kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Svartmaskad ibis

Svartmaskad ibis (Theristicus melanopis) är en fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende och läte 
Svartmaskad ibis är en stor och tydligt tecknad ibis. Den är grå på ryggen, svart på buken och beigefärgad på hals, bröst och kinder. Hjässan är mörkare kastanjebrun och runt ögat syns en svart mask som gett arten dess namn. Under näbben har den även en svart hudflik. Arten är mycket lik andinsk ibis, som fram tills nyligen behandlades som underart till svartmaskad ibis. Denna saknar dock avgränsat mörkare brunt på hjässan liksom den svarta hudfliken på strupen. Vidare är näbben kortare, stjärten längre och bröstet är snarare vitaktigt än rostbeige. Lätet är ett vittljudande dubblerat trumpetande.

Utbredning och systematik 
Svartmaskad ibis förekommer i Sydamerika i två skilda områden, dels i kustnära områden i Peru och norra Chile, dels i södra Chile och södra Argentina söderut till Eldslandet. Vissa auktoriteter behandlar andinsk ibis som underart till svartmaskad ibis.

Levnadssätt 
Svartmaskad ibis föredrar öppet landskap, framför allt våta gräsmarker, men kan även ses i öppen skog och på stränder. Den häckar i kolonier i träd och på klippavsatser, ibland i byar och till och med städer. Fågeln ses ofta kretsa på breda vingar, ibland högt upp tillsammans med gamar.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i neotropiska regionen
Orientibis

Orientibis (Threskiornis melanocephalus) är en fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende 
Orientibisen är en satt, huvudsakligen vit ibis med kraftig, nedåtböjd svart näbb. Adult fågel i häckningsdräkt har bart, svart huvud och vita plymer på nedre delen av halsen. Vidare har den varierande gulaktig anstrykning på mantel och bröst samt grå skapularer och förlängda tertialer. Utanför häckningstid är kroppen helvit och saknar plymer. Ungfågeln har grå fjädrar på huvud och hals samt svarta vingspetsar. Kroppslängden är 75 cm.

Utbredning 
Orientibisen häckar från Pakistan (södra Sind) och Nepal genom Indien till Sri Lanka, även i Sydostasien i Kambodja, södra Vietnam samt på Java och möjligen Sumatra. Förmodligen häckar den även i nordöstra Kina, i Heilongjiang. Vintertid ses den även i södra Kina, Myanmar, Thailand, Filippinerna och på Sumatra. Orientibisen har tillfälligt påträffats i Japan, Sydkorea, Laos och Mongoliet.

Systematik 
Orientibisen är nära släkt med helig ibis (Threskiornis aethiopicus), madagaskaribis (T. bernieri) och australisk ibis (T. molucca). Tidigare har de alla fyra behandlats som en och samma art. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Orientibisen hittas i öppet landskap i våtmarker, träsk, översvämmande områden, risfält och vid flod- och sjökanter. Födan består av grodor, grodyngel, sniglar, insekter och deras larver samt maskar, men även fisk och kräftdjur. Häckningssäsongen varierar beroende på vattentillgång, men vanligen juni-oktober i norra Indien, november-mars i södra Indien och Sri Lanka samt oktober-april i Sydostasien. Den placerar sitt bo i ett träd eller i en buske, vari den lägger två till fyra kritvita ägg.

Status och hot 
Liksom de flesta andra stora våtmarksfåglar i Asien tros orientibisen minska i antal, troligen rätt kraftigt. Den utsätts för en rad olika hot, från jakt och störningar vid häckningskolonier till utdikning och omvandling av dess födosökningsområden till jordbruk. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som nära hotad, men konstaterar att den ökar i vissa områden och att mer information krävs för att bekräfta om hela populationen minskar i mindre omfattning än vad man tror idag.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i orientaliska regionen
Australisk ibis

Australisk ibis (Threskiornis molucca) är en fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende 
Australisk ibis är en 63–76 cm lång fågel i svart och vitt. Adulta fågeln har bart svart huvud, medan ungfågelns är befjädrat. Näbben är tunnare och benen inte lika svarta som andra i sitt släkte. I häckningsdräkt skiljs den tydligt från helig ibis med mer befjädring på halsen, plymer på halsens framsida och svarta vingspetsar. Utanför häckningstid är tertialerna gråfärgade, halsplymerna saknas och den bara huden på undersidan av vingen är skär istället för röd.

Utbredning och systematik 
Australisk ibis delas in i två underarter med följande utbredning:
 Threskiornis molucca molucca – förekommer i Australien och södra Nya Guinea, södra Moluckerna och östra Små Sundaöarna
 Threskiornis molucca pygmaeus – förekommer på öarna Rennell och Bellona i ögruppen Salomonöarna

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Bildgalleri

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i australiska regionen
Skäggibis

Skäggibis (Threskiornis spinicollis) är en fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende 
Skäggibisen är en 59–76 cm lång svartaktig ibis med vitt på hals och undersida, medan ovansidan är vackert glänsande. Adulta fågeln har förlängda plymer på halsen.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Australien och södra Nya Guinea. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Skäggibisen hittas i betesmarker, odlingsbygd, öppna skogar och gräsmarker, ofta långt från våtmarker. Den kan även dock även ses i grunda träsk och sjöar, ibland också i tillfälligt översvämmade marker. Ibland rör den sig närmare människan i trädgårdar, soptippar och vid bondgårdar. Fågeln häckar i våtmarker, i vassbälten, buskage och träd, eller till och med på marken.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i australiska regionen
Rödnäbbad tropikfågel

Rödnäbbad tropikfågel (Phaethon aethereus) är en fågel i familjen och ordningen tropikfåglar.

Utseende 
Tropikfåglar är säregna huvudsakligen havslevande tärnliknande fåglar som precis som namnet avslöjar trivs i subtropiska och subtropiska områden. De tre arterna är huvudsakligen vita, har förlängda stjärtfjädrar och fötter placerade så långt bak på kroppen att de inte kan gå på land.

Rödnäbbad tropikfågel är 45–50 centimeter lång, därtill ytterligare 45 centimeter förlängda stjärtfjädrar. Den har svarta yttre handpennor, svart ögonstreck, gråsvartvattrad rygg och lysande röd näbb. Ungfågeln saknar stjärtspröten, näbben är svartspetsat gulbrun och stjärten har ett svart ändband.

Läte 
Rödnäbbad tropikfågel är vanligen tystlåten, utom vid häckningskolonierna där grupper om två till 20 fåglar kan ses cirkla över havet och yttra ljudliga, hårda och tärnlika "kreeeee-kreeeee-kri-kri-kri-kri...". Dunungar som störs vid boet avger ett mycket ljudligt och genomträngande raspigt skri.

Fågelns läte sägs av sjömän likna en båtsmanspipa och dess stjärtfjädrar märlspikar. Därför har fågeln bland sjöfolk getts namnet boatswain bird eller bosun bird på engelska, vilket betyder just båtsmansfågel.

Utbredning och systematik 
Rödnäbbad tropikfågel häckar på mindre öar subtropiska och tropiska vatten. Utanför häckningstiden sprider de sig till närliggande havsområden. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Phaethon aethereus mesonauta – subtropiska och tropiska östra Stilla havet, i Västindien och östra Atlanten
 Phaethon aethereus aethereus - häckar på öarna Fernando de Noronha, Ascension och Saint Helena i södra Atlanten
 Phaethon aethereus indicus - förekommer i Röda havet, Persiska viken och Adenviken

Rödnäbbad tropikfågel i Europa 
Fågeln är en mycket sällsynt gäst i Europa med sex fynd i Storbritannien, två i Portugal och ett vardera i Nederländerna och Frankrike. Arten har även observerats i Azorerna och i Kanarieöarna. 2013 häckade ett par framgångsrikt på Lanzarote och 2016 upptäcktes en koloni med åtta eller nio par på Hierro.

Ekologi och beteende 
Rödnäbbad tropikfågel flyger på rätt hög höjd som en kentsk tärna med mekaniska och lugna vingslag, ibland med korta glid. Den ryttlar gärna innan den dyker efter småfisk, framför allt flygfisk, men också bläckfisk. Häckningstiden varierar, på vissa ställen säsongsvis medan mer eller mindre året runt på andra. Den häckar i lösa kolonier i klippskrevor eller på marken på små avslägsna öar, gärna på klippor där det är lättare för fågeln att lyfta. Den flyttar inte i egentlig mening, men vissa individer kan sprida sig långa sträckor ute till havs.

Status och hot 
Världspopulationen är relativt liten och uppskattas till mellan 5 000 och 20 000 individer. Den bedöms också minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection

Tropikfåglar
Fåglar i oceaniska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Rödstjärtad tropikfågel

Rödstjärtad tropikfågel (Phaethon rubricauda) är en av tre fågelarter i familjen tropikfåglar inom ordningen tropikfåglar. Den häckar i tropiska delar av Stilla havet och Indiska oceanen. Arten minskar i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att anses vara hotad.

Utseende 
Tropikfåglar är säregna huvudsakligen havslevande tärnliknande fåglar som precis som namnet avslöjar trivs i subtropiska och subtropiska områden. De tre arterna är huvudsakligen vita, har förlängda stjärtfjädrar och fötter placerade så långt bak på kroppen att de inte kan gå på land. 

Rödstjärtad tropikfågel är med en kroppslängd på 46 cm bara något mindre än rödnäbbad tropikfågel (P. aethereus). Den har en unik kombination av röd näbb och röda förlängda stjärtfjädrar. Den är också ljusast av alla och saknar svart bandning på mantel, rygg och övergump. 

Vingarna är vidare vita, endast mörka teckningar på tertialerna och handpennornas bas (stora delar av handpennorna är svarta hos både vitstjärtad och rödnäbbad tropikfågel). Ungfågeln har grå eller svart näbb (gul hos aethereus) och saknar svart band i nacken.

Utbredning och systematik 
Rödstjärtad tropikfågel förekommer i tropiska delar av Stilla havet och Indiska oceanen. Den delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Phaethon rubricauda melanorhynchos – häckar och förekommer över stora delar av tropiska Stilla havet
 Phaethon rubricauda roseotinctus – häckar på öar i sydvästra Stilla havet
 Phaethon rubricauda rubricauda – häckar på öar i västra Indiska oceanen
 Phaethon rubricauda westralis – häckar på öar i östra Indiska oceanen och på Påskön

Den har tillfälligt påträffats i Brasilien, Fiji, Kenya, Peru och Thailand. Fynd finns även fån västra Nordamerika, i Kalifornien och kanadensiska Vancouver.

Levnadssätt 
Rödstjärtad tropikfågel lever mestadels av fisk, framför allt flygfisk, men också stora mängder av bläckfisk och ibland kräftdjur. Den fångar sitt byte genom att dyka, från mellan sex och 50 meters höjd till ett djup av ungefär 4,5 meter. Flygfisk tas dock i flykten. Fågeln häckar i lösa kolonier på otillgängliga klippor på små och avlägsna öar. Adulta fåglar ses nära kolonin året om.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men minskar i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att anses vara hotad. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till 70 000 vuxna individer.

Namn 
Rödstjärtade tropikfågelns vetenskapliga artnamn rubricauda betyder just "rödstjärtad".

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Tropikfåglar
Fåglar i oceaniska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Chileflamingo

Chileflamingo (Phoenicopterus chilensis) är en sydamerikansk fågel i familjen flamingor inom ordningen flamingofåglar.

Utseende 
Chileflamingon är en mycket stor fågel med en kroppslängd på 100–120 centimeter och ett vingspann på 120–135 centimeter. Den är nära släkt med större flamingo (P. roseus) och är lik denna, men är mindre, mer än halva näbben är svart och tydligt röda "knän" som kontrasterar mot i övrigt beigegrå ben. Den är också generellt mer mättat skär, men mindre så än karibflamingon (P. ruber).

Bilder

Utbredning 
Arten förekommer naturligt i Anderna och på pampas från södra Brasilien till södra Argentina. Den hålls även i flera fågelparker världen runt, vilket gör att friflygande individer kan ses lite varstans. I Tyskland finns en inplanterad population.

Levnadssätt 
Arten påträffas på kustnära lerslätter, i flodmynningar, laguner och kring saltsjöar upp till 4 500 meter över havet. Liksom andra flamingor är fågelns näbb försedd med kamliknande lameller som gör att den kan filtrera vatten efter alger och plankton.

Häckning 
Chileflamingon lever i stora flockar i det vilda och kräver stora kolonier för att kunna häcka. Den vill också ha tillgång till vatten med rätt salthalt och öar med omgivande lerslätter, omständigheter varierar från år till år, varför chileflamingon ofta skjuter upp sin häckning; vid Mar Chiquita häckade fågeln bara nio av 26 år fram till 1999.

Hanen och honan hjälps åt att bygga det pelarformade lerboet. Båda könen turas om att ruva det enda ägget, och båda två kan producera en mjölkliknande vätska för att mata ungen.

Status 
IUCN kategoriserar arten som nära hotad och anses minska relativt kraftigt i antal till följd av ägginsamling, jakt och habitatförstörelse. Från att i mitten av 1970-talet ha uppskattats till en halv miljon individer tros världspopulationen numera bestå av 300 000.

I kulturen 
Fågeln finns på frimärken från Argentina, Chile, Falklandsöarna och Peru.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection

Flamingor
Fåglar i neotropiska regionen
Andinsk flamingo

Andinsk flamingo (Phoenicoparrus andinus) är en fågel i familjen flamingor inom ordningen flamingofåglar som förekommer högt uppe i Anderna i Sydamerika.

Utseende 
Andinsk flamingo har liksom sina släktingar en lång hals och långa smala ben. Den når en höjd av 1,0 till 1,4 meter, en vingspann av 1,0 till 1,6 meter och en vikt mellan 1,5 och 4,1 kilogram. Artens fjäderdräkt är rosa och mörkast på huvudet, halsen och övre bröstet. Ungarna har under den första tiden en gråaktig fjäderdräkt. Kännetecknande för arten är en näbb i gul och svart, gula ben och en röd fläck mellan näsborrarna.

Utbredning och habitat 
Förekommer i höga regioner i Anderna från södra Peru till nordvästra Argentina och norra Chile. Arten vistas vanligen i regioner mellan 3500 och 4500 meter över havet men den besöker ibland områden som ligger vid 2500 meter över havet eller högre än 4500 meter. Den lever i stora grunda saltsjöar med mjuk botten.

Ekologi 
Hos andinsk flamingo förekommer kolonier med några tiotal eller några tusen medlemmar. De filtrerar med hjälp av lameller, som är ansluten till underkäken, sin föda ur vattnet. Födan utgörs av fytoplankton och zooplankton.

En hane och en hona bildar över flera år ett monogamt par. I kolonier med häckande djur ingår ofta individer av andra arter som chileflamingo (Phoenicopterus chilensis) eller punaflamingo (Phoenicopterus jamesi). Parningen sker i december eller januari och sedan lägger honan ett enda ägg som ruvas av båda föräldrar. Ägget är cirka sju centimeter långt, väger 113 till 141 gram och har en ljus rosa färg. Det kläckas efter 27 till 31 dagar.

Ungen matas ungefär sex till tio månader med krävmjölk. För livslängden i naturen finns bara uppskattningar som ligger vid 20 till 30 år. Enstaka individer i fångenskap har blivit 60 år gamla.

Status och hot 
Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som sårbar (VU) efter att den mellan mitten av 1980-talet och mitten av 1990-talet minskade kraftigt till följd av exploatering och habitatförstörelse. När exploateringen minskat har nedgången stabiliserats, men den har fortfarande inte återhämtat sig. Världspopulationen uppskattades 2011 till 38.675 individer.

Systematik 
Andinsk flamingo är systerart till punaflamingo (Phoenicoparrus jamesi). DNA-studier visar att alla arter i familjen har en gemensam förfader för bara fyra till sex miljoner år sedan, varför författarna till studien rekommenderar att alla arter placeras i ett och samma släkte Phoenicopterus. Inga större taxonomiska auktoriteter har dock ännu följt dessa rekommendationer.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection

Flamingor
Fåglar i neotropiska regionen
Stephanoxis

Stephanoxis är ett släkte med fåglar i familjen kolibrier som återfinns i Sydamerika från östra Brasilien till nordöstra Peru. Det omfattar numera två arter:
 Purpurtofsad vipkolibri (Stephanoxis loddigesii)
 Gröntofsad vipkolibri (Stephanoxis lalandi)

Tidigare behandlades de som en och samma art, under namnet vipkolibri (S. lalandi).

Referenser

Externa länkar

Kolibrier
Fågelsläkten
Mikael Rying

Matts Karl Mikael Rying, född 12 september 1957 i Enskede, är en svensk kriminolog och författare som ofta intervjuas av svenska medier i samband med svåra våldsbrott. 

Han är filosofie licentiat i kriminologi och har kartlagt alla mord som har skett i Sverige sedan 1990. Han undervisar vid Mittuniversitetet i Sundsvall och har tidigare varit verksam vid Stockholms universitet och länskriminalen i Stockholm. 

Han är son till författaren och radioreportern Matts Rying och Brita, ogift Nordström. Hans halvbror på moderns sida är Peter Emanuel Falck som är upphovsman till såpoperan Varuhuset.

Bibliografi i urval
1996 – Våldsbrott av Monika Olsson, Jan Andersson och Mikael Rying
1998 – Dödligt våld och försök till mord eller dråp
2000 – Dödligt våld i Sverige 1990–1998 – en deskriptiv studie av Mikael Rying
2001 – Dödligt våld mot kvinnor i nära relationer
2007 – Utvecklingen av dödligt våld mot kvinnor i nära relationer

Externa länkar
Irene Hedblom: Mikael Rying är expert på dödligt våld Dagbladet (Sundsvall) 28 februari 2011. Läst 22 februari 2012.
Mikael Rying på Libris.

Svenska kriminologer
Svenska författare
Personer verksamma vid Mittuniversitetet
Män
Levande personer
Författare från Stockholm
Födda 1957
Urochroa

Urochroa är ett släkte med fåglar i familjen kolibrier som återfinns i Sydamerika från Colombia till Peru. Det omfattar numera två arter:
 Bouguers kolibri (Urochroa bougueri)
 Vitstjärtad kolibri (Urochroa leucura)

Tidigare behandlades de som en och samma art, under namnet vitstjärtad kolibri (U. bougueri).

Referenser

Externa länkar

Kolibrier
Fågelsläkten
Arrival Works

Arrival Works var ett svenskt/franskt skivmärke som hade distribution via engelska Prime Distribution med start 1998. Arrival Works var kända för sitt rytmiska och hårda technosound. Totalt släpptes det 12 stycken olika vinylskivor begränsade till cirka 3 000 exemplar vardera med varierande artister så som David Roiseux, Sontec, Abi Bah och Cari Lekebusch.

Referenser

Skivbolag och skivmärken bildade 1998
Hypnelus

Hypnelus är ett släkte i familjen trögfåglar inom ordningen tättingar. Släktet omfattar två arter som förekommer i Sydamerika i norra Colombia och Venezuela:
 Roststrupig trögfågel (H. ruficollis)
 Tvåbandad trögfågel (H. bicinctus) 

Familjen trögfåglar placeras ofta tillsammans med jakamarerna (Galbulidae) i den egna ordningen Galbuliformes. Studier visar dock att de är relativt nära släkt med de hackspettartade fåglarna och inkluderas allt oftare i denna ordning.

Referenser

Externa länkar

Trögfåglar
Fågelsläkten
Hajsyn

Hajsyn ( ; ) är en stad i Vinnytsia oblast i Ukraina. Folkmängden uppgick till 25 727 invånare i början av 2012.

Referenser

Externa länkar 

Städer i Ukraina
Orter i Vinnytsia oblast
Bonasa

Bonasa är ett litet släkte med skogshöns inom familjen fasanfåglar Det omfattar numera vanligen enbart den amerikanska arten kragjärpe (Bonasa umbellus). Vissa inkluderar dock släktet Tetrastes i Bonasa, innehållande de palearktiska arterna kinesisk järpe och järpe.

Noter 

Fågelsläkten
Fasanfåglar
Dendragapus

Dendragapus är ett släkte med nordamerikanska skogshöns i ordningen hönsfåglar. Idag förs två arter till släktet, gråjärpe (D. obscurus) och sotjärpe (D. fuliginiosus). De betraktades tidigare som en och samma art, då med det svenska namnet blåjärpe. Tidigare inkluderades amurjärpe och granjärpe, men dessa placeras nu vanligen i Falcipennis respektive Canachites.

Noter

Dendragapus
Fågelsläkten
Fasanfåglar
Ptilopachus

Ptilopachus är ett släkte i familjen tofsvaktlar inom ordningen hönsfåglar. Släktet omfattar endast två arter som förekommer i Afrika söder om Sahara:
 Stenvaktel (P. petrosus) 
 Iturivaktel (P. nahani)

Tidigare placerades de båda bland fasanfåglarna, iturivakteln till och med i samma släkte som frankolinerna. DNA-studier har dock överraskande visat att de är närmast släkt med den amerikanska familjen tofsvaktlar (Odontophoridae). De båda arterna skildes åt för nästan tio miljoner år sedan, vilket skulle kunna vara ett argument för att placera dem i olika släkten.

Referenser

Externa länkar

Tofsvaktlar
Fågelsläkten
Fåglar i etiopiska regionen
Rheinardia

Rheinardia är ett släkte med fasanfåglar som består av två arter. Annamitargus förekommer endast i Laos och Vietnam. Fram tills nyligen inkluderade den tofsargusen på Malackahalvön, då de tillsammans hade det svenska trivialnamnet tofsargusfasan.

Arter 
 Annamitargus (R. ocellata)
 Tofsargus (R. nigrescens)

Noter 

 
Fågelsläkten
Rhizothera

Rhizothera är ett fågelsläkte i familjen fasanfåglar inom ordningen tättingar: Släktet omfattar två arter som förekommer på Malackahalvön, Sumatra och Borneo:
 Långnäbbshöna (R. longirostris)
 Dulithöna (R. dulitensis)

Referenser 

Fasanfåglar
Fågelsläkten
Xenoperdix

Xenoperdix är ett fågelsläkte i familjen fasanfåglar inom ordningen tättingar: Släktet omfattar här två arter som båda förekommer mycket lokalt i södra Tanzania:
 Rubehohöna (X. obscuratus)  – behandlas ofta som underart till udzungwensis
 Udzungwahöna (X. udzungwensis)

Referenser 

Fasanfåglar
Fågelsläkten
Dryolimnas

Dryolimnas är ett fågelsläkte i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar. Släktet omfattar här tre arter, dels en som förekommer på Madagaskar och Aldabra, tidigare i Seychellerna, dels två nyligen erkända utdöda arter som tidigare förekom på La Réunion och Mauritius:
 Vitstrupig rall (D. cuvieri)
 Réunionrall (D. augusti) – utdöd
 Mauritiusrall (D. chekei) – utdöd

Rallar
Fågelsläkten
Nyusha

Anna Vladimirovna Sjurotjkina (ryska: Анна Владимировна Шурочкина), född 15 augusti 1990 i Moskva, mer känd under sitt artistnamn Нюша (Njusja, en av flera ryska kortformer för Anna, ofta används den engelska transkriberingen Nyusha), är en rysk sångerska. Hon släppte sitt debutalbum Vybirat tjudo (Выбирать чудо) den 11 november 2010. Hon har släppt fem singlar från albumet.

Hennes syster är OS-konstsimmaren Maria Sjurotjkina.

Diskografi

Album 

 (Выбирать чудо)

Singlar 

 (Вою на Луну)
 (Не перебивай)
 (Выбирать чудо)
 (Больно)
 (feat. Gilles Luka)
 (Выше)

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats

Födda 1990
Kvinnor
Levande personer
Ryska popsångare
Musiker från Moskva
Mononymt kända personer
Nyctanassa

Nyctanassa är ett fågelsläkte i familjen hägrar inom ordningen pelikanfåglar: Släktet omfattar här två arter, en med utbredning från östra USA till Peru och östra Brasilien, en nyligen erkänd utdöd art som tidigare förekom på Bermuda:
 Gulkronad natthäger (N. violacea)
 Bermudanatthäger (N. carcinocatactes) – utdöd

Referenser 

Hägrar
Fågelsläkten