kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
'03 Bonnie & Clyde

'03 Bonnie & Clyde är en sång med Jay-Z tillsammans med popsångerskan Beyonce Knowles. Den innehar element från 2Pacs sång "Me and My Girlfriend" och "If I Was Your Girlfriend" av Prince. "03 Bonnie & Clyde" skrevs av Kanye West för Jays sjunde studioalbum The Blueprint²: The Gift & the Curse. Låtens titel är en referens till rånarparet Bonnie och Clyde.

Sången släpptes som singel under 2002 och klättrade till en 4:e plats på USA:s singellista Billboard Hot 100 vilket följaktligen gjorde den till Jay-Z:s andra topptio-singel och Beyonces första topptio-singel som soloartist. Den klättrade också till en andra plats i England. 

Sången orsakade stor konflikt mellan Jay-Z och R&B-divan Toni Braxton då Braxton hävdade att sången kopierade hennes idé "Me and My Boyfriend" från hennes album More Than a Woman (2002).

Konflikt med Toni Braxton 
Den 19 november 2002 (en vecka efter Jay-Zs singelrelease) släppte Toni Braxton sitt fjärde studioalbum More Than a Woman som innehöll "Me and My Boyfriend" där samma sampling av Tupac användes som i Jay-Zs låt. Rasande anklagade Braxton, Jay-Z för att ha stulit hennes idé med en remake av Tupacs sång; "Jay-Z och Beyoncé jävlas med min ekonomi. Dom försöker stjäla min grej." sade Braxton i en radiointervju och anklagade även Jay-Z och producenten Kanye West för att ha förhindrat inkomster till hennes barns universitets kapital. Braxton fortsatte; "Det har aldrig varit något drama mellan mig och Beyonce. Jay-Z har försökt nå mig, så jag måste ge tummarna upp för att han i alla fall har försökt vara en man om saken. Vi ska ha ett möte om det här."

Format och innehållsförteckningar 
Australisk EP

 "'03 Bonnie & Clyde" (Radio Edit) - 3:27
 "'03 Bonnie & Clyde" (Explicit) - 3:26
 "U Don't Know (Remix) (Jay-Z & M.O.P.) - 4:28

UK singel

 "'03 Bonnie & Clyde" (Radio Edit) - 3:28
 "U Don't Know (Remix) - 4:27
 "'03 Bonnie & Clyde" (Instrumental) - 3:27

Listor

Se även 

 Jay-Z
 Toni Braxton
 Kanye West
 Beyonce Knowles

Referenser 

Musiksinglar 2002
Demokratiska republiken Ungern

Demokratiska republiken Ungern bildades genom en revolt som påbörjades i Budapest den 31 oktober 1918. Officiellt proklamerades republiken den 16 november 1918  och dess första president blev Mihály Károlyi. Detta blev startpunkten för ett Ungern som för första gången på 500 år var självständigt från Habsburgmonarkin. 

En ytterligare vänsterrevolt den 21 mars 1919 innebar slutet på republiken och skapandet av en ny stat, den ungerska rådsrepubliken.

Källor 

 Richard Overy. History of the 20th century, The Times, Mapping History. London, 2003
 Peter Rokai; Zoltan Đere; Tibor Pal; Aleksandar Kasaš. Istorija Mađara. Beograd, 2002
 András Siklós. Revolution in Hungary and the Dissolution of the Multinational State. 1918. Studia Historica. Vol. 189. Academiae Scientiarum Hungaricae. Budapest, 1988
 Karta över Demokratiska republiken Ungern

Historiska länder och riken i Centraleuropa
Stater och territorier bildade 1918
Stater och territorier upplösta 1919
Ungern under 1900-talet
Vårkumla kyrka

Vårkumla kyrka är en kyrkobyggnad i Kinneveds församling (före 2002 Vårkumla församling) i Skara stift. Den ligger i sydvästra delen av Falköpings kommun.

Kyrkobyggnad
Kyrkan uppfördes i huvudsak under åren 1135-1250. Den har klockstapel och ett rakt avslutande kor i öster. Vapenhuset i söder liksom sakristian i norr har tillkommit senare. Kyrkorummets kryssvalv och långhusets målningar är senmedeltida, sannolikt från 1400-talet. Målningen i koret anses vara från 1600-talet.

Inventarier
En tronande madonnaskulptur från mitten av 1200-talet utförd i ek. Höjd 122 cm.    
Fyra helgonfigurer som suttit i ett altarskåp från slutet av 1400-talet. 
På altaret står en malmljusstake från 1700-talet.

Gravstenar 
Vid kyrkan finns flera bevarade medeltida gravstenar. Två är försedda med runskrift och den mest välbevarade - Vg 139 - står uppställd vid kyrkans södra vägg.

Exteriörbilder

Interiörbilder

Referenser

Externa länkar
Bengans historiska sidor - Vårkumla kyrka
Vårkumla.se

Kyrkobyggnader i Falköpings kommun
Kyrkobyggnader i Skara stift
Kyrkobyggnader invigda under 1100-talet
Medeltida kyrkobyggnader i Sverige
Trubbstjärtat långebarn

Trubbstjärtat långebarn (Leptoclinus maculatus) är en ålliknande bottenfisk som tillhör familjen tångsnärtefiskar.

Utseende 
En långsträckt, ålliknande fisk med små fjäll, baktill trubbig, endast svagt konvex stjärtfena, relativt lång analfena (halva kroppens längd) och ännu längre ryggfena. Kroppen är brungul med mörkare bruna fläckar. Som mest blir den 20 cm lång.

Vanor 
Det trubbstjärtade långebarnet lever på mjukbottnar (sand, grus, dy) vid ett djup av 20 till 400 m, dock vanligen under 200 m. Arten livnär sig på kräftdjur och havsborstmaskar.

Fortplantning 
Arten leker under vintern på grunt vatten då honan kan lägga upptill 1 000 ägg på bottnen, som kläcks efter 4 till 6 veckor.

Utbredning 
Det trubbstjärtade långebarnet är en övervägande arktisk fisk som finns i Nordatlanten från Skagerack och norrut längs norska kusten till Spetsbergen och Murmansk, vidare västerut till Island, Grönland och Nordamerika (arktiska Nordamerika till Labradorhalvön). Den finns även i Stilla havet (norra Japanska havet, Aleuterna till delstaten Washington i USA). Den besöker regelbundet Bohuslän, men fortplantar sig inte där.

Referenser 

Abborrartade fiskar
Theodor Birt

Theodor Birt, född 22 mars 1852 i Wandsbek (numera en stadsdel i Hamburg), död 28 januari 1933 i Marburg, var en tysk klassisk filolog.

Birt studerade i Leipzig och Bonn samt blev 1878 privatdocent, 1882 extra ordinarie och 1886 ordinarie professor i klassisk filologi vid Marburgs universitet, en befattning vilken han lämnade 1900. Birt författade även ett antal skönlitterära arbeten, utgivna under pseudonymen "Beatus rhenanus", såsom Meister Martin und seine Gesellen (1894), König Agis (1895), Das Idyll von Capri (1898), Die Silvesternacht (1900) och Gedichte (1904).

Hans främsta vetenskapliga arbeten är Das antike Buchwesen in seinem Verhältnis zur Literatur (1882), Zwei politische Satiren des alten Rom (1888), Die erste kritische Ausgabe des Claudian (1892), Eine römische Literatur Geschichte in fünf Stunden (1894), Sprach man avrum oder aurum? (1897), Der hiat bei Plautus und die lateinische Aspiration bis zum 10. Jahrh. n. Chr. (1901), Griechische Erinnerungen eines Reisenden (1902), Kritik und Hermeneutik (1913), Römische Charakterköpfe (1913, svensk översättning samma år), samt Die Germanen (1917).

Källor 

Svensk uppslagsbok, Malmö 1939

Noter

Tyska klassiska filologer
Tyska professorer
Personer verksamma vid Marburgs universitet
Tyska romanförfattare
Tyskspråkiga romanförfattare
Tyska poeter under 1800-talet
Tyska poeter under 1900-talet
Tyskspråkiga poeter
Tyska dramatiker under 1800-talet
Tyska dramatiker under 1900-talet
Tyskspråkiga dramatiker
Tyska filologer under 1800-talet
Tyska filologer under 1900-talet
Tyska författare under 1800-talet
Tyska författare under 1900-talet
Alumner från Leipzigs universitet
Alumner från Bonns universitet
Personer från Hamburg
Födda 1852
Avlidna 1933
Män
Ugglan
Svensk uppslagsbok
Gelasius Dobner

Job (eller Jakob) Felix Dobner, kallad Gelasius a Sancta Catharina, född 30 maj 1719 i Prag, död 24 maj 1790, var en böhmisk romersk-katolsk präst tillhörande piaristorden och historiker.

Dobner var en av grundläggarna av den historiska slavistiken genom sina för sin tid märkliga undersökningar rörande slavernas, särskilt tjeckernas, forntid. Bland hans många, på latin eller tyska författade skrifter märks Monumenta historica Bohemiæ nusquam antehac edita (sex band, 1764–86), Kritische Abhandlung von den Gränzen Altmährens (1784), Ueber die Einführung des Christenthums in Böhmen (1786) och Registrum diplomaticum Bohemiæ et Moraviæ. Han skrev även avhandlingar om det kyrilliska alfabetet, Kyrillos och Methodios samt genealogiska studier.

En del av Dobners intressanta korrespondens med bland andra Josef Dobrovský utgavs av statsarkivarien Rosenthal och Jos. Fiedler (i "Slavische Bibliothek", 1858). Biografi av Dobrovský i "Böhmische Gesellschaft" (1795), där Dobner själv publicerade tolv avhandlingar 1775–88.

Källor

Tjeckiska romersk-katolska präster
Piarister
Tjeckiska historiker
Tjeckiska slavister
Genealoger
Personer i Böhmen under 1700-talet
Personer från Prag
Födda 1719
Avlidna 1790
Män
Ugglan
BR 52

BR 52 var ett tyskt ånglok som tillverkades i stora serier under andra världskriget. Det var det mest producerade av de Kriegslokomotive som användes av Deutsche Reichsbahn. BR 52 var en vidareutveckling av det förkrigstida BR 50 där man hade minskat antalet delar och andelen dyrbara material för att snabba upp produktionen. Loken var konstruerade för att tåla de kalla vintrarna på östfronten bättre än de tyska förkrigsloken som haft så stora och förödande problem under vintern 1941-42. Lokomotivet konstruerades under ledning av Deutsche Reichsbahns chefskonstruktör Reichsbahnoberrat Richard Paul Wagner

Tillverkning 
Totalt kom 6719 lok att tillverkas varav mer än 6300 stycken innan Tysklands kapitulation, av sjutton olika tillverkare. För att samordna produktionen så kom de tyska tillverkarna att ställas under kontroll från Gemeinschaft Grossdeutscher Lokomotivhersteller som i sin tur var en del av Hauptausschuss Schienenfahrzeuge som grundades 1942.

Användning i andra länder 
100 stycken byggdes för den Rumänska statsjärnvägen
74 lokomotiv sändes till Norge under den tyska ockupationen, dessa behölls efter kriget som krigsskadestånd. Ett av dessa exemplar är bevarat och håller på att restaureras på Norsk Jernbanemuseum.

Externa länkar 

Tyska ånglok
Mario Evaristo

Mario Evaristo, född den 10 december 1908 och död den 30 april 1993 var en argentinsk fotbollsspelare. Han var med i Argentinas trupp till VM 1930 i Uruguay där de slutade på en andra plats efter en finalförlust mot hemmanationen Uruguay. Han döptes som Marino Evaristo, men bytte senare namn till Mario. Han hade även en bror, Juan Evaristo, som spelade i det argentinska landslaget under samma tid och de deltog tillsammans i VM 1930 som det första brödraparet i VM.

Karriär

Klubbkarriär
Evaristo började sin karriär i Sportivo Barracas, men bytte sedan till den argentinska storklubben CA Boca Juniors där han blev kvar i fem år. Han hann med att spela mer än hundra matcher för Boca Juniors innan han bytte klubb igen. Efter Boca spelade han två korta sejourer i Sportivo Barracas och CA Independiente innan han 1935 flyttade till Europa och Italien där han spelade ett år i Genoa CFC innan han flyttade vidare till Frankrike där han spelade två år i FC Antibes och ett år i OGC Nice.

Landslagskarriär
Evaristo spelade nio matcher för det argentinska landslaget mellan 1929 och 1930. Han var med när Argentina vann Sydamerikanska mästerskapet 1929 där han spelade alla tre matcherna och gjorde två mål. Han deltog även i Argentinas trupp till VM 1930 där han spelade två av gruppspelsmatcherna mot Frankrike och Chile. I matchen mot Chile gjorde han det sista målet i Argentinas seger med 3-1. Han spelade även i semifinalen mot USA som Argentina vann med hela 6-1 och han fick även spela i finalen mot hemmanationen Uruguay. Den matchen förlorade dock Argentina och de fick silvret.

Referenser

Källor
 WorldFootball.net Statistik över Mario Evaristos karriär
 FIFA.com Statistik över Mario Evaristos landskamper i VM

Argentinska fotbollsspelare
Män
Födda 1908
Avlidna 1993
Fotbollsspelare i CA Boca Juniors
Spelare i Club Atlético Independiente
Spelare i Genoa CFC
Spelare i OGC Nice
Spelare i VM i fotboll 1930
Idrottare från Buenos Aires
Lee Morgan

Edward Lee Morgan, född 10 juli 1938 i Philadelphia, död 19 februari 1972 i New York, var en amerikansk trumpetare, bland annat medlem i Art Blakeys The Jazz Messengers. Han var en framträdande solist i hard bop med karakteristiskt kraftfullt och ljudstarkt spel.

Morgan sköts till döds av sin sambo Helen Moore 1972.

Den svenska långfilmsdokumentären I Called Him Morgan, som hade världspremiär på filmfestivalen i Venedig den 1 september 2016, skildrar Morgans och Helen Moores förhållande.

Källor

Externa länkar 

 "I called him Morgan" Svensk dokumentärfilm om Lee Morgan. Läst 28 dec 2017.
 Diskografi
  (Signature Tune)
 
 

Amerikanska jazzmusiker
Amerikanska trumpetare
Personer som blivit mördade i USA
Män
Födda 1938
Avlidna 1972
Gottlieb Wilhelm Bischoff

Gottlieb Wilhelm Bischoff, född den 21 maj 1797 i Dürkheim an der Haardt, död den 11 september 1854 i Heidelberg, var en tysk botaniker. 

Bischoff ägnade sig tidigt åt botanikens studium, men övade sig därjämte flitigt i frihandsteckning. År 1819 besökte han München i akt och mening att utbilda sig till målare, men han övergav denna plan till följd av en ögonsjukdom och slog sig ned i Erlangen, där han studerade kemi och botanik. År 1822 utgav Bischoff Die botanische Kunstsprache in Umrissen och deltog sedan i utförandet av ett planschverk över Brasiliens flora. År 1824 begav han sig till Heidelberg, där han flera år undervisade som privatdocent och där han blev professor 1833. Bischoff, som hade blivit ledamot av Leopoldina 1826, anställdes 1839 även som direktor för botaniska trädgården. Han utgav förutom sammanfattande botaniska arbeten undersökningar över lavar, mossor, kransalger och kärlkryptogamer. Bland Bischoffs senare arbeten bör nämnas: Handbuch der botanischen Terminologie und Systemkunde (1830–1844), Lehrbuch der allgemeinen Botanik (1834–1839), Medicinisch-pharmaceutische Botanik (2:a upplagan 1847) och Wörterbuch der beschreibenden Botanik (2:a upplagan 1857). Även om han i flera hänseenden stod nära sina samtida i forskningsmetodiken, kom hans undersökningar, främst av kryptogamerna, att få betydelse långt fram i tiden.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939
 

Tyska professorer i botanik
Personer verksamma vid Heidelbergs universitet
Ledamöter av Leopoldina
Botaniker under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Bad Dürkheim
Födda 1797
Avlidna 1854
Män
Svensk uppslagsbok
Ugglan
Fjällskära

Fjällskära (Saussurea alpina) är en flerårig ört i familjen korgblommiga växter. Den har upprätta, ogrenade blomskott som avslutas i en kvastliknande blomställning. Blommorna är små och rörlika och sitter samlade i korgar och är blåvioletta i färgen och har en doft som påminner om vanilj. På stjälken finns strödda, äggrunt lansettlika blad med mörkgrön ovansida och mer vitaktig, filthårig undersida.

Utbredning 
Fjällskäran förekommer i norra och centrala Europa och österut till Sibirien. I Norden förekommer den främst i fjälltrakter, men har även några lokala sydligare förekomster. Fjällskäran tros ha invandrat till Skandinavien efter den senaste istiden och de sydligare förekomsterna visar på var arten levt kvar. I Estland förekommer en egen geografisk ras, Saussurea alpina ssp. estocica.

Etymologi 
Fjällskärans artepitet, alpina, har betydelsen "växande i Alperna", vilket syftar på att fjällskäran växer i höga fjäll/bergstrakter (jämför med alpint klimat). Äldre namn som föreslagits för fjällskära är lappskära, fjällängsskära, skärda och skäla. Benämningen fjällskära med avseende på den här örten förekommer i litteratur sedan 1816 (från den tredje upplagan av Samuel Liljeblads flora). Carl von Linné uppgav dock inget svensk namn för denna ört.

Referenser 
Lundevall, Carl-Fredrik & Björkman, Gebbe. Vilda växter i Norden, 2007, ICA bokförlag (s. 301).

Externa länkar
Den virtuella floran

Fj Växtindex
Korgblommiga växter
Fridlysta växter i Sverige
Theodor von Bischoff

Theodor Ludwig Wilhelm von Bischoff, född den 28 oktober 1807 i Hannover, död den 5 december 1882 i München, var en tysk anatom, embryolog och fysiolog.

von Bischoff blev 1836 professor i Heidelberg och 1844 i Giessen, där han grundade ett fysiologiskt institut och en anatomisk teater. Slutligen var han 1855–1878 professor i München. von Bischoff utgav Entwicklungsgeschichte der Säugetier und des Menschen (1842), Entwicklungsgeschichte des Kanincheneies (1842), Beweis der von der Begattung unabhängigen periodischen Reifung und Loslösung der Eier der Säugethiere und der Menschen (1844, ett för teorierna om  däggdjurens fortplantning grundläggande arbete), Entwicklungsgeschichte des Hundeeies (1845), Entwicklungsgeschichte der Meerschweinchens (1852), Entwicklungsgeschichte des Rehes (1854), Anleitung zum Seciren (1857), Die Gesetze der Ernährung des Fleischfressers (tillsammans med Carl von Voit 1860), Ueber die Verschiedenheit in der Schädelbildung des Gorilla, Schimpansen und Orangutang, nebst einer Bemerkung über die darwinsche Theorie (1867), Die Grosshirnwindungen bei den Menschen (1868), Studium und Ausübung der Medicin durch Frauen (1872) och Das Hirngewicht des Menschen (1880).

Källor 

 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939
 

Tyska anatomer
Tyska fysiologer
Embryologer
Tyska professorer i medicin
Alumner från Bonns universitet
Alumner från Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
Personer verksamma vid Heidelbergs universitet
Personer verksamma vid universitetet i Gießen
Personer verksamma vid Münchens universitet
Tyska läkare under 1800-talet
Personer från Hannover
Födda 1807
Avlidna 1882
Män
Svensk uppslagsbok
Ugglan
Rosenbinka

Rosenbinka (Erigeron borealis) är en flerårig ört. Den blir omkring 20 centimeter hög och har röda eller violetta strålblommor. Rosenbinkan växer på ängsmark på lägre nivåer i fjälltrakterna.

Källor 

Ro Växtindex
Korgblommiga växter
Piarister

Piarister (latin: Patres piarum schola'rum, "de fromma skolornas fäder") är en romersk-katolsk reguljärklerkorden.

Piaristorden är framvuxen ur en förening, som 1597 i Rom bildades av spanjoren Josef av Calasanz och som 1617 av Paulus V erkändes som kongregation och 1621 upphöjdes till orden genom Gregorius XV, med titeln Congregatio Paulina clericorum regularium. 

Den är alltså en av prästordnarna. Till de vanliga munklöftena fogade denna orden även det löftet att kostnadsfritt undervisa fattiga samt föräldralösa barn. Efter ignorantbröderna blev den väl Romersk-katolska kyrkans förnämsta samfund för den manliga ungdomens undervisning. 

Redan 1597 öppnade Josef av Calasanz den första offentliga kostnadsfria folkskolan, och stark utbredning i Italien skedde. En kris på 1640-talet berövade samfundet egenskapen av orden, och stiftaren drogs inför inkvisitionstribunalet och avsattes. År 1669 återställdes piaristerna som orden och fick nu sin största utbredning i Österrike. 

Under den tid jesuitorden var upphävd gjorde piaristerna sin kyrka omfattande tjänster genom att söka sköta även den högre undervisningen. Sekulariseringen av skolväsendet även i de katolska länderna innebar naturligtvis en kraftig tillbakagång för piaristerna. I spetsen står en præpositus generalis, som residerar i Collegio Calasanzio i Rom.

Källor

Romersk-katolska ordnar och kongregationer
Ugglan
Kingston and Arthurs Vale

Kingston and Arthurs Vale är en gammal bosättning på Kingstons kustslätter (bundna av kullar), på södra sidan av Norfolkön, som omfattar en stor grupp byggnader från med i Australian National Heritage List och på världsarvslistan.

Se vidare
 Australiska straffångeplatser

Externa länkar
 Australian Heritage Database "Kingston and Arthurs Vale Historic Area" Place Details

Referenser

Australian National Heritage List
Australiska straffångeplatser
Norfolkön
Kalbo

Kalbo är en by i Skedevi socken, Finspångs kommun, Östergötlands län. Kalbo har cirka 20 hushåll varav 3-4 stycken är sommarbostäder.

Byn är väldigt gammal och det första bevarade namnet på en byinvånare är "Botmundher i Kalabodhum" år 1425.

Referenser

Orter i Finspångs kommun
Anni-Maija Fincke

Anni-Maija Fincke, född 21 december 1984, finländsk orienterare som ingick i guldlaget i stafetten vid VM 2010 och 2011.

Källor
World of O Runners - Anni-Maija Fincke 

Finländska orienterare
Kvinnor
Födda 1984
Levande personer
Världsmästare i orientering
Lista över countyn i Oklahoma

Detta är en lista över de 77 countyn som finns i delstaten Oklahoma i USA.

Referenser 

 
Oklahomas countyn
Oklahomas countyn
Elise Egseth

Elise Egseth, född 12 maj 1985, norsk orienterare som ingick i silverlaget vid VM 2010. Totalt tre VM-medaljer som junior, varav ett guld.

Källor
World of O Runners - Elise Egseth 

Norska orienterare
Kvinnor
Födda 1985
Levande personer
Åsarp-Smula kyrka

Åsarp-Smula kyrka, även Norra Åsarps kyrka, är en kyrkobyggnad som tillhör Åsarps församling (före 1998 Åsarp-Smula församling) i Skara stift. Den ligger i samhället Åsarp i den södra delen av Falköpings kommun.

Kyrkobyggnaden
Åsarp-Smula kyrka är den tredje kyrkan i ordningen på denna plats. Under 1100-talet byggdes Norra Åsarps kyrka i romansk stil med ett kraftigt torn. I början på 1800-talet bestämdes att Norra Åsarps och Smula församlingar skulle bygga en gemensam kyrka. Norra Åsarps kyrka revs 1829 för att ge plats åt en ny kyrkobyggnad. Den nya kyrkan var invigningsklar 1830, då även den medeltida kyrkan i Smula revs. Det visade sig att den nya kyrkan var behäftad med många brister, varför man tvingades att riva den och bygga en ny som stod klar 1883. Den nya kyrkan återanvände grunden, delar av murarna och tornet från den tidigare kyrkan. Kyrkan uppfördes i nygotisk stil efter ritningar av Helgo Zetterwall.

Under 1939-1940 genomgick kyrkan en renovering. Sakristian byggdes till, koret fick en annan utformning, bänkarna ändrades och läktaren blev tillbyggd. Slottsarkitekt Knut Nordenskjöld var rådgivare under bygget.

Inventarier

Dopfunt av sandsten tillverkad omkring år 1200 i två delar med höjden 82 cm. Cuppan är cylindrisk med skrånande undersida. Upptill och nedtill  repstavar. Foten är rund, plintformad, upptill skrånande och den avslutas med en kraftig repstav. I mitten finns en ännu kraftigare motgående repstav. Har troligen haft centralt uttömningshål. Svåra skador har lagats. Funten härstammar från Smula gamla kyrka.
 I den medeltida kyrkan fanns ett golvur från 1700-talet. Detta såldes i samband med bygget av den nya kyrkan, men återköptes senare och står nu uppställd i koret.
 Altartavlan och triumfkrucifixet tillkom vid renoveringen 1939-1940, och är gjorda av skulptören Carl Fagerberg.
 Kyrkan har tre klockor. En lillklocka från Norra Åsarps medeltida kyrka, en mellanklocka från Smula medeltida kyrka samt storklockan som blev omgjuten 1861.
 Den första orgeln var från 1885 och renoverades 1939 av Levin Johansson. År 1977 byttes orgeln ut mot en ny, tillverkad av Nye Orgelbyggeri.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Falköpings kommun
Kyrkobyggnader i Skara stift
Kyrkobyggnader invigda 1883
1883 i Sverige
Audun Weltzien

Audun Weltzien, född 3 september 1983, norsk orienterare som ingick i silverlaget vid VM 2010. Han är son till Eystein Weltzien, som tog individuellt brons vid VM i orientering 1974 och Wenche Hultgreen, som också ingick i det norska landslaget.

Källor
World of O Runners - Audun Weltzien

Externa länkar
Audun Weltziens webbplats 

Norska orienterare
Män
Födda 1983
Levande personer