kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Road Trip (film)

Road Trip är en amerikansk långfilm från 2000 i regi av Todd Phillips, med Breckin Meyer, Seann William Scott, Amy Smart och Paulo Costanzo i rollerna.

Handling 
Josh och Tiffany har varit ihop så länge de kan minnas. När de ska börja på college så visar det sig att de ska gå på två olika skolor och knappt kommer att träffa varandra framöver. Men Josh håller kontakten med henne genom att spela in egna filmer som han sen skickar till henne.

Under en fest är Josh otrogen med skolans snyggaste tjej Beth, och han filmar det för att kunna skryta för sina vänner. Av misstag råkar han skicka bandet till Tiffany, så han blir tvungen att åka dit och hämta bandet innan hon tittar på det.

Han tar med sig sina bästa vänner E.L, Kyle och Rubin och stjäl en buss. Sen börjar äventyret....

Rollista

Externa länkar

Filmer 2000
Amerikanska komedifilmer
Amerikanska äventyrsfilmer
Amerikanska ungdomsfilmer
Filmer från Dreamworks
Bertil Olsson

Sven Olof Bertil Olsson, född 14 december 1912 i Traryds församling, Kronobergs län, död 10 augusti 2002 i Västerleds församling, Stockholm, var en svensk generaldirektör.

Biografi 
Olsson blev filosofie kandidat i Lund 1935 och politices magister 1939. Han blev direktör för länsarbetsnämnden i Västerbottens län 1946, byrådirektör vid Arbetsmarknadsstyrelsen 1948, t.f. kansliråd på Socialdepartementet 1955, e.o. 1956 samt generaldirektör och chef för Arbetsmarknadsstyrelsen 1957–1972. 

Olsson var expert vid Internationella arbetsbyrån i Genève 1950–1952, Sveriges representant i Organization for European Economic Cooperations arbetskraftskommission 1953, ledamot av Nordiska arbetsmarknadsutskottet från 1954, ILO-kommissionen från 1957, ordförande för Institutet för arbetsmarknadsfrågor från 1966 och för Arbetsmedicinska institutet från 1966. Han var ordförande i Statsföretag AB 1973–1978. Bertil Olsson är begravd på Bromma kyrkogård.

Källor

 Olsson, Sven Olof Bertil på SvenskaGravar.se

Generaldirektörer för Arbetsmarknadsstyrelsen/Arbetsförmedlingen
Personer från Traryds socken
Gravsatta på Bromma kyrkogård
Födda 1912
Avlidna 2002
Män
Bertil Rehnberg

Klas Bertil Rehnberg, född 28 juni 1918 i Ljusne församling, Gävleborgs län, död 28 oktober 2013 i Maria Magdalena församling, Stockholm, var en svensk ämbetsman.

Biografi 
Rehnberg avlade socionomexamen 1944, anställdes samma år vid Arbetsmarknadsstyrelsen, blev byrådirektör där 1956, avdelningschef 1965, överdirektör 1967 och generaldirektör för Arbetsmarknadsverket 1973–1983. 

Rehnberg var styrelseledamot i Skolöverstyrelsen samt sekreterare och ledamot i ett flertal utredningar, bland annat huvudsekreterare i 1960 års arbetsmarknadsutredning. Han anlitades ofta till olika medlingskommissioner på arbetsmarknaden och var ordförande i den så kallade "Rehnbergkommissionen" 1990–1991. Bertil Rehnberg är begravd på Uppsala gamla kyrkogård.

Referenser

Noter

Källor 

 Rehnberg, Klas Bertil på SvenskaGravar.se

Litteratur
Rehnberg, Bertil (1999) Till arbetsmarknadens förfogande. Stockholm: Hjalmarson & Högberg.

Generaldirektörer för Arbetsmarknadsstyrelsen/Arbetsförmedlingen
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Personer från Söderala socken
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1918
Avlidna 2013
Män
Sorcerer

Sorcerer är ett musikalbum av Miles Davis andra kvintett som lanserades 1967 på Columbia. Skivans sista spår spelades in redan 1962, och från kvintetten som spelar på resten av albumet är det endast Wayne Shorter som medverkar på det spåret. På skivomslaget är det en bild av skådespelerskan Cicely Tyson. Skivan domineras av Wayne Shorters kompositioner och Davis själv har inte med någon egen komposition.

Låtlista
Låatarna är skrivna av Wayne Shorter om inget annat anges.
Prince of Darkness – 6:27
Pee Wee (Tony Williams) – 4:49
Masqualero – 8:53
The Sorcerer (Herbie Hancock) – 5:10
Limbo – 7:13
Vonetta – 5:36
Nothing Like You (Bob Dorough/Fran Landesman) – 1:55

Medverkande

Spår 1–6 (inspelade 1967)
Miles Davis – trumpet
Wayne Shorter – tenorsaxofon
Herbie Hancock – piano
Ron Carter – bas
Tony Williams – trummor

Spår 7 (inspelat 1962)
Miles Davis – trumpet
Wayne Shorter – tenorsaxofon
Bob Dorough – sång
Frank Rehak – trombon
Paul Chambers – bas
Jimmy Cobb – trummor
Willie Bobo (William Correa) – bongotrummor

Listplaceringar
Billboard Jazz Albums, USA: #16

Källor

Musikalbum 1967
Album av Miles Davis
Max Steiner

Maximilian Raoul "Max" Steiner, född 10 maj 1888 i Wien, död 28 december 1971 i Los Angeles, Kalifornien, var en österrikiskfödd amerikansk kompositör och dirigent inom film och teater. Han var en av de första filmkompositörerna, och ofta omtalad som "fadern till filmmusiken". Tillsammans med andra kompositörer som Franz Waxman, Erich Wolfgang Korngold, Alfred Newman och Miklós Rózsa, spelade Steiner en stor roll i traditionen kring musikskapandet inom filmen.

Steiner komponerade hundratals musikstycken till filmer, bland andra Angivaren (1935), Under nya stjärnor (1942), och Osynliga länkar (1944), för vilka han vann Oscars. Totalt var han nominerad till Oscars 26 gånger vilket är rekord för en kompositör och endast har slagits av Alfred Newman och John Williams.

Steiner var en av de mest kända kompositörer i Hollywood och betraktas allmänt idag som den främsta filmmusik-kompositören under filmhistorien. Han samarbetade ofta med kända regissörer som John Ford och William Wyler. Förutom hans oscarsbelönade filmmusik skrev han även musik till filmer som King Kong (1933), Unga kvinnor (1933), Skandalen kring Julie (1938), Casablanca (1942) och Borta med vinden (1939).

AFI
American Film Institute rankade Steiners musik i Borta med vinden och King Kong som nummer två och tretton i deras lista "100 år av filmmusik". Den övriga av hans filmmusik som var nominerad var från filmerna:
Don Juans äventyr (1948)
Casablanca (1942)
Seger i mörkret (1939)
Angivaren (1935)
Skandalen kring Julie (1938)
Våld i mörker (1948)
Under nya stjärnor (1942)
Sista sommarlovet (1959)
Sierra Madres skatt (1948)

Referenser

Noter

Externa länkar

Österrikiska kompositörer
Amerikanska filmmusikkompositörer
Födda 1888
Avlidna 1971
Män
Oscar
Musiker från Wien
Valenciabukten

Valenciabukten (spanska: Golfo de Valencia), ibland Levantebukten, är en bukt längs den spanska östkusten i Medelhavet. Den sträcker sig från Cap de la Nau i söder, medan den nordliga punkten är oklar. Vissa anser att det är Cap Vinaròs, medan andra anser att det är Cap de Tortosa i Ebros delta. Bukten korsas av nollmeridianen.

Se även 
 Costa Blanca
 Costa del Azahar
 Levante, Spanien
 Valencia

Referenser 

Bukter i regionen Valencia
Bukter i Medelhavet
Wilbour-papyrusen

Wilbour-papyrusen (P. Wilbour) är ett papyrusfynd från forntidens Egypten och innehåller den äldsta bevarade fastighetsförteckningen. Manuskriptet dateras till cirka 1140-talet f.Kr. och förvaras idag på Brooklyn Museum i New York.

Manuskriptet
Wilbour-papyrusen är endast en fragmenterad papyrusrulle men ett av de mest omfattande bevarade papyrusmanuskript, hela rullens storlek är cirka 1000 × 42 cm. Texten omfattar två delar: Text A med cirka 4 500 rader fördelade på 102 kolumner och text B med cirka 723 rader fördelade på 25 ark.

Manuskriptet är en fastighetsförteckning över områden i Mellersta Egypten. Området sträcker sig från trakten kring Crocodilopolis (dagens Medinet el-Fayyum) i nome Noret-Pehu till Minya (dagens Al-Minya) i nome Meh-Mahetch. Texten visar att rikets mark och ekonomi till stor del kontrollerades av prästerskapet i Amontemplen.

Texten på rectosidan (Text A) redovisar åkrar efter yta och under vilket tempel runt Thebe, Heliopolis och Memfis dessa lydde. Bedömningar är baserade på spannmålsproduktion och syftar tydligt på skatteindrivning. Åkrarna presenteras i två olika kategorier, dels där de kringliggande templen själva var ansvariga och dels där den verkliga innehavaren var ansvarig. Den senare kategorin är historiskt av större värde eftersom det där nämns en rad olika personer med namn, titel och yrke.

Beskattningsbara tillgångar var främst spannmål och kött men även tillverkade produkter som matolja, öl och andra varor.

Enligt manuskriptet var den uppskattade produktionen för en åker i låglandet cirka 10 khar (cirka 80 liter), cirka 7,5 khar på lite högre belägen mark och cirka 5 khar på de högst belägna åkrar. Skatteavgiften låg på cirka 1,5 khar (20 %) av det odlade sädesslaget.

Texten på versosidan (Text B) behandlar uteslutande ett slags mark som kallas khato-mark där äganderätten hade återgått till farao eller skulle utarrenderas av denne. 

Texten är skriven i hieratisk skrift och manuskriptet dateras till Nya riket år 1142 f. Kr. under Egyptens tjugonde dynasti kring det 4.e året av Ramses Vs regeringstid.

Historia
Det är inte känt när papyrusrullen upptäcktes. Det överlämnades av en lokal handlare från Luxor till Egyptiska museet i Kairo 1928 eller 1929. Där köptes det tillsammans med flera andra papyri av representanter för Brooklyns museum genom medel från en fond donerad av Charles Edwin Wilbour. Manuskriptet ger en god inblick i förvaltningens struktur i forntida Egypten.

1941 publicerade brittiske Alan Henderson Gardiner den första kompletta översättningen i boken "The Wilbour papyrus".

1970 publicerade franske Bernadette Menu en beskrivning i boken "Le régime juridique des terres et du personnel attaché à la terre dans le Papyrus Wilbour".

Manuskriptens arkivnummer på Brooklyn Museum är 34.5596-2 till 28.

Referenser

Litteratur

Noter

Externa länkar
 Om Wilbour-papyrusen
 Bilder på Wilbour-papyrusen

Ekonomisk historia
Forntidens Egypten
Handskrifter
Papyrus
Könscellsdonation

Könscellsdonation kan syfta på:

Äggdonation –  proceduren då en kvinna donerar ett eller flera ägg till ett par som inte på egen hand lyckats få barn
Spermadonation – frivillig donation av sperma till ett reproduktionscentrum
Skarpsås

Skarpsås är en sås som består av kokt och rå äggula, senap, lätt vispad grädde eller gräddfil samt vinäger. Ibland smaksätts såsen med till exempel dill, gräslök eller andra örtkryddor.

Skarpsås serveras kall, i synnerhet tillsammans med lax, sill eller annan fisk, men den serveras också till rökt eller rimmat kött eller till sallader.

Externa länkar
 Coop
 Dagens Nyheter

Såser
Nathan Söderbloms ungdomsfond i Trönö

Nathan Söderbloms ungdomsfond har till syfte i första hand att främja ungdomars utveckling och hembygdsvården i Trönö.

Fonden bildades 1999 av föreningen Söderblomspelet i Trönö.

Följande personer har under årens lopp tilldelats stipendiet:
Kersti Stefansson, Söderala, år 2000
Anna-Maja Persson, Trönö, år 2002
Karin och Kristina Elfversson, Bergvik, år 2003
Angelica Thelin, Trönö, år 2005
Peter Mörlin, Norrala, år 2007
Johannes Bergfeldt, Trönö år 2009.

Gåvor tas emot och kan sättas in på plusgiro 86 77 32 - 0 BANKGIRO: 5644-1678 
Information: Nathan Söderbloms ungdomsfond, Jan-Eric Berger, Box 96, 826 08 Trönödal.

Stipendiefonder

Priser och utmärkelser instiftade 1999
Jererouks basilika

Jererouks basilika (ibland Jererojk eller Ererouk) är en kyrkobyggnad från 300- och 400-talet i staden Anipemza i provinsen Sjirak, Armenien, 8 km sydost om den forntida Armeniska huvudstaden Ani.

Basilikan är en av de tidigaste kristna monumentala byggnaderna i Armenien, den främsta orsaken till att den satts upp på Armeniens förhandslista (tentativa lista) över framtida världsarvsnomineringar. Kyrkan tros vara från 400-talet, möjligen från senare delen av 300-talet och är idag i ett mycket dåligt skick.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Armenian Architectural Studies 
 Rensselaer Digital Collections: Photos of Yererouk 

Tentativa världsarv i Armenien
Kyrkobyggnader i Armenien
George Brent

George Brent, född 15 mars 1899 i Ballinasloe i County Galway, Irland, död  26 maj 1979 i Solana Beach i San Diego County, Kalifornien, var en  irländsk-amerikansk filmskådespelare.

Karrlär
Brent flyttade till USA i vuxen ålder. På 30-talet var han med i sin första film och skrev kontrakt med Warner Bros.. Han blev en framgångsrik huvudrollsinnehavare under 30- och 40-talet. Han var bland annat Bette Davis vanligaste manliga motspelare, de medverkade i totalt tretton filmer tillsammans däribland Skandalen kring Julie (1938) och Seger i mörkret (1939). Brent spelade även emot Ruby Keeler i 42nd Street (1933), Greta Garbo i Den brokiga vävnaden (1934) samt Madeleine Carroll, Jean Arthur, Myrna Loy, Merle Oberon, Ann Sheridan, Joan Fontaine, Barbara Stanwyck, Lucille Ball och Yvonne De Carlo i diverse filmer, främst i romantiska komedier och B-filmer.

Han har två stjärnor på Hollywood Walk of Fame, en för film vid 1709 Vine Street och en för television vid 1612 Vine Street.

Privatliv
Brent, känd som en kvinnokarl i Hollywood sågs tillsammans med bland annat Greta Garbo, Olivia de Havilland, Loretta Young och Bette Davis. Han var gift fyra gånger: Ruth Chatterton (1932–1934), Constance Worth (1937) och Ann Sheridan (1942–1943). Hans sista äktenskap var med Janet Michaels, en fd modell och kläddesigner, de varade 27 år fram till hans död 1974. Tillsammans hade de två barn, en son och en dotter.

Filmografi (i urval)

Noter

Irländska skådespelare under 1900-talet
Födda 1899
Avlidna 1979
Män
Reine Jönsson

Ulf Reine Jönsson, född 27 februari 1960 i Näsum, Skåne, är en svensk tonsättare.

Biografi
Under ungdomsåren gav Reine Jönsson en serie uppmärksammade konserter på Kristianstads konserthus, då han tillsammans med en annan ung Kristianstadstonsättare, Björn Larsson, arrangerade konserterna "Unga spelar musik av unga" åren 1979-1981.

Under dessa år (1979-80) studerade Jönsson musikvetenskap i Lund innan han 1981 började på Musikhögskolan i Stockholm. Åren 1981-85 gick han musikerlinjen med inriktning arrangering och komposition. 1986-90 fortsatte han sina studier med påbyggnadsutbildning i komposition. Under åren på musikhögskolan studerade han bland annat för Sven-David Sandström, Daniel Börtz och Anders Eliasson.

Jönsson har över 60 opus på sin verklista, som innehåller stycken för allt ifrån soloinstrument till stor orkester, elektronisk musik samt ett antal operor. Sommaren 2004 uppmärksammades operan Cecilia och apkungen, en opera utan sångtexter, beställd och uruppförd på Drottningholms slottsteater väckte stort publikintresse och är även visad på  SVT. Hans musik är  skenbart enkel med ett tydligt melodiskt inslag, men med en rytmisk pregnans och sofistikerad kontrapunkt. Man kan ana österländska influenser, även om det också finns ett genuint skandinaviskt tonspråk och klanger.

Verkförteckning (urval) 
Expression 1979 (Improvisatoriskt stycke skrivet tillsammans med Björn Larsson.
Låt för stråkar 1980 (För stråkkvartett, beställning inför Regionmusikens 10-årsjubileum)
Fire in the sky 1984 (Elektroakustisk musik) 
Nagel som rispar i muren 1985 (Stråkkvartett)
Ngo’ Krov: När Gamlenallen och Knasiga Laban resonerar om livet 1986 (blandad kör)
A kiss is just a kiss  1985 (Orkesterstycke)
Tusen kyssar 1989 (För fyra mansröster)
En knapp i fickan 1990 (Stråkkvartett)
En symfoni 1990 (Orkester) 
Om att cykla 1992 (Kammarorkester) 
Liv och död 1994 (Kammarorkester)
Gunsmoke in Utopia III 1995 (Opera för Malmö Opera)
Om hjärnan 1999 (Orkesterverk)
Strändernas svall 2001 (Opera i tre akter. Beställningsverk för Vadstena-Akademien).
En tråd i väven 2002 (Orkesterverk. Beställningsverk för Malmö Symfoniorkester)
Cecilia och apkungen 2004 (Opera i två akter. Beställningsverk för Drottningholms slottsteater - inspelad av SVT)
En sorts barnatro 2004 (alt, violin, violoncello, piano forte)
Light, shadows... blue 2004 (gitarr)
Hamlets aftonbön 2005 (En världslig kantat för soloröst, piano forte, violin, violoncello)
Himmlen ... vänta! 2006 (orkester)
Att glänsa 2007 (orkester, alt)
Aqua 2008 (För 6 musiker med äldre tiders instrumentation)
Vaggvisa 2009 (Sopransaxofon, gitarr)
Vindögon (wind-eyes, windows) 2009 (gitarr, piano)
Hamlet 2010 (Opera i två akter. Beställningsverk för Kungliga Operan)
Miraklet i Mare Balticum 2014 (Kammaropera för Musik i Syd/Malmö Opera, skriven för Ensemble Mare Balticums ålderdomliga instrument)

Källor

Noter

Webbkällor

Reine Jönssons webbplats
Kompositörsprogrammet Tonsatt

Svenska klassiska kompositörer under 1900-talet
Svenska klassiska kompositörer under 2000-talet
Födda 1960
Män
Levande personer
Personer från Näsums socken
Rävsaxen (roman)

Rävsaxen (1978) av Kennet Ahl, är den tredje boken skriven av denna pseudonym. 

Boken kan ses som ett mellanspel i trilogin som aldrig fullgjordes: Grundbulten (1974) och Lyftet (1976) var Ahls första böcker i en tänkt trilogi – men där den tredje boken i serien, vilken skulle heta Intressanterna, aldrig utkom. Istället utkom alltså Rävsaxen, som ett slags mellanspel inom trilogins ramar. I bokens periferi känns de karaktärer igen som syntes i Grundbulten och Lyftet. Rävsaxen är Ahls mest samhällskritiska alster om man ser till den övergripande och allvarliga historien som berättas i boken. Stora strukturella problem behandlas, som miljöförstöring, orättvisor, och administrationens avigsidor.

Berättelsen handlar framför allt om mordkonstapeln Lindströms förehavanden – kallad kuratorn, p.g.a. sin imponerande förmåga till att få människor att bekänna sin situation inför polisen – och dennas svindel i det korrumperande, kapitalistiska Sverige. Konstapeln dras in i handlingen angående ett bestialiskt mord på starke mannen, företags- och finansmannen Sigge Oskarson, kallad S.O. Det visar sig att Lindström är en av väldigt få kompetenta polismän i en vindlande byråkratiserad svensk polis, där kuratorn står relativt ensam i sin kamp för att utföra sitt arbetes plikter. Medan S.O.:s "fina arbete" för demokratin och det svenska samhället allt mer avslöjas, blir Lindströms samvete alltmer ansträngt. Författarens analys av Sverige blir allt mer mångbottnad och hiskelig.

Källor

Svenska romaner
Skönlitteratur 1978
Karl-Gustaf Hjort

Karl-Gustaf Magnus Hjort, född 24 juli 1892 i Stockholm, död 24 mars 1972 i Täby församling, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör och generaldirektör.

Hjort utexaminerades från Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm 1917, var biträdande ingenjör vid mellersta Väg- och vattenbyggnadsdistriktet 1917–1929, vägkonsulent i Kalmar län 1929–1930 och vägingenjör där 1930–1933.  Han blev byråchef i Kommunikationsdepartementet 1933, överdirektör i Väg- och vattenbyggnadsstyrelsen 1943 och var generaldirektör där 1949–1957. Han invaldes som ledamot av Krigsvetenskapsakademien 1951. Hjort är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor

 Hjort, Carl Gustaf Magnus på SvenskaGravar.se

Svenska väg- och vattenbyggnadsingenjörer
Svenska generaldirektörer
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Ingenjörer från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1892
Avlidna 1972
Män
Nils Bolinder

Nils Leonard Bolinder, född 14 juni 1884 i Håtuna församling, Uppsala län, död 18 augusti 1961, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör och generaldirektör.

Bolinder utexaminerades från Kungliga Tekniska högskolan 1906, blev löjtnant vid Väg- och vattenbyggnadskåren 1913 och överste 1934. Han var ingenjör vid Brokonstruktionsbyrån 1911–1915, biträdande ingenjör i Väg- och vattenbyggnadsstyrelsen 1915, byråingenjör 1916–1924, tekniskt sakkunnig i vägfrågor hos länsstyrelsen i Gävleborgs län 1924–1928, extra byråchef på Kommunikationsdepartementet 1928–1933, överdirektör och chef för Väg- och vattenbyggnadsstyrelsen 1933–1937 (tillika tillförordnad chef för Väg- och vattenbyggnadskåren 1933–1934) samt generaldirektör för nämnda styrelse 1937–1949.

Bolinder var även lärare i byggnadsmekanik vid Tekniska skolan 1912–1924, delägare och medarbetare i konsultfirmorna Brokonstruktionsbyrån och Fabriksbyggnadsbyrån 1915–1923, redaktör för Teknisk Tidskrifts avdelning för väg- och vattenbyggnadskonst 1921–1923, ordförande i Svenska väginstitutets direktion 1933–1949, ordförande i direktionen för Statens geotekniska institut 1944–1947, ledamot och sakkunnig i ett flertal kommittéer och utredningar. Han invaldes som ledamot av Krigsvetenskapsakademien 1938. Han blev kommendör med stora korset av Nordstjärneorden 1947.

Källor

Officerare i Väg- och vattenbyggnadskåren
Svenska generaldirektörer
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Personer från Håtuna socken
Födda 1884
Avlidna 1961
Män
9K31 Strela-1

9K31 Strela-1 (ryska: 9К31 Стрела́-1 (pil), NATO-rapporteringsnamn SA-9 Gaskin) var ett sovjetiskt luftvärnsrobotsystem.

Konstruktion
9K31 Strela-1 utvecklades parallellt med 9K32 Strela-2 under 1960-talet. Strela-1 var en tyngre och kraftigare robot och var för otymplig för att användas buret. Därför utvecklades det i stället mot ett fordonsburet system baserat på pansarbilen BRDM-2. Det modifierade fordonet som fick beteckningen 9P31 hade i stället för ett torn med en tung kulspruta en vridbar piedestal med plats för fyra 9M31-robotar i avfyringstuber. Skytten sitter på samma plats som i en BRDM-2 och har ett fönster i piedestalens bas som han kan se ut genom.

Systemet hade ingen radar, men fordonen kunde förses med 9S16 (NATO-namn: Flat Box) passiv radarspaningsutrustning som kunde pejla in riktningen till en flygburen radar. Det vanliga var att ett fordon i en pluton om fyra fordon var utrustad med radarpejl. En pluton 9K31 Strela-1 bildade tillsammans en pluton om fyra ZSU-23-4 Sjilka en luftvärnstropp som svarade för luftförsvaret på regements-nivå.

Roboten 9M31 drevs av en enstegs raketmotor som tändes efter att roboten skjutits ut ur avfyringstuben av en drivladdning.

Målsökaren var en ovanlig konstruktion med sensorelement av blysulfid utan kylning. Sådana sensorelement kan bara detektera infraröd strålning med kortare våglängd än 2 μm vilket normalt bara utstrålas av föremål som är flera hundra grader varma. Men målsökaren i 9M31 utnyttjade det faktum att himlen har en jämn bakgrundsstrålning i det känsliga spektrumet. Målsökaren var därför programmerad att söka sig till den mörka fläck där målet skymmer himlen, en metod som kallas fotokontrastmålsökning. Det gjorde att den inte var tvingad att anfalla målet bakifrån för att söka sig mot den varma jetflamman. Det gjorde också att roboten var okänslig för motmedel som facklor, men det innebar också nackdelar som att roboten var otillförlitlig mot mål som flög nära horisonten, mål nära solen eller vid fläckvis molntäcke.

Källor
SA-9 GASKIN 9K31 Strela-1 Federation of American Scientists

Sovjetisk krigsmateriel under kalla kriget
Sovjetiska luftvärnsrobotsystem
Afri-Ski

Afri-Ski är en skidort i Lesotho. Skidorten ligger 3322 meter över havet i Malotibergen, 4,5 timmars bilresa från Johannesburg. Det är den enda skidorten i Lesotho. Det finns även skidorter i grannlandet Sydafrika, så som Tiffindell Ski Resort.

Vintersportorter i Lesotho
Lokomotivångaren Svanen

Lokomotivångaren Svanen var en blandning av ångslup och ånglok, vilken trafikerade Viskan och Öresjö 1891-92. Jungfruresan gjordes 19 september 1891. Det var således en flod- och insjöbåt som drevs med en ångmaskin och samtidigt var utrustad med järnvägshjul för att ta sig fram på land. Hjulen användes då båten passerade Ålgårdsfallet på räls. Den unika farkosten konstruerades av Carl Jacob Magnell som vid denna tid var lektor vid Tekniska Elementarskolan i Borås. Ångaren ägdes av Borås Ångslups AB där konstruktören också var delägare.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Webbkällor
 Lokomotivångaren Svanen 28 december 2013.

 
Svenska ånglok
Enskilda lok
Historiska svenska ångfartyg
Historiska svenska passagerarfartyg
Kultur i Borås
Amfibiefordon
Teknikhistoria
Enskilda fordon