kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Klockhyacintsläktet

Klockhyacintsläktet (Hyacinthoides) är ett släkte i familjen hyacintväxter med tolv arter från västra och södra Europa. De odlas ibland som trädgårdsväxter i Sverige.

Enligt Catalogue of Life ingår släktet i familjen sparrisväxter. 

Kladogram enligt Catalogue of Life:

Källor

Externa länkar
Svensk Kulturväxtdatabas

Hyacintväxter
Hyacinthoides (Asparagaceae)
Elisabeth Berg

Elisabeth Berg, född 1964 i Luleå, är en svensk operasångerska. 

Elisabeth Berg erhöll 1984 Jenny Lind stipendiet  och gjorde sin debut som operasångare 1989 i Trollflöjten på Drottningholmsteatern där hon hade engagemang 1991-1997.

Tillsammans med Haakon Pedersen deltog hon i Melodifestivalen 1989 med bidraget "Nattens drottning", i vilken de kom på femte plats.

År 2001 var hon gästlärare i regi och sång vid Musikhögskolan i Piteå i ett projekt med nykomponerad musikal och opera.

Berg hade rollkontrakt vid Kungliga Operan i Stockholm 2004–2006.

Utmärkelser och stipendier
1984 – Jenny Lind-stipendiet

Roller 
 1984 – Jazzturné/Radio, med Wäinö Ruotinkoski, Dick Gyllander m.fl.

 1989 – Debut vid Drottningholmteatern som 1:e gossen i Göran Järvefelts uppsättning av Trollflöjten
 1991 – Maria i West Side Story på Stockholms konserthus
 1992 – Oscar i Maskeradbalen, Norrlandsoperan
 1993–1997 – Olika huvudroller på Drottningholmsteatern
 1995 – Riksteaterturné med Carmen anamma
 1996–1997 – Kungliga Operan rollkontrakt i två uppsättningar
 1999 – Anne Trulove i Rucklarens väg, Stravinskij, Uppsala Stadsteater
 1998–1999 – Susanna i Figaros bröllop, Folkoperan i Stockholm
 1998 – Muzetta i La Bohème vid Teatro Communale i Florens Italien
 1997 – Pamina i Trollflöjten vid Malmö musikteater
 2001 Nedda i Pajazzo-Leoncavallo med Norrbottensmusiken.

Källor 

Deltagare i Melodifestivalen 1989
Svenska sångare under 1900-talet
Kvinnor
Födda 1964
Musiker från Luleå
Levande personer
Sibetkaffe

Sibetkaffe (malajiska: kopi luwak; även känt som palmmårdskaffe) är en variant av kaffebönor. De produceras i Sydostasien, med hjälp av enzymer i matsmältningssystemet hos indisk palmmård. Resultatet är kaffebönor utan de normala bitterämnena. Kaffet är en utpräglad lyxprodukt och säljs numera till priser motsvarande flera tusen svenska kronor per kilogram.

Historik och framställning 
Upptäckten av palmmårdens mildgörande magenzymer, och dess potential inom kaffeindustrin, kom på kaffeodlingar som anlagts på Java på 1710-talet. Odlingarna fick problem med palmmårdar som nattetid tog sin in i odlingarna och åt upp kaffebären. Som ett sätt att rädda lite av skördeförlusterna började man sälja de osmälta bären ur djurens spillning som sibetkaffe (malajiska: kopi luwak). Åtminstone inledningsvis kunde denna omväg via djurspillning även ses som en kvalitet, eftersom palmmårdarna endast åt mogna och oskadda bär.

Senare började man föda upp djuren, och mata dem med kaffebär. Produktionen är främst koncentrerad till Sumatra. Kaffet skördas dock även i andra delar av Indonesien och på Filippinerna. Palmmården äter bara de bästa sorterna av kaffebären, och efter att de passerat djurets matsmältningssystem kan kaffebönorna plockas ur dess avföring för rengöring och rostning.

Enligt BBC såldes kaffet för 50 GBP per kopp i april 2008. Andra prisuppgifter har motsvarat 270 US-dollar per kilo eller 2000–6000 svenska kronor per kilo.

Den ökade populariteten har lett till att produktionen har industrialiserats. Palmmårdar hålls i burar och tvångsmatas med kaffebönor. Viss tillverkning av sibetkaffe via uppsamling av spillning från vilda palmmårdar förekommer dock fortfarande.

Karaktär och liknande produkt 
Produktionen av sibetkaffe kan jämföras med den där man i norra Thailand istället låter kaffebönorna passera matsmältningsapparaten på indisk elefant. I båda fallen bryts bitterämnen i kaffet ner av enzymer i djurens mag- och tarmsystem, utan att det förstör kaffet. Resultatet blir ett kaffe med en len och mjuk smak. De båda framställningsprocesserna är dock förknippade med höga produktionskostnader, och priser på 3 000 svenska kronor per halvkilo har nämnts för elefantvarianten.

Galleri

Referenser 

Kaffe
Djurskötsel
Kingston (TV-serie)

Kingston (originaltitel: Kingston: Confidential) är en amerikansk deckar-TV-serie med Raymond Burr i huvudrollen som mediemagnaten och journalisten R.B Kingston. Serien hade premiär i USA 15 september 1976 (pilotavsnittet).

Burrs rollfigur påminde om William Randolph Hearst, eftersom den ägde flera tidningar och TV-kanaler. På fritiden löste multimiljonären R.B.Kingston olika brott tillsammans med några av sina anställda.

Andra skådespelare i det fasta persongalleriet var Nancy Olson (som Jessica Frazer), Art Hindle (som Tony Marino), Pamela Hensley (som Beth Kelly), och Linda Galloway. Bland gästskådespelarna märktes bland andra Diana Muldaur, Richard Jaeckel och Richard Mulligan.

Totalt producerades 14 avsnitt (inklusive pilotavsnittet) mellan 1976 och 1977.

Avsnittsförteckning
 Kingston - Power Play (1976-09-15) (pilotavsnitt)  
 Shadow Game (1977-03-23)
 Eight Columns Across the Top (1977-03-30)  
 Seed of Corruption (1977-04-06)  
 Triple Exposure (1977-04-13)  
 The Boston Shamrock (1977-06-01)  
 The Rage at Hannibal (1977-06-08)  
 Golden Girl (1977-06-15)
 Welcome to Paradise (1977-06-15)  
 Monolith (1977-07-06)  
 The Cult (1977-07-13)  
 Dateline: Fear City (1977-08-20)  
 The Night Scene (1977-08-03)  
 The Anonymous Hero (1977-08-10)  

Amerikanska TV-serier från 1970-talet
Kaphyacint

Kaphyacint (Ornithogalum candicans) är en art i familjen Sparrisväxter från Sydafrika och Lesotho. Arten fördes tidigare till släktet Galtonia, men förs numera till stjärnlökarna (Ornithogalum). Kaphyacint odlas som utplanteringsväxt i Sverige och kan endast förväntas vara härdig i extremt varma lägen.
Kaphyacint är som vild en flerårig lökväxter med smala blad. Blommorna sitter i långa klasar, och är grön-vita. Ståndarsträngarna är plattade. I hela växten finns hjärtaktiva gifter.

Synonymer
Galtonia candicans (Baker) Decne.
Hyacinthus candicans Baker

Källor

Manning, J. C. et al. (2004) A revised generic synopsis of Hyacinthaceae in sub-Saharan Africa, based on molecular evidence, including new combinations and the new tribe Pseudoprospereae. Edinburgh J. Bot. 60:533–568. 

Sparrisväxter
Ka Växtindex
Uppsjungning

Uppsjungning är en övning som syftar till att förbereda och värma upp röstapparaten, inklusive magmusklerna som styr stödet. Uppsjungning innefattar ofta artikulationsövningar och glissandon på låg volym, detta för att undvika att rösten skadas.

Referenser

Musikaliskt framförande
Mindless Gaming

Mindless Gaming var ett svenskt kommanditbolag som gav ut rollspel. Företaget ägdes och drevs av Daniel Olsson och Håkan Sundelius, och använde främst frilansande skribenter och illustratörer för sina spel. Bolaget grundades 2006 och har sin adress i Kalmar. Det gick 2011 upp i SagaGames. 

Mindless Gaming har återutgivit ut det svenska rollspelet En Garde! (första utgåvan 1987) med licens från första utgåvans författare. Andra reviderade utgåvan kom 2006. Ett tillbehör har gjorts till utgåvan, I skuggan av La fronde. En helt omarbetad tredje version av En Garde! var planerad till 2010. 

I mitten av juli 2007 blev det känt att Mindless Gaming skulle ge ut Robert Jonssons Bortom: Lögnens slöja till julen 2007. Så skedde också och spelet utnämndes till Bästa rollspel 2007 av Fenix läsare. Det finns ett supplement till spelet, Bortom: Visioner och fantasier, vilket för tillfället väntar på tillräckligt många förhandsköp för att göra tryck möjligt. Bortom: Lögnens slöja med tillbehör ges sedermera ut av MylingSpel 

2008 gav Mindless Gaming ut det lilla rollspelet Action! i samarbete med Tomas Arfert. Spelet är ämnat för lättsamma spelkvällar och bygger till stor del på filmkulturen från 1980-talet, och då speciellt B-action. Action! sålde slut under 2009 och en ny lätt omarbetad version går i tryck under sommaren 2010. En kortfilm kopplad till spelets har spelats in och ska tryckas på DVD. Den har ännu endast visats på festivaler och mässor. Filmen heter Brothers of Steel och en trailer återfinns bland annat på Youtube.

Källor

Externa länkar
 Officiell webbplats
 Officiellt forum
 Bortombloggen

Rollspelsföretag
Svenska rollspelsföretag
Moral Thinking

Moral Thinking (sv. Moraliskt tänkande) är R.M. Hares tredje moralfilosofiska verk. Den utkom på engelska 1981 och på svenska 1994. I boken utvecklar Hare sin universella preskriptivism. Boken består av tre delar: Nivåer, Metod och Syfte.

Del I: Nivåer
Kapitel: Inledning, Moraliska konflikter, Ärkeängeln och proleten och Deskriptivismen och misstagsteorin.
I inledningen till boken för Hare fram sin tes om att studiet av moralordens logiska egenskaper kan föra en långt i sökandet efter en moralisk sanning. Han avvisar och kritiserar moralfilosofer som faller tillbaka på moraliska intuitioner, något som han anser vara godtyckligt. Han för även fram sin distinktion mellan den intuitiva och den kritiska nivån för moraliskt tänkande. Dessa likställs med regel- och handlingsutilitarism.

Del II: Metod
Kapitel: En annans sorg, Universalisering, Interpersonella jämförelser, Lojalitet och onda önskemål och Rättigheter och rättvisa.
I del två av boken drar Hare upp riktlinjerna för sin metod och tillämpar den på några områden som traditionellt har vållat mycket problem inom moralfilosofin.

Del III: Syfte
Kapitel: Fanatism och amoralism, Egenintresse, moral och överkvalificerat handlande och Objektivitet och rationalitet.
I del tre diskuterar Hare frågor som varför någon skulle vilja använda metoden, vilket syfte den tjänar. Han gör detta genom att diskutera moralens förhållande till egenintresset och genom att analysera fenomen som fanatism och amoralism. Hare avslutar boken med ett kapitel om objektivitet och rationalitet. Under årens lopp har Hare ofta beskyllts för att vara subjektivist, ofta med en negativ klang. I det avslutande kapitlet analyserar han begreppet "objektivitet" och kommer fram till att han själv är objektivist, snarare än subjektivist eller relativist.

Verk om etik
Pussycat (nederländsk musikgrupp)

Pussycat var en countrygrupp från Nederländerna med systrarna Tonny, Betty och Marianne Kowalczyk. Andra medlemmar var Lou Wille, Tonnys make, Theo Wetzels, Theo Coumans och John Theunissen. 

De tre flickorna hade varit telefonoperatörer i Limburg medan John och de andra två med namnet Theo var med i en grupp vid namn Scum. Lou Wille var med i en grupp vid namn Ricky Rendall tills han gifte sig med Tonny och bildade gruppen Sweet Reaction, som senare blev Pussycat.
 
1975 fick gruppen en hit med låten "Mississippi", som året därpå klättrade upp till den allra högsta toppen på den brittiska singellistan. Den följdes av andra hitlåtar, som "Smile" 1976 och "My broken souvenirs" 1977.

Medlemmar 
Toni Kowalczyk – sång (1975–1985)
Betty Kowalczyk – sång (1975–1985)
Marianne Kowalczyk – sång (1975–1985)
Lou Willé – gitarr (1975–1985)
Theo Wetzels – basgitarr (1975–1980)
John Theunissen – gitarr (1975–1980)
Theo Coumans – trummor (1975–1978)
Hans Lutjens – trummor	(1978–1980)
Kees Buenen – keyboard (1981–1982)
Ferd Berger – gitarr (1981–1982)
Frans Meijer – trummor	(1981–1982)

Diskografi (urval) 
Studioalbum
1976 – First of all
1977 – Souvenirs
1978 – Wet day in September
1979 – Simply to be with you
1981 – Blue lights
1983 – After all

Samlingsalbum
1994 – The collection and more
2001 – 25 jaar na Mississippi

Singlar (topp 10 på Nederlandse Top 40)
1975 – "Mississippi" (#1)
1976 – "Georgie" (#4)
1976 – "Smile" (#2)
1977 – "My broken souvenirs" (#1)
1978 – "Same old song" (#10)
1980 – "Doin' la bamba" (#6)

Källor

Externa länkar

 Officiell webbplats för Pussycat  och .

Nederländska countrygrupper
Círdan

Círdan skeppsbyggaren är, i J.R.R. Tolkiens värld Midgård, en telerialv som valde att stanna i Midgård i stället för att resa till Valinor. Han var herre till Falas under den första åldern och var nära vän med Ulmo. Círdans hamnar vid Sirions mynningar blev en av de sista tillflyktsorterna för de resterande alverna från Doriath och Gondolin efter att dessa hade plundrats. Men en tid levde han också på ön Balar eftersom fienden hade blivit för stark.

Círdan beskrevs (i slutet av tredje åldern) som en mycket lång person med ögon klara som stjärnor. Vid det laget var han också gammal (ca 15 000 år) och hade skägg (något som få alver hade). Círdan kunde se djupare och längre än alla andra, alver som människor, vilket han visade vid sitt första möte med Gandalf då han gav Narya till honom, snarare än till Saruman (som var rådets ledare). Detta då han förutsåg att den grå vandraren var den som bar på den mäktigaste anden inom sig och att Gandalf skulle behöva stöd av ringens kraft under sina färder i Midgård. 

Efter Morgoths fall i slutet av första åldern grundlade Círdan Grå hamnarna tillsammans med noldors högste drott Gil-galad. Han bekantade sig med númenoranerna och då särskilt Vëantur (ca år 600 AÅ) och hans barnbarn Aldarion, och lärde dem skeppsbyggarkonsten. Círdan var också en nära vän med Celebrimbor och Amdír (som dog i den sista alliansens krig). Celebrimbor lydde dock inte Círdans råd att inte forma maktens ringar, trots att Círdan misstänkte att Annatar inte var den han verkade vara. Efter sista alliansen och Gil-galads död tog Círdan över uppdraget att vara den röda ringens väktare, vilket han behöll ända tills han lämnade över det till Gandalf.

Under tredje åldern var Círdan en viktig allierad för både Gondors och Arnors kungar i kriget mot Angmar. Även om Arnor blev ödelagt så överlevde Elendils linje, vilket banade väg för Konungens återkomst många generationer senare. Efter Arnors fall blev Círdan väktare av palantíren på Emyn Beraid, vilken han också tog med sig när han lämnade Midgård för alltid tillsammans med Sam vismannen år 62 fjärde åldern.

Alver i Tolkiens värld
Mississippi (sång)

Mississippi var en populär singel av den nederländska gruppen Pussycat. Den skrevs av Werner Theunissen och producerades av Eddy Hilberts,  Mississippi var gruppens enda singeletta i något land, då den tillbringade fyra veckor högst upp i topp på den brittiska singellistan i oktober 1976..

Texten behandlar musikhistoria, hur rock blev mer populär än country.

En annan version av sången spelades in av Barbara Fairchild.
Det finns också en version på spanska vid namn "Te necesito", av den colombianske sångaren Fernando Calle.

1979 spelade det svenska dansbandet Vikingarna in en cover på den på svenska, med text av Margot Borgström. Sångens titel ändrades dock inte.

Listplaceringar

Källor

Fotnoter

Musiksinglar 1975
Engelskspråkiga sånger
Countrylåtar
Nederländska sånger
Karl-Sören Hedlund

Karl-Sören Hedlund, född 28 januari 1938, död 26 september 2021, var en svensk elitspelare i ishockey, forward, spelade i Skellefteå AIK och Västerås IK. Var med i Sveriges landslag som vann VM-brons 1958 i Oslo, Norge.

Var mest känd som den tredje delen i den då välkända myggkedjan, som i övrigt bestod av Eilert "Garvis" Määttä och Anders "Acka" Andersson.

Efter spelarkarriären blev han tränare, först för Västerås IK, därefter med Tingsryds AIF och Mörrums GoIS. Ishockeykarriären avslutade han som assisterande tränare bakom Tommy Sandlin i Modo Hockeys spelarbås när laget blev svenska mästare säsongen 1978–1979.

Klubbar
  Skellefteå AIK, 1957-1964 division 1 
  Västerås IK, 1964-1969 division 1

Meriter
VM-brons, Oslo, Norge 1958

Källor

Noter 

Födda 1938
Svenska ishockeyspelare
Ishockeyspelare i Skellefteå AIK
Ishockeyspelare i Västerås IK
Män
Avlidna 2021
Svenska idrottare under 1900-talet
Svenska idrottsledare under 1900-talet
Tränare i Mörrums GoIS
Tränare i Tingsryds AIF
Melker Schörling

Melker Yngve Georg Schörling, född 15 maj 1947 i Götlunda i Närke, är en svensk affärsman. 

Schörling växte upp i en lantbrukarfamilj i Götlunda och tog civilekonomexamen vid Handelshögskolan i Göteborg 1970. Han var verkställande direktör för Crawford Door 1984–1987 och genomförde som vd och koncernchef för Securitas AB 1987–1992 en omfattande expansion av dess verksamhet. Åren 1993–1997 var han verkställande direktör för Skanska, varefter han har ägnat sig åt investeringar och styrelseuppdrag i flera bolag.  

Han är majoritetsägare, och har sedan 1999 varit arbetande styrelseordförande, i det av honom dominerade börsnoterade investmentmentbolaget Melker Schörling AB samt storägare och styrelseseordförande i bland andra Securitas, AAK, Hexagon och Hexpol, vilka genom omfattande internationella uppköp utvecklats till branschledande koncerner.  Han har i flera år varit styrelseledamot i Hennes & Mauritz och ordförande för Entreprenörskapsforum vid Örebro universitet, som också arrangerat Melker Schörling-symposier. Han äger även betydande aktieposter i Assa Abloy och Nibe. 

Han lämnade alla sina styrelseuppdrag 2017.

Källor
Sydsvenskan 14 maj 2007, "Finansdoldis firar i hemlighet"
Affärsvärlden 7 december 2010, "Mäster Melker jagar vidare"

Noter

Personer inom Sveriges näringsliv
Män
Födda 1947
Levande personer
Svenska miljardärer
Ledamöter i Handelshögskolan i Stockholms Advisory Board
Personer verksamma vid Handelshögskolan i Stockholm
Personer från Götlunda socken, Närke
Alumner från Göteborgs universitet
IAAF World Athletics Final

IAAF World Athletics Final eller Internationella GP-finalen var en mellan 2003 och 2009 årligen återkommande friidrottstävling som avslutade GP-säsongen. Tävlingen var en modernisering av IAAF Grand Prix Final som ägde rum mellan 1985 och 2002.

I tävlingarna deltog de friidrottare som enligt ett poängsystem kvalificerat sig som de sju bästa i teknikgrenar och löpgrenar upp till 800 meter och de elva bästa i övriga löpgrenar. Fem så kallade wild cards kunde av IAAF utnyttjas för att ge möjlighet att delta för idrottare som på grund av skador eller av annat skäl ej haft möjlighet att erhålla tillräckligt hög kvalificeringspoäng. 

Samtliga deltagare erhöll ett penningpris i stigande skala från 1 000 USD för 9:e-12:e placering. Den idrottare som vann sin gren fick ett pris på 30 000 USD. Ett världsrekord gav dessutom ytterligare 100 000 USD.

Finaler 

Anledningen till att inte samtliga grenar avgjordes i Monaco 2003-2005 var att stadion var för liten för att släggkastningstävlingarna skulle kunna hållas där.

Externa länkar 
 IAAF World Athletics Final - 2007

Golden League
Friidrott
Kiki Dee

Kiki Dee, artistnamn för Pauline Matthews, född 6 mars 1947 i Little Horton i Bradford, West Yorkshire, är en brittisk sångare/låtskrivare.

Hennes mest berömda inspelning är "Don't Go Breaking My Heart", en duett med Elton John som 1976 toppade den brittiska singellistan under fem veckor.

Hon började sin sångkarriär i ett lokalt band i Bradford i början av 1960-talet.

Diskografi (urval)
Album
1968 – I'm Kiki Dee
1970 – Great Expectations
1973 – Loving & Free
1974 – Kiki Dee
1978 – Stay With Me
1981 – Perfect Timing
1987 – Angel Eyes
1995 – Almost Naked
2008 – Cage the Songbird

Album tillsammans med Carmelo Luggeri 
1998 – Where Rivers Meet
2008 – The Walk of Faith
2013 – A Place Where I Can Go

Singlar (topp 20 på UK Singles Chart)
1973 – "Amoureuse" (#13)
1974 – "I've Got the Music in Me" (#19)
1976 – "Don't Go Breaking My Heart" (med Elton John) (#1)
1983 – "Star" (#13)
1993 – "True Love" (med Elton John) (#2)

Källor

Externa länkar 

Officiell webbplats

Brittiska låtskrivare
Brittiska sångare
Födda 1947
Kvinnor
Levande personer
Brittiska musiker under 1900-talet
Brittiska musiker under 2000-talet
Personer från Bradford
Stig Tvilling

Stig Gunnar Tvilling, ursprungligen Andersson, född 15 juli 1928 i Bromma församling, Stockholm, död 20 september 1989 i Kungsängens församling, var en svensk fotbollsspelare och  ishockeyspelare. Han blev världsmästare i ishockey 1953 och OS-bronsmedaljör 1952. Han spelade 1 landskamp i fotboll och 84 landskamper i ishockey. Stor grabb nr 45 i ishockey.

Stig Andersson, bytte senare efternamn till Tvilling, spelade för Djurgårdens IF Hockey. Han var tvillingbror till Hans Tvilling.

Stig Tvilling är begravd på Bromma kyrkogård.

Ishockeymeriter
Olympiska spel 1956, Cortina, Italien, Fjärde plats
Världsmästerskap 1955, Köln, Västtyskland, Femte plats
Världsmästerskap 1954, Stockholm, Sverige, Bronsmedalj
Världsmästerskap 1953, Zürich, Schweiz, Guldmedalj
Olympiska spel, Oslo, Norge, 1952 Bronsmedalj
Världsmästerskap 1951, Paris, Frankrike Silvermedalj
SM-guld i ishockey 1950, 1954, 1955, 1958.

Källor

Se även
Lista över landslagsmän som spelat i flera svenska landslag

Spelare i Djurgården Hockey
Spelare i Djurgårdens IF Fotboll
Svenska landslagsspelare i fotboll
Multisportare
Svenska ishockeyspelare
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1952
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1952 från Sverige
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1952
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1956 från Sverige
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 1956
Svenska mästare i ishockey
Världsmästare i ishockey
Europamästare i ishockey
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Tvillingar i Sveriges högsta division i ishockey
Svenska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Stockholm
Gravsatta på Bromma kyrkogård
Födda 1928
Avlidna 1989
Män
Henrik Wilhelm Romanson

Henrik Wilhelm Romanson, född 5 september 1776 i Puumala socken, Finland, död 15 maj 1853 i Uppsala, var en svensk läkare och professor i medicin.

Biografi
Romanson blev student vid Uppsala universitet 1797, medicine licentiat 1802 och medicine doktor 1804. Han anställdes vid universitetet som prosektor och kirurg vid Akademiska sjukhuset 1805, blev 1807 legitimerad läkare, erhöll 1811 förordnande att föreläsa i fältkirurgi och fick 1813 professors titel. År 1821 blev han adjunkt i praktisk medicin.

Under denna tid uppträdde han flitigt som författare av avhandlingar i disputationsform. Dit hör bl.a. Försök till en afhandling om benen i menniskokroppen (1808-15), Myologiska dissectioner (1820-38) och Exercitationes chirurgicæ (1822-27). Samtidigt arbetade Romanson som praktiserande läkare och var 1824-51 intendent vid Sätra hälsobrunn. Slutligen utnämndes han 1830 till anatomie och kirurgie professor, en befattning, som han innehade till 1844. Även under sin professorstid offentliggjorde han flera specialavhandlingar, särskilt i patologi, samt Försök till vägledning vid läkarekonstens utöfvande (1830). Hans Barnläkaren (en från tyskan översatt "rådgivare vid alla barnsjukdomar") utkom 1845.

Källor

Externa länkar
 

Svenska kirurger
Svenska professorer i kirurgi
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Hedersledamöter vid Norrlands nation
Personer från Södra Savolax
Sverigefinländare
Födda 1776
Avlidna 1853
Män
Intendenter vid Sätra hälsobrunn
Finlandssvenskar inom hälso- och sjukvård
Juan Fernández (sjöfarare)

Juan Fernández, född cirka 1528–1536 i Cartagena, Murcia, Spanien, död cirka 1599–1604 i Santiago, Chile, var en spansk sjöfarare och upptäcktsresande som betraktas som upptäckaren av Juan Fernández-öarna och Desventuradasöarna i södra Stilla havet.

Fernández tidiga liv 
Inget är känt av Fernández tidiga liv, han har dock mönstrad på i den spanska flottan och hamnade sedermera i de spanska besittningarna i Peru.

Fernández genomförde 1563 en expedition från Callao i Peru till Valparaíso i Chile. Denna resa tog endast 30 dagar och gjorde honom känd som skicklig sjöfarare och gav honom smeknamnet "brujo" (trollkarl).

Expeditionen till Stilla havet 
Fernández genomförde troligen flera expeditioner i Stilla havet åren 1564 till 1574.

Juan Fernández-öarna upptäcktes troligen den 22 november 1574 och namngavs först "Isla Más A Tierra" (nuvarande Isla Robinson Crusoe), "Islote de Santa Clara" (nuvarande Isla Santa Clara) och "Isla Más Afuera" (nuvarande Isla Alejandro Selkirk).

Senare samma år upptäckter även San Ambrosioön och San Félixön bland Desventuradasöarna.

Fernández senare liv 
Enligt vissa historiker är det möjligt att Fernández även kan ha besökt Nya Zeeland kring 1576. Därefter finns ingen dokumentation om hans liv.

Litteratur 
 Alexander Dalrymple: An Historical Collection of the several Voyages and Discoveries in the South Pacific Ocean, London, (1769–1771)

Referenser

Externa länkar 
 Om Juan Fernández expeditioner

Spanska upptäcktsresande
Personer från Cartagena, Spanien
Födda 1500-talet
Avlidna 1500-talet
Män