kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Madagaskarörn

Madagaskarörn (Eutriorchis astur) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utseende
Madagaskarörnen är en medelstor rovfågel med en lång, rundad stjärt och korta rundade vingar. Den är mörkgrå på ryggen och ljusare grå på buken, bröstet och strupen. Mörka tvärband täcker kroppen och den har gula ögon, vass näbb och starka klor. Kroppslängd är 57–66 cm, vingbredd 90–110 cm.

Utbredning och systematik
Fågeln förekommer enbart i regnskogar på nordöstra Madagaskar, sällan över 550 m ö.h... Tidigare betraktades arten vara en nära släkting till ormörnar i Circaetus. Genetiska studier visar dock att den står t.ex. bivråken och svalstjärtsgladan nära.

Ekologi och beteende
Madagaskarörnen är en dagrovfågel. Den äter lemurer, ormar, ödlor och grodor. Jakten sker från en hög sittplats.

Status och hot
IUCN kategoriserar arten som starkt hotad., hotad av förstörelse av dess levnadsmiljö och en förmodad låg fortplantningstakt. Madagaskarörnen troddes ett tag vara utrotad; den sista bekräftade observationen var 1930. Men rapporter om dess existens 1977 och 1988 höll hoppet om artens överlevnad vid liv. 1993 återupptäcktes den till slut av Peregrine Fund.

Referenser

Externa länkar
BirdLife Species Factsheet.

Hökartade rovfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Madagaskar
Tranvråk

Tranvråk (Geranospiza caerulescens) är en fågel i familjen hökartade rovfåglar inom ordningen hökfåglar.

Utseende 
Tranvråken är en 38–54 cm lång rovfågel med litet huvud , lång och slank stjärt och mycket långa ben. Fjäderdräkten varierar geografiskt från blågrått till skiffergrått och svartaktigt. Vissa former är fint vitbandade undertill, ibland även på ovansidan av vingen. Benen är röda, liksom ögonen, de senare dock gula längst i söder. I den flaxiga flykten syns två breda vita band på den svarta stjärten och tydliga vita halvmånar på undersidan av handpennorna. Ungfågeln är mörk ovan med brun anstrykning. Den har vitstreckat huvud. och varierande brunsvart till gråvit undersida, ibland med beigefärgade fläckar eller band.

Utbredning och systematik 
Tranvråken har en vid utbredning från Mexiko till Argentina. Den delas upp i sex underarter med följande utbredning:
 nigra-gruppen
 Geranospiza caerulescens livens – förekommer i nordvästra Mexiko
 Geranospiza caerulescens nigra – förekommer från norra Mexiko till centrala Panama
 Geranospiza caerulescens balzarensis – förekommer från östra Panama till västra Colombia, Ecuador och allra nordvästligaste Peru
 Geranospiza caerulescens caerulescens – förekommer från Guyana och Amazonas i Brasilien, och österut till Colombia och Peru
 gracilis-gruppen
 Geranospiza caerulescens gracilis – förekommer i nordöstra Brasilien (från Maranhão, Ceará och Piauí till Bahia)
 Geranospiza caerulescens flexipes – förekommer från södra Brasilien till Gran Chaco i Paraguay, Bolivia och norra Argentina

Ett fynd finns från allra sydligaste Texas i USA, under vintern 1987–1988.

Släktskap 
Tranvråken är närmast de likaledes amerikanska arterna svarthalsad vråk, smalnäbbad glada och snäckglada.

Levnadssätt 
Tranvråk frekventerar tropiska låglänta områden, framför allt våtmarker men även skog och skogsdungar. Den påträffas vanligen sittande i ett träd eller när den flaxande klättrar runt och letar efter föda i håligheter med sina långa ben. Födan består av ormar, fågelungar och fladdermöss. Olikt många andra rovfåglar ses den sällan kretsflyga.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till i storleksordningen en halv till fem miljoner individer.

Namn 
Tranvråken kallades tidigare grodhök, men blev tilldelat det nya namnet tranvråk av BirdLife Sveriges taxonomikommitté och 2022 för att bättre återspegla artens släktskap, syftande på de långa benen. Grodor utgör dessutom bara en mindre del av artens föda. "Trana" återfinns även i det engelska namnet (Crane Hawk) och det vetenskapliga släktesnamnet (Geranospiza).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Palmgam

Palmgam (Gypohierax angolensis) är en hök som förekommer i oljepalmskogar och på savann i tropiska Afrika. Den lever till största delen av fruktkött från oljepalmer och Raphia australis. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar beståndet som livskraftigt.

Utseende 
Palmgamen är en distinkt fågel som adult. Det är en av de minsta arterna av gamla världens gamar. Den mäter 58 till 65 cm, har ett vingspann på 135 till 155 cm och väger 1,3–1,8 kg. Den är helt vit utöver de svarta partierna på vingarna och stjärten. Den är fjäderlös runt ögonen där huden är röd. Som juvenil har den brun fjäderdräkt, med delvis svarta vingar och huden runt ögat är gul. Den anlägger adult fjäderdräkt efter 3–4 år.

I flykten liknar denna art en örn mer än en typisk gam, och den kan förflytta sig långa sträckor genom aktiv flykt varför den inte är beroende av termik. Med vita dräkt och svarta ving- och stjärtfjädrar, kan den förväxlas med skrikhavsörn och smutsgam, men saknar den kastanjebruna kroppen på den förre och den vita stjärten på den senare.

Könen är nästan identiska till utseendet, med honan är något större än hanen.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i oljepalmskogar och på savann i tropiska Afrika. Den placeras som ensam art i släktet Gypohierax och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Dess närmaste släktingar är klätterhökarna i Polyboroides, smutsgam och lammgam.

Föda 
Den livnär sig huvudsakligen på det fettrika fruktköttet från oljepalmer och Raphia australis som kompletteras med dadlar och andra frukter. Dessa frukter utgör mer än 60% av den adulta fågelns diet och mer än 90% av juvenilens. Den livnär sig även på krabbor, både från sötvatten och saltvatten, blötdjur, grodor, fisk, gräshoppor, små däggdjur, samt reptilers ägg och ungar, och det är känt att den stundom har attackerat fjäderfä och äter as.

Status 
Arten har ett rätt stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

Hökartade rovfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Kapgam

Inte att förväxla med kappgam (Necrosyrtes monachus).

Kapgam (Gyps coprotheres) är en starkt hotad fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar som förekommer i södra Afrika.

Utseende 
Denna stora gam har genomgående mörkt brun fjäderdräkt förutom ljusa bräm på manteln, ljusa vingtäckare och "huva" på det annars fjäderlösa huvudet. Adulten är ljusare än juvenilen och dess undre vingtäckare kan på avstånd nästan upplevas som helvita. Den mäter i genomsnitt 96–115 centimeter, har ett vingspann på 2,26–2,6 meter och väger sju till elva kilogram, vilket gör dem till Afrikas genomsnittligt största rovfåglar.

Ekologi 
Den häckar på klipphyllor och lägger ett ägg per år.

Utbredning 
Kapgamen endemisk för södra Afrika och förekommer där i öppna slätter och i bergstrakter, i Angola, Botswana, Moçambique, Zimbabwe, Lesotho och Sydafrika. I Namibia har den förklarats utdöd.

Status 
Kapgamen har 
Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som sårbar på grund av att den minskar kraftigt i antal. Beståndet uppskattades 2021 till mellan 9 600 och 12 800 vuxna individer.par.

Noter

Externa länkar 

Hökartade rovfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Indisk gam

Indisk gam (Gyps indicus) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar. IUCN kategoriserar arten som akut hotad.

Utseende
Fågeln är en typisk gam, med bart huvud, väldigt breda vingar och kort stjärt. Den är mindre och slankare än närbesläktade gåsgamen. Indisk gam väger oftast mellan 5,5 och 6,3 kg, är 80–103 cm lång och har en vingbredd på 1,96–2,38 meter.

Utbredning och systematik
Indisk gam förekommer i sydöstra Pakistan och Indien, söder om Ganges. Arten är nära släkt med gåsgam. Tidigare klassades smalnäbbad gam som en underart.

Ekologi

Indisk gam häckar främst på klippavsatser, men även i träd i Rajasthan. Liksom andra gamar är den en asätare. Den hittar sitt byte genom att flyga över savann och bebodda områden, ofta i flock.

Status & hot
Indisk gam och bengalgam har minskat mycket kraftigt på senare tid, mellan 97 och 99 procent av populationen har försvunnit i Indien och Pakistan. Mellan 2000 och 2007 minskade indisk gam och smalnäbbad gam med över 16 % varje år. Orsaken är förgiftning till följd av veterinärmedicinen diklofenak. Hos fåglarna bidrar de till akut eller kronisk njursvikt. Undersökningar har visat att gamar (samt i viss mån andra fåglar) har en annorlunda blodförsörjning av njuren än till exempel njuren hos däggdjur, och hos gamar/fåglar tros diklofenak hämma blodflödet till njurbarken.

Program för att föda upp gamar i fångenskap har startats i Indien. Gamar lever länge och förökar sig långsamt, vilket gör att uppfödningsprogrammen kommer att pågå under lång tid. Gamar är könsmogna först vid fem års ålder. Förhoppningen är att släppa ut gamarna när diklofenak har försvunnit i miljön. I början av 2014 tillkännagavs att projektet Saving Asia’s Vultures from Extinction (Save) att gamar kommer att börja släppas ut 2016.

Bilder

Referenser

Externa länkar

Hökartade rovfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Rüppellgam

Rüppellgam (Gyps rueppelli) är en akut hotad afrikansk fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utseende 
Rüppellgamen är en mycket stor gam med en kroppslängd på 90–105 centimeter och ett vingspann på 220–255 centimeter. Den är dock cirka 10% mindre än dess nära släkting gåsgamen (Gyps fulvus). Vuxen fågel är mörk och tätt ljusfläckad. Ungfåglarna är rätt jämnmörka både ovan och under, och saknar den för gåsgamen typiska rosttonen. Den har också ett kraftigt vitt band på nästan längst fram mot framkanten av vingens undersida.

Utbredning och systematik 
Rüppellgamen förekommer i Afrika söder om Sahara. Den delas upp i två underarter med följande utbredning:
 Gyps rueppelli rueppelli – förekommer i sydvästra Mauretanien till östra Sudan, Uganda, Kenya och Tanzania
 Gyps rueppellii erlangeri – förekommer i Etiopien, Eritrea, nordvästra Somalia och eventuellt södra Arabiska halvön

Sedan 1990-talet har arten i små antal börjat dyka upp i Spanien och Portugal. Dessa tros ha korsat Gibraltarsundet med flyttande gåsgamar. Häckning har ännu inte konstaterats.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde men liksom i princip alla gamar minskar den mycket kraftigt i antal till följd av födobrist, jakt, förföljelse, förgiftning och kollision med kraftledningar. De senaste drygt 50 åren har arten minskat med så mycket som 97 %. Från att så sent som 2006 ha betraktats som livskraftig kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten sedan 2015 som akut hotad. Världspopulationen uppskattades 1992 till 11 000 par, men tros idag vara mycket fåtaligare.

Namn 
Fågelns svenska och vetenskapliga artnamn hedrar Wilhelm Rüppell (1794–1884), tysk zooolog och upptäcktsresande i nordöstra Afrika och Mellanöstern.

Kuriosa 
Den 29 november 1973 kolliderade en rüppellgam med ett kommersiellt flygplan över Abidjan, Elfenbenskusten  på 11 277 m höjd. Det är den högsta dokumenterade flyghöjden för en fågel.

Referenser

Externa länkar

Hökartade rovfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Smalnäbbad gam

Smalnäbbad gam (Gyps tenuirostris) är en akut utrotningshotad asiatisk fågel i familjen hökar.

Utseende 
Smalnäbbad gam är en medelstor gam med en kroppslängd på 77–103 cm och vingspannet 196–258 cm. I fjäderdräkten är den lik indisk gam som den tidigare behandlades som underart till, men är något större och har framför allt helt unik kroppsform med mycket lång och slank ormlik hals, tunn och lång näbb och kantig hjässa. Den skiljer sig även genom mörk näbb och mörk vaxhud istället för gul samt mörkare huvud och hals. Vidare har den mycket smalare ljusa kanter på tertialer och större täckare så kontrasten med handpennorna på sittande fågel är mycket svagare. Övergumpen är också till skillnad från hos indisk gam fläckad.

Utbredning och systematik 
Smalnäbbad gam förekommer i Himalayas lägre regioner från nordvästra Indien (Haryana) österut genom Nepal till Assam och norra och östra Myanmar. Den påträffas även i södra Laos och Kambodja. Tidigare var den mer spridd i Indokina, ner till norra Malackahalvön.

Artstatus 
Smalnäbbad gam behandlades tidigare som underart till indisk gam (G. indicus). Den urskiljs numera allmänt som egen art baserat på utseendemässiga och genetiska skillnader.

Status och hot 
Liksom andra asiatiska gamar har smalnäbbad gam påverkats mycket kraftigt av förgiftning från veterinärmedicinen diklofenak. Världspopulationen uppskattas numera till under 2 500 häckande individer. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som akut hotad.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Jättehavsörn

Jättehavsörn (Haliaeetus pelagicus) är en mycket stor havsörn i familjen hökar inom ordningen rovfåglar. Den förekommer utmed kusterna av östra Sibirien och Japanska havet. IUCN kategoriserar arten som sårbar.

Utseende
Jättehavsörnen är en mycket stor havsörn som mäter 85–105 cm och har ett vingspann på 195–230 cm. Den större honan väger i genomsnitt 6,8–9 kg och hanen 4,9 till 6 kg. Fjäderdräkten är svartaktig brun och vit och den har en unik ving- och stjärtform. Den gula näbben är extremt kraftig och även vaxhuden i mungipan och orbitalringen är gul. Även fötterna är mycket kraftiga och gula och fjäderbeklädnaden på tarserna är stora och "pösiga". Juvenilen är från början mycket mörk och gradvis vitnar de partier som är helvita hos adulta individer som stjärt och vingtäckare. Det sista som vitnar är pannan.

Utbredning och systematik

Jättehavsörn häckar vid kusten av Kamtjatka, utmed kusterna runt Ochotska havet, på ön Sachalin och en bit in i inlandet utmed större floder. De nordligaste områdena överges vintertid och den uppträder då i södra Kamtjatka och på Hokkaido. Vintertid uppträder den även på de norra delarna, och ibland även de centrala, av Honshu, utmed kusterna av Japanska havet, exempelvis på Ryukyuöarna, och Sydkorea. Allt färre individer rapporteras från Bohaibukten där den tidigare uppträdde vintertid. Arten har tillfälligt uppträtt i Taiwan samt i Nordamerika. Den har även setts i Europa, bland annat Sverige, men det har bedömts osannolikt att den nått landet på naturlig väg.
 
Arten delas vanligtvis inte upp i några underarter. Men utifrån gamla specimen och observationer finns underarten H. p. niger beskriven som är svartbruna och helt saknar vitt, förutom på stjärten, och som ska ha observerats i Korea och södra ryska fjärran östern. Det spekuleras att detta "taxon" antingen skulle vara felbestämda subadulta individer, eller en utdöd mörk morf eller underart.

Ekologi
Jättehavsörnen häckar främst utmed klippiga kuster och vid stora flodmynningar. Den placerar sitt stora bo i kraftiga gamla träd eller på klippavsatser. Vintertid förekommer den även vid stora sjöar och våtmarker i inlandet. Den lever främst av fisk och sjöfågel. Denna havsörn fördrar fiskar av släktet stillahavslaxar (Oncorhynchus). Den äter även kadaver av större djur som sälar.

Arten bygger boet under senare februari eller början av mars och honan lägger under april eller lite senare en till tre ägg. Äggen kläcks mellan mitten av maj och mitten av juni. I augusti eller lite senare får ungarna flygförmåga.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Havsörnar
Fåglar i palearktiska regionen
Brahminglada

Brahminglada (Haliastur indus) är en syd- och sydostasiatisk samt australisk fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utseende och levnadssätt 
Brahmingladan är med sina 48 centimeter i längd en relativt liten glada. Den vuxna fågeln är kastanjefärgad  med vitt huvud, bröst och hals. I flykten syns den svartspetsade handen som typiskt för gladorna i Milvus och Haliastur hålls karakteristiskt bakåtvinklad. Stjärten är relativt kort och rundad till skillnad från Milvus-gladornas långa och kluvna stjärt.

Den juvenila fågeln är genomgående brun och svagt streckad på huvud, bröst och mantel. Stjärten är kanelfärgad och på den utbredda vingen syns en ljus fläck vid handpennornas bas.

Fågeln hittas nära vatten både vid kusten och inåt land.

Utbredning och systematik 
Brahmingladan delas upp i fyra underarter:
 Haliastur indus indus – förekommer på indiska subkontinenten och i Sydostasien till södra Kina.
 Haliastur indus intermedius – förekommer på Malackahalvön, indonesiska övärlden och i Filippinerna
 Haliastur indus girrenera – förekommer på Moluckerna, Nya Guinea, Bismarckarkipelagen och i kusttrakter i norra Australien.
 Haliastur indus flavirostris – förekommer på Salomonöarna

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till fler än 100 000 individer. Dess tillbakagång, som framför allt sker i Sydostasien, tros bero på habitatförlust, förföljelse, överanvändning av bekämpningsmedel och möjligen även förbättrad renhållning.

Namn 
Brahminer är skriftlärda som utgör den högsta kasten inom hinduismen.

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Visselglada

Visselglada (Haliastur sphenurus) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utseende och läte 
Visselgladan är en stor sandfärgad rovfågel. I flykten syns kraftiga teckningar på undersidan av vingen och att den håller vingarna böjda i ett "M". Stjärten är vidare relativt lång och något rundad. Lätet består av en ljudlig upprepad vissling.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Australien, på Nya Guinea samt på Nya Kaledonien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Visselgladan är vanlig utmed kuster och vattendrag. Där ses den patrullera på jakt efter fisk.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i australiska regionen
Svartbröstad glada

Svartbröstad glada (Hamirostra melanosternon) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utseende och levnadssätt 
Svartbröstad glada är en stor och mörk rovfågel. I flykten syns stora ljusa vingpaneler och att stjärten är mycket kort och stubbad. Under kretsflykten håller den vingarna resta i ett grunt V. Arten hittas vanligen i inlandsöknar, men kan tillfälligtvis vandra närmare kusten.

Utbredning och systematik 
Svartbröstad glada förekommer på slätter i norra och inre Australien. Den placeras som ensam art i släktet Hamirostra och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde, men den tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att anses vara hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Tandglada

Tandglada (Harpagus bidentatus) är en sydamerikansk fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utseende 
Tandgladan är en 29–35 cm lång rovfågel med ett utseende som mest påminner om en ’’Accipiter’’-hök. Huvudet är mörkgrått, med röda ögon och gröngul vaxhud. På näbben har den unikt två hack på tuggytan, vilket gett den sitt namm, men det är svårt att se. 

Ovansidan är ljusare grå medan stjärten är svartaktig med tre gråaktig band och likfärgad spets. På strupen syns ett mörkt centralt längsgående band. Undertill är den rostfärgad på bröst och buk hos nominatformen, med gråvit tvärbandning på buken och ibland även på nedre delen av bröstet. Nordliga fåglar (fasciatus) är kraftigare bandad på bröst och övre delen av buken, med något mindre roströd grundton. 

Hos båda underarterna är honan både större och mer färgglad. Ungfågeln är brun ovan, undertill vitaktig till beigefärgad med kraftig längsgående streckning. I flykten ses den kretsa med kupade vingar och stängd stjärt, med den vita undergumpen synligt uppuffad vid stjärtroten.

Utbredning och systematik 
Tandglada delas upp i två underarter med följande utbredning:
 Harpagus bidentatus fasciatus – förekommer från sydöstra Mexiko till västra Colombia och västra Ecuador.
 Harpagus bidentatus bidentatus – förekommer från östra Colombia och Ecuador genom Amazonområdet till sydöstra Brasilien.

Arten är mestadels stannfågel, men ett fynd finns av en ungfågel i Texas i USA i början av maj 2011. Flera vårfynd finns också från Ambergris Caye utanför Belize.

Levnadssätt 
Tandgladan hittas i låglänta skogar och ses ofta kretsflyga enstaka eller i par på morgonen. Den kan också följa apor genom trädtaket för att fånga insekter och ödlor som de skrämmer upp.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad.  IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till mellan en halv och fem miljoner individer.

Noter

Externa länkar 

Hökartade rovfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Rostbyxglada

Rostbyxglada (Harpagus diodon) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utseende och läte 
Rostbyxgladan är en liten och försynt rovfågel. Adulta fåglar har grå kropp (ljusare på undersidan), rostfärgade "byxor" och röda ögon. Strupen är vit med en tunn lodrätt linje centralt som skiljer den från tvåfärgad hök. I flykten syns tydligt rostrött på undersidan av vingen (vitt hos ungfågeln) och tre ljusa band på stjärten. Ungfågeln är streckad under med tvärbandade roströda byxor.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i låglänta områden från Guyanaregionen genom Brasilien till norra Argentina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Rostbyxgladan hittas i trädtaket i tät, gammal skog, men även i skogsbryn. Den ses också ofta kretsflyga högt.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som nära hotad (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i neotropiska regionen