kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Anstalten Saltvik

Anstalten Saltvik är en sluten anstalt för män, som är belägen i norra utkanten av Härnösand.

I december 2003 började man planera för att ersätta det omoderna cellfängelset i Härnösand med en ny anläggning. Saltvik har sedan dess gått från att vara en lokalanstalt till att vara en av landets tre säkerhetsanstalter. Nya Saltviksanstalten öppnades hösten 2010.

Anstalten Saltvik har totalt 129 platser för intagna och 13 isoleringsceller i säkerhetsklass 1. De 129 normalplatserna är fördelade på 12 avdelningar och 44 av celler är dubbelbelagda. Avdelningarna varierar i storlek från åtta platser på de minsta till 20 på de största. På anstaltsområdet finns också en säkerhetsenhet (Fenix) med totalt 24 platser och fyra isoleringsceller.

Ungdomsavdelningen 
2015 startades en ungdomsavdelning på en av de mindre avdelningarna. På en avdelning för nio intagna byggde man om två celler (en enkelcell och en dubbelcell) till personalutrymme så att maxantalet på ungdomarna endast skulle vara 6st. Visionen med en ungdomsavdelning på en anstalt i säkerhetsklass 1 var att hantera de mest svårhanterliga intagna under 24 år. Man valde också att bygga en stor ny promenadgård som endast var avsedd för de sex nya ungdomarna. Denna promenadgård fick en budget på 1,5 miljoner men summan slutade på nästan 8 miljoner. Försöket med ungdomsavdelningen blev dock inte lyckad då Saltvik inte var byggt för att kunna skilja de nya ungdomarna från resten av de intagna, vilken var meningen. På grund av detta valde man 2020 att avsluta ungdomsavdelningen och återställde den igen till en normalavdelning för nio intagna.

Dubbelbeläggningen 
2019 öppnades två avdelningar för dubbelbeläggning med 20 platser per avdelning; dessa avdelningar var byggda för 10 intagna per avdelning så utrymmet och ventilationen var inte optimalt för de nu dubbla antalet intagna. Saltvik var första anstalten i säkerhetsklass 1 med permanenta dubbelbelagda avdelningar och ansågs som ett pilotprojekt inom kriminalvården. Missnöjet med dubbelbeläggningarna var stort från de intagnas sida vilket kantade dessa två avdelningar med en stor mängd hot och våld mellan de intagna och mot personal. Detta renderade i att säkerheten och disciplinen ökade kraftigt samt att privilegierna och möjligheterna för de intagna minskade, vilket fick de intagna att se det som ett straff att bli skickad dit. Avdelningarna fick snabbt öknamnet "slutstationen på Alaska". "Slutstationen" kom från att det var näst intill omöjligt för de intagna att få en förflyttningsansökan därifrån beviljad och "Alaska" från att det var den nordligaste belägna anstalt i säkerhetsklass 1.

Muthärvan 
Under bygget av anstalten uppdagades en stor mutskandal. Beloppen för mutorna uppgick till ca 40 miljoner, miljonerna gick bland annat till lyxresor och exklusiva fritidshus. Den tidigare fastighetschefen vid Kriminalvården dömdes till fängelse i tre år och sex månader.

Referenser

Noter

Externa länkar
  Anstalten Saltvik på GoogleMaps.
 Anstalten Saltvik
 Häktet Saltvik

Saltvik
Byggnader och anläggningar i Härnösand
Prins Bertils våning

Prins Bertils våning, historiskt även H. M. Konungens våning, ligger på två trappor i den östra längan på Stockholms slott och kallas efter sin senast kända innehavare prins Bertil. Den har alltid varit en del av slottet där kungen eller någon nära släkting har haft sin privata bostad. Avdelningen ligger exakt över Prinsessan Sibyllas våning och har samma bruttoarea; cirka 500 m². Prins Bertils våning är inte tillgänglig för allmänheten.

De första innehavare av våningen 1754 var prinsarna Carl och Fredrik Adolf. Så småningom inreddes Gästvåningen åt prins Fredrik Adolf och prins Carl disponerade därefter våningen på egen hand. När hertig Carl blev kung under namnet Karl XIII tillföll våningen istället Karl XIV Johans fru, kronprinsessan Desideria. Under Karl XIV Johans tid var det kronprins Oscar (I):s våning för att sedan när han blev kung fortsätta vara hans bostad. Oscar inredde här 1828 det Götiska rummet. Under Oscar II blev det kronprins Gustaf (V):s våning. När han sedan blev kung fortsatte han att ha det som sin bostad. Från denna tid inreddes Gustaf V:s biljardrum, Den gula respektive skära salongen. De senare kallades så på grund av tapeterna på väggarna. I den skära salongen återfanns under en tid Jaktmattan.

Under den nuvarande kung Carl XVI Gustaf var detta prins Bertils representationsvåning på slottet fram till dennes död år 1997. På 1970-talet inreddes här Prins Bertils matsal.

Efter prins Bertils bortgång har våningen bland annat använts för statsbesök, intervjuer och seminarier. 2010 sände Carl XVI Gustaf sitt traditionella jultal från våningen, något som 2009 sändes från Prinsessan Sibyllas våning.

Referenser

Externa länkar

Stockholms slott
Kronprins Gustav

Kronprins Gustav kan syfta på:

 Gustav III (1746–1792), som kronprins
 Gustav av Wasa (1799–1877), som kronprins
 Gustaf V (1858–1950), som kronprins
Basilisker

För det mytologiska monstret, se basilisk.

Basilisker (Basiliscus, latin för "liten kung") är ett släkte med ödlor som förekommer i Central- och Sydamerika och som framförallt är kända för att kunna springa på bakbenen över vattenytor.

Systematik
Släktet basilisker tillhör ödlefamiljen Corytophanidae. Det beskrevs taxonomiskt första gången av Josephus Nicolaus Laurenti 1768, men släktnamnet härstammar från Carl von Linnés tionde upplaga av verket Systema Naturae från 1758.

Släktet omfattar fyra arter:
 Basiliscus basiliscus
 Basiliscus galeritus
 Basiliscus plumifrons
 Basiliscus vittatus

Utseende

Basilisker har gul iris. Basiliscus plumifrons utmärker sig från de andra basiliskerna genom att ha blå fläckar. De mäter 70–75 mm på längden och väger cirka 200–600 gram. De fortsätter att växa genom hela livet, men snabbast när de är unga och sedan icke-linjärt.

Utbredning
Basilisker förekommer i tropisk regnskog i Central- och Sydamerika, från södra Mexiko till Ecuador, Colombia och Venezuela. Arten randig basilisk (Basiliscus vittatus) har även planterats in i Florida.

Ekologi
Basilisker är växelvarma och är dagaktiva. Längre norrut överlever de perioder med kallare klimat genom att kura ihop sig i multnande löv för att få värme. De lever framför allt av insekter men även av bär. Basilisken springer ibland på bakbenen. När basilisken känner sig hotad så kan den simma med hög hastighet och använda sina fjäll som roder. Den kan även gräva ned sig i sand och undviker att få in sand igenom näsborrarna med hjälp av ringmuskler som de kan dra ihop. Basiliker har förmågan att springa på vattenytan vilket sker med en hastighet på 1,5 meter per sekund. Den klarar av att tillryggalägga cirka 4,5 meter innan den sjunker och börjar simma med alla fyra extremiteter. Bakbenen är förhållandevis stora med simhud mellan tårna vilket underlättar genom att skapa en större yta och en luftficka under fötterna.

Namn
På grund av arternas förmåga att "gå på vatten" så kallas exemplaren ibland även för jesusödla, vilket refererar till bibeltexten i Matt 14:22-34. Andra smeknamn är "Jesus Christ lizards", "Mystical Lizards", "Devil's Lizard" och "Monkey Lala".

Se även
 The Jesus Lizard, rockgrupp som tagit namn efter basilisker.

Källor

Externa länkar
 Youtubeklipp där en basilisk "går på vattnet" 
 ITIS (Integrated Taxonomic Information System) Basiliscus, hämtad den 26 sept 2010

Ödlor
Scout Taylor-Compton

Scout Taylor-Compton, född som Desariee Starr Compton den 21 februari 1989 i Long Beach, Kalifornien, är en amerikansk skådespelerska och sångerska. Hon har haft roller i ett antal TV-serier och i långfilmer, som sträcker sig från dramafilmer till skräckfilmer. På senare tid har Scout vunnit ryktbarhet inom skräckgenren, vilket gett henne titeln "skrikdrottning". Hon håller även på att spela in sitt debutalbum.

Uppväxt
När hon växte upp var Taylor-Compton simmare och tävlade i AAU Junior Olympic Games, innan hon bestämde sig för att fokusera på skådespeleriet. I fem år var hon tillsammans med Andy Biersack, då känd som Andy Sixx, sångaren och frontmannen i Black Veil Brides. Låten "The Mortician’s Daughter" handlar om henne.

Karriär
Hon började sin skådespelarkarriär 1998, då hon var med i TV-serien A.W.O.L., tillsammans med David Morse. Hon hade efter det ett par mindre roller i serier och filmer, däribland Ally McBeal, Cityakuten, Frasier och The Guardian. Hon var även med i ett antal studentfilmer, reklamer för Fujitsu och några sketcher i The Jay Leno Show. 2001 hade hon en återkommande roll i Gilmore Girls, som Clara Forrester, lillasyster till Dean Forrester (Jared Padalecki). Hon var med i serien fram till 2004. Senare 2004 var hon med i tonårskomedin Sleepover, som blev hennes första stora Hollywood-roll. Efter Sleepover medverkade hon i ett antal TV-serier, däribland Cold Case, That's So Raven, Förhäxad och Brottskod: Försvunnen, där hon spelade en tonåring på rymmen.

Under 2006 var Taylor-Compton med i filmerna The Honeyfields, samt dramat Tomorrow is Today och skräckfilmen Wicked Little Things. Tomorrow is Today vann över 6 priser vid olika filmfestivaler.

Under 2007 var hon med i An American Crime, som berättade den sanna historien om förortshusfrun Gertrude Baniszewski som höll en tonåring inlåst i sin källare under 1960-talet. Efter att hon förlorat huvudrollen i The Messengers till Kristen Stewart, återvändo hon till skräckgenren som Laurie Strode i Rob Zombies Halloween, remaken av skräcklassikern Halloween från 1978. Filmen slog massvis med rekord och placerade sig överlägset etta på biotoppen i USA. Den tjänade in 31 miljoner dollar enbart över Labor Day-helgen.

Efter det var hon med i April Fool's Day, som är en remake på originalfilmen från 1986 med samma namn. Hon var även med i en annan skräckfilm, Murder World. Under 2009 var hon med i filmen Love Ranch, tillsammans med Helen Mirren och Joe Pesci. Sedan det spelade hon i Obsessed, med Beyoncé Knowles. Sedan var det dags för Halloween II, Rob Zombies uppföljare till remaken från 2007, att släppas på bio. Filmen släpptes samma dag som en annan skräckfilm, The Final Destination.

2010 var Taylor med i filmen The Runaways, där hon spelar Lita Ford, tillsammans med Kristen Stewart och Dakota Fanning. Filmen är baserad på bandet The Runaways.

Filmografi

Filmer

TV

Referenser

Externa länkar

Scout Comton på Instagram

Kvinnor
Födda 1989
Levande personer
Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska sångare
Personer från Long Beach
Victoria Hervey

Lady Victoria Frederica Isabella Hervey, född 6 oktober 1976 i Marylebone i London, är en engelsk fotomodell, societetsdam, och aristokrat. Hervey har gjort sig ett namn, främst i den engelska tabloidpressen, bland annat genom att delta i en mängd brittiska så kallade dokusåpor, och genom att ha förhållanden med flera kända män, bland annat Boyzone-medlemmen Shane Lynch.

Brittiska fotomodeller
Födda 1976
Levande personer
Kvinnor
Slaget vid Pavia

Slaget vid Pavia var ett slag mellan franska och kejserliga trupper 24 februari 1525 vid Pavia, söder om  Milano.

Slaget
När Frans I av Frankrike invaderade Italien för andra gången, var hans huvudmotståndare Karl V. På hösten 1524 tågade Frans med sin arme över Alperna och gjorde därefter ett triumfartat intåg i Milano. Därpå inledde han en belägring av den kejserliga garnisonsstaden Pavia. När en kejserlig undsättningsstyrka, under befäl av Fernando d'Avalos, hertig av Pescara, nådde fram i slutet av januari 1525 grävde arméerna ned sig utanför staden och besköt varandra med artilleri. Natten mellan den 23 och 24 februari utlöste Fernando d'Avalos en djärv anfallsplan: I skydd av mörkret marscherade huvuddelen av hans styrkor flera kilometer norrut och stod i gryningen på fransmännens oskyddade vänstra flank. De överrumplade fransmännen kämpade för att vända sin gruppering. Läget blev än mer förvirrat på grund av morgondimma. Frans följde sina instinkter förde vidare riddartidens traditioner och ledde ett bepansrat kavalleri med fällda lansar mot kejsarsidans förband. Anfallet hade stor chockverkan, men de franska riddarnas impulsiva framryckning gjorde att deras artilleri inte kunde beskjuta fienden. Kungens lejda schweiziska infanteri hann inte följa med för att ge understöd och en stor del av den franska armén uppfattade inte vad som hände och anslöt sig inte alls. När slaget upplöstes i mindre drabbningar utspridda över hela fältet visade sig kejsarsidans pikenerare och hakeskyttar lika stridsdugliga i öppen terräng som de tidigare varit i skydd av jordvallar. De franska riddarna gav gradvis vika, hertigen av Trémoille blev skjuten rakt i hjärtat och Frans kastades av hästen och togs tillfånga. Landsknektar ur Svarta bandet var de sista som gav sig, sedan återstoden av den franska armén flytt.

Frans fångenskap tvingade honom nu till en förödmjukande fred, där han avsade sig alla franska anspråk på områden i Italien, och gjorde flera landavträdelser. Kriget kom dock att återupptas så snart Frans var i säkerhet på fransk mark.

Referenser

Noter

Tryckta källor
 Grant, R. G.: Slag: Historiens slagfält, Bonniers, Stockholm 2006, 

Österrikiska slag
Franska slag
Spanska slag
Slag i Italien
1525
Torleif Thedéen

Torleif Thedéen, född 17 november 1962 är en svensk cellist.

Thedéen nådde internationellt erkännande när han 1985 vann tre av världens mest prestigefyllda cellisttävlingar. Thedéen arbetar regelbundet med världens främsta orkestrar och dirigenter.

Torleif Thedéen är också kammarmusiker och framträder på estrader såsom Wigmore Hall i London, Carnegie Hall i New York, och Concertgebouw i Amsterdam.

Torleif Thedéen är sedan 1992 professor vid Det Kongelige Danske Musikkonservatorium i Köpenhamn. Han är sedan 1996 även professor vid Musikhögskolan Edsberg och sedan 2004 Musica Vitaes konstnärlige rådgivare.

Priser och utmärkelser
2002 – Ledamot nr 943 av Kungliga Musikaliska Akademien
2003 – Litteris et Artibus
2016 – Kungliga Musikaliska Akademiens Interpretpris

Diskografi
1989 – The Complete Suites for Solo Cello – Benjamin Britten
1990 – Sinfonisia luonnoksia; Concerto for Cello and Orchestra ; Symphony No. 4 – Joonas Kokkonen
1990 – Cello Concerto No. 1 ; Klingende Buchstaben ; Four Hymns for Cello and Instrumental Ensemble – Alfred Schnittke
1991 – Cello Concertos – Robert Schumann, Edward Elgar
1992 – Cello Concerto No. 2; Concerto Grosso No. 2 – Alfred Schnittke
1993 – Symphony in C Sharp Minor ; Schelomo – Ernest Bloch
1994 – Three Solo Concertos – Sven-David Sandström
1994 – Cello Concertos – Dmitrij Sjostakovitj
1995 – Six Suites for Solo Cello – Bach
1996 – Chamber Music – Erwin Schulhoff
1996 – Complete Music for Cello and Piano – Jean Sibelius
1997 – The Japanese Cello – japanska tonsättare
2006 -- Lalo: Cello Concerto - Namouna: Symphony In G Minor -- Kees Bakels
2007 – Inventions & Partita – Bach

Referenser

Svenska cellister under 1900-talet
Svenska cellister under 2000-talet
Svenska innehavare av professors namn
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Mottagare av Litteris et Artibus
Svenska musikprofessorer
Födda 1962
Män
Levande personer
Friedrich Giesel

Friedrich Oskar Giesel, född 20 maj 1852 i Winzig, Schlesien, död 14 november 1927 i Braunschweig, var en tysk kemist.

Giesel blev 1876 filosofie doktor i Heidelberg och 1878 direktör för kininfabriken i Braunschweig. Från tiden kring sekelskiftet 1900 lämnade han viktiga bidrag till de radioaktiva ämnenas kemi, till största delen publicerade i "Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft". Särskilt kan nämnas hans upptäckt (1902) och undersökningar över det lantanlika elementet emanium, som visade sig vara identiskt med det av fransmannen André-Louis Debierne 1899 upptäckta grundämnet aktinium.

Källor

Tyska kemister
Alumner från Göttingens universitet
Födda 1852
Avlidna 1927
Män
Ugglan
Personer från Schlesien
Gradualpsalm

En gradualpsalm, av latin gradus, "en trappa upp", är en psalm som sjungs innan evangelietexten läses under en högmässa inom Svenska kyrkan.

Benämningen anses komma från den ursprungliga ritualdel där evangelieboken av en diakon flyttades från den södra sidan av kyrkan till den norra. , alternativt från en tidigare praxis där en försångare ledde psalmen från läspulpetens trappa.

Referenser

Noter

Svenska kyrkan
Psalmer
Verdandigatan

Verdandigatan finns i flera orter i Sverige:

Verdandigatan, Eskilstuna
Verdandigatan, Hyltebruk
Verdandigatan, Höganäs
Verdandigatan, Mariannelund
Verdandigatan, Stockholm
Verdandigatan, Vikingstad

Gator i Sverige
Jeanne-Marie Marsan

Jeanne-Marie Marsan, född Chapiseau 1746 i Faubourg Saint-Germain i Paris, död 25 februari 1807 i New Orleans, var en fransk skådespelare och operasångerska. Hon var den ledande scenartisten på Saint-Domingue före den haitiska revolutionen, och hade sedan samma ställning på den första teatern i New Orleans i Louisiana. 

Hon var gift med kollegan Pierre Legendre Marsan, som 1765 tvingades lämna Frankrike för Martinique. Marsan var 1765-1775 ett känt namn i Frankrike och Tyskland innan hon sistnämnda år reste med sina barn till maken på Martinique. Familjen var 1775-80 anställda vid teatern i Saint-Pierre på Martinique och flyttade sedan till Haiti, där hon år 1780 blev anställd vid Comédie du Cap i Cap-Haïtien. Hon var den största stjärnan i Haiti; hon uppträdde i både tragedi och komedi, drama och opera, och jämfördes 1787 med Frankrikes stjärna Louise-Rosalie Dugazon. Det är inte känt när Marsan lämnade Haiti, men flera medlemmar av teaterns personal, inklusive dess direktör Jean Baptiste Le Sueur Fontaine , lämnade kolonin då staden attackerades 1793 och tros året efter ha befunnit sig i New Orleans.  

År 1795 bekräftas hennes närvaro i New Orleans, och 22 mars 1796 tros hon ha spelat huvudrollen i den första opera som uppfördes i staden på dess första teater, Théâtre de la Rue Saint Pierre, vars direktör var hennes förre arbetsgivare Jean Baptiste Le Sueur Fontaine. Då den nygrundade teaterns organisation fastställdes 1797 var hon vid sidan av Clerville och Delaure dess högst betalda aktör.   

Då teatern stängdes 1800 avslutade hon sin karriär och levde på inkomsten från en gård som köpts för henne av direktören.

Källor 
 

Franska operasångare under 1700-talet
Franska skådespelare under 1700-talet
Personer i Saint-Domingue
Personer i spanska kolonin Louisiana
Födda 1746
Avlidna 1807
Kvinnor
Hedvigskören

Hedvigskören, eller Hedvigs kyrkokör som den tidigare kallades, var en blandad kör som bildades i Hedvigs kyrka i Norrköping 1894 efter tillkomsten av 1894 års kyrkohandbok. Det var först då som körsången fick en plats i gudstjänstordningen.

Det var musikdirektör Knut Dahlström som tog initiativ till bildandet av kören, men den förste körledaren var Anton Widegren. Sedermera övertog Knut Dahlström kören. Efter Dahlström har kören letts av bland andra kantor Josef Lindström, musikdirektörerna Jan Pontén 1939-59, Hans Zimmergren 1966-2002, Ulf Tellin 2002-2015 och Lars Beckman 2015-2016. Det var först under Zimmergrens ledning som kören utökades från omkring 20 medlemmar till runt 50.

Förutom körsång vid gudstjänsterna har kören uppfört kantater och andra större musikaliska verk. Här kan bland annat nämnas ”Kantat vid församlingshemmets invigning” 1924, av Josef Jonsson, Romans ”Jubilate” vid installationen av kyrkoherde Knut Ericson 1942 samt Hans Zimmergrens kantat till Hedvigskörens 100-årsjubileum 1994 ”Det sjungande huset”, där texterna är hämtade från taket i Hedvigs kyrka. Andra större verk som kören sjungit är Carmina Burana 1975 och 1983, Messias av Händel, Johannespassionen och Juloratoriet av Bach, Årstiderna av Haydn 1996, Stabat Mater av Dvorak och Poulencs Gloria, som uppfördes tillsammans med Akademiska kören i Linköping 1997. På palmsöndagen 2011 uppfördes Matteuspassionen av Bach tillsammans med S:t Olai Motettkör och Matteus Vokalensemble. Den 28 april 2012 medverkade kören vid Norrköpings symfoniorkesters 100-årsjubileum i De Geerhallen. Verket som framfördes var Beethovens nionde symfoni.

Kören har givit ut två CD-skivor: ”Ett år i Hedvigs kyrka” 1999 och ”Alta Trinita beata” 2009. Dessutom medverkar kören på skivan ”Tre organister i Norrköping”, som utkom år 2000. 

Kören har medverkat vid ett stort antal TV-sända gudstjänster, bland annat vid den direktsända sorgemässan från Hedvigs kyrka under ledning av biskop Martin Lönnebo söndagen den 2 oktober 1994 efter Estonias förlisning, samt vid fyra gudstjänster där biskop Martin Lind predikade 2002.

Kören har företagit ett flertal resor inom och utanför Sverige och medverkat i bland andra Tammerfors domkyrka, Odense domkyrka, Peter- och Paulskyrkan i Kraków och hösten 2012 i Katedralen i Krk, Kroatien. Körens sista utlandsresa företogs i september 2015 och gick till Island.

Hedvigskören upplöstes formellt hösten 2016 och de flesta medlemmarna fortsatte att sjunga i den nybildade S:t Olofs oratoriekör, som verkar i S:t Olofs församling i Norrköping.

Referenser 
Hedvigs församling under 300 år, Ingvar Kalm, Bröderna Ekstrands Tryckeri AB, Lund 1980
CD-fodral Ett år i Hedvigs kyrka, HK 1234567
http://www.akademiskakorenlinkoping.se/historik.php
http://www.korkompaniet.se/korerna.html

Svenska blandade körer
Musik i Norrköping
Musikgrupper bildade 1894
Auguste Bouvier

Auguste Bouvier, född 16 februari 1826 och död 2 november 1893, var en schweizisk reformert teolog.

Bouvier blev professor i homiletik och apologetik i Genève 1862, samt i dogmatik 1865. Enhetstanken var en avgörande grund i hela han teologi, vilket han själv som ett uttryck härför kallade "positivt-liberal". Bouvier betonade även teologins samband med livet och dess beroende av de samtida förhållandena, och i överensstämmelse härmed kyrkans sociala förpliktelser. Bouvier anse ha gett den moderna teologin nya och betydande impulser.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.

Schweiziska teologer
Födda 1826
Avlidna 1893
Män
Elin Lundgren

Elin Lundgren, född 4 september 1978 i Mo församling i Gävleborgs län, är en svensk politiker (socialdemokrat). Hon var ordinarie riksdagsledamot 2010–2022, invald för Gävleborgs läns valkrets.

Biografi 
Lundgren har studerat på Högskolan i Gävle och har bland annat en ma/NO-lärarexamen 4-9. Hon arbetade under åren 2003–2009 på Sofiedalskolan i Valbo, Gävle kommun. Har återgått till yrket som lärare i Gävle kommun, hösten 2022.

Uppdrag och föreningsengagemang 
Under mandatperioden 2006–2010 liksom 2014–2018 var Lundgren ledamot av kommunfullmäktige i Gävle kommun. 2006–2010 var hon även ersättare i kommunstyrelsen samt vice ordförande i socialnämnden. Hon var 2012–2020 ordförande i Gävle arbetarekommun.

Lundgren var ledamot i SSU:s förbundsstyrelse under åren 2005–2007.

Lundgren är medlem i IOGT-NTO och har bland annat varit generalsekreterare under åren 2009–2010 för Ungdomens Nykterhetsförbund (UNF), där hon dessförinnan satt i förbundsstyrelsen åren 1997–2003. 

Lundgren är sedan 2016 ledamot i ECPAT Sveriges styrelse.

Riksdagsledamot 
Lundgren var riksdagsledamot 2010–2022. I riksdagen var hon ledamot i justitieutskottet 2010–2018, ledamot i civilutskottet 2018–2022 och ersättare i riksdagsstyrelsen 2014–2018. Lundgren var även suppleant i bland annat civilutskottet, justitieutskottet och miljö- och jordbruksutskottet.

Referenser

Externa länkar 

 Elin Lundgrens blogg

Ledamöter av Sveriges riksdag för Socialdemokraterna
Svenska politiker under 2000-talet
Personligheter inom svensk godtemplarrörelse
Personer från Söderhamns kommun
Födda 1978
Levande personer
Kvinnor
Louis Bouwmeester

Louis Bouwmeester, född 5 september 1842 och död 28 april 1925, var en nederländsk skådespelare och teaterledare.

Bouwmeester företog tidigt konsertresor som violinvirtuos, även till utlandet, men övergav senare musiken och debuterade 1860 i Rotterdam som skådespelare. Bouwmeester har senare huvudsakligen i Amsterdam med en rad Shakespeareframställningar blivit sin tids främste holländske skådespelare och med stor framgång spelat också i Tyskland, Frankrike, England och Amerika.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö, 1939.

Nederländska violinister
Nederländska skådespelare under 1800-talet
Födda 1842
Avlidna 1925
Män
Teaterchefer under 1800-talet
Nederländska teaterchefer