar den nattkvist i mangroveskogar där tusentals individer kan samlas på ett och samma ställe.

Häckning 
Inte mycket är känt om sinaloakråkans häckningsbeteende. I Sonora noteras den häcka från slutet av maj till mitten av juli. I det voluminösa kvistboet lägger den fyra till fem ljusblå till blågrå ägg med bruna fläckar.

Status 
Arten har ett rätt stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen 50 000 till en halv miljon vuxna individer.

Namn 
Sinaloa är en delstat i Mexiko där arten förekommer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i nearktiska regionen
Endemiska fågelarter i Mexiko
Huskråka

Huskråka (Corvus splendens) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende 
Huskråkan mäter cirka 40 cm och är storleksmässigt mitt emellan gråkråka och kaja men slankare än båda dessa. Pannan, hjässan, strupen och övre delen av bröstet är blänkande svart medan halsen och bröstet är ljusare gråbrun. Vingarna, stjärten och benen är svarta. Den uppvisar regionala variationer i tjocklek på näbben och ljushet i fjäderdräkten.

Utbredning och systematik 
Huskråka delas in i fem underarter med följande utbredning:
 Corvus splendens zugmayeri – kustområden i södra Iran till södra Kashmir och nordvästra Indien
 Corvus splendens splendens – Indien söder om Himalaya; denna underart har genom att lifta med fartyg etablerat en population i västra Australien
 Corvus splendens protegatus – förekommer på Sri Lanka
 Corvus splendens maldevicius – förekommer på Lackadiverna och Maldiverna
 Corvus splendens insolens – förekommer från södra Myanmar till sydvästra Thailand och västra Yunnan i sydvästra Kina.

Status 
Huskråkan är en vanligt förekommande art i sitt utbredningsområde och arten har expanderat sitt utbredningsområde i modern tid, bland annat genom att lifta med fartyg. Arten har häckat i Europa, USA och Afrika men utan att ännu ha etablerat livskraftiga populationer. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Bildgalleri

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Tasmankorp

Tasmankorp (Corvus tasmanicus) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Kråkfåglar i Australien är mycket svåra att artbestämma. Alla är helsvarta med ljusa ögon, men skiljer sig något åt i läte, beteende, förekomst, längd på halsfjädrarna, näbblängd och storlek. Denna art har en mycket kraftig näbb med tydligt synliga halsfjädrar. Lätena är djupa och långsamma. Olikt flera andra arter knycker den inte på vingarna när den låter.

Utbredning och systematik 
Tasmankorp delas in i två underarter:
 Corvus tasmanicus boreus – förekommer i  nordöstra New South Wales (New England Tableland och näraliggande kusten)
 Corvus tasmanicus tasmanicus – förekommer i Tasmanien till södra Victoria och intilliggande sydöstra South Australia

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i australiska regionen
Halsbandskråka

Halsbandskråka (Corvus torquatus) är en hotad östasiatisk fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Halsbandskråkan är en stor (54 cm) glansigt svart och vit kråkfågel med kraftig näbb. Konstrasterande vit nacke och vitt bröst band som formar ett halsband skiljer den från alla andra kråkfåglar utom klippkajan. Denna är dock mycket mindre och har bland annat mer utbrett vitt på undersidan. Lätena är hesare än kråkans. Det vanligaste är ett ljudligt och ofta upprepat "kaaarr", men även olika klickande och knarrande läten hörs.

Utbredning och systematik 
Halsbandskråkan förekommer i låglänta delar av centrala, östra och sydöstra Kina, från södra Gansu och Shaanxi österut till Liaoning, Hebei och Shandong och vidare söderut till Sichuan, Yunnan, Hainan, Guangdong och Fujian. Den ses även i Vietnam i låglänta östra Tonkin söderut till centrala Annam. Arten är stannfågel i södra delarna av utbredningsområdet, men många individer i norr flyttar söderut till mildare kustnära områden. Tidigare förekom den även på Taiwan, men endast tre observationer har gjorts de senaste decennierna, den senaste 1987. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Halsbandskråkan ses i slättlandskap, odlade fält, flodbäddar, byar och små städer, ibland i blandade flockar med stornäbbad kråka. Den är en allätare, men är asätare i mycket mindre omfattning än både svartkråka och stornäbbad kråka. Fågeln inleder häckning i början av april i södra Kina med flygga ungar observerade i slutet av mars. Den antas bilda monogama långvariga par.

Status och hot 
Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar numera denna art som sårbar (VU) efter nya uppgifter som visar på att den minskar relativt kraftigt i antal. Fågeln hotas av jordbrukets intensifiering, framför allt användningen av bekämpningsmedel som minskar födotillgången, men även förföljelse. Världspopulationen uppskattas till högst 10.000 vuxna individer.

Namn 
Det råder delade meningar vilket av de vetenskapliga artnamnen torquatus och pectoralis som har prioritet. De flesta taxonomiska auktoriteter använder idag det förra, medan exempelvis IUCN använder pectoralis.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Papuakråka

Papuakråka (Corvus tristis) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Papuakråkan har jämfört med sina släktingar ett unikt utseende med lång stjärt, bar skär hud i ansiktet och blå ögon. Adulta fåglar har vanligen mörk näbb och gråbrun fjäderdräkt med mörkare och till viss del glänsande vingar. Ungfågeln är grå med ljusare huvud och skär näbb. Lätet är udda för en kråka, ett rätt ljust och nasalt gny.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på Nya Guinea, Yapen, västpapuanska öar och D'Entrecasteaux-öarna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Papuakråkan hittas i skogsområden i lågland och förberg. Den ses i trädkronorna, ofta nära floder.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i australiska regionen
Sulawesikråka

Sulawesikråka (Corvus typicus) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Sulawesikråkan är en distinkt svart och vit kråka. De vita partierna hos adulta fåglar är smutsigare hos ungfåglar. Bland lätena hörs en lång rad ljudliga skrin, metalliska visslingar och pipiga toner, mycket olikt traditionella kråkläten och som gett arten dess engelska namn Piping Crow.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på centrala och södra Sulawesi, Pulau Muna och i Butungöarna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Levnadssätt 
Sulawesikråkan hittas i bergsskogar. Där håller den till i trädkronorna, i par eller smågrupper.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i australiska regionen
Banggaikråka

Banggaikråka (Corvus unicolor) är en akut hotad fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar. Den förekommer endast i indonesiska ögruppen Banggaiöarna.

Utseende 
Banggaikråkan är en liten (40 cm) och kortstjärtad kråka med relativt liten näbb. Fjäderdräkten är helsvart, något blå- eller grönglänsande. Nackfjädrarnas bas är grå, ögat gråaktigt och bakom ögat finns en mycket liten bar fläck som dock troligen är osynlig i fält. Både näbb och ben är svarta. Könen är lika. Ungfågelns dräkt har inte dokumenterats.

Utbredning och status 
Fågeln förekommer i ögruppen Banggaiöarna i Indonesien, öster om Sulawesi, på ön Peleng och tidigare även på ön Banggai, där den troligen är utdöd idag. IUCN kategoriserar arten som akut hotad.

Systematik 
Tidigare har banggaikråkan behandlats som underart till sundakråkan (C. enca). Genetiska studier visar dock att arten är systerart till sulawesikråkan (Corvus typicus). Den behandlas därför numera som egen art.

Noter

Externa länkar 

Kråkfåglar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Indonesien
Långnäbbad kråka

Långnäbbad kråka (Corvus validus) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i norra Moluckerna (Morotai, Halmahera, Kayoa, Bacan, Obi, Kasiruta). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Arten tros minska i antal till följd av skogsavverkningar. IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Moluckerna
Vitnäbbad kråka

Vitnäbbad kråka (Corvus woodfordi) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Vitnäbbad kråka är en medelstor (40–41 cm) kortstjärtad kråka med en massiv ljus näbb med mörk spets som är krökt. Fjäderdräkten är helt svart med viss grönglans. Ögat är brunt eller grått till blåvitt. På sidan av hakan syns bar purpurröd hud. Benen är svarta, men sulorna orangefärgade. Könen är lika, men hanen större än honan, framför allt på Choiseul och Santa Isabel. Lätet består av serier med stammande kraxande ljud, ljusare och snabbare än torreskråkan.

Utbredning och systematik 
Vitnäbbad kråka förekommer i Salomonöarna. Den behandlas antingen som monotypisk eller delas in i två underarter med följande utbredning:
 Corvus woodfordi woodfordi – förekommer på ön Guadalcanal i Salomonöarna
 Corvus woodfordi vegetus – förekommer på öarna Choiseul och Santa Isabel i Salomonöarna

Levnadssätt 
Arten hittas i låglänt och bergsbelägen regnskog, vanligen upp till 1000 meters höjd, sällsynt till 1250 meter. Den ses både inne i skog och utmed dess kanter, och kan ses födosöka i närliggande kokosplantage. Fågeln är liksom de flesta kråkfåglar allätare som tar både insekter och frukt. Fynd av honor som närmar sig häckningstillstånd i juni och juli tyder på att den troligen lägger ägg under södra halvklotets vår.

Status 
Arten har ett rätt litet utbredningsområde men beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser den inte vara hotad och listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Charles Morris Woodford (1853–1927), brittisk naturforskare och Resident Commissioner i Salomonöarna 1896–1914.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Salomonöarna
Svarthuvad spatelstjärtsskata

Svarthuvad spatelstjärtsskata (Crypsirina cucullata) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Svarthuvad spatelstjärtsskata är en liten (29–31 cm) och slank silvergrå kråkfågel med tydligt svart på huvud och vingar och en mycket lång stjärt med spatelformad spets. Näben är rätt kort men kraftig. Fjädrar på panna och tygel är sammetsmjuka och formar som en kudde. Lätet är hårt och raspigt.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i låglänta områden i Myanmar. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Arten hittas i torra skogar och buskiga skogskanter, ofta nära bebyggelse. Den ses enstaka, i par eller i små till medelstora flockar.

Status och hot 
Arten har ett litet utbredningsområde och tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som nära hotad (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Myanmar
Svart spatelstjärtsskata

Svart spatelstjärtsskata (Crypsirina temia) är en fågel i familjen kråkor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Svart spatelstjärtsskata är en rätt liten (31–33 cm) helmörk trädskata med mycket lång, mot spetsen avsmalnad stjärt med spatelformad spets. Näbben är kort men kraftig med böjd övre näbbhalva. Fjädrar på hjässa och tygel bildar en mjuk sammetslik kudde. Hela fjäderdrälten är svartaktig med bronsgrön glans, i bra ljus kontrasterande mot svarta ansiktet och strupe. Ögat är ljusblått, ben och näbb svarta.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från södra Myanmar till norra Malackahalvön, Indokina, Java och Bali. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Stellerskrika

Stellerskrika (Cyanocitta stelleri) är en amerikansk fågel i familjen kråkfåglar med vid utbredning från Alaska till Nicaragua.

Utseende och läten 
Stellerskrikan är en 30–34 cm lång blå och svart kråkfågel med en tydlig huvudtofs. I formen liknar den nära släktingen blåskrikan, men är mycket mörkare med helsvart huvud och mantel, mörkblå vingar och stjärt utan vitt och ljus blå övergump och buk. Fåglar i inlandet är generellt ljusare än de utmed kusten, med vita teckningar i ansiktet. Lätena varierar, med omusikaliska fallande "shaaaaaar" och snabba "shek shek shek shek".

Utbredning och systematik 
Stellerskrika delas in i fyra grupper av 16 underarter med följande utbredning:
 stelleri-gruppen
 Cyanocitta stelleri stelleri – södra Alaska och kustnära British Columbia till nordvästra Oregon
 Cyanocitta stelleri carlottae – Haida Gwaii (British Columbia)
 Cyanocitta stelleri frontalis – centrala Oregon till södra Kalifornien, flyttar till nordligaste Baja
 Cyanocitta stelleri carbonacea – kustnära Kalifornien ((Marin och Contra Costa till Monterey County)
 Cyanocitta stelleri annectens – inre British Columbia till nordöstra Oregon och nordvästra Wyoming
 diademata-gruppen
 Cyanocitta stelleri macrolopha – Klippiga bergen (Nevada och Utah till norra Sonora)
 Cyanocitta stelleri diademata – västra Sierra Madre Occidental (sydöstra Sonora, Chihuahua och Jalisco)
 Cyanocitta stelleri philippsi – centrala Mexiko (San Luis Potosí, Guanajuato och Hidalgo)
 coronata-gruppen
 Cyanocitta stelleri coronata – högländer i centrala Mexiko (San Luis Potosí till norra Puebla)
 Cyanocitta stelleri purpurea – sydvästra Mexiko (höglandet i västra och centrala Michoacán)
 Cyanocitta stelleri azteca – bergstrakter i centrala Mexiko (Mexiko, Morelos, Puebla och väst-central Veracruz)
 Cyanocitta stelleri teotepecencis – bergstrakter i södra Mexico (centrala och södra Guerrero)
 Cyanocitta stelleri restricta – södra Mexiko (högländer i Oaxaca)
 Cyanocitta stelleri ridgwayi – högländer i södra Mexiko (Chiapas) till Guatemala och El Salvador
 Cyanocitta stelleri lazula – högländerna i El Salvador
 Cyanocitta stelleri suavis – högländer från västra Honduras till centrala Nicaragua

Underarterna teotepecencis, ridgwayi och lazula inkluderas ofta i coronata.

Levnadssätt 
Stellerskrikan är vanlig i barr- och blandskogar, där den ses i smågrupper på jakt efre frön, frukt och insekter. Bobygge inleds i mars, med äggläggning fram till mitten av juli.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Georg Wilhelm Steller (född Stöhler, 1709-1746), tysk naturforskare och upptäcktsresande som deltog i Vitus Berings expedition till Ryska Amerika.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Svartbröstad skrika

Svartbröstad skrika (Cyanocorax affinis) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Svartbröstad skrika är en uppseendeväckande kråkfågel med mestadels svart på huvud och strupe, djupt indigoblå ovansida och kontrasterande vit buk. Den långa stjärten har vit spets och ögonen är ljusa. Bland lätena hörs hårda dubblerade "chee-chee" och andra både mekaniska och musikaliska toner.

Utbredning och systematik 
Svartbröstad skrika förekommer i södra Centralamerika och nordligaste Sydamerika. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Cyanocorax affinis zeledoni – förekommer i fuktiga skogar i sydöstra Costa Rica och Panama
 Cyanocorax affinis affinis – förekommer i norra Colombia och nordvästra Venezuela

Levnadssätt 
Svartbröstad skrika hittas i olika typer av skogsområden, inklusive buskig ungskog och skogsbryn. Den ses vanligen i små familjegrupper.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen fem till 50 miljoner vuxna individer.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Purpurryggig skrika

Purpurryggig skrika (Cyanocorax beecheii) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar. Den förekommer endast i västra Mexiko. Arten minskar i antal men beståndet anses ändå vara livskraftigt.

Utseende 
Purpurryggig skrika är en 35–41 cm lång kråkfågel med kraftig näbb och lång stjärt. Fjäderdräkten är svart och purpurfärgad, med svart på huvud, hals, övre delen av manteln och undersidan, medan resten är purpurblå, ljusast på nedre delen av manteln och övergumpen. På huvudet syns en lite och krullig tofs. Näbben är svart och ögat samt benen är gula.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart i låglänta områden i västra Mexiko (från sydöstra Sonora och Chihuahua till Nayarit). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Purpurryggiga skrikan formar sociala grupper med ett adult par och upp till tre ungar från föregående års kull. Fågeln livnär sig på ryggradslösa djur och små ryggradsdjur. Den fångar insekter i luften, plockar föda från löv och rotar runt i bark eller på marken. Den kan också lämna skogen för att födosöka i fruktträdgårdar, vägrenar, sädesfält och soptippar.

Familjegruppen bildar revir på mellan 25 och 43 hektar som den försvarar mot grannar. Paret håller ihop livet ur, ett band som upprätthålls med olika spelläten liksom att putsa varandra och ge varandra mat. Även om familjegruppen kan innehålla flera par är det bara det dominanta som häckar. Honan i paret får hjälp med bobygget av andra i gruppen, en rätt slarvig samling kvistar vari hon lägger fem ägg i början av maj. Endast honan ruvar, i 19 dagar, medan hon blir matad av hanen och ibland även andra gruppmedlemmar. Hela gruppen hjälps åt att mata ungarna när de är kläckta. Efter cirka 24 dagar är de flygga. Unga hanar stannar med gruppen i ett år innan de bildar egna familjer, medan honorna stannar i gruppen.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till under 50 000 vuxna individer.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Frederick William Beechey (1796–1856), brittisk geograf och upptäcktsresande i Stilla havet 1825–1828 samt president för Royal Geographical Society 1855–1856.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Mexiko
Azurskrika

Azurskrika (Cyanocorax caeruleus) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och levnadssätt 
Azurskrikan är en stor skrika med mestadels blå kropp, svart huvud med en liten tofs och svart strupe. Den hittas i fuktiga skogar, framför allt med inslag av Araucaria vars frön utgör fågelns huvudföda. Azurskrikan ses vanligen i små och ljudliga grupper.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från sydöstra Brasilien till östra Paraguay och nordöstra Argentina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Azurskrika tros minska relativt kraftigt i antal till följd av skogsavverkningar. IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Cayenneskrika

Cayenneskrika (Cyanocorax cayanus) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Cayenneskrikan är en stor skrika med svartvit fjäderdräkt. Bland lätena hörs olika visslingar och stönande ljud.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från sydöstra Venezuela (Bolívar) till Guyana och nordöstra Brasilien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Cayenneskrikan hittas i fuktiga skogar och skogsbryn, även savann och skogar i förberg bland tepuier. Den rör sig genom skogen i ljudliga grupper, men kan vara svår att få syn på. Ibland slår den följe med födosökande flockar innehållande kasiker och oropendoler, på jakt efter blommor och frukt.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i neotropiska regionen