kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Östlig ängstrupial

Östlig ängstrupial (Sturnella magna) är en fågel i familjen trupialer inom ordningen tättingar.

Kännetecken 
Östlig ängstrupial är en medelstor trupial, 19 och 26 cm lång med ett vingspann på mellan 35 och 40 cm och väger mellan 90 och 150 gram. Arten är utseendemässigt svår att skilja från västlig ängstrupial (Sturnella neglecta), men sången är mindre komplex.

Utbredning och systematik 
Östlig ängstrupial delas numera in i 14 underarter med följande utbredning:
 Sturnella magna hippocrepis – Kuba och Isla de la Juventud
 magna-gruppen
 Sturnella magna magna – södra och östra Ontario till Quebec och södra till norra Texas och nordöstra Georgien
 Sturnella magna argutula – sydöstra Kansas och Oklahoma till östra USA (North Carolina till Florida)
 Sturnella magna hoopesi – södra Texas (Eagle Pass) till norra Coahuila, Nuevo León och norra Tamaulipas
 Sturnella magna alticola – högländer från södra Mexiko (Guerrero, södra Puebla, Veracruz) till Costa Rica
 Sturnella magna mexicana – karibiska sluttningen i sydöstra Mexiko (Veracruz och Tabasco i Chiapas)
 Sturnella magna griscomi – sydöstra Mexiko (torra kustnära områden i norra Yucatán)
 Sturnella magna inexpectata – tallsavanner i Belize, Petén i Guatemala, Honduras, Nicaragua
 Sturnella magna subulata – stillahavssluttningen i Panama
 Sturnella magna meridionalis – östra Anderna i Colombia Anderna i nordvästra Venezuela
 Sturnella magna paralios – norra Colombia och savanner i västra Venezuela
 Sturnella magna monticola – tepuis i södra Venezuela (Roraima)
 Sturnella magna praticola – slätter i östra Colombia, södra Venezuela och norra Guyana
 Sturnella magna quinta (inkluderas ofta i monticola) – Surinam och nordöstra Amazonas i Brasilien

Tidigare inkluderades chihuahuaängstrupialen (S. lilianae) och vissa gör det fortfarande. Sedan 2022 urskiljs den dock som egen art, av tongivande International Ornithological Congress (IOC) och Clements et al.

Levnadssätt 
Arten söker främst föda på marken som består av olika småkryp men också till viss del larver och fröer. En hane parar sig vanligtvis med två honor. Det är endast honorna som ruvar äggen som brukar vara mellan två och sex stycken vilket tar 13–14 dygn. Matning av ungarna står huvudsakligen honan för även om hanen ibland hjälper till. Ungarna är flygga efter tio till tolv dagar och får klara sig själva efter ytterligare ca två veckor.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population på hela 37 miljoner vuxna individer. Fram till 2018 behandlades den som livskraftig (LC) av internationella naturvårdsunionen IUCN. Den minskar dock i relativt kraftigt antal i Nordamerika, varför den numera kategoriseras som nära hotad (NT). Notera dock att IUCN inkluderar chihuahuaängstrupialen i bedömningen.

Bildgalleri

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Trupialer
Fåglar i neotropiska regionen
Kårstaby

Kårstaby är kyrkbyn i Kårsta socken i Vallentuna kommun i Uppland. Mellan 2015 och 2020 avgränsade SCB en småort här.

Byn ligger någon kilometer väster om Kårsta och här ligger Kårsta kyrka.

Källor

Orter i Vallentuna kommun
Tidigare småorter i Sverige
Soldatängstrupial

Soldatängstrupial (Leistes militaris) är en fågel i familjen trupialer inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från sydvästra Costa Rica till norra Bolivia, Trinidad, Guyana och Amazonområdet i Brasilien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar

Trupialer
Fåglar i neotropiska regionen
Vitbrynad ängstrupial

Vitbrynad ängstrupial (Leistes superciliaris) är en fågel i familjen trupialer inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från sydöstligaste Peru till Paraguay, Uruguay, norra Argentina och Brasilien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Bilder

Noter

Externa länkar

Trupialer
Fåglar i nearktiska regionen
Gulhuvad ängstrupial

Gulhuvad ängstrupial (Xanthocephalus xanthocephalus) är en nordamerikansk fågel i familjen trupialer inom ordningen tättingar. Hanen är praktfull med gult huvud och svart kropp, medan honan är mer brunaktig. Den häckar i våtmarker med kaveldun, huvudsakligen väster om de Stora sjöarna. Arten är en mycket sällsynt gäst i Europa. En hane sågs i Stensele i Lappland 1952, men det anses oklart huruvida den nått dit på naturlig väg.

Utseende och läte 
Gulhuvad ängstrupial är en medelstor (22-26 centimeter) trupial med för familjen typiskt spetsig näbb. Hanen av gulhuvad ängstrupial är omisskännlig med sin svarta kropp och starkt gula huvud och bröst. Den har även en vit vingfläck som ibland bara syns i flykten. Honan är huvudsakligen brun med mattgul strupe och bröst. Lätet liknas vid ljudet av när man öppnar en rostig grind.

Utbredning och systematik 
Gulhuvad ängstrupial placeras som enda art i släktet Xanthocephalus. Fågeln häckar från södra Kanada till norra Baja och södra USA. Den övervintrar så långt söderut som till centrala Mexiko. 

Arten är en mycket sällsynt gäst i Europa, med endast två fynd som godkänts av respektive lands raritetskommitté: Texel i Nederländerna 18 maj 1982 och på Island 23 juli 1983. Den har även setts i Sverige, en hane i lappländska Stensele 23 maj 1952. Det rådde dock tvivel om artens ursprung.

Levnadssätt

Häckning 
Gulhuvad ängstrupial häckar i våtmarker med kaveldun, huvudsakligen väster om Stora sjöarna. Den häckar i kolonier, ofta intill rödvingetrupial (Agelaius phoeniceus). Under häckningstid är hanen väldigt territoriell och bevakar sitt revir intensivt. Den lockar till sig upp till åtta honor. Hanen hjälper till med att mata ungarna, men vanligtvis bara i det första boet i reviret – efterföljande honor får mata ungarna själva. Honan lägger två till fem ägg som ruvas i 12-13 dagar.

Föda 
Fågeln lever huvudsakligen av insekter och smådjur sommartid som den fångar vid vatten, bland annat skalbaggar, gräshoppor, trollsländor, flugor, myror och spindlar. Resten av året lever den av säd och frön på fält och åkrar. När en flock gulhuvade ängstrupialer väl hittat ett bra ställe för föda återkommer den till samma plats ett antal dagar i rad.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågeln kallades tidigare på svenska gulhuvad ängstrupial men fick nytt namn på grund av konflikt med arten Chrysomus icterocephalus som fick ta över namnet istället.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Trupialer
Fåglar i nearktiska regionen
Saffranstrupial

Saffranstrupial (Xanthopsar flavus) är en starkt utrotningshotad våtmarkslevande fågel i familjen trupialer.

Utseende och läten 
Saffranstrupialen är en 18 cm lång gulsvart trupial. Hanen har lysande guldgult på huvud, mindre vingtäckare, övergump och undersida. Den är svart på nake, ovansida, stjärt och tygel. Näbben är slank och svart. Honan har sotstreckat olivbrun hjässa och ovansida. På huvudet syns sotbrunt på ögonstreck och örontäckare, medan den är gul på övergump, mindre vingtäckare, undersida och ögonbryn. Sången är explosiv och ljus innehållande en kort drill, medan lätet är ett hårt "tchep".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Paraguay, sydöstra Brasilien, Uruguay och nordöstra Argentina. Den placeras som enda art i släktet Xanthopsar och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Saffranstrupialen minskar kraftigt i antal och dess utbredningområde krymper successivt. Beståndet uppskattas till mellan 1500 och 7000 vuxna individer. IUCN kategoriserar arten som starkt hotad.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Trupialer
Fåglar i neotropiska regionen
Filippinblåfågel

Filippinblåfågel (Irena cyanogastra) är en fågel i familjen blåfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Filippinbladfågeln är en medelstor till rätt stor blåsvart tätting med röda ögon. Kroppen är blåsvart, med helsvart ansikte, bröst och vingkant, medan den är ljusblå i ett hjässband och en fläck på vingem, samt på övergump och stjärt. Honan liknar hanen, men är något mattare i färgerna. Sången består av visslade fraser, med bland annat distinkta "whip!".

Utbredning och systematik 
Filippinblåfågel förekommer i Filippinerna och delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Irena cyanogastra cyanogastra – Luzon och Polillo
 Irena cyanogastra ellae – Bohol, Samar och Leyte
 Irena cyanogastra melanochlamys – Basilan
 Irena cyanogastra hoogstraali – Mindanao och Dinagat

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som nära hotad (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Blåfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Filippinerna
Indisk blåfågel

Indisk blåfågel (Irena puella) är en fågel i den lilla asiatiska familjen blåfåglar.

Utseende 
Indisk blåfågel är en helt omisskännlig 25 cm lång fågel. Hanen är gnistrande violblå på hjässa, nacke, rygg, övergump och undergump, medan resten av fjäderdräkten är svart. Hona och ungfågel är helt matt blågröna.

Palawanblåfågeln, tidigare och i viss mån fortfarande behandlad som underart till indisk blåfågel, är hanen kallt azurblå till turkosblå snarare än violblå och honan något mattare färgad undertill. Vidare har den mycket kortare övre och undre stjärttäckare.

Utbredning och systematik 
Indisk blåfågel delas in i sex underarter med följande utbredning:
 Irena puella puella – förekommer från nordöstra Indien och östra Nepal till Indokina
 Irena puella sikkimensis – förekommer i Västra Ghats i sydvästra Indien
 Irena puella andamanica – Andamanerna och Nikobarerna
 Irena puella malayensis – förekommer på Malackahalvön
 Irena puella crinigera – förekommer på Sumatra, Borneo och intilliggande öar
 Irena puella turcosa – förekommer på Java

Palawanblåfågeln (I. tweeddalii) behandlades tidigare som en underart till indisk blåfågel.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Blåfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Gulnäbbad törnskata

Gulnäbbad törnskata (Lanius corvinus) är en fågel i familjen törnskator inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Gulnäbbad törnskata är en stor och mycket långstjärtad törnskata. Fjäderdräkten är streckat brunaktig, med ljusare ögonbrynsstreck och undersida, en roströd vingpanel, en gul ögonring och en rätt kraftig lysande gul näbb som gett arten dess namn. Bland lätena hörs komplexa och varierade serier med ljudligt tjatter, skrin och raspiga sträva ljud, ibland kollektivt av en hel flock men också ofta i duett av ett par.

Utbredning och systematik 
Gulnäbbad törnskata delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 corvinus – förekommer från södra Mauretanien och Senegal till Mali och nordvästra Nigeria
 togoensis – förekommer från Guinea och Sierra Leone till södra Tchad och Sudan (Darfur)
 caliginosa – förekommer i västra Sydsudan
 affinis – förekommer från södra Sydsudan till nordostligaste Demokratiska republiken Kongo, norra Uganda och västra Kenya

Underarten caliginosa inkluderas ofta i affinis.

Släktestillhörighet 
Gulnäbbad törnskata placerades tidigare som enda art i släktet Corvinella. Den inkluderas dock allt oftare i Lanius efter genetiska studier som visar att den är inbäddad i det släktet.

Levnadssätt 
Gulnäbbad törnskata lever i familjegrupper och nomadiska flockar i torr savann och i skogslandskap. Den ses sitta på en medelhög utkiksplats, varifrån den fångar ryggradslösa djur och små däggdjur, ofta på marken.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som livskraftig. Beståndsutvecklingen är dock oklar.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Törnskator
Fåglar i etiopiska regionen
Vitkronad törnskata

Vitkronad törnskata (Eurocephalus anguitimens) är en fågel i familjen törnskator inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Vitkronad törnskata delas in i två underarter:
 E. a. anguitimens – förekommer från sydvästra Angola till Botswana, Namibia och Zimbabwe
 E. a. niveus – förekommer i Zimbabwe, södra Moçambique, nordöstra Sydafrika (Limpopo och norra KwaZulu-Natal) samt nordöstra Swaziland

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Törnskator
Fåglar i etiopiska regionen
Vitgumpad törnskata

Vitgumpad törnskata (Eurocephalus ruppelli) är en fågel i familjen törnskator inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från Sydsudan till Somalia, Etiopien, Kenya och Tanzania. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Eduard Rüppell (1794–1884), tysk zoolog och upptäcktsresande.

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Törnskator
Fåglar i etiopiska regionen
Rosthuvad törnskata

Rosthuvad törnskata (Lanius bucephalus) är en östasiatisk fågel i familjen törnskator inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Rosthuvad törnskata är en medelstor (19–20 cm) törnskata med relativt lång stjärt. Den är rätt lik brun törnskata men har en unik kombination av rödbrunt på huvud och nacke, gråaktig mantel och rygg ner till övre stjärttäckare och en vid handbasfläck. Vingar och stjärt är också svartare, bröst och flanker brunfjälliga och skär längst in på undre näbbhalvan. Lätet är ett tjattrande "ju-ju-ju" eller "gi-gi-gi".

Utbredning och systematik 
Rosthuvad törnskata delas in i två underarter med följande utbredning:
 Lanius bucephalus bucephalus – förekommer i östra Asien i sydöstra Ryssland (Ussuriland), nordöstra Kina (södra Heilongjiang till Hebei och Shandong), Korea, södra Sachalin, södra Kurilerna och Japan (inklusive Ryukyu-, Daito- och Ogasawaraöarna; vintertid även i östra och sydöstra Kina
 Lanius bucephalus sicarius – förekommer i västra centrala Kina (Taobäckenet, sydvästra Gansu)

Tillfälligt har den påträffats i Hong Kong, Taiwan och Vietnam.

Arten är nära släkt med både törnskata och isabellatörnskata.

Levnadssätt 
Rosthuvad törnskata förekommer i olika typer av öppna miljöer som odlingsbygd, parker och trädgårdar i samhällen. Den lever av ryggradslösa djur, framför allt skalbaggar, men även små ryggradsdjur och ibland frön. Den häckar från april till juli i norra Hokkaido i Japan, tidigare i sydligare regioner. Arten är både stannfågel och flyttfågel.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som inte ovanlig.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Törnskator
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Sydlig fiskaltörnskata

Sydlig fiskaltörnskata (Lanius collaris) är en fågel i familjen törnskator inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Arten delas in i fem underarter i två grupper med följande utbredning:
 L. c. marwitzi – nordöstra och sydcentrala Tanzania
 collaris-gruppen
 L. c. collaris – södra Namibia, Sydafrika (förutom i norr och nordost), Lesotho, Swaziland och allra sydligaste Moçambique
 L. c. pyrrhostictus – nordöstra Botswana, Zimbabwe, nordöstra Sydafrika och sydvästra Moçambique
 L. c. subcoronatus – sydöstra Angola, Namibia (förutom kusten i nordväst och längst i söder), sydvästra Zimbabwe och norra Sydafrika (söderut till nordvästra Norra Kapprovinsen och centrala Fristatsprovinsen)
 L. c. aridicolus – arida kustnära nordvästra Namibia och sydvästra Angola

Sydlig och nordlig fiskaltörnskata (L. humeralis) betraktades fram till nyligen som samma art under det svenska namnet fiskaltörnskata. Tidigare betraktades också underarten marwitzi som en egen art med det svenska namnet uhehehtörnskata.

Status 
IUCN kategoriserar arten som  livskraftig, men inkluderar även nordlig fiskaltörnskata i bedömningen.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Törnskator
Fåglar i etiopiska regionen
Kastanjeryggig törnskata

Kastanjeryggig törnskata (Lanius collurioides) är en fågel i familjen törnskator inom ordningen tättingar.

Utseende 
Kastanjeryggig törnskata är en medelstor (19–21 cm) törnskata med en lång och slank stjärt. Hanen har mörkgrå hjässa och nacke samt kastanjebrun mantel och övergump. Stjärten är svart med vita sidor. Honan är vitaktig i pannan och är ljusare kastanjebrun ovan. Ungfågeln har brungrå hjässa med otydlig vattring i mörkt och beige, medan övergump, övre stjärttäckare och mantel är rostbruna, den senare något bandad.

Utbredning och systematik 
Kastanjeryggig törnskata delas in i två underarter med följande utbredning:
 Lanius collurioides collurioides – förekommer i Assams bergstrakter, södra Kina, Myanmar och Indokina
 Lanius collurioides nigricapillus – förekommer i södra Vietnam

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som inte ovanlig.

Namn 
Fågeln har på svenska även kallats burmatörnskata.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Törnskator
Fåglar i orientaliska regionen
Taitatörnskata

Taitatörnskata (Lanius dorsalis) är en fågel i familjen törnskator inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Taitatörnskatan är en liten törnskata i svart, vitt och grått. Könen är lika, men honan kan uppvisa en liten kastanjebrun fläck på flankerna. Noterbart är en liten vit vingfläck och vita yttre stjärtpennor. Den är väldigt lik somaliatörnskatan, men har olikt denna endast en vit vingfläck. Bland de upprepade lätena hörs olika raspiga och fylliga toner, ofta framförda i ett stigande mönster.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i sydöstra Sydsudan, nordöstra Uganda, Etiopien, Somalia, Kenya och nordöstra Tanzania. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Arten hittas i torr savann och gräsmarker. Där ses den sitta synligt och upprätt, ofta i par.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Törnskator
Fåglar i etiopiska regionen
Gråryggig törnskata

Gråryggig törnskata (Lanius excubitoroides) är en fågel i familjen törnskator inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Gråryggig törnskata är en stor törnskata i grått, svart och vitt med lång stjärt. Honan har helvit undersida, medan honan kan uppvisa en liten rostfärgad fläck på flanken. I flykten syns stora vita fläckar på stjärtroten. Den skiljer sig från andra törnskator med svart ögonmask och grå rygg på stjärtfläckarna och den svarta linjen som förbinder svarta vingen och ögonmasken. Lätena avges i kör, en snabb blandad ramsa med sluddriga toner.

Utbredning och systematik 
Gråryggig törnskata förekommer i Afrika söder om Sahara, från Mauretanien österut till Etiopien och söderut till Tanzania. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Lanius excubitoroides excubitoroides – förekommer i sydöstra Mauretanien, västra Sudan, Mali, Tchad, nordöstra Kongo-Kinshasa och Uganda
 Lanius excubitoroides intercedens – förekommer i centrala Etiopien, nordvästra Uganda och västra Kenya
 Lanius excubitoroides boehmi – förekommer från västra Tanzania till Rwanda, sydvästra Uganda och sydvästra Kenya

Levnadssätt 
Gråryggig törnskata hittas i öppet skogslandskap, savann och jordbruksområden i östra delen av utbredningsområdet, medan den i väst bara ses i torr törnsavann. Den uppträder alltid i små, väl synliga grupper.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Törnskator
Fåglar i etiopiska regionen
Saheltörnskata

Saheltörnskata (Lanius gubernator) är en fågel i familjen törnskator inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Saheltörnskatan är en liten och vackert tecknad törnskata, med rostrött på rygg och övergump, grått på hjässa och nacke samt en svart mask över ögat. Vanligen uppvisar den en liten vit fläck på vingens främre del. Fågeln liknar törnskatan, men är mindre och har roströd snarare än grå övergump. Den är inte särskilt ljudlig, men kan avge en serie visslingar och låga, gnissliga toner.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från Elfenbenskusten till Sydsudan, norra Uganda och nordöstra Demokratiska republiken Kongo. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Saheltörnskatan är en ovanlig och lokalt förekommande fågel i fuktig savann. Den ses vanligen i par eller smågrupper.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Törnskator
Fåglar i etiopiska regionen