kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sulawesirall

Sulawesirall (Gymnocrex rosenbergii) är en hotad fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar. Den förekommer endast i Indonesien, på Sulawesi och närliggande Peleng. Där är den relativt fåtalig och tros den minska i antal. Den är upptagen på IUCN:s röda lista över hotade arter där den placeras i kategorin sårbar.

Utseende och läte 
Sulawesirallen är en medelstor (30 cm), skygg och skogslevande rall. Runt ögat syns en bar, koboltblå fläck. Den är svart på hjässa, undersida och stjärt, medan ovansidan och vingarna är rostbruna. Den enda andra skogslevande rallen i dess utbredningsområde är snarkrallen som är grå på manteln, bröstet och i ansiktet, bandad på flankerna och saknar fläcken runt ögat. Sulawesirallens snarkande läte är dock relativt likt snarkrallens. Den varnar även med dämpade, kluckande ljud.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart på de indonesiska öarna Sulawesi och Peleng. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktskap 
Arterna i Gymnocrex har inte analyserats genetiskt, men sentida studier visar på morfologiska likheter med den afrikanska nkulengurallen.

Levnadssätt 
Fågeln bebor gammal och tät städsegrön skog med inslag av tät undervegetation och vattendrag, vanligen mellan 150 och 900 meters höjd men sentida fynd har gjorts från 1 700 meter. Den flyger mycket dåligt och är därför i stort sett stationär. Mycket litet är känt om dess föda annat än att den tydligen huvudsakligen livnär sig på insekter och sniglar. Dess häckningsbiologi är helt okänd.

Status och hot 
Sulawesirallen har en liten världspopulation uppskattad till under 10 000 vuxna individer. Den tros minska i natal till följd av habitatförlust. Sentida fynd visar dock att arten möjligen har en större utbredning än man tidigare trott. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som sårbar.

Taxonomi och namn 
Sulawesirallen beskrevs taxonomiskt som art av Hermann Schlegel 1866. Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Carl Benjamin Hermann Freiherr von Rosenberg (1817-1888), tysk naturforskare, utforskare och samlare i Östindien.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Indonesien
Talaudrall

Talaudrall (Gymnocrex talaudensis) är en starkt utrotningshotad fågel i familjen rallar som förekommer i Filippinerna.

Utseende och läten 
Talaudrallen är en stor och kraftig rall med djup och rätt lång, gul näbb. Den är djupt rödbrun på huvid, hals och bröst med lysande rött öga och kontrasterande silvervit bar hud runt. Ovansidan är olivgrön, undersidan svartaktig. Ben och fötter är gula. Lätet är ej dokumenterat med säkerhet, men tros bestå av en serie med åtminstone 15 snabba och ljusa "peet-peet-peet...", möjligen ett varningsläte.

Utbredning och status 
Fågeln förekommer enbart på ön Karakelong i Talaudöarna och beskrevs så sent som 1998. Arten har ett mycket litet utbredningsområde och en världspopulation som uppskattas till endast mellan 600 och 1700 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som starkt hotad.

Levnadssätt 
Talaudrallen verkar föredra högvuxen fuktig gräsmark intill låglänta skogar. Inom 150 meter från platsen där arten upptäcktes finns sumpskog, urskogsrester, två perenna våtmarker, åtskilliga vattendrag och blöta diken med frodigt gräs. Fem fynd från spelande fåglar 2003 gjordes alla i ursprunglig flodnära skog.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection

Rallar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Talaudöarna
Halmaherarall

Halmaherarall (Habroptila wallacii) är en flygoförmögen fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar endemisk för ön Halmahera i Maluku Utara i Indonesien.

Utseende och levnadssätt 
Fågeln är en stor, 40 centimeter lång rall som inte kan flyga. Dess fjäderdräkt är främst skiffergrå. Den nakna huden runt ögonen, den långa, tjocka näbben, och benen är ljust röda. Lätet är ett lågt trummande ljud som åtföljs av slag med vingarna. 

Halmaherarallen lever i ogenomträngliga sago-kärr som förekommer i anslutning till skogar. Svårigheten att sikta denna skygga fågel i dess täta habitat har gjort att informationen om dess beteende är mycket begränsad. De registrerade födoämnena inkluderar insekter och skott av sagopalmen. 

Den sväljer också små stenar som bidrar till att bryta ned maten. Den tycks vara monogam, men för övrigt är mycket lite känt om dess uppvaktningsbeteende. Det enda kända boet var en skål uppe på toppen av en ruttnande stubbe. Det var fodrat med träflisor och torra löv. De två små ungarna var helt täckta av svart dun, vilket är typiskt för nykläckta rallungar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer endast på Halmahera i norra Moluckerna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i det egna släktet Habroptila. Genetiska studier visar dock att den är inbäddad i släktet Gallirallus så som det normalt sett är indelat. Olika taxonomiska auktoriteter implementerar resultaten på skilda vis. International Ornithological Congress (IOC), som följs här, delar upp Gallirallus i flera mindre släkten, medan Clements et al expanderar det till att även omfatta halmaherarallen.

Status och hot 
Den uppskattade världspopulationen på 3 500–15 000 fåglar och det mycket begränsade utbredningsområdet gör att halmaherarall är klassad som sårbar av Internationella naturvårdsunionen. Förlust av livsmiljöer har uppstått genom skördande av sagopalmen och omvandling av våtmarker till risodlingar. Denna rall används också som föda av de lokala människorna. Det bo som har beskrivits befann sig i ett område som besöks av lokala bybor, så rallen kan vara mer anpassningsbar till miljöförändringar än vad man tidigare har trott.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Alfred Russel Wallace (1823-1913), brittisk zoolog och zoogeografins fader.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Halmahera
Flygoförmögna fåglar
Regionförbundet Uppsala län

Regionförbundet Uppsala län var ett samverkansorgan som bestod av de åtta kommunerna i länet samt Landstinget i Uppsala län. Förbundet inrättades 2003 och bestod av två enheter, Enheten för Regional Utveckling samt Enheten för Välfärd och FoU-stöd. Kommunerna i länet är: Enköping, Heby, Håbo, Knivsta, Tierp, Uppsala, Älvkarleby och Östhammar.

Ordförande var Johan Edstav (MP).

Regional utveckling
Fokus låg på regionens utveckling och framtid. Den regionala utvecklingsstrategin, Uppländsk Drivkraft är styrdokumentet. Det reviderades vart fjärde år gemensamt av förbundets medlemmar. Strategin innehöll gemensamma mål och handlingsplaner för hela länet.

Välfärd och FoU-stöd
Syftet med Välfärd och FoU-stöd var att bidra till att socialtjänsten och berörda verksamheter inom hälso- och sjukvården i allt större utsträckning bedrevs  utifrån aktuell forskningskunskap och beprövad/reflekterad erfarenhetskunskap. En bärande idé var att bygga broar mellan forskning och praktisk verksamhet.

Avveckling 
Förbundet upphörde 31 december 2016.

Referenser

Svenska kommunala organisationer
Uppsala län
Nkulengurall

Nkulengurall (Himantornis haematopus) är en fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar.

Utseende och läte 
Nkulengurallen är en stor (43 cm) och brun rall med ljusare ansikte och strupe, blodröda ben, röda ögon och brun näbb med ljusare spets. Den kan faktiskt misstas för en hönsfågel, men notera kortare stjärt och mer skygga vanor. Fågeln hörs huvudsakligen nattetid, ibland i flera minuter i sträck, då den avger sitt läte som gett den sitt namn, "nku-nku-lengu".

Utbredning och systematik 
Fågeln placeras som enda art i släktet Himantornis. Den lever förekommer i Afrika från Sierra Leone till nordöstra delarna av Demokratiska republiken Kongo och Gabon.

Levnadssätt 
Nkulengurallen hittas täta och fuktiga låglänta skogar och mangroveträsk, där den vanligen men inte alltid påträffas nära vatten. Födan består av sniglar, tusenfotingar, insekter som myror och skalbaggar, små groddjur och hårda frön. Den födosöker på marken, vanligtvis i grupper om två till tre individer.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i etiopiska regionen
Vitstrupig dvärgrall

Vitstrupig dvärgrall (Laterallus albigularis) är en fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar.

Utseende och läte 
Vitstrupig dvärgrall är som namnet avslöjar en liten rall. Den känns igen på kombinationen av djupt rostfärgad hals och bröstsidor, vitaktig strupe som gett den sitt namn och svartvitbandade flanker. Den hörs dock långt oftare än ses, ett högljudd fallande tjatter som varar i flera sekunder.

Utbredning och systematik 
Vitstrupig dvärgrall förekommer i södra Centralamerika, norra Sydamerika och delar av Västindien. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 albigularis/cerdaleus-gruppen
 Laterallus albigularis albigularis – förekommer i låglandet vid Stilla havet från Costa Rica till västra Colombia och västra Ecuador
 Laterallus albigularis cerdaleus – förekommer i östra Colombia (Córdoba till Santa Marta)
 Laterallus albigularis cinereiceps – förekommer i sydöstra Honduras, Nicaragua, nordvästra Panama och Västindien

Levnadssätt 
Vitstrupig dvärgrall hittas i fuktiga betesmarker och våtmarker, där den ofta håller sig dold, men kan tillfälligt ses springa genom öppna områden.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som livskraftig. Beståndsutvecklingen är dock oklar.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i neotropiska regionen
Njurbiopsi

Njurbiopsi  innebär att man tar ett vävnadsprov från njuren för mikroskopisk undersökning för att säkerställa diagnos, följa en njursjukdoms progress eller följa upp behandling.

Indikationer
Några av de vanligaste indikationerna för njurbiopsi är:
Hematuri
Proteinuri
Nefrotiskt syndrom
Njursvikt
Akut nefritiskt syndrom

Komplikationer
Allvarliga komplikationer är ovanligt vid njurbipopsi, men det vanligaste är renal blödning.

Se även
Biopsi

Nefrologi
Kirurgisk diagnostik
Stanhope (efternamn)

Stanhope är ett engelskt efternamn, som burits av bland andra:

 
 Doug Stanhope
 
 Hester Stanhope (1776–1839), brittisk resenär i Mellanöstern
 
 
 Philip Henry Stanhope, 4:e earl Stanhope
 Richard Stanhope

Externa länkar 
 

Engelska efternamn
Gråbröstad dvärgrall

Gråbröstad dvärgrall (Laterallus exilis) är en fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar.

Utseende och läte 
Gråbröstad dvärgrall är en mycket liten rall. Karakteristiskt är den limegröna näbben och röda ögat som sticker ut i det gråfärgade ansiktet. Den skiljer från i övrigt lika arten svart dvärgrall genom gulaktiga ben och ofläckad ovansida. Sången är distinkt pipig och grodlik. Dess drillande läte är torrare än motsvarande hos koppardvärgrallen.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från Guatemala och Belize söderut till norra Bolivia, Amazonområdet och östra Brasilien.
Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktskap 
Genetiska studier visar att gråbröstad dvärgrall är systerart till en grupp med dvärgrallar bestående av vitstrupig dvärgrall (Laterallus exilis), koppardvärgrall (L. ruber) samt artparet artparet rödsidig dvärgrall (L. melanophaius) och rostsidig dvärgrall (L. levraudi).

Levnadssätt 
Gråbröstad dvärgrall förekommer i fuktiga gräsrika fält, buskrika betesmarker och rena våtmarker. Den är mycket svår att få syn på och hörs mycket oftare än den ses.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen en halv miljon till fem miljoner vuxna individer.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i neotropiska regionen
Svart dvärgrall

Svart dvärgrall (Laterallus jamaicensis) är en liten amerikansk fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar.

Kännetecken

Utseende 
Svart dvärgrall är med en kroppslängd på endast 12–15 cm en mycket liten, helmörk rall med kort, spetsig stjärt. Ovansidan är vitfläckat svart, undergumpen vitbandat svart och nacken rostfärgad, medan den är mörkgrå på huvud och bröst. Näbben är svart och ögat rött. Underarten tuerosi (eller arten, se nedan) är snarare bandad än vitfläckig än ovan, undergumpen är otecknat roströd och benen är ljusa, ej mörka.

Läten 
Hanen låter nattetid höra ett fylligt och nasalt "keekeedrr" eller "deedeedunk". När den upprörs hörs ett dämpat grälande "krr-krr-krr".

Utbredning och systematik 
Svart dvärgrall delas in i fem underarter med följande utbredning:
 jamaicensis/coturniculus-gruppen
 Laterallus jamaicensis coturniculus – förekommer i kustnära områden från centrala Kalifornien och söderut till norra Baja California
 Laterallus jamaicensis jamaicensis – häckar från östra USA till Belize och Kuba; övervintrar i Centralamerika och Västindien
 salinasi/murivagans-gruppen
 Laterallus jamaicensis murivagans – förekommer längs torra stränder i Peru
 Laterallus jamaicensis salinasi – förekommer från Atacama till Malleco i centrala Chile och i allra västligaste Argentina
 tuerosi-gruppen
 Laterallus jamaicensis tuerosi – förekommer vid Junínsjön i Anderna i centrala Peru

Fågeln har tillfälligt påträffats på Bermuda, i Bahamas och i Antigua och Barbuda, medan den är utdöd i Guatemala och förekomsten i Colombia är oklar.

Birdlife International urskiljer underarten tuerosi som den egna arten "juníndvärgrall". Även salinasi-gruppen har föreslagits utgöra en egen art.

Levnadssätt 
Svart dvärgrall häckar i grunda salt- och sötvattensvåtmarker och översvämmade gräsmarker. Födan består av mycket små ryggradslösa djur (mindre än 1 cm långa) samt frön. Fågeln häckar mellan maj och augusti i USA, i juli i Panama, i Peru från slutet av torrperioden genom regnperioden och i Chile i november–december.

Status 
Internationella naturvårdsunionen IUCN bedömer hotstatus för tuerosi och övriga underarter var för sig. "Juníndvärgrallen" förekommer endast vid en enda sjö och populationen tros bestå av endast 600–1700 vuxna individer. Den antas dessutom minska kraftigt i antal. IUCN kategoriserar den därför som starkt hotad (EN).

Svart dvärgrall i övrigt har ett mycket stort utbredningsområde men en relativt liten världspopulation på endast 25 000–100 000 individer. Det sparsamma antalet sentida fynd tyder på att arten är synnerligen fåtalig och har försvunnit från ett antal tidigare lokaler. Arten hotas av miljögifter, torka, skogsbrand, sänkning av grundvattnet och jordbrukets expandering. Fram till 2019 kategoriserade internationella naturvårdsunionen arten som nära hotad, men har därefter höjd dess hotstatus rejält och anser numera att den är starkt hotad.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Rödvit dvärgrall

Rödvit dvärgrall (Laterallus leucopyrrhus) är en fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar.

Utseende och läte 
Rödvit dvärgrall är en liten (14–16 cm) rall med karakteristiskt utseende. Den har rostfärgat huvud, brunaktig rygg och vitt på strupe och bröst. På flankerna syns svartvit tvärbandning och benen är korallröda. Den saknar den mörka hjässan hos liknande rödsidig dvärgrall. Lätet beskrivs som ett gutturalt tjattrande.

Utseende och systematik 
Fågeln förekommer i sankmarker från sydöstra Brasilien till Uruguay, Paraguay och norra Argentina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktskap 
Genetiska studier från 2023 visar att rödvit dvärgrall är närmast släkt med den fåtaliga och lokalt förekommande arten rödhuvad dvärgrall (Laterallus xenopterus). Tillsammans utgör de en systergrupp till en klad med övervägande sydamerikanska rallar, med övriga arter i Laterallus, men även pärlrall (Micropygia schomburgkii), cayennerall (Rufirallus viridis) och rallarna i Coturnicops. Det innebär att antingen bör rödvit dvärgrall och rödhuvad dvärgrall placeras i ett eget släkte eller så expanderas Laterallus till att även inkludera övriga släkten. Inga taxonomiska förändringar har ännu implementerats av världslistorna.

Levnadssätt 
Rödvit dvärgrall hittas i våtmarker med högt och grovt gräs. Den är mycket svår att få syn på och avslöjas vanligen av sitt läte.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som livskraftig. Beståndsutvecklingen är dock oklar.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i neotropiska regionen
Rostsidig dvärgrall

Rostsidig dvärgrall (Laterallus levraudi) är en hotad fågel i familjen rallar som enbart förekommer i Venezuela. IUCN kategoriserar den som sårbar.

Utseende och läte 
Rostsidig dvärgrall är som namnet avslöjar en liten rall, med en kroppslängd på 14–18,5 cm. Ovansidan är mörkt olivbrun medan den är roströd på huvud, örontäckare, halssidorna och flankerna. Undersidan är vit. Tygeln är grå, näbben gröngul liksom benen och ögat är rött. Till skillnad från andra Laterallus-rallar i dess utbredningsområde saknar den bandning på flankerna och enfärgad rall är roströd även undertill. Lätet är vanligen ett tre till fem sekunder långt skallrande ljud.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer lokalt i våtmarker i norra Venezuela norr om Orinocofloden. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Sentida studier har visat att världspopulationen är bra mycket större än man tidigare trott. Ändå tros beståndet utgöras av färre än 2500 vuxna individer och den tros dessutom minska i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som sårbar.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Léonce Levraud, fransk diplomat som var bland annat konsul i Venezuela 1856-1857, men som också samlade in typexemplaret.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Venezuela
Rödsidig dvärgrall

Rödsidig dvärgrall (Laterallus melanophaius) är en fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar.

Utseende och läte 
Rödsidig dvärgrall är som namnet avslöjar en liten rall. Fjäderdräkten är olivbrun ovan med rostrött i ansiktet och på kroppssidorna. På flankerna och undergumpen syns kraftiga svartvita tvärband. Arten liknar rödvit dvärgrall, men denna har helt rostrött huvud utan mörkare hjässa. Lätet är en mycket utdragen explosiv drill.

Utbredning och systematik 
Rödsidig dvärgrall delas in i två underarter med följande utbredning:
 Laterallus melanophaius oenops – förekommer från tropiska sydöstra Colombia till östra Peru och det allra västligaste Brasilien
 Laterallus melanophaius melanophaius – förekommer från södra Venezuela till Guyana, Brasilien, Bolivia och norra Argentina

Levnadssätt 
Rödsidig dvärgrall hittas i fuktiga gräsmarker, vida våtmarker och ibland blöta betesfält. Den är ofta vanlig men vanligen svår att få syn på.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som livskraftig. Beståndsutvecklingen är dock oklar.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i neotropiska regionen
Koppardvärgrall

Koppardvärgrall (Laterallus ruber) är en centralamerikansk fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar. Den hittas i sötvattensvåtmarker från södra Mexiko söderut till nordvästra Costa Rica. Arten är fåtalig men anses inte vara hotad.

Kännetecken

Utseende 
Koppardvärgrallen är som namnet antyder liten, endast 14–16,5 centimeter. Den är huvudsakligen bjärt kastanjefärgad med blekare hake och buk, svartaktig krona och mörkgrå örontäckare. Näbben är svart, irisen röd och fötter och ben är olivgröna.

Läte 
Lätet är en explosiv fallande drill likt vitstrupig dvärgrall (Laterallus gularis), föregången av några dämpade pipande toner. Den spelar året runt, under häckningstid ofta och till och med mitt på dagen.

Ekologi 
Den förekommer i sötvattensvåtmarker som fuktiga fält, diken, träsk och vassbälten upp till 1 500 meters höjd. Arten häckar från juli till september i Honduras, i juli i Nicaragua. Den bygger ett kompakt vävt bo av gräs, löv och vass med en sidoingång. Däri lägger den tre till sex ägg. Det finns information om artens föda.

Utbredning och systematik 
Fågelns utbredningsområde sträcker sig över Centralamerikas lågland från södra Mexiko till nordvästra Costa Rica (norra Guanacaste). Tidigare har upp till tre underarter erkänts, men skillnader har visat sig bero på könsdimorfism. Den har även påträffats i Panama och är möjligen utdöd i Costa Rica.

Släktskap 
Genetiska studier visar att koppardvärgrallen är närmast släkt med artparet rödsidig dvärgrall (Laterallus melanophaius) och rostsidig dvärgrall (Laterallus levraudi).

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde, men en relativt liten världspopulation på färre än 50 000 individer vars utveckling dessutom är okänd. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser dock att den trots detta inte är hotad och placerar den därför i hotkategorin livskraftig (LC).

Referenser

Noter

Övriga källor
Taylor, Barry & Ber van Perlo (1998) Rails: A Guide to the Rails, Crakes, Gallinules and Coots of the World, Pica Press, Sussex.

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i neotropiska regionen
Galápagosdvärgrall

Galápagosdvärgrall (Laterallus spilonota) är en fågel i familjen rallar inom ordningen tran- och rallfåglar. Den förekommer endast i Galápagosöarna där den anses vara utrotningshotad.

Utseende och läten 
Galápagosdvärgrallen är en liten (15–16 cm) och mörk rall. Den är gråsvart på huvud, hals och bröst, brun ovan med små vita fläckar under häckningstid och mörkt gråbrun undersida med svartvitbandade undre stjärttäckare. Ögat är rött, näbben svart och benen bruna. Bland lätena hörs ett snabbt "chi-chi-chi-chirroo", en fallade drill och olika sorters skallrande, gnisslande, väsande och kacklande läten.

Utbredning och status 
Fågeln förekommer enbart på Galápagosöarna, på ett stort antal öar inklusive Pinta, Fernandina, Isabela, Santiago, Santa Cruz, Floreana och San Cristóbal, på den sistnämnda troligen dock utdöd.

Levnadssätt 
Galápagosdvärgrallen hittas i täta snår och annan undervegetation i fuktiga höglänta områden. Den verkar föredra områden med sötvattensdammar och undviker kortvuxen örtvegetation. Historiskt är den även känd från kustnära mangroveskogar, men har av okänd anledning övergivit dessa. Födan består mestadels av ryggradslösa djur och frön.

Status och hot 
Galápagosdvärgrallen har ett litet utbredningsområde och tros minska till följd av påverkan från invasiva växter och djur samt habitatförstörelse. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser den därför vara hotad och placerar den i hotkategorin sårbar. Världspopulationen uppskattas till mellan 3 300 och 6 700 vuxna individer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Rallar
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Galápagosöarna