kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lincoln County, South Dakota

Lincoln County är ett administrativt område i delstaten South Dakota, USA. År 2010 hade countyt 44 828 invånare. Den administrativa huvudorten (county seat) är Canton.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau har countyt en total area på 1 499 km². 1 498 km² av den arean är land och 1 km² är vatten.

Angränsande countyn 
 Minnehaha County, South Dakota - nord
 Lyon County, Iowa - nordost
 Sioux County, Iowa - sydost
 Union County, South Dakota - syd
 Clay County, South Dakota - sydväst
 Turner County, South Dakota - väst

Orter 
 Hudson

Källor 

 
Stater och territorier bildade 1867
Shocking Truth

Shocking Truth (engelska för 'Upprörande sanning') är en svensk dokumentärfilm regisserad av Alexa Wolf. Filmen, som inleddes som ett projekt vid Dramatiska Institutet, fick även finansiellt stöd från Statens folkhälsoinstitut, Riksförbundet för sexuell upplysning (RFSU) och Riksorganisationen för kvinnojourer och tjejjourer i Sverige (Roks). Filmen premiärvisades på Göteborgs filmfestival 29-30 januari år 2000.

Handling och tema 
Centrum i filmen är Lisa. Hon författar en akademisk uppsats i ämnet, där hon utgår från den porrskådespelerska som i filmen benämns "Smulan". Denna ramhistoria kompletteras med intervjuer med producenter, skådespelare och Sveriges dåvarande kulturminister Marita Ulvskog (s). Den 58 minuter långa filmen hade svensk biopremiär 3 februari samma år, på Göteborgs filmfestival.

Shocking Truth kretsar kring fall där porrbranschen utnyttjar eller påstås utnyttja kvinnor, med påstådda bevis på våldspornografi (olagligt i Sverige sedan 1989). Via filmen drev Wolf tesen av pornografi borde förbjudas, utifrån att den pornografiska branschen per definition resulterar i utnyttjande och våld.

Mottagande 
Filmen väckte mycket uppmärksamhet och inramades av en våldsam mediedebatt.  Bland annat tog riksdagsledamöterna Ewa Larsson (mp) och Kalle Larsson (v) initiativ till att den visades i Sveriges riksdag den 16 februari år 2000. Efter att Granskningsnämnden för radio och TV bedömt att de kritiserade filmerna inte innehåller någon våldspornografi, ville kulturminister Marita Ulvskog göra en översyn av hur lagen tillämpades.

Dokumentärfilmen följdes även av motskriften Shocking Lies. I denna essäantologi kommenterade 15 debattörer, sexarbetare, författare, TV-personligheter och akademiker filmens påståenden med sin syn på ämnet, samtidigt som de anklagade Wolf för en hård och orättvis vinkling. Under 2000 års Stockholm Pride hade den porrkritiska medievinden avklingat, även om filmen fortsatte att visas för bland annat gymnasister och högskolestudenter.

Filmen och den debatt som följde liknade 1980-talets "sexkrig" i USA – mellan antipornografirörelsens radikalfeminister och sexpositiva debattörer – och inträffade efter ett decennium av betal-TV-porr i TV 1000 och Canal+. Shocking Truth sågs dock även som en viktig insyn i porrbranschens ofta dolda värld.

Se även 
 Shocking Lies

Källor

Externa länkar 
 

2000 i Sverige
Filmer 2000
Aktivism mot pornografi och prostitution
Feminism i Sverige
Svenska dokumentärfilmer
Filmer om pornografi
Héctor Faubel

Héctor Faubel, född den 10 augusti 1983 i Lliria i Valencia i Spanien, är en spansk roadracingförare som blev tvåa i 125GP under Roadracing-VM 2007. Han var aktiv i Grand Prix Roadracing i klasserna 125GP, 250GP, Moto2 och Moto3 från 2000 till 2012.

Roadracingkarriär
Faubel har alltid lyckats bra i 125GP, där han så när vann VM-titeln 2007, efter en spektakulär säsong. 2008 körde han för Master Aspar Aprilia i 250GP. Där hade han det svårare, och han blev rätt rejält frånkörd av Álvaro Bautista redan från början. Efter en 14:e plats totalt i VM gick det bättre säsongen 2009. Första framgången kom i Frankrikes MotoGP 2009 där han blev tvåa och Fabel blev 9:a i VM. Den nya Moto2-klassen som 2010 ersatte 250GP var inget för Faubel som blev 26:a i VM. Han steg ner till 125GP säsongen 2011 där han körde en Aprilia för Aspar. Han vann Tysklands GP och tog tre tredjeplatser. Det gav en femteplats i VM. Så ersattes 125GP av Moto3 2012 och Faubel fortsatte hos Aspar men lyckades inte helt. Han blev 16:e i VM och tävlade inte vidare i någon VM-klass 2013.

Faubel tävlade ett år i Spanien innan han slutade och startade ett eget team, Fau55Racing.

Karriärstatistik

Andraplatser 250GP

Källor

http://www.motogp.com/en/riders/profiles/Hector+Faubel, arkivlänk:

Externa länkar 

 https://web.archive.org/web/20131110111423/http://www.fau55.com/

Spanska roadracingförare
Moto2-förare
250GP-förare
Moto3-förare
125GP-förare
Personer från regionen Valencia
Födda 1983
Levande personer
Män
Bentley Speed 8

Bentley EXP Speed 8 och den efterföljande Bentley Speed 8 är en serie sportvagnsprototyper, tillverkade av den brittiska biltillverkaren Bentley mellan 2001 och 2003.

Bakgrund
Bentley hade vunnit Le Mans 24-timmars inte mindre än fem gånger under det glada 1920-talet, innan pengarna tog slut och företaget köptes upp av Rolls-Royce. Under Rolls-eran tilläts inget deltagande i motorsport och Bentleys identitet suddades sakta men säkert ut. När Volkswagen AG köpte Bentley 1998 beslutade man sig för att göra en treårig satsning för att återigen vinna Le Mans, som en del i återuppbyggnaden av varumärket.

Bentley Speed 8
Audi deltog redan i sportvagnsracing med den öppna R8-modellen. För att undvika konkurrens byggde Bentley en täckt bil, som tävlade i en annan klass. Bentley var dessutom ensamma om att tävla med täckta bilar. Den första versionen, introducerad 2001, kallades Bentley EXP Speed 8, för att betona att det fortfarande var en experiment-modell. Motorn hämtades från Audi R8. Det var en V8 på 3,6 liter med ett turboaggregat per cylinderbank. Växellåda, chassi och kaross var unika för Bentleyn, anpassade för LMGTP-klassen. 2002 modifierades bilen med en större motor på fyra liter.

2003 kom den färdiga bilen, Bentley Speed 8. Det var i mångt och mycket en ny bil, med kraftiga modifieringar av chassi och kaross, samt nya hjulupphängningar. Endast motorn flyttades över från EXP-bilen. Efter Le Mans-loppet avvecklade Bentley satsningen.

Tekniska data

Tävlingsresultat
Vid sitt första Le Mans-lopp på drygt sjuttio år ställde Bentley upp med två bilar 2001. Bil nummer 7 försvann efter 56 varv, men bil nummer 8, med förarna Andy Wallace, Butch Leitzinger och Eric van de Poele slutade trea, efter två Audi-bilar.

2002 nöjde sig Bentley med en bil på Le Mans. Trion Wallace/ Leitzinger/ van de Poele blev fyra, efter tre Audi-bilar.

2003 körde Bentley även Sebring 12-timmars, som ett genrep inför Le Mans. Stallets två bilar slutade tre och fyra, bakom två Audi-bilar. Till Le Mans-loppet hade Audi vänligheten att överlämna sin satsning på privatteamen. Detta betydde att Bentley fick tillgång till Joest Racings erfarenhet och bästa förare. Loppet slutade med en dubbelseger för Bentley, med Tom Kristensen, Guy Smith och Rinaldo Capello i den vinnande bilen.

Externa länkar

Mulsanne's Corner om Bentley Speed 8. 
ultimatecarpage.com om Bentley Speed 8. 

Speed 8
Racersportvagnar
Le Mans-prototyper
Emotional Cities

Emotional Cities är ett konstnärligt verk skapat av Erik Krikortz. Konstverket består av en webbsida där människor kan medverka genom att bland annat besvara frågan "Hur mår du idag?". Svaren sammanställs hela tiden automatiskt för alla städer i världen och medianvärden visas enligt en färgskala. I Stockholm lyste under perioden 1 november 2007 − 29 februari 2008 en ljusinstallation upp Hötorgsskraporna och visade hur stockholmarna besvarat frågan om hur de mådde. Projektet ställdes även ut på Moderna museet.

Externa länkar
Webbplats för Emotional Cities

Konceptkonstverk
Miguel de la Madrid

Miguel de la Madrid Hurtado, född 12 december 1934 i Colima i delstaten Colima, död 1 april 2012 i Mexico City, var en mexikansk politiker (Institutionella revolutionspartiet), och var landets president 1982–1988.

Mexikos presidenter
Mexikanska politiker under 1900-talet
Alumner från Harvard University
Födda 1934
Avlidna 2012
Män
Alumner från Harvard Kennedy School
Thomas Lüthi

Thomas Lüthi, född 6 september 1986 i Oberdiessbach, Schweiz är en schweizisk roadracingförare, världsmästare i 125GP-klassen säsongen 2005. Han blev tvåa i Moto2-klassen 2016 och 2017. Lüthi körde i MotoGP-klassen 2018, men går 2019 tillbaka till Moto2..

Tävlingskarriär 
Lüthi gjorde VM-debut i 125GP under säsongen 2002 på en Honda. Nästa år körde han hela säsongen och tog sin första pallplats genom att bli tvåa i Kataloniens Grand Prix. 2004 var ett misslyckat och skadedrabbat år. Roadracing-VM 2005 gick mycket bättre. Lüthi tog sin första Grand Prix-seger i Frankrikes Grand Prix. Han vann yttrerligare tre Grand Prix och blev världsmästare 5 poäng före Mika Kallio.
Samma år blev han även årets idrottsman i sitt hemland, där han sensationellt besegrade Roger Federer, trots dennes framgångar under året.

Lüthis karriär gick dock i stå efter VM-titeln. Som världsmästare hade en jobbig säsong 2006. Han gick upp till 250GP där han blev åttondeplats i 250GP under 2007. 2008 blev han elva och 2009 sjua i VM.

Till Roadracing-VM 2010 ersattes 250GP av den nya Moto2-klassen. Där körde han en Moriwaki MD600 för Interwetten Moriwaki Moto2-teamet. 2011-2014 körde han en Suter och från 2015 en Kalex, hela tiden för Interwetten-stallet. I Moto2 har Lüthi förbättrat sina resultat igen och vunnit några Grand Prix men inte kunnat slåss om världsmästerskapet förrän Roadracing-VM 2016. Han kom då på andra plats i VM efter Johann Zarco. Lüthi vann fyra Grand Prix 2016. Även 2017 blev han VM-tvåa, nu efter Franco Morbidelli.

Roadracing-VM 2018 gick Tom Lüthi upp i MotoGP-klassen där han körde en Honda för EG 0,0 Marc VDS med Morbidelli som stallkamrat. Lüthi lyckades inte ta några poäng på hela säsongen och tilldelades 29:e plats i VM. Marc VDS lade ner sin MotoGP-satsning efter 2018 och Lüthi gick ner till Moto2-klassen igen, där han ska köra en Kalex för Dynavolt Intact GP.

VM-säsonger

Framskjutna placeringar 
Uppdaterad till 2019-12-31.

Källor

 Arkivlänk

 
Födda 1986
Schweiziska roadracingförare
MotoGP-förare
Moto2-förare
250GP-förare
125GP-förare
Män
Levande personer
Världsmästare i roadracing
Personer från kantonen Bern
José López Portillo

José López Portillo y Pacheco, född 16 juni 1920 i Mexico City, död 17 februari 2004 i Mexico City, var en mexikansk politiker (Institutionella revolutionspartiet, PRI) som var landets 68:e president 1976–1982.

Externa länkar

 KANDELL, J. José López Portillo, Ex-President of Mexico, Dies at 83, New York Times February 19, 2004 – article by same author reproduced here 
 Mexico's ex-president Lopez Portillo dies, CNN.com, 18 februari 2004.
 GUNSON, P. José López Portillo: Mexico's most reviled president, The Guardian, 20 februari 2004.
 ILIFF, L. Few mourn ex-Mexican leader, Dallas Morning News, 18 februari 2004 reproduced here 
 DOYLE, Kate (ed.). Prelude to Disaster: José López Portillo and the Crash of 1976, National Security Archive Electronic Briefing Book No. 115.

Mexikos presidenter
Mexikanska politiker under 1900-talet
Födda 1920
Avlidna 2004
Män
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Personer från Mexico City
Sundance spas

Sundance Spas grundades 1979 i Costa Mesa, Kalifornien, och har sedan dess kommit att bli världens största tillverkare av spabad i akryl. Som internationell tillverkare och distributör med exklusivt designade span återfinns man nu hos cirka 700 återförsäljare i 51 länder världen över.

Externa länkar 
 Sundance Sverige

Amerikanska tillverkningsföretag
Företag bildade 1979
Gustavo Díaz Ordaz

Gustavo Díaz Ordaz Bolaños Cacho, född 12 mars 1911 i Ciudad Serdán i Puebla, död 15 juli 1979 i Mexico City, var en mexikansk politiker (Institutionella revolutionära partiet). Han var Mexikos president 1964–1970.

Externa länkar

 

Mexikos presidenter
Mexikanska politiker under 1900-talet
Mexikanska socialdemokrater
Födda 1911
Avlidna 1979
Män
Aula Magna

Aula Magna, är den största hörsalen vid Stockholms universitet. Förutom den stora föreläsningssalen finns några grupp- och seminarierum. Utanför föreläsningssalen finns ett galleri med läsplatser. Hörsalen används vid akademiska högtider såsom magisterpromoveringar och symposier samt även till externa arrangemang, som till exempel bolagsstämmor. Nobelföreläsningar har även hållits här.

Fakta
Arkitekt: Ralph Erskine
Byggherre: Stockholms Universitet genom Barbro Smith Lindwall, Akademiska hus genom Hans Lindh
Byggnadsår: 1995–1997
Sittplatser: 1194, fördelat på två avdelningsbara ytor om 557 respektive 637 sittplatser
Bruttoarea: 7860 kvm
Konstnärlig utsmyckning: Kirsten Ortwed och Liss Eriksson
Adress: Frescativägen 6

Aula Magna ritades av arkitekten Ralph Erskine, som även ritat Allhuset, Stockholms universitetsbibliotek, Aktiverum (Frescatihallen) och Juristernas hus för universitetets räkning.

Utformning
Aula Magna var den sista av Erskines byggnader på universitetsområdet. Tanken att placera en aula på platsen fanns med då campuset planerades under tidigt 1960-tal. 

Aulan är delvis placerad under mark. Från norrsidan och huvudingången ger den ett lågt och småskaligt intryck. Här dominerar stora glasytor. Mot sydsidan reser sig byggnaden i sin fulla höjd. Genom att Erskine bröt upp fasaden i många volymer med olika storlek, struktur och höjd lyckades han gestalta denna slutna del på ett intressant sätt. Här är fasaden uppförd av tegel i olika röda nyanser och partier artikulerade med olika ytstrukturer. På taket syns från långt håll de för Erskine typiska solreflektorerna som släpper in dagsljus ner till hörsalen via lanterniner. Interiören bjuder på ett vidsträckt panorama genom glasfasaden mot norr som ger en nära kontakt med naturen och de gamla ekarna utanför. Invändigt går de mönstrade tegelväggarna igen. Samkomponeringen med naturen ger sig i interiören till känna genom blottat urberg i nedre foajén. Innertakens rustika beklädnad av blonda träslag är ett kännbart karaktärsdrag som skänker besökaren en ombonad, varmare känsla än enbart glaset och stenen.

Aula Magnas auditorium hämtar inspiration från antikens amfiteatrar. Detta är ett praktiskt betingat drag: de 1194 åhörarna ska kunna uppfatta talaren utan elektronisk förstärkning. För detta ändamål samarbetade Erskine med akustikkonsulten Nils-Åke Nilsson. Innertaket av trä har en brant lutning mot scenen och kraftig profilering för att maximera ljudets spridning och undvika ekon. Dessa praktiska lösningar ger även en estetisk skulptural effekt.För att få en maximal ljudspridning har man byggt en brant lutning utifrån scenen och man har aktivt arbetat med att rumsform och material skall diffusera ljudet och undvika ekon.

Bilder

Källor
 
 Erskine, Ralph; (1998) "Aula Magna, Stockholm", Arkitektur, nr 1 Stockholm
 Egelius, Mats, (1998) "Aula Magna sluter cirkeln", Arkitektur, nr 1, Stockholm

Externa länkar

Aula Magnas webbplats

Byggnader vid Stockholms universitet
Ralph Erskine
Auditorier i Sverige
JPEG XR

JPEG XR är ett bildformat utvecklat av det amerikanska företaget Microsoft. Formatet gick tidigare under namnet HD Photo och innan dess kallades det för Windows Media Photo och är nu antaget som en del av standarden Jpeg.

Externa länkar

NyTeknik - HD Photo

Digitala bildformat
Petrochina

Petrochina Company Limited (Förenklade kinesiska tecken: 中国石油天然气股份有限公司, traditionella kinesiska tecken: 中國石油天然氣股份有限公司) är ett kinesiskt petroleumföretag, och en del av China National Petroleum Corporation (CNPC) som är Kinas största oljeproducent.

De var det första företag att nå $1 biljon i marknadskapitalisering, det skedde år 2007, när de gjorde debut på Shanghaibörsen.

Företaget bildades när CNPC omstrukturerade sig 1999 och alla tillgångar för utforskning, produktion, raffinering och marknadsföring gällande råolja, naturgas och kemikalier flyttades över till Petrochina. Idag är Petrochina det mest lönsammast företaget i hela Asien, mycket tack vare det duopol som Petrochina och deras konkurrent Sinopec har idag i Kina.

Referenser

Externa länkar
Petrochina, artikel i Ny Teknik

Multinationella företag
Företag i Peking
Kinesiska petroleumbolag
Företag bildade 1999
Företag listade på NYSE
Berkshire Hathaway
Petroleumbolag med statligt ägande
WP:Projekt Kina
Mungos

Mungos är det vetenskapliga namnet för ett släkte i familjen manguster med två arter som förekommer i Afrika. Tidigare ingick flera andra manguster i släktet. De flyttades sedan till andra släkten som Herpestes.

 sebramangust (Mungos mungo)
 Mungos gambianus

Vuxna exemplar når en kroppslängd (huvud och bål) av 30 till 45 cm, en svanslängd av 23 till 29 cm och en vikt av 1,0 till 2,2 kg. Dessa djur har en grov gråbrun päls. Sebramangusten har dessutom kännetecknande vitaktiga tvärstrimmor. Artens hår har ljusa och mörka band. Det enda tydliga mönstret hos Mungos gambianus är en ljus fläck på strupen med mörka strimmor vid halsens sidor. En naken fåra mellan näsan och övre läppen saknas. Varje fram- och bakfot är utrustad med fem fingrar respektive tår. Antalet spenar hos honor är 6.

De lever i grupper av 10 till 20 individer och bygger sina bon oftast i tomma termitstackar eller bon som lämnats av andra djur. I undantagsfall kan en flock ha 40 medlemmar. Individerna gräver även i branta slänter. Boet består vanligen av upp till nio ingångar, flera tunnlar och minst ett centralt rum som används som sovplats. Födan består huvudsakligen av skalbaggar och andra leddjur men de äter även många andra smådjur. Ofta lämnar flocken boet vid klockan 7 eller 8 och individerna vilar vid en skuggig plats under dagens hetaste timmar. Vid några tillfällen dokumenterades att flockens medlemmar markerade varandra med doftmärken från analkörtlarna.

Följande uppgifter registrerades för sebramangusten men antas även gälla för Mungos gambianus. Honor kan para sig under alla årstider. Vanligen får honorna som tillhör samma grupp sina ungar ungefär samtidig. Inom en flock förekommer upp till fyra kullar per år. Däremot är inte bekräftad att alla honor som ingår i flocken blir dräktiga vid varje parning. Dräktigheten varar i cirka två månader och sedan föds vanligen två eller tre ungar per kull. Ibland består en kull av upp till sex ungar. Ungarna får di även från andra honor än den egentliga modern. Vanligen stannar en eller två vuxna hanar nära boet tillsammans med ungarna när resten av flocken gör utflykter. Efter ungefär en månad börjar ungarna delta i vandringar. Hos honor infaller könsmognaden efter 9 till 10 månader.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999 

Manguster
Helogale

Helogale är ett släkte i familjen manguster. Dessa djur lever i östra och södra Afrika och är de minsta arterna i familjen. Tidigare delades släktet i upp till åtta arter men enligt Mammal Species of the World (2005) sammanfattas de till två arter med olika underarter.

 Helogale hirtula
 Dvärgmangust (Helogale parvula)

Kännetecken 

Dessa djur når en kroppslängd av 18 till 26 centimeter. Därtill kommer en 12 till 20 centimeter lång svans. Vikten ligger mellan 230 och 680 gram. Pälsens färg är variabel men huvudsakligen brun- eller gråaktig, men det finns även helt svarta exemplar. Några individer är på strupen eller brösten rödaktiga. Extremiteterna och svansen är oftast lite mörkare.

Utbredning och habitat 

Helogale hirtula lever i ett mindre område i Etiopien, Somalia och norra Kenya. Helogale parvula förekommer från Etiopien till Angola och östra Sydafrika. Deras habitat utgörs av savanner, glesa skogar, buskskogar, halvöknen och bergsregioner upp till 1800 meter över havet.

Levnadssätt 

Arterna av släktet är aktiva på dagen och lever socialt i grupper med vanligen tio till tolv individer. Ibland har en flock upp till 40 medlemmar. Gruppen leds av en dominant hona. Äldre ungdjur och även andra gruppmedlemmar hjälper vid uppfostringen av de nyfödda ungarna som bara föds av den dominanta honan. Först när denna hona dör upplöses gruppen. Efter det monogama paret är de yngsta flockmedlemmarna i hierarkins topp. Antagligen säkras så att ungarna får tillräcklig föda.

I reviret grävs flera lyor som markeras med körtelvätska.

Födan 

Dessa djur livnär sig nästan uteslutande av insekter. Födan kompletteras ofta med små ryggradsdjur, ägg och frukter.

Dessutom äter de ibland snäckor. För att öppna snäckans skal tar dessa djur snäckan i de bakre extremiteterna och kastar den mot en klippa. Det iakttogs även att de kastar en sten mot snäckan.

Med detta beteende är dessa djur inte ensamt i familjen manguster. Flera andra arter i familjen handlar på liknande sätt.

Fortplantning 

Den dominanta honan har i naturen två till tre kullar per år och i fångenskap upp till fyra kullar. Efter dräktigheten som varar i 49 till 56 dagar föder honan en till sju (i genomsnitt 4) ungar. Ungarna får ungefär 45 dagar di men de börjar redan efter några veckor med fast föda. Med ungefär tre år är ungdjuren full utvecklade. Livslängden kan vara upp till 12 år.

Redan efter tre månader är ungarna könsmogen. Å andra sidan dödas ungar av individer som inte tillhör flockens alfahona. Fortplantning är ett privilegium som bara innehas av den dominanta honan och hennes partner.

Källor

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999 
 Willi und Ursula Dolder: Tierkinder. Isis Verlag AG, Chur/Schweiz, 1996

Externa länkar 
 Helogale på IUCN:s rödlista
Video som visar ett individ från släktet

Manguster
Kräftriket

Kräftriket är ett område i stadsdelen Norra Djurgården i Stockholm, intill Brunnsviken och Albano. Fram till 2022 var flera institutioner vid Stockholms universitet placerade i stadsdelen, men flyttade därefter till Campus Albano.

Historia

Krogen
Området hette tidigare Cathrineberg och var ett jägarboställe. Under slutet av 1700-talet öppnades en krog som serverade kräftor från Brunnsvikens vatten och krogen och området kom att kallas kräftriket. 

Krogen är omsjungen av Carl Michael Bellman, som "första torpet" i epistel 80.

I området finns en trävilla från 1880-talet som övertog namnet efter att torpet revs, och nära den finns sedan 1975 en staty av Bellman av Alfred Nyström, som är en kopia av statyn vid Hasselbacken.

Veterinärhögskolan
När Veterinärhögskolan skulle byggas inköptes den dåvarande värdshusbyggnaden av ingenjören Richard Schwallbom, som flyttade den till Viggbyholms villastad. Till 1700-talskrogen Kräftriket hörde också ett lusthus och en kägelbana, som var tänkta att rivas i slutet av 1960-talet när Roslagsvägen breddades. Dessa sista byggnader från krogen Kräftriket räddades dock till eftervärlden, endast några dagar innan rivning, av entreprenören Erik Elinder som med hjälp av Skansen lät flytta dem till sin tomt på Alberget 4 på Djurgården. Kägelbanan och lusthuset står där än idag (2008). 

Under åren 1885–1892 låg i området en jästfabrik tillhörig Stockholm Norra Jästfabriks AB. Dess föregångare låg vid Floras kulle, i Humlegården, men revs i samband med stadens expansion på vad som nu kallas Östermalm. År 1892 flyttades tillverkningen till Rotebro.

1907–1912 uppfördes ett antal tegelbyggnader, ritade av Ludwig Peterson och Rudolf S. Enblom, för Veterinärhögskolans räkning vilken förlade sin verksamhet till området 1912. De kompletterades med institutionsbyggnader under 1940- och 1950-talet ritade av Joel Lundeqvist och Carl Grandinson. Veterinärhögskolan flyttade därifrån 1976.

Stockholms universitet 
Fram till 2022 var ett antal  institutioner vid Stockholms universitet placerade i Kräftriket, men flyttade därefter till Campus Albano.

Övrig verksamhet i Kräftriket 

I viken vid Kräftriket har Brunnsvikens Kanotklubb sin plats. Här finns även den privata Naprapathögskolan som utbildar naprapater och Medicinskt Kursforum) som utbildar massörer/massageterapeuter.

Referenser

Externa länkar

Campus vid Stockholms universitet
Norra Djurgården
Informella områden i Stockholm
Blåmärkta byggnader i Stockholm