kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
M/S Lima

M/S Lima var ett svenskt lastfartyg, sjösatt 1918 och sänkt av en tysk torped utanför Afrikas västkust 1942.

Historik 
Lima byggdes hos Burmeister & Wain i Köpenhamn 1918 och fick liksom de två närmast föregående fartygen i serien namn efter städer på Stillahavskusten, Valparaiso och San Francisco. Lima var det sista fartyg Rederi AB Nordstjernan lät bygga vid utländskt varv, de efterföljande byggdes i Sverige.

Till ankars i Montevideo pårändes Lima 1919 av den engelska ångaren Herschel, 1936 kolliderade hon i Buenos Aires med en annan britt, Nela, men hårdast tog en kollision i konvoj 1940, då det norska motorfartyget Sofie Bakke gick till botten, medan Lima endast fick förstäven krökt. Den norska besättningen räddades.

Julen 1919 föll en man överbord i Nordsjön utan att någon ombord på Lima observerat olyckan. En natt passerade Lima Smygehuk, vars fyr visade felaktigt sken, ett fyrbiträde hade somnat och fyrapparaten stannat.

På resa från Talcahuano till Punta Arenas strandade Lima i oktober 1921 i Magellans sund, då den chilenske lotsen misstog sig på landkonturerna och gav felaktig kurs. Tre av lastutrymmena vattenfylldes och man befarade att Lima skulle bli vrak. Efter en månad flottogs Lima och fördes till Punta Arenas med hela botten under förskeppet tillbucklad och uppriven. Försäkringsbolaget vägrade betala den bärgningslön, som det chilenska bärgningsbolaget begärde, varför Lima beslagtogs. Först i maj 1922 frigavs Lima. Olyckan medförde vissa konsekvenser för Sveriges handel med Chile, så pass att den reguljära trafiken inte återupptogs förrän 1937 och skedde med det då nybyggda motorfartyget Chile.

Torpederingen 
Lima var på väg från Bombay till Freetown i Sierra Leone via Kapstaden med en dyrbar styckegodslast. Vid 22-tiden den 12 september 1942, efter passerandet av ekvatorn träffades Lima av en torped från den tyska ubåten U506, som exploderade i styrbordssidan mittför maskinrummet, där de två vakthavande omedelbart omkom. Utkiken, en engelsk jungman, slungades över halva bryggan ut i sjön och försvann. Av de fyra livbåtarna blev tre totalförstörda, varför de 27 överlevande fick tränga sig samman i den enda användbara livbåten. Sedan Lima gått till botten satte livbåten kurs mot kusten, Guldkusten och Elfenbenskusten. På fjärde dagen efter torpederingen siktades livbåten av en brittisk konvoj. En av de eskorterande jagarna tog ombord Limas överlevande.

Se även 
Lejdtrafiken

Referenser

Noter

Tryckta källor

Fartyg sänkta i strid
Svenska lastfartyg
Fartyg sjösatta 1918
Sjöolyckor 1942
Fartyg byggda i Danmark
Skeppsvrak i Afrika
Conanicut Island

Conanicut Island är en ö vid mynningen av och den näst största ön i Narragansett Bay i den amerikanska delstaten Rhode Island. Ön är ca 25 km² stor. Den befolkades från 1300 f.Kr. åtminstone säsongsvis av indianer. 1638 började engelska kolonisatörer använda ön som betesmark. 1675 fanns det en färja mellan Newport och ön och den inkorporerades 1678 i de engelska kolonierna som Jamestown.

USA:s öar
Littera EA

EA är ett danskt ellok som är avsett att främst dra godståg men även persontåg. Loken byggdes under samma epok som de danska dieselloken littera ME och påminner därför till utseendet om dessa. 

Sedan december 2020 har DSB ersatt EA-loken med ME och Vectron-lok. Flera av loken har sålts vidare till Bulgarien.

Externa länkar 

Ellok
Danska järnvägsfordon
HZ 2044

HŽ 2044 är en serie av diesel-elektriska lok byggda av amerikanska Electro-Motive Diesel år 1981. 

De tillhör HŽ och drar både persontåg och godståg. Förutom i Kroatien finns liknande lok i bland annat Turkiet och Serbien. Maxhastighet är 124 km/h. Innan splittringen av Jugoslavien hade loket litterat JŽ-645. 35 stycken lok levererades till Jugoslovenske Železnice (Jugoslaviska järnvägarna) och 2009 fanns 23 stycken hos HŽ.

Referenser 

Diesellok
Wilhelmine von Lichtenau

Wilhelmine von Lichtenau, född Enke eller Encke 29 december 1753 i Potsdam, död 9 juni 1820 i Berlin, var en politiskt aktiv mätress till kung Fredrik Vilhelm II av Preussen. Hon var dotter till hovmusikern Johan Enke och hade från 1769 till dennes död 1797 en relation med Fredrik Vilhelm, som 1786 blev monark. Paret hade fem barn och Wilhelmine fick 1794 titeln grevinnan Lichtenau. 

Wilhelmine anses ha samarbetat med Bischoffswerder och Wöllner för att dominera kungen politiskt. Efter Fredrik Vilhelms död förvisades Wilhelmine av hans efterträdare från Berlin och fick sin egendom konfiskerad; hon tilläts dock en pension. Förvisningen hävdes av Napoleon I 1811. 

Wilhelmine von Lichtenau gifte sig 1782 med rådmannen Johann Friedrich Rietz. 1802 gifte hon sig med skådespelaren Franz Ignaz Holbein.

Källor 

Tyska mätresser
Personer i Preussen under 1700-talet
Födda 1753
Avlidna 1820
Kvinnor
Chessy

Chessy kan syfta på:

 Chessy, Rhône – en fransk kommun i departementet Rhône
 Chessy, Seine-et-Marne – en fransk kommun i departementet Seine-et-Marne

Se även 
 Chessy-les-Prés – en fransk kommun i departementet Aube
Chessy, Seine-et-Marne

Chessy är en fransk kommun i departementet Seine-et-Marne, regionen Île-de-France samt sektor 4 Val d'Europe i Ville nouvelle Marne-la-Vallée. Chessy ingår också i den historiska regionen Brie. Chessy ligger cirka 35 kilometer öster om Paris, längs motorväg A4. År  hade Chessy  invånare.

Merparten av Disneyland Paris område ligger inom denna kommun.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Chessy

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Seine-et-Marne

Källor

Externa länkar 
 Val d'Europe
 île-de-France

Kommuner i Seine-et-Marne
Orter i Île-de-France
Lekyt

Lekyt (grekiska λήκυθος lekythos, plural lekythoi) är en antik grekisk oljekruka. Numera syftar termen på långsmala keramikflaskor med smal hals, låg fot och vid mynningsplatta. Typen användes både vid begravningar och i vardagssammanhang.

Eftersom lekyterna ofta användes inom begravningssammanhang avbildar de scener från de rituella handlingarna kopplade till begravningen, som till exempel de besök man gjorde till graven på den tredje, nionde och trettionde dagen efter det att man begravt den döde.

Vissa lekyter har en mindre gömd behållare som går ner cirka 10 centimeter för vasens hals. Den mindre behållaren skapar illusionen att lekyten är fylld till toppen när den enbart fyller en fjärdedel av vasen.

Källor
Nationalencyklopedin, på internet, besökt 25 maj 2010, uppslagsord: lekyt

Noter

Externa länkar 

Antiken
Keramik
Billdals gård

Billdals gård ligger i naturområdet Billdals park i stadsdelen Askim och i Billdals primärområde i södra Göteborg.

Historia
Egendomens första kända ägare var familjen Prytz 1663. År 1862 köptes egendomen av den kände grosshandlaren och träpatronen James Robertson Dickson som lade ut hundratusentals kronor på dess förskönande. Bland annat lät han riva det gamla huset, uppföra den stora villan och utvidga trädgården samt anlägga en park i engelsk stil. Herrgården användes av Dickson som sommarbostad. Arkitekt var Johan August Westerberg.

Då Dickson avlidit 1873 övertogs egendomen av arkitekten och byggmästaren August Krüger. Därefter köptes den 1890 av grosshandlaren Charles Felix Lindberg och efter tjugo år överläts herrgården till grosshandlaren Gustaf Werner som innehade den till sin död 1948. Även han utvidgade anläggningen genom att låta bygga ett stort växthus och arbetarbostäder samt byggnad om av stall och ladugård.

Fastigheten exproprierades av Göteborgs stad 1963 och den har därefter, enligt Svenska byggnadsvårdsföreningen, inte underhållits på ett adekvat sätt och den finns upptagen på föreningens "gula lista" över hotade miljöer. Efter en fastighetsombildning har ägaren, stadens fastighetsbolag Higab, emellertid startat ett visionsarbete och renoveringar ska inledas 2015.

Billdals park
Parken är numer friluftsområde och i anslutning till parken finns bland annat Billdals ridhus. Parken har lövträd och Krogabäcken slingrar genom området. Själva parken omges av berg och skog.

Referenser

Webbkällor
 [https://goteborg.se/wps/wcm/connect/7b1cc846-68a8-4664-beb2-16b82dec87c2/Tv%C3%A5vik_Billdals+park.pdf?MOD=AJPERES Göteborgs stad: Park och natur: Naturen i Göteborg. Billdals park.]

Tryckta källor
 

Externa länkar
 Billdal, i Carl Martin Rosenberg: Geografiskt-statistiskt handlexikon öfver Sverige'', Stockholm 1882-1883

Herrgårdar i Västergötland
Byggnader och anläggningar i Göteborgs kommun
Askim
Café Bleu

Café Bleu (i USA med titeln My Ever Changing Moods) är The Style Councils fullängdsdebut som släpptes i mars 1984. Albumet gick direkt in på andraplatsen på brittiska albumlistan.

Café Bleu finns med i boken  1001 Albums You Must Hear Before You Die.

Låtlista 
 Mick's Blessings - 1:15
 The Whole Point of No Return - 2:40
 Me Ship Came In! - 3:06
 Blue Café - 2:15
 The Paris Match - 4:25
 My Ever Changing Moods - 3:37
 Dropping Bombs on the Whitehouse - 3:15
 A Gospel - 4:44
 Strength of Your Nature - 4:20
 You're the Best Thing - 5:40
 Here's One That Got Away - 2:35
 Headstart for Happiness - 3:20
 Council Meetin' - 2:35

Musiker 
 Paul Weller – sång, gitarr
 Mick Talbot – keyboard, piano, hammondorgel
 Steve White – trummor
 Billy Chapman – saxofon
 Barbara Snow – trumpet
 Ben Watt – gitarr
 Tracey Thorn – sång
 Chris Bostock – dubbelbas
 Dizzy Hites – rap
 Hilary Seabrook – saxofon
 Dee C. Lee – sång
 Bobby Valentine – violin

Referenser 

Musikalbum 1984
Wenceslaus Hollar

Václav Hollar, känd i England som Wenceslaus eller Wenceslas och i Tyskland som Wenzel Hollar, född 13 juli 1607 i Prag, död 25 mars 1677 i London, var en böhmisk tecknare, etsare och gravör, verksam i Tyskland och England. 

Efter ungdomsår i Prag kom Hollar i lära hos Matthäus Merian den äldre i Frankfurt am Main, där han deltog i dennes topografiska arbeten. Efter att ha utfört flera förtjänstfulla prospekt över tyska städer för Merian, Frans Hogenberg med flera blev han 1636 engagerad av den engelske konstmecenaten Thomas Howard, 21:e earl av Arundel, åt vilken han utförde virtuosmässiga kopparstick, främst efter konstverk i dennes samlingar. I England var han under återstoden av sitt liv strängt anlitad som illustratör och topografisk tecknare. Hollar är upphovsman till flera prospekt över London.

Han är begraven i Saint Margaret's Church.

Bland annat Stockholms stadsmuseums 1600-talspanorama har tillskrivits Hollar och han är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum och Nationalmuseum i Stockholm.

Källor

Noter

Externa länkar 

 Works by Wenceslaus Hollar at the Museum of New Zealand Te Papa Tongarewa
 The Wenceslaus Hollar Digital Collection at the University of Toronto
 

Födda 1607
Avlidna 1677
Tjeckiska konstnärer
Män
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Representerade vid Nationalmuseum
Adelaide City FC

Adelaide City Football Club är en fotbollsklubb från Adelaide i Australien. Klubben spelar numera i South Australian Super League som är den högsta ligan i delstaten South Australia. De har tidigare spelat i National Soccer League (NSL) som då var den högsta ligan i Australien. Totalt spelade de 27 säsonger i NSL.

Externa länkar 
 Adelaide Citys officiella hemsida

Källor 

Fotbollsklubbar i Australien
Sportklubbar bildade 1946
Sport i Adelaide
Sportklubbar i South Australia
Mary Star of the Sea

Mary Star of the Sea är ett studioalbum av det amerikanska bandet Zwan. Albumet gavs ut 28 januari 2003 och är bandets enda.

Spår 
Alla låtar är skrivna av Billy Corgan om inget annat anges.
 "Lyric" – 3:17
 "Settle Down" (Corgan, Paz Lenchantin) – 5:25
 "Declarations of Faith" – 4:17
 "Honestly" – 3:45
 "El Sol" – 3:38
 "Of a Broken Heart" – 3:54
 "Ride a Black Swan" – 4:53
 "Heartsong" – 3:08
 "Endless Summer" – 4:22
 "Baby Let's Rock!" – 3:41
 "Yeah!" – 3:06
 "Desire" – 4:14
 "Jesus, I/Mary Star of the Sea" (Zwan) – 14:04
 "Come with Me" – 4:01

Medverkande 
 Billy Corgan (som Billy Burke) – Gitarr, Sång, producent, mixing
 Jimmy Chamberlin – Trummor
 Matt Sweeney – Gitarr, Sång
 Paz Lenchantin – Bas, Sång
 David Pajo – Gitarr
 Ana Lenchantin - cello i "Of a Broken Heart"
 Bjorn Thorsrud – producent, mixing
 Alan Moulder – mixing

Singlar 
Låtarna "Lyric" och "Honestly" släpptes även som singlar.

Musikalbum 2003
Alternative rock-album
Björnholmen, Haninge kommun

Björnholmen är en drygt 2 kilometer lång ö mellan Vitsgarn och Muskö i Haninge kommun. Ön har en yta av 1,33 kvadratkilometer.

Historia

Tiden under Häringe
Under medeltiden hörde Björnholmen till byn Gryt i Västerhaninge socken, men i slutet av 1500-talet byggdes det ett torp under Häringe på ön. Den äldsta bevarade källan är ett brev från kung Johan III till en Anders Bengtsson (förmodligen fogde eller liknande vid Häringe) där han beviljar grytbönderna skattelättnader då de inte längre kan använda Björnholmen till slåtter och bete.

Första gången Björnholmen tas upp i skattelängden är inför Älvsborgs lösen 1613 då skatt erlades för torparen Markus, hans hustru och en piga. 1699 finns Björnholmen med i en geometrisk jordebok över Västerhaninge socken.

Under rysshärjningarna 1719 tycks torpet på Björnholmen ha undgått att brännas ner. Det finns i alla fall inte upptagen i mantalslängden från 1721 såsom afbränd som gårdarna på Vitsgarn och Muskö.

Björnholmen i privat ägo
Efter över tvåhundra år under Häringe säljs Björnholmen 1760 av Carl Julius De la Gardie. Köpare är jaktlöjtnanten David Cloos från Dalarö som 1766 flyttar in i ett nybyggt hus på ön. David Cloos avlider 1793 i ett slaganfall och 1796 dör även hans hustru Maria. Björnholmen ärvs av Marias 22 år yngre halvsyster Jacobina. Jacobina var sedan 1793 gift med notarien Thure Reinhold Liebman. Efter hans död 1798 gifter hon om sig med Gumerus Lönnbergh. Lönnbergh blir efter hand allt mer inblandad i trassliga och dåliga affärer och försätts i personlig konkurs 1803 vilket leder till att Björnholmen 1804 säljs på exekutiv auktion. Ny ägare blir Lars Fredrik Grubb från Strängnäs som emellertid snart säljer ön vidare till Erik Åkerman och Olof Larsson Lättström.

Senare fanns här två gårdar. In på 1990ta-let hölls får och nötboskap på ön, men därefter lades verksamheten ned. 2012 fanns endast några få betesdjur kvar på ön. 2012 fanns två fastboende på ön, under sommartid omkring 30 sommarboende.

Källor

Öar i Haninge kommuns skärgård
Adat Jeschurun

Adat Jeschurun är en traditionell, ortodox synagoga i Stockholm.

Rabbin Mattias Amster är synagogans rabbin och har sin anställning genom Judiska Församlingen i Stockholm.

Interiören i synagogan kommer ursprungligen från en synagoga i Hamburg. Synagogan som sedan år 1885 var känd som Synagoge Bornstrasse, inrymde 80 herrplatser och 45 damplatser. Synagogan undgick att förstöras under Kristallnatten 1938, eftersom den låg i ett hyreshus. 

Den dåvarande överrabbinen i Hamburg, dr. Joseph Carlebach, sökte efter en möjlighet att snarast rädda undan synagogan till en tryggare tillvaro. Han kontaktade därför sin gode vän, direktör Hans Lehmann, en jude från Hamburg som hade flyttat till Stockholm, och frågade om denne var beredd att överta allt bohag från synagogan under förutsättning att man lyckades föra ut inventarierna ur Tyskland och ifall Lehmann i så fall vore beredd att stå för transportkostnaderna. Hans Lehmann lämnade omedelbart ett jakande svar.

Ansökan om exportlicens för "gammalt bohag och virke" lämnades in till de tyska myndigheterna. Dessa såg inte något hinder att utföra "gammalt skräp". Hans Lehmann samlade in tillräckligt mycket pengar för att hela synagogans interiör, bönböcker, den heliga arken, bänkarna med mera kunde skeppas till Sverige i mars 1939. 

Synagogan Adat Jeschurun startade sin verksamhet i Stockholm år 1940 på Linnégatan 20. Dess förste rabbin var rabbin Abraham Israel Jacobson som flytt från det Nazi-ockuperade Norge och innehade ämbetet i 15 år. Synagogan har sedan dess inrymts i ett flertal olika lokaler. I dag är synagogan inhyst i en lokal på Nybrogatan.

Se även 
 Adat Jisrael

Referenser

Noter

Externa länkar 
Officiell webbplats

Synagogor i Sverige
Religiösa byggnader i Stockholm
Judendom i Stockholm
Östermalm
1940 i Sverige
Synagogor invigda 1940
Gråhalsad trast

Gråhalsad trast (Turdus obscurus) är en östasiatisk trast i släktet Turdus. Den häckar i östra Sibirien, Mongoliet och Japan. Vintertid flyttar den till Sydostasien och nordöstra Indien. Den är en mycket sällsynt gäst i Europa, med bland annat ett fynd i Sverige i maj 1999. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Utseende och läte
Gråhalsad trast är ungefär stor som en taltrast med en längd på 21–23 centimeter och en vikt på 61–117 gram. Den är rätt slank, har lång stjärt och kort näbb. Fågeln har brun till brungrå rygg, rödorange bröst och kroppssida, vit undersida och ett distinkt tecknat huvud, med ett mörkt tygelstreck, ett kraftigt vitt ögonbrynsstreck och ett tunt vitt streck som sträcker sig från näbbroten och under ögat. Vingundersidan är ljusgrå. Den adulta hanen har jämngrått huvud medan honan har brunt huvud och vit haka, men könen kan inte alltid skiljas åt. Juvenilen är mycket lik honan men har brunare rygg. 

Hanen har en enkel visslande sång som påminner om dubbeltrastens. Locklätet under sträck är likt rödvingetrastens, ett fint ts(r)iih.

Utbredning
Gråhalsad trast är en flyttfågel som häckar i tät granskog i tajga i östra Sibirien, Mongoliet och Japan. Den övervintrar i nordöstra Indien och Sydostasien. Arten observeras sällan i Europa, i Sverige endast tre gånger: i december 1989 i Västerbotten, september 1998 i Norrbotten samt en sjungande hane i Ottenby, Öland i maj 1999. Från Norge finns fyra fynd, från Finland sex och i Danmark sågs arten första och hittills enda gången 2014.

Systematik 
Arten är närmast släkt med den sällsynta mingtrasten (Turdus feae), men står även nära amurtrast (Turdus pallidus). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Gråhalsad trast häckar i träd och lägger fyra till sex ägg i ett prydligt bo. Flyttande och övervintrande fåglar formar ofta små flockar. Fågeln är en allätare som intar olika sorters insekter, maskar och bär.

Status och hot 
Artens populationsutveckling är okänd, men den har ett stort utbredningsområde och en stor population. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats, men den beskrivs som vanlig eller ganska vanlig i hela utbredningsområdet.

Källor

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org
 Fynd av gråhalsad trast i Västpalearktis på tarsiger.com

Trastar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Goës

Goës är en svensk adelsätt. Namnet uttalas tvåstavigt [góes], vilket många släktmedlemmar har markerat med ett trema över bokstaven e.

Ättens äldste belagde stamfader är Eberhard von Goes som var godsägare i Kurland på 1500-talet. Ättens adelskap bekräftades i ett brev av hertig Jakob av Livland år 1670. Släktens ingress i Svenska adelns Ättar-taflor uppger att ätten ursprungligen skulle ha kommit från Portugal och vara släkt med Dionysius Goës och kardinal Johannes von Goës.  Enligt denna släktledning skulle ätten ha inkommit till Kurland med Tyska orden.

Ätten inkom till Sverige med fyra bröder på 1600-talet: Casper Goes (1632-1677) som var överstelöjtnant vid Skånska dragonskvadronen, Magnus Goes (1634-1682) som var major vid Hälsinge regemente, Eduard Goes (1638- efter 1673) som var löjtnant vid överste Grubbes regemente, och Nicolaus Goes (1640-1694) som var ryttmästare vid Livregementet till häst. 

De fyra bröderna naturaliserades och introducerades på Riddarhuset 1672 (nr. 812). Av dessa förde endast den sistnämnde av dem, Nicolaus Goes, ätten vidare i sitt äktenskap med Margareta Charlotta Reutercrantz med sönerna ryttmästaren Gustaf Fredrik Goës som var gift med en von Feilitzen och kunglige stallmästaren Bengt Edvard Goës som var gift med en Fleming. Den äldre grenen slocknade 1823, och den ännu fortlevande släkten härstammar från den yngre av bröderna.

Stallmästaren Bengt Edvard Goës skrev sig till Sundänge. En sonson till honom var Henrik Edvard Teodor Goës som var fält- och regementsläkare under finska kriget och fälttågen i Norge. Han var gift med sin kusin Henrica Sophia Goës vars mor var en König, en släkt som även makens mor och faster tillhörde. De blev föräldrar till naturforskaren och läkaren Axel Theodor Goës.

Personer med namnet
 Agneta Goës (född 1938), konstnär
 Axel Goës (1873–1937), teckningslärare och konstnär
 Axel Theodor Goës (1835-1897), läkare och naturforskare
 Eva Goës (född 1947), politiker, miljöpartist
 Nils von Goës (1906–1993), kamrer och museiman

Källor
Sveriges ridderskap och adels kalender 1989

Källor 
 Riddarhusets ätt- och vapendatabas
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor, volym 1

Goes
Juha Rehula

Juha Tapani Rehula, född 3 juni 1963 i Hollola, är en finländsk politiker (Centern). Han var Finlands social- och hälsovårdsminister i Regeringen Vanhanen II sedan den 24 maj 2010, till 22 juni 2011.

Rehula har varit ledamot av Finlands riksdag sedan den 19 november 1996. Social- och hälsovårdsministern Liisa Hyssälä blev 2010 utnämnd till FPA-chef och efterträddes som minister av Rehula.

Rehula gifte sig 1994 med tullöverinspektör Johanna Marika Lappalainen och paret fick två barn.

Rehula meddelade i samband med sitt ämbetstillträde som minister att han är tveksam till ett totalförbud mot tiggeri.

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats 

Födda 1963
Ledamöter av Finlands riksdag för Centern
Män
Levande personer
Personer från Hollola
Tom Svensson

Tom Haugaard Svensson, född 1965 i Danmark, är en dansk-svensk fotograf. Han bor i Fjällbacka.

Tom Svensson har skrivit böcker om starkt hotade arter som t.ex. svarthuvad lejontamarin i Brasilien och vita lejon i Afrika. Ola Jennersten är medförfattare och fotograf till boken Vid vägs ände som handlar om tjuvjakt och illegal handel med djur. Boken blev utvald till Årets Pandabok 2017. Tom Svensson har också arbetat med artbevarande på Nordens Ark. Han föreläser om hotade arter och om hur man som enskild aktivt kan bidra till bevarandet av dem. Tom Svensson är även medlem i Naturfotograferna /N, tidigare medlem i den japanska organisationen The International Environment Photographers Association, IEPA, ingår i kameratillverkaren Canons Nordiska ambassadörsprogram samt Ambassadör för World Animal Protection.

Han är även Ambassadör för Manfrotto

Bibliografi 
 Regnskogens lejon, 2009, Vildmarksbiblioteket
 De vita lejonen, 2011, Symposion
 Med näbbar och klor, bildbidragande fotograf, 2014, Votum Gullers Förlag
 Vid vägs ände, Ola Jennersten, Tom Svensson, 2016, Symposion
 Tom och tigrarna, 2016, Vildmarksbiblioteket

Referenser och externa länkar 

 Intervju om Tom Svenssons bevarandearbete

 Intervju på Youtube om Tom Svenssons bevarandearbete

Officiell webbplats
Vildmarksförlaget webbplats
Symposions webbplats

Danska fotografer under 1900-talet
Svenska fotografer under 1900-talet
Naturfotografer
Födda 1965
Män
Levande personer
Svenska fotografer under 2000-talet
Danska fotografer under 2000-talet
Hemet

Hemet är en stad i Riverside County i den amerikanska delstaten Kalifornien med en yta av 44,5 km² och en folkmängd, som uppgår till 75 163 invånare (2008). Hemet grundades 1887 och fick stadsrättigheter år 1910.

Källor

Externa länkar 

 
Orter i Kalifornien
Orter grundade 1887