kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Felisberto Hernández

Felisberto Hernández född 20 oktober 1902 i Montevideo, död 13 januari 1963, var en uruguayansk författare.

Hérnandez studerade till pianist och gav konserter samt spelade till stumfilmer. Senare var han tjänsteman.

Bibliografi (urval) 
 Nadie encendía las lámparas 1947 (novellsamling)
 La casa inundada 1975 (novellsamling)

Referenser 

Uruguayanska författare
Spanskspråkiga författare
Födda 1902
Avlidna 1963
Män
Dalforsån

Dalforsån är ett vattendrag i östra Dalarna (Rättviks kommun), cirka 20 kilometer långt. Avrinningsområdet är 132 kvadratkilometer. Ån börjar i en tjärn nära Broboberget, nära gränsen till Hälsingland, flyter huvudsakligen åt sydsydost, genomflyter sjön Stocken och mynnar vid Dalfors i sjön Amungen, som i sin tur avvattnas genom Svärdsjövattendraget.

Referenser

Vattendrag i Rättviks kommun
Vattendrag i Dalarna
Dalälvens avrinningsområde
Nils H. Magnusson

Nils Harald Magnusson, född 15 januari 1890 i Filipstads församling, Värmlands län, död 28 september 1976 i Stockholm, var en svensk mineralog, geolog och professor.

Biografi
Magnusson avlade studentexamen 1908 i Göteborg och filosofisk ämbetsexamen vid Göteborgs högskola 1913. Han var anställd som lärare vid Mjölby samskola 1910–1912 och vid Mora folkhögskola som 1:e lärare 1913–1916.

Nils H. Magnusson blev amanuens i mineralogi vid Stockholms högskola 1917 och var från 1918 verksam vid Sveriges geologiska undersökning (SGU). Han blev filosofie licentiat samt biträdande geolog vid SGU 1919 och disputerade för filosofie doktorsgraden vid Stockholms högskola 1925 på avhandlingen Persbergs malmtrakt och berggrunden i de centrala delarna av Filipstads bergslag. Han blev tillförordnad statsgeolog 1927 och senare samma år även docent i petrologi och malmgeologi vid Stockholms högskola, statsgeolog 1930, professor i mineralogi och geologi vid Kungliga Tekniska högskolan 1942 samt 1951 överdirektör och chef för SGU, en befattning han lämnade 1958.

Åren 1951–59 var Magnusson dessutom ledamot av direktionen för statens geotekniska institut samt av Meteorologiska och hydrologiska rådet. Åren 1954-60 var han ordförande i nationalkommittén för geodesi och geofysik. Han blev ledamot av Vetenskapsakademien 1946, av Fysiografiska sällskapet i Lund 1950 samt av Ingenjörsvetenskapsakademien 1951. Han var även ledamot av Norske Vitenskaps-Akademie, Geological Society of London samt korresponderande och hedersledamot av andra utländska vetenskapliga sällskap. År 1945 tilldelades han Rinmanmedaljen av Jernkontoret och 1961 tillsammans med Per Geijer Brinellmedaljen av Ingenjörsvetenskapsakademien.

Familj
Magnusson var son till handlanden Johan Magnusson och Johanna, född Nilsson. I oktober 1931 gifte sig Magnusson i Grängesberg med Emma Sylvia (Vivan), född Larsson 1907. Hon var dotter till redaktör David Algot Larsson och Emma Kristina Grufman.

Referenser

Tryckta källor
Vem är det
1890 års män i ord och bild: en bokfilm 1890-1940 samt biografiskt lexikon, fil mag John Karlzén, amanuens Nils Olsson, Gustaf Gottschalk, K G Lindeström, Svenska Kulturförlaget 1940 s. 517
Sveriges dödbok 1947-2003, (CD-ROM version 3.0) Sveriges Släktforskarförbund, 2003

Webbkällor
Bergshanteringen i Filipstads Bergslag

Externa länkar
 

Svenska professorer i geologi
Svenska professorer i mineralogi
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Svenska överdirektörer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund
Ledamöter av Det Norske Videnskaps-Akademi
Personer från Filipstad
Födda 1890
Avlidna 1976
Män
Lockbettel

En lockbettel (lockbetel) är ett huggjärn i stämjärnfamiljen, avsett för upptagning av djupa och trånga hål i trä vid exempelvis tappfogning eller hål för en låskolv.

Lockbetteln karaktäriseras av att eggen är slipad på klingans smalsida. Betydligt större bryt- och slagkrafter klaras då än med ett lika brett stämjärn där eggen är slipad på klingans bredsida.

Två olika slipningar av eggen förekommer på lockbettlar: engelsk slipning, som är slipning endast på klingans ena smalsida, och tysk slipning, som är slipning på klingans båda smalsidor. Eggvinkeln hålls vanligen mellan gränserna 25° och 35°.

Etymologi
Benämningen lockbettel (lockbetel) är en försvenskning av tyskans Lochbeitel:
Loch = hål
Beitel = mejsel

Lochbeitel är alltså en "mejsel för upptagning av hål."

Termtillämpning
Från svensk teknisk text kan lockbettel i vissa fall översättas till tyska med Rohrstechbeitel (m), som då kan avse ett specialutformat stickstål för utformning av invändiga hörn. Ett sådant stål kan vara kombinerat med en invändig borr, varmed håltagningen förbereds. (Man lägge märke till att Rohr, d.v.s. rör, inte nödvändigtvis behöver vara cirkulära; även rektangulära rör förekommer i somliga fall.)

Lockbettlar kombinerade med borr kan användas även för bearbetning av metall. Exempel på sådan användning är upptagning av hål i nycklar för fyrkanttappar.

Noter

Källor
Nordisk familjebok, andra upplagan, Band 27, spalt 582  Illustration av lockbettlar finns här.

Se även
Huggmejsel
Hålpipa

Verktyg
Snickeri
Golf i Sverige

Golf i Sverige spelas på organiserad nivå sedan slutet av 1800-talet.

Historia

1888–1988
Den första golfbanan i Sverige låg på samma plats där Ryfors golfklubb ligger i dag, och har anor bak till 1888. Ryfors golfklubb hyser i dag en annan bana än den ursprungliga. Den äldsta golfklubben i Sverige med ännu kvarvarande bana (2008) är Göteborgs GK från 1902. 1904 bildades Svenska Golfförbundet.

Åren kring 1970 arbetade svensken Sven Tumba, mest berömd som framgångsrik ishockeyspelare under 1950- och 60-talen, med spridningen av golf i Sverige. Det stora genombrottet kom i slutet av 1980-talet och framför allt under 1990-talet. Senare gavs svenska golfare en kombination av bra golfbanor och boende i soligare klimat medan höst och vinter råder i Sverige.

1988–2008: Svenska golfundret

1988 vann svenskan Liselotte Neumann US Open för damer, och de kommande åren kom Sverige att skörda stora internationella framgångar inom golfen, och man talade om det svenska golfundret. På herrsidan skördades framgångarna främst av spelare som Jesper Parnevik och Per-Ulrik Johansson, på damsidan av Annika Sörenstam och Helen Alfredsson. Intresset ökade.

Den 9 november 2008 sände Sportspegeln ett reportage om hur golfklubbarnas medlemsantal i Sverige på bara några år gått från medvind till motvind, med ekonomiska svårigheter, minskat intresse bland barn och ungdomar samt sjunkande medlemsantal. Sveriges internationella framgångar bestod dock ännu.

2009–: Nya framgångar
Den 14 juni 2009 vann Anna Nordqvist LPGA Championship i USA. I juli 2016 vann Henrik Stenson British Open, och blev därmed första manliga svensk att vinna en majortävling.

Tävlingar i Sverige
De stora internationella tävlingarna som anordnas i Sverige är Scandinavian Masters på herrsidan, som brukar anordnas kring månadsskiftet juli–augusti. PLM Open spelades sista gången 1990. På damsidan spelas HP Open i augusti.

Källor

Externa länkar
Hillman Avenger

Hillman Avenger är en personbil, tillverkad av den brittiska biltillverkaren Hillman mellan 1970 och 1981.

Avenger
Rootes insåg att det fanns en lucka i modellprogrammet mellan lilla Hillman Imp och stora Hillman Hunter, men i mitten av sextiotalet saknade koncernen resurser att ta fram en ny bil för att fylla utrymmet. Först när Chrysler tagit över Rootes tillfördes nya pengar till utveckling. Till skillnad från Hunter-modellen, som fått överta det mesta av tekniken från företrädaren, fick man nu möjligheten att konstruera en helt ny bil. 

Hillman Avenger presenterades i februari 1970 som fyrdörrars sedan. Konstruktionen var helt konventionell, med motorn fram och bakhjulsdrift, vilket var helt i de brittiska kundernas smak. På många exportmarknader, bland annat de nordiska, såldes bilen under Sunbeam-namnet, senare som Chrysler-Sunbeam. 

Våren 1972 tillkom en kombi-version och ett år senare en tvådörrars sedan. Till modellåret 1974 infördes större motorer.

1976 hade Chrysler Europe fått ett stort lån från den brittiska regeringen, vilket bland annat räckte till en ansiktslyftning av Avenger-modellen, med ny front och ny instrumentbräda. Samtidigt försvann namnet Hillman och bilen bytte namn till Chrysler Avenger. Produktionen flyttades från Ryton för att göra plats för modernare Simca-bilar, till skotska Linwood.

1979 hade PSA tagit över och döpte om bilen till Talbot Avenger. Därefter fortsatte produktionen fram till början av 1981, då PSA stängde fabriken i Linwood och de sista brittiska bilarna försvann.

Avenger Tiger
Hillman Avenger Tiger var en sportigare version med bland annat tvåförgasarmotor. Den tillverkades i 200 exemplar 1972 och ytterligare 450 st 1973.

BRM tog fram en sextonventilsmotor till Avenger Tiger, avsedd för rallytävlingar. Motorn tillverkades i flera storlekar upp till två liter och bilen tävlade främst i Storbritannien mellan 1974 och 1977.

Motor
Motorn uppfattades som lätt gammaldags, byggd i gjutjärn och med kamaxeln i motorblocket. Men den var både varvvillig och slitstark. I Sydamerika tillverkades även en större 1,8-liters version.

Världsbilen Avenger
Chrysler tillverkade och sålde Avenger-modellen under olika namn över stora delar av världen.

Nordamerika
Chrysler UK exporterade bilen över Atlanten, där den såldes under namnet Plymouth Cricket mellan 1971 och 1973. Tyvärr klagade kunderna högljutt över den brittiska byggkvaliteten och tillförlitligheten och Cricket ersattes av mer pålitliga japanska Mitsubishi-bilar.

Sydamerika
Bilen tillverkades i Brasilien mellan 1971 och 1981 och såldes först under namnet Dodge 1500, senare som Dodge Polara.

Även i Argentina tillverkades och såldes bilen som Dodge 1500 mellan 1971 och 1980. Därefter sålde Chrysler verksamheten till Volkswagen AG och bilen fortsatte att tillverkas fram till 1991 under namnet Volkswagen 1500.

Nya Zeeland
Avenger-bilar monterades på Nya Zeeland mellan 1971 och 1981 och såldes under åren under namnen Hillman, Chrysler och Talbot. Därefter tog Mitsubishi över verksamheten.

Referenser

Externa länkar

Rootes Car Club Sweden

Avenger
Bakhjulsdrivna fordon
Chrysler Sunbeam

Chrysler Sunbeam är en personbil, tillverkad av Chrysler Europe och sedan PSA Peugeot Citroën mellan 1977 och 1981.

Sunbeam
I mitten av sjuttiotalet var den brittiska bilindustrin inne i en djup kris med ständiga konflikter hos arbetstagarna. Kunderna på hemmamarknaden hade tröttnat på usel kvalitet och opålitliga bilar och gick över till mer tillförlitliga japanska märken. British Leyland räddades från konkurs genom att brittiska staten nationaliserade företaget. Chrysler Europe gav då regeringen ett ultimatum: ”Ge oss motsvarande stöd, annars lägger vi ner fabrikerna i Storbritannien”.

Pengarna från brittiska staten användes till att ta fram en ny bil som kunde ersätta den föråldrade Hillman Imp, i väntan på att moderna Simca-konstruktioner kunde börja produceras i gamla Rootes-fabrikerna. För att snabba på utvecklingen och spara in på resurserna baserades den nya bilen till stor del på Hillman Avenger. Detta underlättade även produktionen, då bilarna tillverkades parallellt i skotska Linwood.

Chrysler Sunbeam presenterades sommaren 1977. Det forna bilmärket Sunbeam hade nu reducerats till ett modellnamn. Bilen byggde på ett kortat Avenger-chassi och var, till skillnad från de flesta konkurrenterna bakhjulsdriven. Minsta motorn kom från Imp-modellen, medan övriga maskiner hämtades från Avenger. Karossen var, trots formen och ett fällbart baksäte, ingen riktig halvkombi. Istället för en stor baklucka kunde endast bakrutan öppnas.

1979 hade PSA tagit över och döpte om bilen till Talbot Sunbeam. Samma år kom den snabba Ti-modellen, med motor från Avenger Tiger. Därefter fortsatte produktionen fram till början av 1981, då PSA stängde fabriken i Linwood och de sista brittiska bilarna försvann.

Sunbeam Lotus
Våren 1979 introducerades Talbot Sunbeam Lotus. Lotus hade plockat ned sin egen motor och växellåda i den lilla bilen och Talbot körde med den i rally-VM. Bilen vann märkesmästerskapet 1981. Stig Blomqvist körde för Talbot 1981 och 1982.

Motor

Referenser

Externa länkar

Rootes Car Club Sweden

Sunbeam
Chrysler Sunbeam
Bakhjulsdrivna fordon
Mu isamaa on minu arm

Mu isamaa on minu arm ("Mitt hemland är min kärlek") är en estnisk dikt av Lydia Koidula. Dikten tonsattes inför den första estniska sångfesten 1869 av Aleksander Kunileid.

Mu isamaa on minu arm blev en mycket populär fosterlandssång när en ny melodi skrevs av Gustav Ernesaks 1944. Sedan 1947 sjungs sången alltid som avslutning i sångfesten. Sången kan lätt förväxlas med Estlands nationalsång på grund av den liknande titeln. När Estland var ockuperat av Sovjetunionen blev Mu isamaa on minu arm något av en inofficiell nationalsång..

Mu isamaa on minu arm
Mu isamaa on minu arm,
kel südant annud ma.
Sull' laulan ma, mu ülem õnn,
mu õitsev Eestimaa!
Su valu südames mul keeb,
su õnn ja rõõm mind rõõmsaks teeb,
mu isamaa, mu isamaa!

Mu isamaa on minu arm,
ei teda jäta ma,
ja peaksin sada surma ma
see pärast surema!
Kas laimab võõra kadedus,
sa siiski elad südames,
mu isamaa, mu isamaa!

Mu isamaa on minu arm,
ja tahan puhata,
su rüppe heidan unele,
mu püha Eestimaa!
Su linnud und mull' laulavad,
mu põrmust lilled õitsetad,
mu isamaa, mu isamaa!

Svensk tolkning
Mitt eget hemland är mig kärt,
mitt hjärta hennes är.
Dig sjunger jag av glädje stor,
o Estland, blomma kär!
Den sorg du känner rör min själ,
din glädje får mig att må väl,
mitt fosterland, mitt fosterland!

Mitt eget hemland är mig kärt,
min håg av trohet full.
Jag skulle hundra gånger om
dö blott för hennes skull!
Om främlingar förtalar dig,
bor du i hjärtat än hos mig,
mitt fosterland, mitt fosterland!

Mitt eget hemland är mig kärt,
där vill jag vila ut,
och i din famn jag möta skall,
o Estland, livets slut!
Mig fåglar sjunga skall till ro,
och från mitt stoft skall blommor gro,
mitt fosterland, mitt fosterland!

Se även
 Mu isamaa, mu õnn ja rõõm
 Den sjungande revolutionen

Noter och referenser

 Paul Rummo, "Ühe laulu lugu" – Looming 1961, nr 1, sid. 111–128
 Paul Rummo, "Mitme laulu lood" (uurimusi, kõnesid mälestusi), ER 1969, sid. 25–53

Externa länkar
Framförande av sången från den 24:e sångfesten 2004

Webbkällor 

Kultur i Estland
Estniska sånger
Fosterländska sånger
Rebel Extravaganza

Rebel Extravaganza är det fjärde fullängdsalbumet av norska black metal-bandet Satyricon, som gavs ut den 6 september 1999. Albumet har återutgivits 2006 av Nuclear Blast Records som då lade till tre stycken bonuslåtar från Intermezzo II EP:n. Det finns ett gömt "Industri-liknade" intro (3:17) på nummer "0", för att komma åt introt är man tvungen att spola tillbaka CD:n från start.

Låtförteckning
"Tied in Bronze Chains" – 10:56
"Filthgrinder" – 6:39
"Rhapsody in Filth" – 1:39	
"Havoc Vulture" – 6:45
"Prime Evil Renaissance" – 6:13
"Supersonic Journey" – 7:50
"End of Journey" – 2:19
"A Moment of Clarity" – 6:40
"Down South, Up North" – 1:14
"The Scorn Torrent" – 10:24

Bonuslåtar på 2006-utgåvan
"INRI (at 251 BPM)" (Sarcófago-cover) – 2:10
"Nemesis Divina (Clean Vision Mix)" – 5:16
"Blessed From Below (Melancholy Oppression Longing)" – 6:03

Medverkande
Musiker (Satyricon-medlemmar)
Satyr (Sigurd Wongraven) – gitarr, basgitarr, keyboard, synthesizer, baryton, sång
Frost (Kjetil-Vidar Haraldstad) – trummor

Bidragande musiker
 Bjørn Boge – bandlös basgitarr (spår 10)
 Geir Bratland – synthesizer (spår 6)
 Lasse Hafreager – Hammond orgel (spår 4)
 S. W. Krupp (Snorre Westvold Ruch) – gitarr (spår 2, 8, 10)
 Anders Odden – sologitarr (spår 1), rytmgitarr (spår 1, 5, 6)
 Fenriz (Gylve Fenris Nagell från Darkthrone) – slagverk (spår 4, 5)
 Død (Daniel Olaissen) – riff-understöd (spår 1, 4)

Produktion
Satyr – producent, ljudmix, mastering, omslagsdesign
Mike Hartung – ljudtekniker, ljudmix
Espen Berg – mastering
Union of Lost Souls – omslagsdesign
Marcel Leinenhoff – foto

Källor
 Rebel Extravaganza på Encyclopaedia Metallum
 Rebel Extravaganza på Allmusic.com

Referenser

Externa länkar
 Låttexterna på DarkLyrics.com

Musikalbum 1999
Album av Satyricon
Chicago-manifestet om Bibelns ofelbarhet

Chicago-manifestet om Bibelns ofelbarhet (Chicago Statement on Biblical Inerrancy) formulerades i oktober 1978 av fler än 200 evangelikala ledare vid en konferens som sponsorerades av International Council on Biblical Inerrancy, och hölls i Chicago. Manifestet utformades för att försvara uppfattningen att Bibeln är ofelbar mot bakgrund av vad man uppfattade som en trend mot en liberal bibelsyn. Undertecknarna kom från en mängd olika evangelikala kristna samfund, däribland Carl F.H. Henry, J.I. Packer, Francis Schaeffer, Norman L. Geisler, Robert Preus, John Wenham och R. C. Sproul.

Ledande anhängare av Bibelns ofelbarhet betraktar Chicago-manifestet som ett grundligt uttalande om vad de menar med "ofelbarhet". Manifestet går in på olika detaljer i artiklar formulerade parvis som "VI BEJAKAR ... och VI FÖRNEKAR ..." Begreppet ofelbarhet gäller endast grundtexten i de ursprungliga manuskripten (som inte längre existerar, men kan härledas på basis av bevarade kopior), inte kopiorna eller översättningarna. Vidare syftar ofelbarhet i manifestet inte på en blint bokstavlig tolkning, utan ger utrymme för bildligt, poetiskt och fenomenologiskt språk, så länge det var författarens avsikt att presentera en text bildligt eller symboliskt.

Se även
Chicago Statement on Biblical Hermeneutics
Bibelsyn

Referenser
Explaining Inerrancy: A Commentary, by R. C. Sproul. Foreword by Roger R. Nicole En kommentar till Chicago-manifestet, av R. C. Sproul.

Bibeln
Kristna skrifter
Evangelikalism
Kristen fundamentalism
1978 i USA
Religionsåret 1978
Chicago
Protestantism i USA
Illinois historia
Differensoperator

Inom matematiken är en differensoperator en operator som avbildar en funktion  till en annan funktion .

De två enklaste differensoperatorerna är framåtdifferensoperatorn:

och bakåtdifferensoperatorn:

.

Framåtdifferensoperatorn spelar inom diskret matematik en liknande roll som derivatan spelar inom kontinuerlig matematik. Differensekvationer kan med differensoperatorn ofta lösas på ett liknande sätt som differentialekvationer löses med differentialoperatorn.

Räkneregler
För både  och  gäller att:
Om  är konstant är:

Linjäritet, för funktioner  och konstanter :

Följande regler är olika för  och :
Produktregel:

Kvotregel:

Summering:

Detta göra att summeringar av funktioner  där man vet att  blir väldigt enkla. Likheter kan ses med integraler, om  är en primitiv funktion fill :

Exempel
En fallande potens av ett tal  är ett tal sådant att:

Fallande potenser har väldigt enkla differenser:

Dvs, kort uttryckt:

.

Diskret matematik
Test Icicles

Test Icicles var ett kort-livat rockband som grundades i England 2004. Bandet grundades av Rory Attwell och Sam Mehran samma sommar som de medverkade i en kortfilm av Londonbaserade filmskaparen Eva-Marie Elg. Deras demo till "Circle, Square, Triangle" användes som filmmusik i filmen. Devonte Hynes blev inbjuden till att vara med på en spelning i Brighton, England, och efter det gick han med i bandet som permanent medlem. Bandet är till störst del influerat av indierock, men har även en hel del andra märkbara influenser, såsom hiphop, thrash och punk. I februari 2006 tillkännagav bandet att de hade splittrats. I en intervju i New Musical Express förklarade Hynes att splittringen berodde på att medlemmarna aldrig riktigt gillade musiken som de spelade.

Diskografi
Studioalbum 
 For Screening Purposes Only (31 oktober, 2005)

Singlar 
 "Boa vs. Python" (1 augusti, 2005)
 "Circle, Square, Triangle" (24 oktober, 2005)
 "What's Your Damage" (16 januari, 2006)
 "Boa vs.Python" (Grime remix) (27 februari, 2006)
 "Totally Re-Fucked" (6 mars, 2006)
 "Dig Your Own Grave" (9 maj, 2006)

Referenser

Externa länkar 
 Test Icicles på Myspace
 Artikel i New Musical Express

Brittiska musikgrupper
Tesla Roadster

Tesla Roadster är en helelektrisk sportbil tillverkad av det amerikanska företaget Tesla Inc 2008–2012. Tesla Roadster var den andra serietillverkade elsportbilen efter Venturi Fétish.

Bilen producerades i Kalifornien från 2008 till 2012 och såldes i 2 400 exemplar. Chassiet byggdes av Lotus i England medan Tesla stod för batterierna och drivningen. Bilen har en räckvidd på cirka 400 km och en toppfart på 201 km/h. Den kan accelerera från 0 till 100 km/h på 3,7 sekunder och har ett batteripack på 55 kWh litiumjon-batteri. Tesla Roadster väger 1305 kg och batteriet kan laddas fullt på 3,5 timmar. Antal hästkrafter är 248. Under utvecklingsskedet gick Tesla Roadster under kodnamnet DarkStar. Bilen såldes i både Nordamerika och Europa. Den 6 februari 2018 blev Tesla Roadster den första produktionsbilen att skjutas upp i rymden. En ersättare för bilen väntas i slutet av 2024.

Se även 
 Tesla Model S
Tesla Model 3
Tesla Model X

Referenser

Noter

Externa länkar

Elbilsmodeller
Sportbilar
Tesla (företag)
Burlington, North Dakota

Burlington är en stad i Ward County i delstaten North Dakota, USA med 1 096 invånare (2000).

Burlington grundades 1883 och är den äldsta staden i countyt. Den var countyts huvudort till 1888. När postkontoret öppnades fick staden sitt nuvarande namn av en av grundarna efter hans hemstad, Burlington i Iowa.

Orter i North Dakota
Ward County, North Dakota
Svenska flygeskadrar

Flygeskadrarna tillkom genom 1936 års försvarsbeslut. Enligt beslutet skulle en flygeskaderchef i krig föra den omedelbara ledningen över de ingående förbanden inom eskadern. I fredstid förde eskadercheferna befäl över de ingående flygflottiljerna gällande taktiska och operativa övningar. 

Den första eskadern sattes upp 1938 under namnet Flygeskadern och var aktiv fram till 1940, kvar var endast staben som omorganiserades till Första flygeskadern (E 1) i samband försvarsbeslutet 1942, samtidigt som det tillkom ytterligare tre eskadrar inom flygvapnet. År 1957 tog även flygeskadrarna över flygbasområdenas uppgifter. År 1966 upphörde andra, tredje och fjärde eskadrarna och de ingående flottiljerna blev sektorflottiljer. De avvecklade eskadernas uppgifter och ledning överfördes till de olika militärområdena, Södra militärområdet (Milo S), Östra militärområdet (Milo Ö) och Övre Norrlands militärområde (Milo ÖN). Södra militärområdet kom att ansvara för luftförsvaret av södra Sverige (Södra militärområdet och Västra militärområdet). Östra militärområdet för mellersta Sverige (Östra militärområdet och Bergslagens militärområde) och Övre Norrlands militärområde för norra Sverige (Övre Norrlands militärområde och Nedre Norrlands militärområde).

Första eskadern (E 1) bibehölls och var direkt underställd ÖB, i syfte för att kunna kraftsamla attackflyget i olika riktningar. År 1995 kom dock Första eskadern att avvecklas.

Verksamhet
Nedan visar en tabell över de olika eskadrarna och ingående flottiljer

Referenser
Skrift

Noter
Yvonne Gustafsson

Gun Yvonne Gustafsson, född 1952, är en svensk civilekonom, ämbetsman, generaldirektör och före detta socialdemokratisk statssekreterare (1996-2003).

Gustafsson hade tidigare varit direktör på Svenska kommunförbundet och departementsråd på Finansdepartementet när hon 1996 utsågs till statssekreterare på Näringsdepartementet hos handelsminister Björn von Sydow. Hon fortsatte som statssekreterare även sedan Leif Pagrotsky 1997 övertagit ansvaret för handelsfrågorna som från 1998 sorterade under Utrikesdepartementet. Gustafsson blev 2000 statssekreterare på Försvarsdepartementet där hon återupptog sitt samarbete med Björn von Sydow. 

Hon var generaldirektör för Ekonomistyrningsverket 2003-2008 och därefter generaldirektör för Statskontoret 2008-2014. År 2014 utsågs hon till ordförande för Riksgälden och till ledamot av Finanspolitiska rådet. Från 2015 är hon vice ordförande i Finanspolitiska rådet.

Utmärkelser 
  H.M. Konungens medalj i 12:e storleken med Serafimerordens band, med motiveringen ”För betydelsefulla insatser inom svensk statsförvaltning”.

Källor 

Svenska generaldirektörer
Generaldirektörer för Statskontoret
Svenska statssekreterare
Svenska socialdemokrater
Födda 1952
Kvinnor
Levande personer