kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Necmettin Erbakan

Necmettin Erbakan, född 29 oktober 1926 i Sinop, död 27 februari 2011 i Ankara, var en turkisk politiker och islamist som var Turkiets premiärminister 28 juni 1996–30 juni 1997 och Välfärdspartiets partiledare 1987–1998.

Necmettin Erbakan  publicerade 1969 ett manifest som han gav namnet Millî Görüş. Det talade mest i allmänna termer om islamisk moral och religiös utbildning med ägnade stor uppmärksamhet åt frågor som industrialisering, utveckling och ekonomiskt oberoende. Vidare varnade han i manifestet för närmande till Europa i det han ansåg EU vara ett zionistiskt och katolskt projekt för assimilering och avislamisering av Turkiet och förespråkade  istället ett närmare ekonomiskt samarbete mellan muslimska länder.

I valet 1996 fick han flest röster och blev Turkiets förste islamistiske premiärminister. Men efter ett år avsattes han genom en oblodig kupp och hans parti förbjöds för fjärde gången

Referenser

Turkiets premiärministrar
Turkiska partiledare
Islamister
Födda 1926
Avlidna 2011
Män
San Giorgio in Velabro

San Giorgio in Velabro är en medeltida kyrkobyggnad i Rione Ripa i Rom. Kyrkan är helgad åt sankt Göran. Velabro syftar på Velabrum maius, som var en sank dalgång mellan Capitolium och Palatinen. Kyrkan är belägen vid Via del Velabro och tillhör församlingen Santa Maria in Portico in Campitelli.

Historia
På platsen för dagens kyrka uppfördes under 400- eller 500-talet ett oratorium. Detta oratorium ersattes med en kyrka under påve Leo II (682–683). Kyrkan invigdes vid denna tidpunkt åt den helige Sebastian, martyr under kejsar Diocletianus kristendomsförföljelser. Enligt traditionen slängdes Sebastians kropp i Cloaca Maxima vid denna plats.

I mitten av 700-talet invigdes kyrkan till helgonet Göran, då påve Zacharias lät överföra en relik från sankt Göran från Lateranen till San Giorgio in Velabro.

Strax efter midnatt den 28 juli 1993 detonerade en bilbomb framför kyrkan och hela portiken rasade samman. Den har senare återuppbyggts.

Bilder

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Ripa)
Rione Ripa
Titelkyrkor i Rom
Kyrkobyggnader helgade åt den helige Göran
Bredåkers kyrka

Bredåkers kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Överluleå församling i Luleå stift. Kyrkan ligger i Norra Bredåker mellan Lule älv och riksväg 97.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan var från början en församlingsgård som började uppföras i januari 1968 och som invigdes 22 september 1968 av biskop Stig Hellsten. 1996 bytte församlingsgården namn till Bredåkers kyrka. En klockstapel uppfördes och invigdes på Alla helgons dag den 31 oktober 1998.

Inventarier
 Altartavlan är målad på trä av en okänd norsk konstnär. Motivet är en kvinna vid Jesu grav och som möter den uppståndne Jesus eller möjligen en ängel.
 Dopfunten är tillverkad av Nils Juhlin.
 Orgeln är byggd av kantorn i Överluleå, Nils Oskar Alm vid slutet av 1800-talet. 1968 skänketes orgeln till församlingsgården och renoverades av Grönlunds Orgelbyggeri. Ännu en renovering utfördes 1997-1998 av Carl-Anders Markström, organist i Överluleå.
 En kormatta är tillverkad av Signe Enberg.

Referenser
 Svenska kyrkan i Boden

Kyrkobyggnader i Luleå stift
Kyrkobyggnader i Bodens kommun
Kyrkobyggnader invigda 1968
Luciabeslutet

Luciabeslutet kallas det beslut om asylpolitiken som togs av den socialdemokratiska regeringen Carlsson I den 13 december 1989. Beslutet innebar att i fortsättningen bara så kallade "FN-flyktingar", som uppfyllde kraven enligt FN:s flyktingkonvention samt de med så kallade "särskilt starka skyddsbehov" skulle få politisk asyl i Sverige. Krigsvägran och flyktingliknande skäl, tidigare humanitära skäl, skulle heller inte godtas. Reglerna skulle gälla även dem som fanns i Sverige och väntade på besked, med undantag för barnfamiljer som vistats i Sverige i minst ett år.

Bakgrund till beslutet
Bakgrunden ansågs vara den rekordstora flyktingströmmen till Sverige under andra halvåret 1989, då 20 000 personer kom jämfört med 19 000 under hela 1988.

De som skulle få uppehållstillstånd blev bara de som enligt FN:s status "hyser välgrundad fruktan för sin säkerhet och är förföljda på grund av ras, nationalitet, religion eller politisk tillhörighet". Runt den 20 december 1989 kom omkring 100 flyktingar om dagen till Sverige, i den största flyktingströmmen dit sedan andra världskriget och läget beskrevs som "permanent kritiskt". Nästan alla var bulgarienturkar, som kom via Polen och dåvarande Östtyskland. De åkte med båten Winston Churchill till Malmö och ansåg sig vara diskriminerade i Bulgarien men dagen därpå utvisades de och skickades med buss till Trelleborg där de skickades tillbaka med båt eftersom Sverige beslutat om nya bestämmelser med en invandringspolitik som inte skilde sig från övriga Europa och Norden. En grupp bulgarienturkar uppvaktade Maj-Lis Lööw och förklarade att de skulle sväva i livsfara om de sändes tillbaka, men hon förklarade att Bulgariens regering erkänt problemet med bulgarienturkarna och det ansåg hon vara hoppfullt.

Riksdagspartiernas reaktion på beslutet
Den 14 december 1989 meddelade invandrarminister Maj-Lis Lööw (S) Sveriges riksdag det fattade beslutet. Företrädare för Moderaterna och Centerpartiet gav i de följande överläggningarna sitt muntliga stöd för regeringens politik medan riksdagsledamöter från Folkpartiet, Miljöpartiet och Vänsterpartiet Kommunisterna klargjorde tydligt att de var emot beslutet.

Beslutet upphävs
I riksdagsvalet i september 1991 segrade de borgerliga partierna, Kristdemokraterna tog plats i riksdagen, och Carl Bildt tog över som statsminister. Den 19 december samma år meddelade regeringen Bildt att den upphävt luciabeslutet. I de följande överläggningarna sade sig Socialdemokraterna inte motsätta sig beslutet och Vänsterpartiet välkomnade det. Miljöpartiet de gröna hade åkt ur riksdagen i valet.

Referenser

Politik i Sverige 1989 
Sveriges migrationspolitik
Lucia
Ivan Skobrev

Ivan Aleksandrovitj Skobrev (ryska: Иван Александрович Скобрев) född 8 februari 1983 i Chabarovsk, Ryska SFSR, Sovjetunionen, är en rysk skridskoåkare med internationella framgångar som medaljer i världsmästerskap och olympiska spel.

Referenser

Fotnoter 

Ryska skridskoåkare
Ryska olympiska silvermedaljörer
Ryska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 2010
Olympiska bronsmedaljörer 2010
Världsmästare i skridsko
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2006 från Ryssland
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 2006
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Ryssland
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 2010
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2014 från Ryssland
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 2014
Ryska idrottare under 2000-talet
Personer från Chabarovsk
Födda 1983
Levande personer
Män
Wish 143

Wish 143 är en brittisk kortfilm. Den är ungefär 24 minuter och skrevs av Tom Bidwell. Den regisserades av Ian Barnes som också producerade tillsammans med Samantha Waite.

Handling
David är en 15-årig pojke som är och kroniskt sjuk och döende. En välgörenhetsorganisation som heter Dreamscape Charity lovar att uppfylla en önskan. Han önskar då att få hjälp att förloar sin svendom innan han dör.

Nomineringar
Filmen är Oscarnominerad till den 83:e upplagan 2011.

Källor

Externa länkar

Wish 143 på BBC Film Network

Brittiska kortfilmer
Ballads & Blues 1982 - 1994

Ballads & Blues, 1982-1994 är ett samlingsalbum av Gary Moore som släpptes 1994. Albumet täcker de viktigaste delarna av Gary Moores karriär mellan 1982 och 1994. Det innehåller tre tidigare outgivna spår.

Låtlista
Always Gonna Love You – 3:54 (Gary Moore)
Still Got the Blues – 4:10 (Gary Moore)
Empty Rooms – 4:15 (Gary Moore / Niel Carter)
Parisienne Walkways – 6:47 (Gary Moore / Phil Lynott)
One Day – 4:00 (Gary Moore) (tidigare outgiven)
Separate Ways – 4:54 (Gary Moore)
Story of the Blues – 6:39 (Gary Moore)
Crying in the Shadows – 5:00 (Gary Moore)
With Love (Remember) – 7:05 (Gary Moore) (tidigare outgiven)
Midnight Blues – 4:58 (Gary Moore)
Falling in Love with You – 4:05 (Gary Moore) (`83 single remix)
Jumpin' at Shadows – 4:21 (Duster Bennett)
Blues for Narada – 7:40 (Gary Moore) (instrumental, tidigare outgiven)
Johnny Boy – 3:11 (Gary Moore)

Samlingsalbum 1994
Angelica Augustsson

Ulla Angelica Augustsson, född 9 januari 1987 i Vallda församling i Hallands län, är en svensk ryttare som rider för irländska Enda Carroll, som driver Ashford Farm. Tidigare red hon för Dietmar Gugler på stall Gestüt Prinzenberg i Tyskland men meddelade att hon från 2014 byter arbetsgivare; bytet innebar att hon fick lämna sin tidigare topphäst Mic Mac du Tillard.

På Göteborg Horse Show 2011 vann hon sin första världscupseger framför namnkunniga ryttare som Ludger Beerbaum. År 2013 var hon med och erövrade lagbronset i EM trots en spektakulär felridning i den första delomgången. Senare på hösten tog hon hem segern i hoppserien Volkswagen Grand Prix tillsammans med stoet Mic Mac du Tillard.

Topphästar 
 Mic Mac du Tillard (Sto född 2000) Fuxfärgat Selle français e:Cruising u:Quanagra ue:Galoubet A

Referenser

Fotnoter

Externa länkar 

Svenska hoppryttare
Personer från Kungsbacka kommun
Födda 1987
Levande personer
Kvinnor
Sun Come Up

Sun Come Up är en dokumentärfilm från 2010. Den skildrar effekterna av global uppvärmning och stigande havsnivå på Carteretöarna i Stilla Havet. Filmen premiärvisades 8 april 2010 på Full Frame Documentary Film Festival. Den Oscarnominerades i klassen bästa kortfilmsdokumentär 25 januari 2011.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
 Officiell webbplats
 

Amerikanska filmer 2010
Amerikanska dokumentärfilmer
Amerikanska kortfilmer
Kortfilmer 2010
Cliff Jackson

Clifton Luther "Cliff" Jackson, född den 19 juli 1902 i Culpeper, Virginia, död den 24 maj 1970 i Bronx i New York, var en amerikansk jazzpianist och orkesterledare.

Jackson spelade som ung i Washington, D.C. och Atlantic City innan han omkring 1923-1924 etablerade sig i New York. Han var här pianist hos orkesterledare som Lionel Howard och Elmer Snowden innan han 1927 bildade sin egen orkester, "Cliff Jackson and his Crazy Kats". Orkestern hade ett lånvarigt engagemang på Lenox Club i Harlem men framträdde även på andra klubbar. Det var också med denna orkester som Jackson gjorde sin skivdebut som ledare 1930 (han hade dock gjort skivor som ackompanjatör till bluessångerskor redan från 1924 och hade även spelat in ett par rullar för självspelande piano 1926). Totalt tolv titlar gjordes för lågprisbolaget Grey Gull, men Jackson nämndes inte som orkesterledare på någon av utgåvorna som antingen tillskrevs managern Marvin Smolev eller gavs ut under rena pseudonymer som "Newport Syncopators".

Efter att Jackson upplöst sin orkester i början av 1930-talet arbetade han främst som solopianist eller som sångackompanjatör under resten av decenniet, såväl "live" som på skiva. På skivfronten gjorde han dock även inspelningar 1934 med "The Sepia Serenaders", en kvartett med bland annat Jacksons tidigare arbetsgivare Elmer Snowden, och medverkade året därpå också i en rasblandad ensemble under den vite trumpetaren Bunny Berigans ledning. År 1938 medverkade Jackson på en enstaka skivsession med trumpetaren Tommy Ladniers grupp i vilken även Sidney Bechet ingick, och 1940-1941 var Jackson ordinarie pianist i Bechets "New Orleans Feetwarmers" på jazzklubben Nick's Tavern. Han ledde därefter en egen trio på Cinderella Club innan han under en lång följd av år - 1944 till 1951 - var huspianist på Café Society. Under denna tid genomförde han också en turné tillsammans med Eddie Condon samt gjorde sina första skivinspelningar i eget namn.

Under 1950-talet och 1960-talet fortsatte Jackson att varva soloframträdanden med engagemang i olika mindre grupper och uppträdde från 1963 regelbundet med klarinettisten Tony Parentis trio. Han gjorde sina sista skivinspelningar 1969 och var musikaliskt aktiv ända fram till sin död av en hjärtattack 1970, natten efter ett framträdande på The RX Club.

Stilistiskt företrädde Jackson den stil inom jazzpiano som kallas stride. Bland sångerskor han ackompanjerade märktes bland annat Ida Cox, Rosa Henderson och Viola McCoy. Han var själv från 1960 gift med jazzsångerskan Maxine Sullivan.

Källor
 John Chilton: Who's Who of Jazz (5:e upplagan, London 1989)
 Brian Rust: Jazz Records 1897-1942 (5:e upplagan, Chigwell, Essex 1983)
 Reide Kaiser: texthäfte till CD:n Cliff Jackson 1926-1934 (Jazz Oracle BDW 8037)
 Scott Yanow: kortbiografi över Jackson på Allmusic
 Dödsruna i tidskriften Jet 1970-06-11

Externa länkar
 Samtliga inspelningar med Cliff Jackson's Crazy Kats på Red Hot Jazz Archive

Amerikanska jazzpianister
Amerikanska orkesterledare
Födda 1902
Avlidna 1970
Män
Musiker från Virginia
The Lost Thing

The Lost Thing är en 15 minuter lång animerad australisk kortfilm från 2010, regisserad av Andrew Ruhemann och Shaun Tan. Den är baserad på en bok från 2001 skriven och illustrerad av Shaun Tan. Filmen belönades  2011 med en Oscar i kategorin Bästa animerade kortfilm.

Handling
Den utspelar sig i en nära framtid, i ett dystopisk Melbourne i Australien. En kapsylsamlande pojke hittar en märklig varelse på en strand. Den ser ut som en blandning av en ångpanna, en krabba och en bläckfisk. Den kallas "The Lost Thing" av berättaren.

Pojken inser att varelsen kommit bort och inte hör hemma där. Han försöker hitta ägaren, men lyckas inte, på grund av alla andras ointresse. Han träffar dock en person som ger honom ett visitkort, med ett märkligt tecken på. Efter att ha letat över hela staden lyckas han hitta det och lämna varelsen där, även om han inte var säker på att varelsen verkligen hörde hemma där.

Externa länkar
 Officiell webbplats

Referenser

Fotnoter 

Australiska filmer 2010
Animerade kortfilmer
Australiska dramafilmer
Australiska fantasyfilmer
Oscar för bästa animerade kortfilm
Australiska animerade filmer
Australiska kortfilmer
Kortfilmer 2010
Engelskspråkiga filmer
House Un-American Activities Committee

House Un-American Activities Committee (HUAC) eller House Committee on Un-American Activities (HCUA) var åren 1938–1975 en kommitté tillsatt av USA:s representanthus. Kommitténs arbete inriktade sig till en början på att undersöka amerikaner av tysk härstamning och deras eventuella inblandning i nazistiska aktiviteter och Ku Klux Klan, men övergick alltmer till att koncentrera sig på kartläggning av påstådd kommunistisk infiltration i olika amerikanska organisationer.

Kommitténs antikommunistiska undersökningar sammanblandas ofta med de aktiviteter som leddes av senator Joseph McCarthy under slutet av 1940-talet och början på 1950-talet, men denne hade som senator inte någon direkt koppling till HCUA.

Källor
 

Organisationer bildade 1938
Organisationer upplösta 1975
USA:s politiska historia
USA:s representanthus
USA under 1900-talet
David Seidler

David Seidler, född 1937, är en brittisk-amerikansk pjäs- och manusförfattare. Han är främst känd för att ha skrivit manuset till filmen The King's Speech. Han belönades 2011 till en Oscar i kategorin Bästa originalmanus .

Seidler har både brittiskt och amerikanskt medborgarskap.

Biografi
Seidlers farföräldrar dog under Förintelsen. Seidler tillbringade sina första år i en övre medelklassfamilj i London. Hans far, Bernard, var pälshandlare. När familjens bostad bombades under Blitzen, flyttade de till Lingfield i Surrey. Därefter flyttade de till USA, och det var under båtresan dit som Seidler började att stamma. Seidler växte därefter upp på Long Island, New York. Seidler tror att hans stamning kan ha utlösts av det känslomässiga trauma kriget innebar. Då han blev tonåring blev han medveten om att hans stamning fick andra att känna sig obekväma, så han valde ofta att hålla tyst. Han fick olika typer av talterapi, men misslyckades. När han var 16 år blev han arg istället för att vara deprimerad och kände att han hade rätt att bli hörd. 

Seidler kom till Hollywood när han var 40 år gammal, och hans första uppgift där blev att skriva manus till Tucker - en man och hans dröm som Francis Ford Coppola regisserade.  Han belönades 2011 till en Oscar i kategorin Bästa originalmanus för filmen The King's Speech. Medan han skrev manuset fick han reda på att hans egen farbror, som också stammat, hade gått hos  Lionel Logue, talpedagogen som kungen gick hos.

Verk
Malice in Wonderland (1985)
Onassis: The Richest Man in the World (1988)
Tucker - en man och hans dröm (1988)
Goldrush: A Real Life Alaskan Adventure (1988)
Det magiska svärdet - kampen om Camelot (1998)
The King and I (1999)
Come On, Get Happy: The Partridge Family Story (1999)
Son of the Dragon (2008)
The King's Speech (2010)

Externa länkar

Article in the Daily Mail by David Seidler about his inspirations for The King's Speech

Källor

Referenser 
 där anges följande källor:

Män
Levande personer
Födda 1937
Brittiska manusförfattare
Amerikanska manusförfattare
Oscar för bästa originalmanus
Elina Hirvonen

Elina Hirvonen, född 20 april 1975 i Helsingfors, är en finländsk författare, journalist och dokumentärfilmare. Hon är utbildad vid Helsingfors universitet för konst och design, och även Åbo universitet, där hon studerade litteratur vid Humanistiska fakulteten.

Hirvonens första roman Että hän muistaisi sammen publicerades första gången i Finland år 2005. Det blev listad för Finlandia-priset och rättigheterna har sålts till nio länder.

Hennes första dokumentärfilm, Paradise: Tre resor i denna värld handlar om migration från Afrika till Europa. Det hade premiär i Helsingfors 2007. Den här filmen vann också första priset i kategorin 'medium length films' of the Rhodes Ecofilms and Video Arts festival videokonstfestival i juni 2008.

Bibliografi i urval 
 2005 Että hän muistaisi saman /Vill inte minnas, kan inte glömma, 2007)

Källor 

Finländska romanförfattare
Kvinnor
Födda 1975
Levande personer
Journalister från Helsingfors
Finskspråkiga författare
Författare från Helsingfors
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Ema Kogure

Ema Kogure (小暮英麻), född 31 oktober 1976, är en japansk röstskådespelare som arbetar för Mausu Promotion. Hon föddes i Osaka prefektur, men växte upp i Adachi, Tokyo.

Röstroller

TV-animation 
Chrono Crusade (Sister Mary)
Codename: Kids Next Door (Numbuh 3 (Kuki Sanban))
Gilgamesh (Cinque)
Go! Go! Itsutsugo Land (Karin)
Hanaukyo Maid Team (Ringo)
Hand Maid May (Naomi Ryuzaki, Miyuki)
Invader Zim (Tak)
Lilo & Stitch: The Series (Yuki)
Mermaid Melody Pichi Pichi Pitch (Caren)
Naruto (Naruto Uzumaki's Sexy Technique)
Sasami: Mahou Shōjo Club (Ryo-Ohki)
Secret of Cerulean Sand (Jane Buxton)
Night Wizard The ANIMATION (Akari Himuro+Anzelotte)

OVA 
Fushigi Yūgi Eikoden (Saori Kawai)
To Heart 2 (Waitress of Mystery)

Videospel 
Bloody Roar 4 (Mana the Ninetails)
Boktai series (Lita, Carmilla)
Crash Bandicoot: The Wrath of Cortex (Coco Bandicoot)
Crash Nitro Kart (Coco Bandicoot)
Crash Twinsanity (Coco Bandicoot)
Di Gi Charat Fantasy (Hinagiku)
Galaxy Angel series (Almo)
Shinobido: Way of the Ninja (Princess)
Lunar Knights (Carmilla)
Way of the Samurai (Suzu)
Princess Maker 5 (Michiru Kobayakawa)

Dubbningroller 
H2O: Just Add Water (Charlotte Watsford)
ER Season 12, Episode 252 (Sidney)

Externa länkar 
Kahlua's nest (Japanese)
Ema Kogure at Ryu's Seiyuu Infos

Födda 1976
Japanska röstskådespelare
Levande personer
Kvinnor
WP:Projekt Japan
Askums socken

Askums socken i Bohuslän ingick i Sotenäs härad, ingår sedan 1974 i Sotenäs kommun och motsvarar från 2016 Askums distrikt.

Socknens areal är 60,40 kvadratkilometer, varav land 59,66. År 2000 fanns här 948 invånare. Tätorten Hovenäset och en del av Väjern samt sockenkyrkan Askums kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Askums socken har medeltida ursprung. 20 februari 1772 utbröts Kungshamns församling. 

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Askums församling och för de borgerliga frågorna bildades Askums landskommun. 1909 utbröts Malmöns landskommun  och Malmöns församling. Landskommunen inkorporerades 1952 i Södra Sotenäs landskommun som 1974 uppgick i Sotenäs kommun. Församlingen uppgick 2010 i Södra Sotenäs församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Askum, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Sotenäs härad. De indelta soldaterna tillhörde Bohusläns regemente, Sotenäs kompani och de indelta båtsmännen tillhörde 1:a Bohusläns båtsmanskompani.

Vid en brand i Tossene prästgård 1898 förstördes pastoratets arkiv och därmed kyrkböcker för släktforskning.

Geografi och natur
Askums socken ligger väster om Uddevalla på södra Sotenäset med Åbyfjorden i söder och Skagerack i väster. Socknen är en bergig kustbygd.

I socken finns två naturreservat. Bua hed samt Ramsvikslandet och Tryggö är Natura 2000-områden som förvaltas Västkuststiftelsen. Ramsvikslandet är en halvö som avskilts från fastlandet av Sotenkanalen. Det gör den till största ön och Tryggö till den näst största. Klevekilen är ett naturvårdsområde som också ingår i Natura 2000.

Fornlämningar
Cirka 125 boplatser och en dös från stenåldern har påträffats. Från bronsåldern finns flera gravrösen, stensättningar och ett 125 hällristningar. Från järnåldern finns ett par gravfält.

Befolkningsutveckling
Befolkningen ökade från 1130 1810 till 3616 år 1900 varefter den minskade till 1644 1970. Därefter ökade befolkningen till 2269 1980 för att på nytt minska till 1358 1990.

Namnet
Namnet skrevs 1391 Askäim. Namnet innehåller trädslaget ask och hem, 'boplats; gård'.

Se även
Askums församling

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar

Askums socken i Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige i 7 band, Stockholm 1856-1870

Indelningar i Sotenäs kommun
Socknar i Sotenäs härad
Kungshamns socken

Kungshamns socken i Bohuslän ingick i Sotenäs härad och är sedan 1974 en del av Sotenäs kommun, från 2016 inom Kungshamns distrikt och Smögens distrikt.

Socknens areal är 3,21 kvadratkilometer, varav land 3,18. (Smögenområdet ej inräknat)  År 2000 fanns här 3 510 invånare. En del av tätorten Väjern samt tätorten Kungshamn med sockenkyrkan Kungshamns kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Kungshamns församling utbröts 20 februari 1772 som kapellförsamling ur Askums församling.

Sockenstämmoprotokoll finns för åren 1793-1862. Kungshamns socken tillhörde Askums jordebokssocken.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Kungshamns församling och för de borgerliga frågorna bildades Kungshamns landskommun. 1924 utbröts Smögens landskommun och Smögens församling. Landskommunen inkorporerades 1952 i Södra Sotenäs landskommun som 1974 uppgick i Sotenäs kommun. Församlingen uppgick 2010 i Södra Sotenäs församling.

1 januari 2016 inrättades distrikten Kungshamn och Smögen, med samma omfattning som Kungshamns och Smögens församlingar hade 1999/2000 och fick 1924, och vari detta sockenområde ingår.

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Sotenäs härad.

Geografi och natur
Kungshamns socken ligger på  sydvästligaste delen av Sotenäset och omfattar även några mindre öar och skär i Skagerack. Socknen är en bergig och skoglös kustbygd. De största öarna är Smögenön, Hasselön och Grindholmen.

Hållöarkipelagen är ett naturreservat som förvaltas av Västkuststiftelsen medan Sandön är ett naturvårdsområde som förvaltas av Sotenäs kommun.

Fornlämningar
Några fornlämningar är ej kända.

Befolkningsutveckling
Befolkningen ökade från 469 1810 till 2755 år 1900. Därefter minskade befolkningen till 2112 1910 för att sedan öka långsamt till 2750 1960. Därpå minskade befolkningen på nytt till 2006 1980 varpå den åter ökade till 3190 1990.

Namnet
Namnet skrevs 1748 Kongs-Hamn och avsåg ett fiskeläge. Namnet kan syftat på att fiskeläget låg på kronans mark eller att där låg kronans tullstation.

Se även
Kungshamns församling

Referenser

Externa länkar

Indelningar i Sotenäs kommun
Socknar i Sotenäs härad