kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tofsibis

Tofsibis (Nipponia nippon) är en utrotningshotad asiatisk fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende 
Tofsibisen är en 56 lång distinkt fågel med buskig tofs i nacken med röda ben och röd bar hud i ansiktet. I häckningsdräkt är adulta fåglar grå på huvud, nacke, mantel och skapularer, utanför häckningstid vit.

Utbredning och systematik 
Tofsibisen är idag endemisk för Kina där det 2006 fanns några hundra fåglar i Shaanxi-provinsen. Den är regionalt utdöd i Ussuriland, Nord- och Sydkorea och i Japan. Fågeln placeras som enda art i släktet Nipponia. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Tofsibisen häckar mellan februari och juni mellan 470 och 1300 meters höjd i områden med en kombination av höga träd för häckning och vila och omgivande våtmarker och jordbruksbygd för födosök. Vintertid ses den mest under 700 meters höjd vid risfält, flodbankar och reservoarer, huvudsakligen nära människan som den verkar tolerera. Fågeln lever av krabbor, grodor, småfisk, flodlevande sniglar och skalbaggar. Den häckar i höga träd och lägger tre till fyra ägg som ruvas i cirka 28 dagar.

Status och hot 
Historiskt förekom tofsibisen i stora delar av Östasien, i både sydöstra Ryssland, Kina, Japan och på Koreahalvön. Den minskade dock kraftigt i antal i slutet av 1800-talet och början av 1900-talet på grund av jakt, skogavverkning i dess häckningsområden, omvandling av våtmarker och bekämpningsmedel. Dissektion av döda individer visade att svält var en påtaglig dödsorsak.

1981 återstod endast sju fåglar i det vilda, varav fyra adulta och tre ungar. Samma år fångades de fem sista japanska individerna för uppfödning i fångenskap, men detta projekt misslyckades. Den vilda populationen har dock ökat sedan dess och uppskattades 2006 till cirka 500 individer. Den har även återinförts på flera platser, dels
där den redan förekom, dels i Ningshan (Shaanxi). Återinförsel är även på gång i Japan och planeras i Sydkorea, i naturreservatet Dongzhai i kinesiska Henan samt på berget Emeishan i Sichuan. Eftersom beståndet ännu är litet och begränsat till ett litet område kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som starkt hotad.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i palearktiska regionen
Endemiska fågelarter i Kina
WP:Projekt Kina
Rödmaskad ibis

Rödmaskad ibis (Phimosus infuscatus) är en sydamerikansk fågel i familjen ibisar. Den förekommer i savann från östra Colombia till nordöstra Argentina. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Utseende 
Rödmaskad ibis är en mörkt bronsfärgad ibis med lång, slank, nedåtböjd och rosenskär näbb, skära ben och ett stort område röd bar hud i ansiktet. Enda förväxlingsrisk är spetsstjärtad ibis, men denna är betydligt större (kroppslängd 76–86 cm mot rödmaskade ibisens 46–54 cm) och har längre stjärt. Dess flykt är rak och direkt.

Utbredning och systematik 
Rödmaskad ibis placeras som enda art i släktet Phimosus. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Phimosus infuscatus berlepschi – östra Colombia till Guyanaregionen, Surinam och angränsande nordvästra Brasilien
 Phimosus infuscatus nudifrons – Brasilien söder om Amazonas
 Phimosus infuscatus infuscatus – östra Bolivia till Paraguay, nordöstra Argentina och Uruguay

Levnadssätt 
Rödmaskad ibis hittas i savann utmed sjöar, dammar, floder och andra vattendrag. Födan verkar huvudsakligen bestå av insekter, men även groddjur, daggmaskar, kräftdjur och sniglar. Den häckar i träd, i övrigt finns i princip ingen information.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i neotropiska regionen
Noemi (artist)

Veronica Scopelliti, född 25 januari 1982 i Rom, mer känd under sitt artistnamn Noemi, är en italiensk sångerska.

Karriär 

Noemi blev känd år 2009 för sitt deltagande i den andra säsongen av den italienska versionen av The X Factor. Hennes debutsingel "Briciole" släpptes den 10 april 2009 och nådde andra plats på den italienska singellistan. Singeln certifierades guld. Hennes självbetitlade EP som släpptes två veckor senare, den 24 april, certifierades även den guld för 50 000 sålda exemplar. Mellan den 15 maj och 29 augusti 2009 åkte hon på turné över hela Italien för att främja sin EP. 

Den 2 oktober släppte hon sitt debutalbum Sulla mia pelle. Den första singeln från albumet var "L'amore si odia", en duett med Fiorella Mannoia. Singeln blev hennes första att toppa den italienska singellistan vilket den gjorde de 2 första av de 18 veckorna den spenderade på listan. Hon främjade albumet genom att turnera genom Italien mellan den 23 oktober 2009 och den 16 januari 2010. Den 19 februari 2010 släpptes Sulla mia pelle (Deluxe Edition). Mellan den 15 april och 2 oktober 2010 gjorde hon flera konserter i Italien och Slovenien för att främja den nya versionen av sitt första album. Hon deltog i den sextionde upplagan av San Remo-festivalen där hon framförde låten "Per tutta la vita" som blev hennes tredje singel. Den blev hennes andra singel att toppa den italienska singellistan vilket även betydde att alla av hennes tre första singlar legat antingen etta eller tvåa på listan. 

Hennes fjärde singel "Vertigini" släpptes den 7 maj 2010. Den 24 maj tog hon emot tre Wind Music Awards för den lyckade försäljningen av singlarna "L'amore si odia" och "Per tutta la vita", samt albumet Sulla mia pelle. Den 28 januari 2011 släppte hon sitt tredje studioalbum RossoNoemi. Albumets första singel "Vuoto a perdere" nådde sjätte plats på den italienska singellistna där den stannade i 8 veckor. Vid 2011 års Wind Music Awards den 27 maj tog hon emot ytterligare två priser för hög försäljning av båda sina första album. De två versionerna av Sulla mia pelle har sålt fler än 140 000 exemplar medan RossoNoemi har sålt fler än 55 000. Den 6 maj släpptes singeln "Odio tutti i cantanti" och den 16 september släpptes singeln "Poi inventi il modo".

Diskografi

Studioalbum

EP

Singlar 

 (med Fiorella Mannoia)

 (med Stadio)

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats

Födda 1982
Kvinnor
Levande personer
Italienska sångare
Musiker från Rom
Rosenskedstork

Rosenskedstork (Platalea ajaja) är en amerikansk fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende 
Rosenskedstorken mäter 71–86 centimeter i längd, har ett vingspann på 120–130 centimeter och väger 1,2-1,8 kilogram. Den har lång hals, långa ben och lång näbb vars spets är skedformad. Adulta fåglar har ljust gulgrönt fjäderlöst huvud där den främre delen av ansiktet blir gyllengult under häckningsperioden. Den har vitaktig hals, ovansida och bröst och är i övrigt djuprosa. Näbben är grå till grårosa och ögat rött. Könen är lika.

Precis som hos vissa arter av flamingo beror den rosa färgen på karotener som den får i sig via födan. Främst är det pigmentet canthaxanthin men även astaxanthin. Färgen kan variera från ljust rosa till kraftigt magenta, beroende på ålder och pltas.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från södra USA till norra Argentina, Brasilien och Västindien. Tidigare placerades den som enda art i släktet Ajaja. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling som inte tros vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till 120.000 vuxna individer.

Namn 
Fågelns vetenskapliga namn kommer från tupíspråkets namn Ayayá eller Ajajá för fågeln.

Bildgalleri

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Afrikansk skedstork

Afrikansk skedstork (Platalea alba) är en fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende 
Afrikansk skedstork är jämnstor med den europeiska och asiatiska skedstorken, cirka 85–95 centimeter lång, och har liksom denna den för släktet karakteristiska långa raka näbben med skedformad spets. Fjäderdräkten är helvit, benen rosaröda. Vidare har den rött ansikte, röd näbbrot och röda kanter på den grå näbben.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Afrika söder om Sahara och på Madagaskar. Den påträffas även då och då i Jemen där den gjort häckningsförsök. I Oman är den en tillfällig gäst. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Afrikansk skedstork lever i stora och grunda våtmarker som sjöar, floder, översvämmade flodslätter, reningsdammar, reservoarer och artificiella dammar, mindre ofta vid kustnära laguner och flodmynningar. Fågeln lever av småfisk och vattenlevande ryggradslösa djur som kräftor och skalbaggar. 

Häckningstiden varierar från år till år och i olika delar av utbredningsområdet, kopplat till nederbörd. I Västafrika häckar den under torrperioden, oftast i regnperioden i Östafrika och centrala Afrika samt under vinter eller tidig vår i södra Afrika. Arten bygger ett platt och ovalt bo av pinnar och vass ovan vatten i träd, buskar och vassbäddar eller på marken på klippöar eller klippavsatser. Den häckar i kolonier med fem till 20 par, ibland upp till 250 par eller mer, gärna med andra arter. Även utanför häckningstiden är den en social art som både ses födosöka, ta nattkvist och vila tillsammans, ibland i grupper om upp till 1000 individer.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till mellan 7300 och 73000 vuxna individer.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection

Ibisar
Fåglar i etiopiska regionen
Gulnäbbad skedstork

Gulnäbbad skedstork (Platalea flavipes) är en fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende 
Gulnäbbad skedstork är en stor smutsvit fågel med den för släktet unika långa skedformade näbben. Diagnostiskt är gul näbb, gul bar hud i ansiktet och gula ben.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Australien. Tillfälligt har arten observerats på Tasmanien och Nya Zeeland. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Gulnäbbad skedstork hittas i olika typer av sötvattensvåtmarker, men endast sällsynt i marina miljöer. Den ses födosöka enstaka eller i småflockar, på karakteristiskt skedstorksvis genom att sänka ner näbben i vattnet och svepa fram och tillbaka.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Kungsskedstork

Kungsskedstork (Platalea regia) är en fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Australien, Nya Zeeland, Indonesien, på Nya Guinea samt Salomonöarna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i australiska regionen
Maskibis

Maskibis (Plegadis chihi) är en amerikansk fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar. Fågeln är nära släkt med och mycket lik bronsibisen.

Utseende och läten 
Maskibis är en medelstor (46–66 cm) svartaktig ibis med lång nedåtböjd näbb. Den är näranog identisk med bronsibisen med mörkbrun kropp, glansigt blågröna vingar och mörka ben. Maskibisen har dock röd ögoniris och röd bar hud i ansiktet där bronsibisen är mörk. I häckningsdräkt har den också vita fjädrar runt ansiktet, vilket bronsibisen saknar. Ungfåglarna kan om inte ögonfärgen syns vara omöjliga att skilja åt. Vissa är dock ljusare med mer guldgrön glans ovan. Lätet består av en snabb serie nasala kvackande ljud som avges i flykten, "nrah, nrah, nrah...", likt bronsibisens men ljusare och nasalare.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från Great Basin-regionen i västra USA till Mexiko och Centralamerika, och från sydöstra Brasilien och Bolivia till centrala Argentina, samt kusttrakter i centrala Chile. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Trots att den är så pass nära släkt med bronsibisen har inga hybrider ännu noterats i det vilda där deras utbredningsområden möts.

Levnadssätt 
Maskibisen häckar i kolonier med hägrar i låga träd eller vass. Den födosöker efter vattenlevande djur i leriga pölar och våtmarker, ofta metodiskt i grupper nära andra vadande fåglar. I flykten ses den i långa linjer som skarvar men rör sig mer i flockarna. Fågeln häckar på våren i norr och söder, med äggläggning noterad april–juni i Texas och maj–juli i Kalifornien. Fåglar i sydöstra Brasilien häckar dock i november.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till 1,2 miljoner individer.

Namn 
Det vetenskapliga artnamnet chihi är ljudhärmande och skapades av Louis Jean Pierre Vieillot när han beskrev arten 1817.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Jonas Warnerbring

Jonas Mikael Warnerbring, född 20 september 1957, död 22 juni 2022, var en svensk sångare och låtskrivare. Han var son till Östen Warnerbring.  

Jonas Warnerbring började i de unga tonåren som sångare och flöjtist i bluesrockbandet Nederlaget från Skåne. Han lämnade senare bandet för studier i Stockholm och gick så småningom med i det progressiva rockbandet Råg i ryggen efter att han blivit upptäckt på en talangjakt. I slutet av 1970-talet inledde han ett samarbete med gitarristen Gunnar Nilsson, med vilken han senare bildade poprockgruppen Spray. 

1981 blev Warnerbring producent till nya artister på det svenska skivbolaget Polar Music. Han bildade tillsammans med Anders Åström duon Can-Can, inspirerad av det dåtida brittiska new wave- och synthpopgruppen The Buggles. De släppte singeln Playing Girls. Warnerbring satsade även på en solokarriär. Han släppte sin första solosingel Mera rysare på TV 1982. Året därpå släppte han sitt album Jonas Warnerbring, och även en svenskspråkig cover version av Peter Schillings Major Tom på skivbolaget Europa Film. 

1985 gav Warnerbring ut singeln The Heat is Killing Me på det holländska discoskivbolaget Friends Records. Singeln producerades av musikern och ljudteknikern Paris Edvinsson, som Warnerbring hade träffat under Polar-tiden. 1987 började Warnerbring att skriva låtar med Edvinsson, som bland annat arbetat med Agnetha Fältskogs soloskiva Eyes of a Woman. Warnerbring och Edvinsson startade bandet French Revolution, och debutsingeln The Light From Fantasia hamnade på topplistan i musikprogrammet Tracks på Sveriges Radio, och kom med i musikprogrammet Listan på Sveriges television 1987. Björn J:son Lindh spelade flöjt på singelhiten. Året därpå gav bandet ut albumet Fantasia samt singlarna Alien Too (Fallin'), This Is Not The End och Hurricane, samtliga på skivbolaget Virgin. På Fantasia medverkade även sångarna Peter Wivstam och Vicki Benckert. Det blev bara ett album med French Revolution, som förblev ett studio projekt.

Warnerbring skrev sedan låten Det är kärlek till Siw Malmkvist som var med i Melodifestivalen 1988. Han skrev även låtar till artister som Troll, Erika, Jan Johansen och Jill Johnson. Warnerbring fortsatte att arbeta som talangscout, musikförläggare, marknadsförare, webbdesigner och skribent.

Referenser

Noter

Övriga källor 
Swizzone.se
Artistochmusik.se, Jonas Warnerbring
Rateyourmusic.com, Spray

Svenska sångare
Svenska låtskrivare
Födda 1957
Avlidna 2022
Män
Punaibis

Punaibis (Plegadis ridgwayi) är en fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende och läte 
Punaibisen är en rätt satt helmörk ibis med långa ben, en lång nedåtböjd näbb och bar röd hud i ansiktet. Adult i häckningsdräkt har mörkt kastanjebrunt på huvud och hals medan den utanför häckningstid liksom ungfågeln har istället vitaktiga streck. I flykten sticker fötterna bara något utanför stjärtspetsen. Den är lik maskibisen, men saknar vitt i ansiktet och har mörkare ben, ögon och fjäderdräkt generellt. Maskibisen är också slankare och mer långbent.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i höglänta områden i Anderna från centrala Peru till Bolivia, nordvästra Argentina och norra Chile. Den häckar också lokalt utmed kusten i Peru. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Punaibisen hittas i puna på mellan 3500 och 4800 meters höjd, lokalt ner till 2200 meter. Den har även konstaterats häcka på havsnivå i Peru. Den påträffats i sumpiga områden, blöta betesmarker, lerslätter, dammar och vattendrag, ibland även i gräsmarker långt från vatten. Boet består av en plattform av vegetation som placeras i högt gräs i en våtmark.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal på grund av habitatförstörelse, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad.  IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till mellan 10 000 och 15 000 individer.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar amerikanske ornitologen Robert Ridgway (1850-1929). Puna är en naturtyp med bergsslätter och ödemarker i de centrala delarna av Anderna i Sydamerika.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i neotropiska regionen
Vitskuldrad ibis

Vitskuldrad ibis (Pseudibis davisoni) är en sydostasiatisk fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar. Från att tidigare ha förekommit på flera andra håll återfinns den idag endast i Kambodja och Laos samt på Borneo och Indonesien. IUCN kategoriserar den som akut hotad.

Utseende 
Vitskuldrad ibis är en stor (75-85 centimeter) och mörk ibis med ett distinkt halsband, blåaktigt på nära håll och blekt på håll. Den har ett svartaktigt naket huvud, dovt röda ben och en vitaktig fläck på inre delen av framvingen. Liknande brahminibisen har den en röd fläck i nacken och saknar halsbandet, medan den likaledes utrotningshotade jätteibisen är mycket större, med enfärgat blekare mörkbandat på huvud, övre delen av halsen, vingtäckarna och armpennorna.

Utbredning och status 
IUCN kategoriserar arten som akut hotad. Fågeln har under 1900-talet försvunnit från många områden där den tidigare förekom. I 2010 års rödlista uppges arten förekomma främst i norra och östra Kambodja. Därtill förekommer den i allra sydligaste Laos och på Borneo, samt sällsynt i södra Vietnam (ej häckande). Den antas vara utdöd i Thailand och har troligen försvunnit även från Myanmar (Burma). Andra områden som arten historiskt rapporterats från är Sarawak, sydvästra Yunnan i Kina och centrala Vietnam. En orsak till att arten gått tillbaka är habitatförlust.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar den brittiske fältornitologen William Ruxton Davison (död 1893) som arbetade som samlare för Allan Octavian Hume som beskrev arten. Han var även curator för Raffles Museum i Singapore 1887–1893. Fram tills nyligen kallades den även davisonibis på svenska, men justerades 2022 till ett mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i orientaliska regionen
Brahminibis

Brahminibis (Pseudibis papillosa) är en asiatisk fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende 
Brahminibisen är en kompakt och medelstor (68 cm) mörk ibis med rätt kraftig nedåtböjd näbb. I alla dräkter har den en vit skulderfläck och röda ben. Adulta fåglar har fjäderlöst svart huvud med en röd fläck på bakre delen av hjässan och i nacken. Fjäderdräkten är grön- och violettglänsande mörkbrun. Ungfågeln har befjädrat mörkt huvud.

Utbredning och systematik 
Brahminibisen förekommer i låglänta områden i Indien och Pakistan. Tillfälligt har den påträffats i Kina och Bangladesh. Dess status i Myanmar är oklar. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Brahminibisen hittas vid sjöar, våtmarker, flodkanter och i bevattnad jordbruksbygd. Den ses enstaka och endast sällsynt i små grupper. Födan består av fisk, grodor och kräftdjur men även daggmaskar, skorpioner och skalbaggar. Fågeln häckar i träd, mellan mars och oktober i norra Indien, senare i söder. I Nepal har den noterats bygga bo i januari.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i orientaliska regionen
Grå ibis

Grå ibis (Theristicus caerulescens) är en sydamerikansk fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende 
Grå ibis är en 71–76 cm lång fågel, omisskännlig med sin mycket enhetligt blågråfärgade fjäderdräkt. På huvudet syns vit panna, en buskig tofs, rödaktigt öga och en lång och nedåtböjd grå näbb. Benen är röda.

Läte 
Arten är rätt ljudlig. Det oftast hörda lätet består av en serie snabba högljudda kacklande toner, "kah-kah-kah-kah-kah-kah-kah", på slutet något fallande i tonhöjd. Även låga stönande "ko-rro-rroh" kan höras.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i låglänta områden från södra Brasilien till Bolivia, Paraguay och nordöstra Argentina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Denna art hittas i öppna, gräsrika miljöer på både fuktig och torr mark. Den påträffas i betesmarker, savann, risfält, våtmarker och tidvis översvämmade områden. Fågeln födosöker ensam eller i par på jakt efter insekter och mollusker.

Häckning 
Arten häckar parvis, alltså inte i kolonier, i exempelvis Pantanal i Brasilien i augusti–september. Den bygger ett bo av kvistar i ett träd nära vatten. Däri lägger den två till tre ägg som ruvas i 28 dagar.

Status och hot 
Arten har ett rätt stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Inga betydande hot tros heller föreligga mot arten. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC). I Pantanal har äggpredation har noterats från kapuciner (Cebus apella) och större svartvråk (Buteogallus urubitinga).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i neotropiska regionen
Beigehalsad ibis

Beigehalsad ibis (Theristicus caudatus) är en sydamerikansk fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende 
Beigehalsad ibis är en 71–76 cm lång satt ibis med lång, nedåtböjd näbb och skära ben. Den är mestadels grå på rygg och vingar, svart på buken och kontrasterande beigefärgad på hals och huvud. Den är mycket lik svartmaskad ibis men har delvis vitt på vingen och mindre beige på halsen som saknar ett grått band karakteristiskt för den arten.

Utbredning och systematik 
Beigehalsad ibis delas in i två underarter med följande utbredning:
 Theristicus caudatus caudatus – östra Colombia till Venezuela, Guyanaregionen och sydvästra Brasilien (Mato Grosso)
 Theristicus caudatus hyperorius – östra Bolivia, sydöstra Brasilien, Paraguay, Uruguay och norra Argentina

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i neotropiska regionen