kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jazzen (musikalbum)

Jazzen är Nina Ramsby & Martin Hederos andra studioalbum tillsammans, utgivet på Bonnier Amigo 2006.

Låtlista
Alla svenska texter skrivna av Nina Ramsby.
Och nu gör ingenting ont (Helen Folasade Adu/Janusz Matthi Podrazik) – 3:36
Det är inte så nu (Duke Ellington/Paul Francis Webster) – 5:40
Jag har en vän (musik Martin Hederos & Nina Ramsby) – 4:34
Stänger min dörr (Betty Carter) – 4:24
Du min vän (Stina Nordenstam) – 5:35
När ingen visste (musik Jan Tolf) – 4:10
Kanske jag kommer hem (Steve Kuhn) – 2:56
Hon går nu (Michael McDonald) – 4:55
Alla som jag glömmer (James Davis/Roger Ramirez/Jimmy Sherman) – 4:55
I sin storhet (Sly Dunbar/Nina Simone) – 3:20
Kvartetten gör't (Martin Hederos) – 1:44

Medverkande
Nina Ramsby – sång, trumpet, althorn, munspel, basklarinett, traversflöjt, synth, cello, inspelning
Martin Hederos – piano, pedalorgel, fiol
Jakob Hellman – sång (spår 5)
Jonas Kullhammar – barytonsaxofon (spår 5)
Classe Persson – mastering
Carl-Michael Herlöfsson – mixning
Linus Larsson – inspelning
Martin Astle – inspelning
William Spong – inspelning

Mottagande 
Skivan fick ett blandat mottagande när den utkom och snittar på 3,4/5 på Kritiker.se, baserat på tolv recensioner.

Listplaceringar

Källor

Musikalbum 2006
Album av Nina Ramsby
Svenska jazzalbum
Glasvingeblomflugor

Glasvingeblomflugor (Scaeva) är ett släkte i familjen blomflugor.

Kännetecken
Längden är mellan 10 och 16 millimeter för de nordiska arterna. De har gula eller gulvita krokformade parfläckar på bakkroppen. Ögonen är håriga och ovanligt stora. Antennerna har oftast svart tredje segment medan segment ett och två är gulaktiga. Vingarna är klara och i stort sett utan mikrobehåring.

Levnadssätt
Larverna lever på bladlöss på olika träd, buskar och örter. De fullvuxna flugorna kan ses besöka olika blommor, ofta flockblommiga växter men även på många andra blommor. De övervintrar normalt inte i Norden utan migrerar hit på våren. I sällsynta fall kan de övervintra som fullvuxna.

Utbredning
Det finns 23 kända arter varav 14 har palearktisk utbredning och 5 finns i Europa. Det finns två arter i Nordamerika, fem i Sydamerika och två i den orientaliska regionen.

Arter i Norden
I Norden finns 3 arter, samtliga är även påträffade i Sverige.

Källor

Externa länkar
  

Blomflugor
Wilhelm Svenson

Wilhelm Carl Arnold Svenson, född den 16 juni 1803 i Stockholm, död den 16 juni 1876 på samma ort, var en svensk skådespelare, verksam på Kungliga Teatern i Stockholm mellan 1829 och 1868.

Tidiga år 
Svenson föddes den 16 juni 1803 som son till tullförvaltaren i Stockholm Jonas Svenson och Anna Magdalena Heimberger. Han var anställd i en lärftskramhandel i Stockholm mellan 1817 och 1819, och arbetade därefter på handelskontor i Hamburg 1819–1820.

Karriär 
Han antogs som elev vid Kungliga Teatern 1821, och var därefter "sufflör på scenen" (d.v.s. underregissör) mellan juli 1824 och juni 1832. 1829 blev han skådespelare på teatern.

Åren 1838 och 1839 reste han i Tyskland och Frankrike. Han var lärare i deklamation för Kungliga Teaterns elever 1840–1841 och 1856–1857, samt bibliotekarie vid dramatiska biblioteket 1 juli 1860–1 oktober 1868. Sedan han lämnat denna befattning erhöll han medaljen Sui memores alios fecere merendo den 10 oktober 1868.

Svenson spelade under sin långa karriär både komiska och allvarliga roller. Bland dessa kan nämnas Butler i Wallensteins död, Hans Buller i Brodertvisten, Kapten Storm i Den löjliga slägten, Brandt i Felsheims hussar, Kung Fredrik I i Värja och stångpiska och i Giftermålet på befallning, Sven Ulfson i Engelbrekt och hans dalkarlar och Peder Ulfson i Dagen gryr. Han var stor och ovig, och denna kroppsbyggnad gav, tillsammans med hans starka basröst, uttryck åt hans komiska förmåga, som enligt Arvid Ahnfelt "utmärkte sig för ganska mycken kraft i förening med en tilltalande godmodighet." 1866 fick han livstidskontrakt på Dramaten, och han var länge en av teaterns mest populära skådespelare; hans Sven Ulfson i August Blanches Engelbrekt och hans dalkarlar gjorde stor lycka varje gång stycket uppfördes. Samma pjäs hade han som sin avskedsrecett den 16 april 1868.

Familj 
Svenson gifte sig den 3 mars 1844 med Anna Emilie (Emma) Neukerck (död den 19 juli 1887). Makarna testamenterade sin efterlämnade förmögenhet till en fond, vars avkastning skulle komma änkor efter aktörer vid de kungliga teatrarna till del.

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Noter

Svenska skådespelare under 1800-talet
Födda 1803
Avlidna 1876
Män
Diademsifaka

Diademsifaka (Propithecus diadema) är en primat i familjen indrier som förekommer på Madagaskar.

Utseende och anatomi 

Artens päls är mycket färggrann och färgerna varierar vanligen mellan de olika individerna. Huvudet är allmänt vit med en svart fläck som sträcker sig från pannan till nacken. Ansiktet saknar hår och har en svart hud, ögonfärgen är rödbrun. På skuldran och övre delen av ryggen är pälsen svart- till gråaktig. Färgen blir sedan ner mot svansen mera vitaktig och svansen själv är vit. Likaså är bröstet ljusgrå till vitaktig. Extremiteternas päls har en orange till guldgul färg. Fram- och bakfötterna är främst svarta. I södra delen av utbredningsområdet är individerna tydligen mörkare men det är oklart om de utgör en självständig underart.

Vuxna individer når en kroppslängd mellan 50 och 55 cm och därtill kommer en 44 till 50 cm lång svans. Vikten ligger mellan 5 och 8 kg. Så är diademsifakan den näst största arten i delordningen Lemuriformes, efter indrin (Indri indri).

Utbredning och habitat 

Diademsifakan lever endemisk på Madagaskar. Utbredningsområdet sträcker sig längs öns östra kustlinje mellan floden Mananara i norr och floderna Mangoro samt Onive i söder. Habitatet utgörs av regnskogar upp till 1 700 meter över havet.

Levnadssätt 

Denna primat lever i träd och är främst aktiv på dagen. Den klättrar och hoppar från gren till gren och vistas ibland på marken. Diademsifakan bildar grupper med upp till åtta (eller några fler) individer som består av vuxna hannar och honor samt deras ungar. Honorna är dominanta i flocken. Varje grupp har ett revir som är 25 till 60 hektar stort och som markeras med körtelvätska. Per dag vandrar de 500 till 1 700 meter. Kommunikationen sker med olika läten.

Födan utgörs främst av blad, frukter, frön och nya växtskott. På marken äter de även svampar och i sällsynta fall jord.

Fortplantning 

Dräktigheten varar i 170 till 180 dagar och sedan föds oftast i juni ett enda ungdjur (sällan tvillingar). Ungen klamrar sig i början fast vid moderns buk och senare även på ryggen. Honan slutar efter cirka 6 månader med digivning (sällan efter två år). När hannarna når könsmognaden måste de vanligen lämna gruppen medan honor får stanna hela livet.

Hot 

Arten hotas främst av skogsavverkningar och i mindre mått av jakt. IUCN uppskattar att beståndet under de senaste 30 åren (tre generationer) minskade med 50 procent. Därför listas diademsifakan som starkt hotad (endangered).

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Nick Garbutt: Mammals of Madagascar. A Complete Guide. Yale University Press, New Haven CT 2007, .
 Thomas Geissmann: Vergleichende Primatologie. Springer-Verlag, Berlin. 2002, .
 Russell A. Mittermeier, Jörg U. Ganzhorn, William R. Konstant, Kenneth Glander, Ian Tattersall, Colin P. Groves, Anthony B. Rylands, Andreas Hapke, Jonah Ratsimbazafy, Mireya I. Mayor, Edward Louis jr, Yves Rumpler, Christoph Schwitzer, Rodin Rasoloarison: Lemur Diversity in Madagascar. In: International Journal of Primatology. 29, 2008, , pp. 1607–1656.

Externa länkar 

 Diademed sifaka, ARKive.org 

Lemurer
Däggdjur i etiopiska regionen
Trevor Barry

Trevor Barry, född 14 juni 1983 är en höjdhoppare från Bahamas.

Barry höjde sitt personbästa på 2.29 från 2009 till 2.32 då han tog en bronsmedalj vid VM i friidrott 2011 i Daegu.

Barry är 1.90 cm lång och väger 70 kg.

Personliga rekord 
 Höjdhopp utomhus - 2,32 meter (1 september 2011 i Daegu)
 Höjdhopp inomhus - 2,31 meter (11 mars 2012 i Istanbul)

Bahamanska höjdhoppare
Födda 1983
Levande personer
Män
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Bahamas
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Bahamas
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2016
Hydro Arena

Hydro Arena (före 8 september 2018 Sapa  Arena) är en bandy- och ishall i Vetlanda, Småland, som invigdes den 10 september 2011 med bandymatchen Vetlanda BK-Hammarby IF 5-3.

Bakgrund
2004 tog Vetlanda BK initiativet till ett möte om hall, sedan Edsbyns IF byggt en under föregående år. Ett arenaförslag i maj 2006 innehöll även samverkan med andra idrottsgrenar, i form av idrottshall och ishall samt fotbollsplan och curlinghall. Dessutom ingick konferens- och övernattningslokaler. Ett förslag från Vetlanda kommun samma år innehöll bara någon form av förbättring för bandyn, men inte bandyhall. Däremot både idrottshall och ishall samt konstgräs. Bandyklubbarna bildade därför i januari 2007 "Vetlanda Bandyarena AB", och begärde i april samma år Tjustkulle. Vetlanda kommunstyrelse meddelade att man inte tänkte behandla frågan förrän den prövats politiskt, och deras planer var samma som i maj 2006, bortsett från curlinghallen. Skanska antogs som samarbetspartner men i april 2008 sade Vetlanda kommuns styrelse nej.

Vetlanda Bandyarena AB började i stället försöka bilda opinion, och återupptog arbetet med hallbygge i egen regi, och tog initiativ till ett samarbete med Boro-Vetlanda HC. Tanken var att bandyn och ishockeyn skulle bygga varsin hall, med gemensamma servicefunktioner. I oktober 2008 beslutades dock att bygga en gemensam hall båda idrottsgrenarna, ett koncept som politikerna nappade på, och i januari 2009 sade Vetlandas kommunfullmäktige ja till ett hyresavtal med bolaget, som i januari samma år bytte namn till "Vetlanda Arena AB". Vetlanda kommun gick enligt beslutet med på att under 25 års tid betala 6,8 miljoner kronor om året i hyra för  istiderna för allmänheten och Vetlanda skolor. Bolaget skulle överta ägandet av omklädningspaviljongen och bygga ihop den med Sapa Arena, som skulle omfatta både ishockeyhall och en bandyhall. De kommande månaderna arbetade arenabolaget  med finansieringsfrågan, vilket misslyckades och uppgörelsen med Vetlanda kommun slutade gälla den 30 juni samma år, och i augusti kom man fram till att kommunal borgen behövdes. Mot slutet av september det året bad bolaget Vetlanda kommun om en ny uppgörelse, med en årlig hyra på 6,8 miljoner SEK kommunal borgen för ett lån på 53 miljoner SEK. Projektförslaget hade då utökats till att även omfatta konstgräsplan.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 Officiell webbplats

Bandyhallar i Sverige
Ishallar i Sverige
Sportanläggningar invigda 2011
Sport i Vetlanda
Sportanläggningar i Vetlanda kommun
2011 i Sverige
Rättvik Arena

Rättvik Arena är en bandyhall och evenemangsarena i Rättvik, Dalarna, invigd 2010.

Arenan är Dalarnas största träbyggnad och avsedd för bland annat bandy, musik och kultur. Den invigdes med musikartister som Kalle Moraeus och Ola Svensson den 13 juni 2010, även om den var färdigbyggd redan i november 2009. Ursprungligen var den planerat att tas i bruk till säsongen 2009/2010.

Arenan byggdes, finansierades och drivs av Rättvik Arena AB, där entreprenören Conny Gesar är majoritetsägare och initiativtagare tillsammans med omkring 200 andra regionala delägande företag och personer. Den är hemmaarena för IFK Rättvik Bandy.

Källor

Externa länkar

Bandyhallar i Sverige
 Sportanläggningar invigda 2010
Sport i Rättviks kommun
Sportanläggningar i Rättviks kommun
2010 i Sverige
Argentinska havet

Argentinska havet () avser en del av Atlanten inom kontinentalsockeln utanför Argentinas kust. Det är en politisk  term som ofta relaterar till det argentinska anspråket på både Falklandsöarna och Antarktiska halvön. Termen är inte internationellt accepterad av International Hydrographic Organization och finns inte upptagen i listor över oceaner och hav.  

Havet är beläget i södra Atlanten utanför den sydöstra kusten av Argentina och sträcker sig från den ungefärliga latituden av Montevideo, Uruguay, söderut till Eldslandet, och är belägen cirka 800 km norr om Antarktis. Argentinska havet har en yta på 1 000 000 km² och är ett av de största haven i världen. Det genomsnittliga djupet ligger på 1 205 meter och det maximala djupet på 2 224 meter. Det område som motsvarar den beskrivningen har inget specifikt namn i The Times Atlas of the World. Den citerade statistiken är tveksam eftersom kontinentalsockeln bara inkluderar land till ett djup av 200 meter vilket gör det omöjligt att ha ett medeldjup på 1200 m.   

Argentinska havet vidgas successivt i söder i motsats till förträngningen av den kontinentala massan. Havsplattformen har flera platåer som stiger ned till öst som stora terrasser eller steg. På grund av sina trappformade platåer liknar det argentinska havet morfologiskt det andinska Patagonien.  

Falklandsöarna finns också inom det argentinska havet.

Se även
 Atlanten
 Scotiahavet
 Magellans sund

Referenser

Landformer i Argentina
Atlanten
Kretahavet

Kretahavet (, Kritiko Pelagos) är den sydligaste delen av Egeiska havet, norr om ön Kreta och söder om Kykladerna. Havet sträcker sig också från Kythera österut till Dodekanisos i Karpathos och Kasos. Det gränsar i väster till Joniska havet, liksom resten av Medelhavet. Färjelinjer till och från Pireus, samt de södra öarna i Egeiska havet och Dodekanisos, körs i detta område.

Hamnstäder
Kastelli-Kissamos, sydväst
Chania, sydväst
Souda, syd-sydväst
Rethymno, syd
Heraklion, syd
Agios Nikolaos, sydost
Sitia, sydost
Kassos (Fry), sydost
Anafi, nordost
Thira, norr

Bukter
Chaniabukten, syd
Soudabukten, sydost
Almyrosbukten, syd
Mirabellobukten, sydost

Referenser
 Peter Saundry, C.Michael Hogan & Steve Baum. 2011. Sea of Crete. Encyclopedia of Earth. Eds.M.Pidwirny & C.J.Cleveland. National Council for Science and Environment. Washington DC.

Egeiska havet
Landformer i Grekland
Kreta
Festivali i Këngës 50

Festivali i Këngës 2011 var den femtionde upplagan av den albanska musiktävlingen Festivali i Këngës. Tävlingen ägde rum i Pallati i Kongreseve i landets huvudstad Tirana mellan den 26 och 29 december 2011. Vann tävlingen gjorde Rona Nishliu med låten "Suus". Den albanska skådespelaren Nik Xhelilaj var värd för tävlingen, tillsammans med den tidigare Miss Albanien-vinnaren Hygerta Sako och Enkeleida Zeko. Shpëtim Saraçi var i detta års upplaga tävlingens direktör.

I och med att 2011:års upplaga av tävlingen var dess 50-årsjubileum spreds den ut över fyra dagar, i stället för tre. Under den tredje av dessa fyra dagar medverkade ett flertal kända och populära artister från de 49 tidigare upplagorna.

Upplägg 
2011 års upplaga av Festivali i Këngës anordnades i vanlig ordning i Pallati i Kongreseve i Tirana. Eftersom 2011 års upplaga var den 50:e hölls tävlingen under fyra dagar, i stället för tre. Den 26 december hölls den första semifinalen, där hälften av deltagarna tävlade om platserna till finalen. Den andra semifinalen, med den andra hälften av deltagarna, hölls den 27 december. Den 28 december framfördes 26 tidigare vinnande bidrag, och den 29 december hölls finalen som avgjorde vem som vann 2011 års tävling. Precis som i tidigare upplagor framfördes musiken live av en orkester. Dessutom beslutade man att röstningen skulle skötas helt av en jury, precis som i tidigare upplagor av tävlingen.

Jury 
Tävlingen avgjordes av en professionell jury, som offentliggjordes den 23 december 2011. Detta år bestod juryn av sju medlemmar:

 Zhani Ciko
 Zana Shuteriqi
 Robert Rakipllari
 Redon Makashi
 Edi Xhani
 Aldo Shllaku
 Ndriçim Xhepa

Deltagare 
Bidrag till tävlingen kunde skickas in till Radio Tirana fram till den 14 oktober 2011. Tävlingens samtliga deltagare skulle offentliggöras i oktober 2011, men redan den 13 oktober 2011 bekräftade Elhaida Dani sitt deltagande. Den 22 oktober meddelade RTSH officiellt samtliga deltagare. Flera kända namn ställde upp i tävlingen, som Frederik Ndoçi, Mariza Ikonomi och Flori Mumajesi.

Semifinaler

Semifinal 1 
Den första semifinalen gick av stapeln den 26 december 2011 i Pallati i Kongreseve i Tirana. 14 artister tävlade om de 10 platserna till finalen den 29 december. Bidragen markerade med guldfärg gick vidare till finalen.

Semifinal 2 
I den andra semifinalen ställde ytterligare 14 artister upp. Artister markerade med guldfärg gick vidare till finalen.

Final 
Finalen gick av stapeln den 29 december 2011 i Pallati i Kongreseve. Totalt hade 20 bidrag kvalificerat sig från semifinalerna och dessa kom att delta i finalen. Vann gjorde Rona Nishliu på 77 poäng, 22 poäng före tvåan Elton Deda.

Röstningsresultat

Referenser

Noter 

2011 i Albanien
Musikåret 2011
Albanien
Festivali i Këngës efter år
Artsvi Bakhchinyan

Artsvi Bakhchinyan (: Artsvi Henriki Bachtjinjan), född 1971 i Jerevan är en armenisk armenologist och filmkritiker. Han är kandidat i språkvetenskap, och studerade armenisk filologi vid Jerevans statliga universitet 1988-1993. 

Bakhchinyan var gästforskare vid Afroasiatiska institutet vid Uppsala universitet 1996-1997. Han skrev böckerna Armenien-Skandinavien: Historiska och kulturella förbindelser (Jerevan, 2003, 2010, på armeniska) och (Armenia Sweden) Armenien-Sverige: historiska och kulturella relationer (Jerevan, 2003, på engelska).

Han samarbetar med media i Armenien och utomlands, skriver artiklar i olika ämnen, bedriver armeniska studier i olika genrer i synnerhet armenisk film, dans och historia.

Bakhchinyan har skrivit över ett dussin böcker, däribland Personligheter av armeniskt ursprung (1993), encyklopediska ordboken Ursprungligen Armenier (2002), Napoleon Bonaparte och armenierna (2003), Armenierna i världens Cinema (2004), Dansösen från Shemakhan (2007, medförfattare) med flera verk. Bakhchinyan var redaktör för antologin As hard as walnuts, as soft as music – World Writers about Armenia and Armenians (2007). Han är också verksam som översättare. År 2012 komponerade han och översatt (med Garo Hakopian och Stig Lundström) en antologi av modern armenisk poesi, Ararats jag skugga (Jerevan), som innehåller dikter av 22 armeniska poeter översatta till svenska.

Källor

Noter 

Armeniska författare
Filmkritiker
Alumner från Jerevans statliga universitet
Födda 1971
Levande personer
Män
Personer från Jerevan
Thorkild Rovsing

Niels Thorkild Rovsing, född 26 april 1862 i Flensburg, död 14 januari 1927 i Köpenhamn, var en dansk kirurg.

Rovsing tog medicinsk examen 1885, blev dr.med. 1889 (Om blærebetændelsernes ætiologi, patogenese og behandling) och professor i operativ kirurgi 1899. Denna professur övertogs 1904 av Oscar Bloch, och Rovsing blev då professor i klinisk kirurgi och överkirurg vid Frederiks Hospital, avdelning C, och då detta sjukhus nedlades, överflyttade han till Rigshospitalet, 1910 och hans verksamhet där kom att göra honom till en av Europas främsta kirurger. 

Rovsings första arbeten behandlar även antiseptik, som undersökningarna (tillsammans med G. Heilmann) över jodoform, som visades vara ett icke-sterilt ämne som kan ge upphov till förgiftningar. De studier, Rovsing hade påbörjat med doktorsavhandlingen, fortsatte han, genom att han främst arbetade på bakteriologisk basis, och han lyckades att skilja pyeliterna och de primära njursjukdomarna (tuberkulosen, njursten, njursvulster och nefriter) från de sekundära. 

Senare utvidgade Rovsing sitt område till att omfatta alla underlivets kirurgiska sjukdomar, och särskilt gallstensbildningen gjorde han upprepade gånger till föremål för ingående undersökningar. Även descensus av underlivsorgan behandlade han flera gånger i tal och i skrift, och vid operation fäste han dessa organ på plats, varigenom han kom i häftig polemik inte bara med andra kirurger, utan främst med internmedicinare. Diagnosen av ventrikelns sjukdomar underlättade han genom införandet av gastrodiaskopet. Som operatör var Rovsing särskilt framstående vid plastiska operationer (till exempel vid ectopia vesicae). Till dessa kan räknas anläggandet av en utvändig matstrupe vid cancer i detta organ. 

En särskild sida av Rovsings verksamhet var riktat mot studentlivet; han blev ledamot av Köpenhamns universitets konsistorium 1911, han var universitetets rektor 1919–20 och på hans initiativ inrättades ett studentkollegium, i vilket 110 studenter mot ringa betalning fick bostad etc. Rovsing hedrades på olika sätt från utlandet; han blev hedersdoktor vid universitetet i Groningen 1914, och hedersledamot av talrika utländska sällskap. Han kallades 1908 till Newcastle för att hålla föredrag om urogenitaltuberkulos, 1912 till Amerika (gastroptos, gastroduodenoskopi) och 1924 till Paris (gallstensoperationer). Han hade även stor betydelse för de nordiska kirurgkongresserna. Han medverkade i utgivningen av "Nordisk lærebog i kirurgi" och var dessutom redaktör av "Hospitalstidende" 1892–1925 och av "Bibliothek for læger" från 1908. På sin 60-årsdag hedrades han med en stor festskrift utgiven av elever och vänner.

Bibliografi (i urval)
Kliniske og eksperimentelle studier over urinorganernes infektiøse sygdomme (1897)
Urinorganernes chirurgi, (I–III, 1895–1903)
Galdestenssygdommen, 1900 (1902)
Underlivskirurgi (I–III, 1910–18)
Gastrocoloptosen (1913)

Se även 
 Perman-Rovsings tecken

Källor

Danska kirurger
Danska professorer i medicin
Personer verksamma vid Köpenhamns universitet
Hedersdoktorer vid universitetet i Groningen
Personer från Flensburg
Födda 1862
Avlidna 1927
Män
Salmonsens
Thrakiska havet

Thrakiska havet eller Thrakiska sjön (, Thrakiko Pelagos; ) är den nordligaste delen av Egeiska havet. Havsområdet sträcker sig mellan Chalkidikehalvön i väster och Gallipolihalvön i öster. Sydgränsen är mindre väldefinierad. Namnet kommer från den historiska regionen Thrakien. Idag har både Grekland och Turkiet kuster och öar i havsområdet.

Öar 
 Thasos
 Samothrake 
 Gökçeada

Bukter 
 Ierissiviken
 Strymoniska viken
 Kavalaviken
 Sarosbukten

Flodmynningar 
 Struma
 Nestos 
 Evros/Meric.

Källor 

Egeiska havet
Landformer i Grekland
Strymoniska viken

Strymoniska viken (, Strymonikos Kolpos) i Grekland är en del av Thrakiska havet – i sig en del av Egeiska havet – som ligger öster om Chalkidikehalvön och södra Serrai. Det officiella namnet är Orfanouviken (Κόλπος Ορφανού).

Floden Struma mynnar i viken.

De största orterna vid Strymoniska viken, med administrativa indelningar:
 Asprovalta, Stavros (Thessaloníki);
 Orfani, Ofrinio, Kariani (Nomós Kaválas);
 Olympiada, Stratoni (Chalkidike);
 Nea Kerdillia, Amfipolis (Serrai).

Alla prefekturer är delar av periferi Mellersta Makedonien.

Tre berg är den naturliga gränsen till viken, i norr-öst Pangaio, i norr Kerdillio och söder Stratoni.

Externa länkar
 strymonic-gulf.com

Egeiska havet
Landformer i Grekland
Flaggkorpral

Flaggkorpral var den högsta underbefälsgraden i den svenska marinen 1926-1942. Graden hade tjänsteställning över furir, men under underofficer av 2. graden.

Införande och avskaffande
Graden infördes 1926 då den ersatte underofficer av 3. graden. Nya befordringar till graden upphörde 1942 och graden försvann när dåvarande flaggkorpraler befordrades eller tog avsked. Från detta år ägde marinens underofficersbefordran rum efter samma befordringsgång som i armén och flygvapnet, dvs. direkt från furir till underofficer av 2. graden.

Tilltal
Flaggkorpralerna tilltalades med specialbenämningar beroende på den yrkesavdelning de tillhörde. I flottan sålunda: konstapel, styrman, maskinist, rustmästare, torpedmästare eller kvartersmästare.

Referenser

Militära grader i svenska flottan
Militära grader i kustartilleriet
Militära grader