kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Blanka II av Navarra

Blanka II av Navarra, född 1420, död 1464, var en titulärmonark, regerande drottning, av Navarra 1461-1464, och kronprinsessa av Kastilien som gift med den framtida Henrik IV av Kastilien. 

Blanka var dotter till Blanka I av Navarra och Johan II av Aragonien. Hon blev gift med prins Henrik år 1440. Äktenskapet fullbordades aldrig, och Henrik ansökte 1453 om en annullering. Efter en gynekologisk undersökning av Blanka, där hon förklarades vara oskuld, förklarades äktenskapet ogiltigt av påven med motiveringen att trolldom hade hindrat Henrik att fullborda det. Blanka sändes sedan tillbaka hem. 

Vid hennes barnlöse bror Karl av Vianas död 1461 förklarades Blanka vara sin brors efterträdare som Navarras lagliga monark efter deras mor. Fadern hade dock ockuperat Navarra sedan moderns död och höll Blanka fängslad och oförmögen att regera. Hon var därför aldrig monark i verkligheten men är ändå känd som Blanka II. Hon förgiftades i fängelset 1464, och då hon var barnlös övergick hennes rättigheter till hennes syster Eleonora av Navarra.

Referenser 
 
 http://dbe.rah.es/biografias/8702/blanca-ii-de-navarra

Noter 

Födda 1420
Avlidna 1464
Kvinnliga regenter under 1400-talet
Kvinnor
Tronpretendenter
Huset Trastámara
Kungligheter som blivit mördade
Supersport-VM 2002

Supersport-VM 2002 kördes över tolv omgångar. Fabien Foret tog sin första VM-titel.

Delsegrare

Slutställning 

Supersport-VM-säsonger
Motorsportevenemang 2002
Terry Sanford

James Terry Sanford, född 20 augusti 1917 i Laurinburg, North Carolina, död 18 april 1998 i Durham, North Carolina, var en amerikansk demokratisk politiker. Han var guvernör i delstaten North Carolina 1961–1965. Han tjänstgjorde som rektor vid Duke University 1969–1985. Han representerade North Carolina i USA:s senat 1986–1993.

Biografi
Sanford utexaminerades 1939 från University of North Carolina at Chapel Hill. Han tjänstgjorde 1941–1942 som FBI-agent. Han deltog sedan i andra världskriget som fallskärmsjägare i USA:s armé. Han avlade 1946 juristexamen. Han var ledamot av delstatens senat 1953–1955.

Sanford efterträdde 1961 Luther H. Hodges som guvernör i North Carolina. Han profilerade sig i utbildningsfrågor. Han var emot rassegregering och lät sin egen son gå i en offentlig skola där vita och svarta barn studerade tillsammans. Han stödde John F. Kennedy och före mordet på Kennedy övervägde presidenten att nominera Sanford som sin vicepresidentkandidat i presidentvalet i USA 1964. Sanford efterträddes 1965 som guvernör av Dan Moore.

Sanford var Hubert Humphreys kampanjchef i presidentvalet i USA 1968. Lyndon B. Johnson rekommenderade Sanford åt Humphrey som vicepresidentkandidat men Sanford var inte intresserad. Demokraterna nominerade Edmund Muskie i stället. Humphrey och Muskie förlorade valet mot republikanerna Richard Nixon och Spiro Agnew. Sanford tillträdde 1969 som rektor vid Duke. Han var en av de demokratiska kandidaterna inför nomineringarna i 1972 och 1976 års presidentval. Sanford presenterade 1981 tanken att ha Richard Nixons presidentbibliotek vid Duke. Universitetet var berett att ge Nixon ett bibliotek som skulle ha varit ungefär en tredjedel av den storleken som den före detta presidenten föredrog. Nixon, som hade studerat juridik vid Duke, bestämde sig för sin födelsestad Yorba Linda i stället.

Sanford pensionerades 1985 som rektor vid Duke University. Han fyllnadsvaldes 1986 till senaten. Han valdes dessutom för den åtföljande sexåriga mandatperioden. Han besegrades i senatsvalet 1992 av republikanen Lauch Faircloth.

Referenser

Noter

Externa länkar
Biografi på National Governors Associations hemsidor
Biographical Directory of the United States Congress
Spartacus Educational
Political Graveyard

Guvernörer i North Carolina
Ledamöter av USA:s senat från North Carolina
Amerikanska presidentkandidater
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Scotland County, North Carolina
Födda 1917
Avlidna 1998
Män
Alumner från University of North Carolina at Chapel Hill
Personer som tjänstgjort i USA:s armé
Personer inom FBI
Laurinburg

Laurinburg är en stad i den amerikanska delstaten North Carolina med en yta av 32,5 km² och en folkmängd, som uppgår till 15 874 invånare (2000). Laurinburg är administrativ huvudort i Scotland County.

Kända personer från Laurinburg
Terry Sanford, politiker
Ben Vereen, dansare och skådespelare

Externa länkar
Officiell webbplats
Laurinburg Institute

Orter i North Carolina
Scotland County, North Carolina
Christian August Anker

Christian August Anker, född 9 augusti 1840 i Halden, död 30 september 1912, var en norsk industriidkare.Christian August Anker var son till grosshandlaren Peter Martin Anker och bror till Nils Anker och Herman Anker. Han växte upp på Rød herrgård i Halden och utbildade sig till ingenjör i Hannover och Zürich.

Tillsammans med brodern Nils Anker byggde han upp Norges första massafabrik, Ankers Træsliberi & Papirfabrik i Fredrikshald 1867. Från 1873 köpte han upp mark i Hønefoss, där en massafabrik invigdes 1881. Han engagerade sig i brytning av marmor i Den Ankerske marmorforretning i Fauske 1884. 

Från 1905 var han engagerad i Ankerske jernmalmfelter, med järnmalmsbrytning i Sør-Varanger.

Christian Anker kom att spela en betydande roll för den norska trämasseindustrin, bland annat genom att börja trämasseexport till Storbritannien. 

Christian Anker tog också initiativ till intressentskapet Green Harbour Coal Company 1908, vilket inledde brytning av koli Zeppelinfjellet vid Kongsfjorden i Svalbard. Efter hans död köptes det av Kings Bay Kull Compani och utvecklades till omfattande kolbrytning och till gruvsamhället Ny-Ålesund.

Christian Anker var gift tre gånger. År 1866 gifte han sig med Annette Vilhelmine Krebs (1846-1867), år 1868 med Christine Charlotte Friis (1848-1899) och år 1900 med Hansine Oleana Gundersen (1876-1958). Han var far till seglaren Johan Anker.

Se även
A/S Sydvaranger

Referenser 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Noter 

Personer inom Norges näringsliv under 1800-talet
Personer inom Norges näringsliv under 1900-talet
Personer från Haldens kommun
Födda 1840
Avlidna 1912
Män
Milan Stanković

Milan Stanković, född 9 september 1987 i Belgrad, är en serbisk sångare. Stanković startade sin karriär genom att år 2007 delta i musik- och sångtävlingen Zvezde Granda där han kom på 2 plats.Den 13 mars 2010 vann han den serbiska uttagningen till Eurovision Song Contest 2010. Där tävlade han den 25 maj 2010 i semifinal 1 och gick därifrån vidare till final i Oslo med låten "Ovo je Balkan" (Det här är Balkan). I finalen kom Stanković på trettonde plats. Låten är skriven av låtskrivaren Goran Bregović.

Källor 

Män
Artister som representerat Serbien i Eurovision Song Contest
Födda 1987
Serbiska popsångare
Levande personer
Musiker från Belgrad
Deltagare i Eurovision Song Contest 2010
John Porter East

John Porter East, född 5 maj 1931 i Springfield, Illinois, död 29 juni 1986 i Greenville, North Carolina, var en amerikansk republikansk politiker. Han representerade delstaten North Carolina i USA:s senat 1981–1986.

East utexaminerades 1953 från Earlham College. Han tjänstgjorde 1953–1955 i USA:s marinkår. Han avlade 1959 juristexamen vid University of Illinois. Han studerade sedan vidare vid University of Florida. Han tjänstgjorde som professor i statsvetenskap vid East Carolina University.

East besegrade den sittande senatorn Robert Burren Morgan i senatsvalet 1980. Han tillträdde som senator i januari 1981. Han profilerade sig som abortmotståndare.

East begick självmord år 1986 och efterträddes som senator av Jim Broyhill. East gravsattes på Arlingtonkyrkogården.

Externa länkar

Political Graveyard

Födda 1931
Avlidna 1986
Amerikanska republikaner
Amerikanska professorer
Ledamöter av USA:s senat från North Carolina
Politiker som begått självmord
Personer från Springfield, Illinois
Män
Gravsatta på Arlingtonkyrkogården
Personer som tjänstgjort i USA:s marinkår
Alumner från University of Illinois at Urbana-Champaign
Alumner från University of Florida
Johan Caspar Herman Wedel Anker

Johan Caspar Herman Wedel Anker, född 1845 och död 1895, var en norsk konstnär.

Anker studerade först arkitektur i Hannover, idkade sedan konststudier bland annat under ledning av landsmannen Hans Fredrik Gude i Berlin och tillhör som denne den nationella riktningen i norskt måleri. Anker är framför allt den norska björkskogens målare.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Norska målare under 1800-talet
Födda 1845
Avlidna 1895
Män
Karl Gottfrid Schagerström

Karl Gottfrid Schagerström, född 28 januari 1863 i Vänersborg, död 9 augusti 1896 i Kongostaten, var en svensk sjökapten i Kongostatens tjänst.

Schagerström tjänstgjorde både som hamnkapten i Léopoldville och som befälhavare på Kongofloden. Schagerström dekorerades med Étoile de service och Lejonorden.

Källor

Sverige och Kongostaten
Svenska sjökaptener
Födda 1863
Avlidna 1896
Män
Étoile de Service
Personer från Vänersborg
Sam Ervin

Samuel James "Sam" Ervin, Jr., född 27 september 1896 i Morganton, North Carolina, död 23 april 1985 i Winston-Salem, North Carolina, var en amerikansk demokratisk politiker och jurist. Han representerade delstaten North Carolina i båda kamrarna av USA:s kongress, först i representanthuset 1946–1947 och sedan i senaten 1954–1974. Han ledde senatens undersökning av Watergateaffären. Han var bror till kongressledamoten Joseph Wilson Ervin.

Ervin utexaminerades 1917 från University of North Carolina at Chapel Hill. Han tjänstgjorde sedan i USA:s armé i första världskriget vid västfronten i Frankrike. Han avlade 1922 juristexamen vid Harvard Law School. Han arbetade sedan som advokat i Morganton och senare som domare. Han fyllnadsvaldes 1946 till representanthuset. Han efterträddes 1947 som kongressledamot av Hamilton C. Jones. Ervin tjänstgjorde som domare i North Carolinas högsta domstol 1948–1954.

Senator Clyde R. Hoey avled 1954 i ämbetet och efterträddes av Ervin. Han var med i utskottet som undersökte Joseph McCarthy år 1954. I samband med Watergateaffären förrättades ett specialutskott med Ervin som ordförande som undersökte skandalen. Watergateutskottet eller Ervinutskottet hette officiellt United States Senate Select Committee on Presidential Campaign Activities. Utskottet publicerade den 27 juni 1974 en 1 250 sidor lång rapport, Report on Presidential Campaign Activities. President Richard Nixon avgick i augusti 1974 på grund av Watergateaffären. Senator Ervin avgick den 31 december 1974, några dagar före mandatperiodens slut. Efterträdaren Robert Burren Morgan tillträdde enligt den ursprungliga tidtabellen några dagar senare.

Ervin var presbyterian och frimurare. Han gravsattes på Forest Hill Cemetery i Morganton.

Referenser

Noter

Externa länkar

Sam Ervin Library i Morganton
Political Graveyard

Amerikanska jurister
Ledamöter av USA:s representanthus från North Carolina
Ledamöter av USA:s senat från North Carolina
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Burke County, North Carolina
Födda 1896
Avlidna 1985
Män
Alumner från Harvard Law School
Johan Anker (militär)

Johan Peter Andreas Anker, född den 22 februari 1831, död den 27 januari 1876, var en dansk militär.

Han blev officer vid Bornholms milis 1858, var därefter en tid skådespelare men inträdde 1863 åter i krigstjänst, och utmärkte sig 1864 som artilleribefälhavare i skansen n:r 2 på Dybbøl och blev efter dennas stormning 18 april efter ett tappert försvar tillfångatagen. Anker lämnade krigstjänsten 1865.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Danska militärer under 1800-talet
Födda 1831
Avlidna 1876
Män
Svensk uppslagsbok
Hamilton C. Jones

Hamilton Chamberlain Jones, född 26 september 1884 i Charlotte, North Carolina, död 10 augusti 1957 i Charlotte, North Carolina, var en amerikansk demokratisk politiker. Han representerade delstaten North Carolinas tionde distrikt i USA:s representanthus 1947–1953.

Jones studerade vid University of North Carolina at Chapel Hill och Columbia Law School. Han inledde 1910 sin karriär som advokat i Charlotte. Han arbetade som domare 1913–1919. Han var ledamot av delstatens senat 1925–1927.

Jones efterträdde 1947 Sam Ervin som kongressledamot. Han besegrades av republikanen Charles R. Jonas i kongressvalet 1952.

Jones avled 1957 och gravsattes på Evergreen Cemetery i Charlotte.

Källor

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Födda 1884
Avlidna 1957
Ledamöter av USA:s representanthus från North Carolina
Män
Alumner från University of North Carolina at Chapel Hill
Faidra (drama)

Faidra (franska: Phèdre), även Fedra, är ett drama i 5 akter av den franske tragedidramatikern Jean Racine. Pjäsen spelades första gången i Frankrike den 1 januari 1677.

Handling

Akt 1 
Hippolytos, son till en amasonkvinna, avslöjar för sin lärare Theramenes att han vill ge sig av ifrån staden Troizen, med förevändningen att han vill leta efter sin far, kung Theseus, som varit försvunnen i ett halvår, medan hans egentliga motiv är att han, som förbjudet är, förälskat sig i Aricia, prinsessa av Aten. Samtidigt avslöjar hans styvmor Faidra för amman Oinone, att hon är förälskad i Hippolytos. När några sjömän hittar kung Theseus död, är ett sammanförande av Faidra och Hippolytos plötsligt legitimt. Faidras vill samtidigt påverka så hennes egen son kan väljas som ny kung.

Akt 2 
Hippolytos väljer att avstå från sin kandidatur och tänker resa till Aten och förespråka Aricia. Faidra avslöjar för Hippolytos att hon har honom kär, men när han avvisar henne, tar hon hans svärd och hotar ta sitt liv. Aten väljer Faidras son till kung. Ett dunkelt rykte talar om att kung Theseus varit synlig i Epirus.

Akt 3 
Faidra bestämmer sig för att lägga skulden på Hippolytos genom att tänka ut en berättelse kring han övergivna svärd. När Theseus kommer hem, blir han förvånad över det kalla mottagandet, och förvånad över att höra att Hippolytos vill ge sig av därifrån.

Akt 4 
Efter att ha hört Faidras lögn, anklagar Theseus sin son. Hippolytos bedyrar sin oskuld, och berättar istället att han har Aricia kär. Theseus tror honom inte, och skickar sin son i landsflykt, samt ber en bön till Neptunus om att guden ska hämnas på Hippolytos. När Faidra hör att Hippolytos håller Aricia kär, blir hon så svartsjuk att hon vill se till så att Theseus tar Aricias liv. Oinone försöker lugna henne, men blir då beskylld som förrädare.

Akt 5 
Innan Hippolytos flyr kommer han och Aricia överens om att ses i ett tempel utanför Troizen och där lova varandra evig kärlek. Theseus börjar tvivla på sin sons skuld och vill fråga Oinone om råd. Han får emellertid höra att hon dränkt sig och tar det som att Neptunus redan hört hans vredes bön, och ångrar sig. Men när Theseus just sträckt ut handen kommer också budet om Hippolytos död genom att hästarna skrämts i sken. Theseus erkänner Hippolytos oskuld, Faidra begår självmord genom att ta gift, och Aricia blir adopterad som kungens dotter.

Referenser

1677 i Frankrike
Franska teaterpjäser
Litteratur baserad på grekisk-romersk mytologi
Moldaviska köket

Moldaviska köket är de matvanor som utövas av moldaver. Köket består mestadels av traditionella europeiska maträtter, såsom nötkött, fläskkött, potatis, vitkål och ett antal olika sädesslag. Moldaviens bördiga svartjord producerar många vindruvor, frukter, grönsaker, sädesslag, kött och mjölkprodukter, vilka alla används i landets kök. Den bördiga svartjorden kombinerat med användandet av traditionella agrikulturella metoder tillåter odling av ett antal olika ekologiskt rena livsmedel i Moldavien.

Köket liknar det kök som finns i den andra halvan av det historiska Moldavien, som numer är en del av Rumänien. Det har haft en stor påverkan på de traditionella maträtterna från andra nationaliteter i regionen, medan man har hämtat vanor frn ukrainska, bulgariska, gagauziska, litauiska, ryska, turkiska och grekiska köken.

Maträtter

En välkänd rätt från Moldavien, som kommer från området kring Moldavien och Rumänien, är mămăligă, ett majsmjölmos eller gröt. Rätten är en stapelmaträtt med liknelser till bröd, som serveras tillsammans med grytor och kötträtter eller garneras med cottage cheese, gräddfil, svål och liknande. Lokala viner serveras till de flesta maträtter. Moldavien kombinerar traditionellt olika grönsaker, såsom tomater, paprika, äggplanta, vitkål, bönor, lök, vitlök, purjolök och så vidare. Grönsaker används i sallader och såser, ugnsbakas, stuvas, ångas, läggs in, saltas eller marineras. Kycklingsoppa och kött-borstj är väldigt populära. Rostad och grillad fläskkött, köttbullar av nötkött och lammgrytor är vanliga. Kött och fisk marineras ofta och grillas därpå.

Dolmar (det vill säga vitkålblad fyllda med köttfärs) är populära att äta under lov, såväl som nudlar med kyckling. Under loven serveras ofta även bakverk, tårtor, bullar, med många olika fyllningar, och så vidare. I olika regioner är minoriteternas matvanor dominerande. I öster äter ukrainare borstj, i söder äter bulgarier mangea (sås med kyckling), medan gagauzer äter shorpa, en fårsoppa. Köttfylld klimp är populära i ryska områden, då kallat pelmeni.

Drycker

Drycker utan alkohol är bland andra ångade fruktkompotter och juice. Populära alkoholiska drycker är divin (moldavisk brandy), vodka och lokala viner. I vintillverkningen används europeiska vindruvsorter, däribland sauvignon, cabernet och myscat med flera. Inhemska moldaviska sorter kan vara fetească och rara neagră.

Mousserande viner har en speciell plats i köket. Landet producerar stora mängder klassiska viner och rosa mousserande viner, såväl som röda som ursprungligen introducerades i landet. De mest kända mousserande vinerna är de som görs i Cricova.

Referenser

Externa länkar 

 www.moldova.md - Officiell webbplats
 Moldavisk mat och dryck

Mat och dryck i Moldavien
Olika regioners kök i Europa
Katarina av Navarra

Katarina av Navarra, född 1468, död 12 februari 1517, var en monark av Kungariket Navarra (drottning), Gandia, Montblanc och Peñafiel (hertiginna) och Foix, Bigorre och Ribagorza (grevinna) och Béarn (vicegrevinna) mellan 1483 och 1518.

Biografi
Katarina var dotter till vicegreve Gaston av Foix och Magdalena av Frankrike, systerdotter till kung Ludvig XI av Frankrike, och sondotter till drottning Eleonora av Navarra. 

Hennes far avled 1470. Hennes bror efterträdde 1479 deras farmor Eleonora av Navarra under deras mors förmyndarskap. När hennes bror dog 1483 efterträdde hon honom. Hennes mor kvarstod som regent fram till 1494. Katarinas ämbete ifrågasattes av hennes farbror Johan av Foix på grund av hennes kön, trots att den saliska lagen inte gällde i Navarra. Detta ledde till ett inbördeskrig (1483–1492). 

Hon föreslogs gifta sig med en son till Ferdinand av Aragonien och Isabella av Kastilien, för att Navarra därmed skulle förenas med Spanien. Istället arrangerade hennes mor ett äktenskap med en fransk adelsman, vilket gav Navarra skydd mot Spanien av Frankrike, då den franska kungen stödde äktenskapet. Hennes make var ett år yngre än henne, beskrivs som stilig, bildad och med en ömsint personlighet, och äktenskapet beskrivs som lyckligt. 

Katarina gifte sig 1484 med Johan d'Albret, som blev hennes medregent. Äktenskapet fullbordades inte förrän 1491, och paret kröntes inte förrän 1494. Orsaken till detta var troligen för att Katarina och Johan därmed kunde fortsätta definieras som minderåriga, vilket innebar att Magdalena kunde fortsätta vara förmyndarregent. Magdalena fortsatte i själva verket som regent i förmyndarregeringen för Katarina och Johan till och med efter deras kröning år 1494. 

År 1494 kidnappades hennes mor av Ferdinand II av Aragonien. Förmyndarregeringen upphörde därmed och Katarina blev myndig och började regera vid tjugosex års ålder. Hon beskrivs som mogen, försiktig, modig och storsint, och hennes samregering med maken beskrivs som harmonisk och stödjande. Då Katarinas mor Magdalena dog som Ferdinands gisslan utbröt krig med Aragonien. 

Katarina ville sluta en allians med Frankrike genom ett äktenskap mellan hennes son och en dotter till den franske monarken. För att förhindra detta erövrade Ferdinand av Aragonien år 1512 Navarra. 

Katarina flydde till Frankrike då huvudstaden Pamplona erövrades 25 juli 1512. 23 mars 1513 förklarades Ferdinand för monark i Navarra av rådet i Pamlona. Endast den fransktalande delen av Navarra norr om Pyrenéerna bevarade sin självständighet, medan övriga delen sedan dess tillhört Spanien.

Referenser

Noter

Källor
 Elena Woodacre, The Queens Regnant of Navarre: Succession, Politics, and Partnership, 1274–1512
 http://dbe.rah.es/biografias/11832/catalina-de-navarra

Födda 1468
Avlidna 1517
Kvinnliga regenter under 1400-talet
Kvinnliga regenter under 1500-talet
Kvinnor
Navarras regenter
Andorras furstar
Johan Leonard Höijer

Johan Leonard Höijer, född 1 februari 1815 i Stockholm, död 11 juli 1884 i Helgesta i Södermanland, var en svensk tonsättare och skriftställare.

Biografi
Höijer var barnhusbarn och adopterades av protokollssekreteraren Lars Cronholm. Fosterfadern avled av kolera 1834. Höijer gifte sig 1843 med Julia Kristina Westeé. 

Höijer antogs 1834 som elev vid Musikaliska akademien. Han blev 1842 organist i Franska reformerta kyrkan i Stockholm och 1843 i Katarina kyrka. Han blev 1845 associerad medlem av Musikaliska akademien och var 1848-1849 musikrecensent i Dagligt Allehanda, 1850-1851 i Bore och 1853-1859 i Svenska Tidningen. Han skrev artiklar i Aftonbladet, Post- och Inrikes Tidningar och andra tidningar och var en tid redaktör för Ny Tidning för Musik.

Bibliografi

 - Särtryck ur: Förr och nu : illustrerad läsning för hemmet ; 4:5

Tonsättningar
Atterbom, Guitarrspelerskan i Salerno
I sommarqvällen
Grafven och Rosen
Cantat vid prins Gustafs dödsfest i konstnärsgillet
Skandinavisk sång för flerstämmig kör
Första utflygten i tonernas verld, samling af lätta pianostycken

Källor

Noter

Externa länkar 
 
Leonard Höijers arkiv, Musik- och teaterbiblioteket (Musikverket)

Svenska klassiska kompositörer under 1800-talet
Svenska författare
Män
Födda 1815
Avlidna 1884
SBH
Ugglan
Associéer av Kungliga Musikaliska Akademien
Musiker från Stockholm
Svenska musiker under 1800-talet
Författare från Stockholm
Svenska lexikografer
Moderna försvaret

Moderna försvaret är en schacköppning som definieras av dragen:

1. e4 g6

Moderna försvaret är nära besläktat med jugoslaviskt parti. Skillnaden är att svart väntar med att utveckla springaren till f6 vilket ger vit möjligheten att spela c4 (ofta med övergång till kungsindiskt försvar) eller c3 (för att täppa till den långa diagonalen). Om svart fortsätter med ...d6 och ..Sf6 kan partiet gå över i jugoslaviskt. 

Tiger Hillarp Persson har skrivit flera böcker om moderna försvaret.

Varianter
Spelet fortsätter normalt 2.d4 Lg7 och sen kan vit välja mellan:

 3.Sc3 d6 (eller 3...c6 4.Sf3 d5) och de vanligaste fortsättningarna är 4.f4 Sf6, 4.Le3 a6 och 4.Sf3 Sf6, i de flesta fall med övergång till en jugoslavisk variant. Hillarp Perssons rekommendation är 4.f4 a6 med skarpt spel. 

 3.Sf3 d6 4.c3 (4.Lc4 Sf6 eller 4.Le2 Sf6 leder till jugoslaviskt) 4...Sf6 5.Ld3 0–0 6.0–0.

 3.c4 d6 4.Sc3 kallas Averbachsystemet (efter Jurij Averbach). Det leder för det mesta till kungsindiskt efter 4...Sf6.

Svart kan ocksä välja andra, ovanligare, varianter:

 I flodhästen ligger svart lågt i vattnet och utvecklar sig med alla pjäserna på de första raderna, ofta med löpare på b7 och g7, och springare på d7 och e7. Det ser mycket passivt ut men det är inte helt enkelt för vit att bryta igenom. Boris Spasskij använde detta i två partier i VM-matchen 1966 mot Tigran Petrosian.

 Nordsjöförsvaret, eller norskt försvar, fortsätter 2.d4 Sf6 3.e5 Sh5. Om vit spelar 4.g4 så backar springaren till g7. Magnus Carlsen överraskade Michael Adams med nordsjöförsvaret i schackolympiaden 2010. Adams valde i stället 4.Le2 och vann partiet.

Partiexempel

Vit: Judit Polgar  

Svart: Aleksej Sjirov

1.e4 g6 2.d4 Lg7 3.Sc3 c6 4.Lc4 d6 5.Df3 e6 6.Sge2 b5 7.Lb3 a5 8.a3 La6 9.d5 cxd5 10.exd5 e5 11.Se4 Dc7 12.c4 bxc4 13.La4 Sd7 14.S2c3 Ke7 15.Sxd6 Dxd6 16.Se4 Txd5 17.Lg5 Sdf6 18.Td1 Db7 19.Td7 Dxd7 20.Lxd7 h6 21.Dd1 1-0

Referenser 

Schacköppningar