kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Flåsjön, Bergs kommun

Flåsjön är en sjö i Bergs kommun i Jämtland och ingår i . Sjön är  meter djup, har en yta på  kvadratkilometer och befinner sig  meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Vävelsjöån.

Sjön är sedan början på 1970-talet utbyggd till vattenmagasin för vattenkraft. Sjöns area uppgår till 22,6 km².

Historia
I anslutning till Flåsjön fanns före regleringen fyra gårdar och torp på det som tidigare kallades Arånäset-Flåsjöns avradsland. Detta avradsland (av byar eller gårdar på hyrd mark) låg bl.a. under Östervigge nr 2 och gårdarna kring Flåsjön hade namnen Holmbergs, Flåsjögården, Hanns-Ors och Vävelsberget. Husen och gårdarna användes och beboddes under slutet av 1800-talet och fram till 1960-talet, främst av skogsarbetare och deras familjer, och en av alla som växte upp i Vävelsberget var lappfogden Nils Waldemar Nilsson (Gardham) 1889–1970.

Gården Holmbergs låg på den norra sidan, i den övre delen av Flåsjön, på en udde i en del av sjön som kallades Stavsjön eller Stavsjöudden. Den  försvann i och med kraftverksdammsbygget. Flåsjögården låg i mitten av den södra sidan av den oreglerade sjön Flåsjön och försvann under vattnet vid regleringsdammsbyggandet. Gården Hanns-Ors fick sitt namn av Hans Olofsson (f. 1851) från Klövsjö, och gården låg vid Flåsjöns utlopp. Odelstorpet Vävelsberget, som låg nedströms Vävelsberget på norra sidan av Ljungan, dränktes inte av Flåsjödammen, men finns ändå inte kvar.

I samband med vattenregleringen revs övriga gårdar eller flyttades. Fiskerätten i Flåsjön hyrdes (avradsland) under 1600-talet av bl.a. bönder i Älvens by och i slutet av 1690-talet av kaptenen vid Ovikens kompani, sedermera överstelöjtnanten C. G. Hammarskiöld.

Delavrinningsområde 
Flåsjön ingår i delavrinningsområde (696640-138761) som SMHI kallar för Utloppet av Flåsjön. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Räknas de 212 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean  kvadratkilometer. Avrinningsområdets utflöde Ljungan mynnar i havet. Avrinningsområdet består mestadels av skog (66 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent.

Se även 
 Lista över insjöar i Bergs kommun

Referenser

Noter

Externa länkar 
 
 
 

Insjöar i Ljungans avrinningsområde
Insjöar i Jämtland
Insjöar i Bergs kommun
Insjöar i Härjedalen
Insjöar i Sverige om minst 10 kvadratkilometer
Kvarnbergsvattnet

Kvarnbergsvattnet är en sjö i Strömsunds kommun i Jämtland, belägen mellan norska gränsen och Gäddede, och ingår i .

Sjön är  meter djup, har en yta på  kvadratkilometer och befinner sig  meter över havet (mellan 303 och 313 meter över havet beroende på vattenstånd). Den avvattnas av vattendraget Faxälven.  Sjön reglerades första gången 1940, och därefter definitivt 1950.

Kvarnbergsvattnet är en del av Ströms Vattudal, och utgör dess övre del. Kring sjön ligger förutom tätorten Gäddede också byarna Lövvik, Rydning, Havdarstången, Bränna, Viken, Mon, Sandnäset, Kyrkbollandet och Lermon. Många av nybyggarna som kom till området i mitten av 1700-talet var norrmän.

Uppströms Kvarnbergsvattnet finns flera ganska stora sjöar, Stor-Jorm (15 km²), Limingen (93 km²) och Havdalsvatnet (8 km²); de båda sistnämnda i ligger i Norge.

Namnet
Namnet Kvarnbergsvattnet kommer från Kvarnstensberget, där det i äldre tider bröts kvarnsten.

Delavrinningsområde 
Kvarnbergsvattnet ingår i delavrinningsområde (716528-141245) som SMHI kallar för Utloppet av Kvarnbergsvattnet. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Räknas de 223 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean  kvadratkilometer. Faxälven som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter  kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (64 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent.

Se även 
 Lista över insjöar i Strömsunds kommun

Källor

Externa länkar 
 
 
 

Insjöar i Ångermanälvens avrinningsområde
Insjöar i Jämtland
Insjöar i Strömsunds kommun
Insjöar i Sverige om minst 10 kvadratkilometer
Rejmyre kyrka

Rejmyre kyrka är en kyrkobyggnad vid Glasbruksvägen i Rejmyre, Skedevi socken, Östergötland. Den ligger strax öster om Reijmyre glasbruk i Östergötlands bergslag, 27 km norr om Finspång, och tillhör Finspångs församling i Linköpings stift.

Kyrkobyggnaden
Rejmyre kyrka är byggd i vitputsat timmer med altaret i öster och piporgeln i väster. Långskeppet med lågt platt trätak har två korsarmar och över korsmitten en lanternin. Runt väggarna finns stora rundbågiga fönster med spröjsar. Huvudingången till kyrkan sker via det södra tvärskeppet. Över altaret en oljemålning föreställande den törnekrönte Kristus. På evangeliesidan står en ambo.

Historik

I och med att man i Rejmyre den 9 juli 1810 fick privilegier att anlägga ett glasbruk, växte den lilla orten på några få år till ett livaktigt brukssamhälle. Drivande kraft var kapten Gustaf Erik von Post, Frängsäter, svärson till en av grundläggarna. Befolkningen ökade och år 1837 beslöt man sig för att bygga ett kapell. 

Redan året därpå var en enkel, rektangulär timmerbyggnad uppförd strax öster om glasbruket. En predikstol tillverkades av snickaren Johannes Persson och den placerades ovanför altaret i öster. Samma år fick kyrkan också sin första piporgel. År 1841 tillkom två korsarmar och 1843 en lanternin över korsmitten. Ytterväggarna var till en början rödfärgade men reveterades under 1880-1890-talet. Under kommande renoveringar förändras interiören successivt. År 1952 ersattes predikstolen ovanför altaret med en ambo till vänster i koret. Över altaret hängdes i stället den nuvarande oljemålningen.

Inventarier
Altartavla föreställande den törnekrönte Kristus.
Ambo från 1952 till vänster om altaret.
Dopfunt av kolmårdsmarmor, utförd efter ritning av Kurt von Schmalensee, Norrköping, och levererad 1953.
Målning på väggen mot sakristian, med samma motiv som altartavlan; den torde kunna dateras till 1400-talets senare del.
Kalk av glas som säkert har blåsts vid Rejmyre glasbruk och sannolikt slipats och graverats av glasslipare J. W. Bergström, Stockholm.

Orglar

1838: Kyrkan fick sin första piporgel.
1851: Fanjunkare och amatörorgelbyggare August Rosenborg (1808–1873), Vadstena, byggde en ny orgel.
1931: Levin Johansson byggde en orgel med pneumatisk traktur och registratur som hade tolv orgelstämmor fördelade på två manualer och pedal.
1960: Jehmlich Orgelbau Dresden byggde en ny mekanisk orgel bakom den stumma fasaden från 1851 års orgel.

Disposition

Litteratur och källor
Åke Nisbeth: Skedevi och Rejmyre kyrkor, Linköpings stiftsråds kyrkobeskrivningskommitté (2002),

Externa länkar

Kyrkan i Rejmyre.
Rejmyre kyrka.
Linköpings stifts orgelinventering 2012-2014

Kyrkobyggnader i Finspångs kommun
Kyrkobyggnader i Linköpings stift
Orgeldispositioner
Kyrkobyggnader invigda 1838
1838 i Sverige
Österrikes damlandslag i ishockey

Österrikes damlandslag i ishockey representerar Österrike i ishockey för damer.

Den 31 mars 2001 spelade Österrike sin första damlandskamp i ishockey, och förlorade med 1-4 mot Ungern i Villach. Laget rankades 19:e i världen 2008.

Se även 
Österreichischer Eishockeyverband
Österrikes herrlandslag i ishockey

Källor

Landslag startade 2001
Damlandslaget
Ishockeylandslag
Ishockeydamerna
Carlo Bosco

Carlo Bosco, född 30 september 1955 i Stockholm, är en svensk modefotograf. Han har fotograferat för en mängd svenska modetidningar, bland annat ELLE och Café och har även publicerats internationellt. Bosco har även grundat skolan School of Fashion Photography Stockholm.

Källor

Externa länkar
 Officiell webbplats
 School of Fashion Photography Stockholm

Födda 1955
Fotografer från Stockholm
Män
Levande personer
Modefotografer
Världsmästerskapet i handboll för herrar 2009

Världsmästerskapet i handboll för herrar 2009 spelades i Kroatien 16 januari-1 februari 2009. Tävlingen var det 21:a världsmästerskapet i handboll för herrar. Kroatien vann omröstningen av arrangörskapet mot Tjeckien, Grekland och Rumänien. Frankrike besegrade värdnationen Kroatien i finalen, och tog därmed sitt 3:e världsmästerskapsguld.

Spelorter

Kvalificerade lag 
  Kroatien (Värd)
  Tyskland (Världsmästare 2007)
  Danmark (Europamästare 2008)
  Frankrike (3:a Europa 2008)
  Sverige (5:a Europa 2008)
  Egypten (Afrikanska mästare 2008)
  Tunisien (2:a Afrika 2008)
  Algeriet (3:a Afrika 2008)
  Sydkorea (Asiatiska mästare 2008)
  Kuwait (2:a Asien 2008)  
  Saudiarabien (3:a Asien 2008)
  Brasilien (Pan-Amerikanska mästare 2008)
  Argentina (2:a Pan-Amerika 2008)
  Kuba (3:a Pan-Amerika 2008)
  Norge (Segrare kvalspel Europa)
  Polen (Segrare kvalspel Europa)
  Ungern (Segrare kvalspel Europa)
  Spanien (Segrare kvalspel Europa)
  Makedonien (Segrare kvalspel Europa)
  Slovakien (Segrare kvalspel Europa)
  Rumänien (Segrare kvalspel Europa)
  Ryssland (Segrare kvalspel Europa)
  Serbien (Segrare kvalspel Europa)
  Australien (Segrare kvalspel Oceanien)

Spelform 
 De 24 kvalificerade länderna delas inledningsvis in i fyra grupper, grundomgång. 
 De tre bästa lagen från varje grupp går vidare till mellanrundan där lagen från Grupp A och B bildar Grupp 1 medan lagen från Grupp C och D bildar Grupp 2. Resultaten mellan de kvalificerade lagen från grundomgången tas med in i mellanrundan.
 Lagen som inte kvalificerats sig för mellanrundan spelar enligt samma modell Presidents cup om placeringarna 13-24.  
 De två bästa lagen i mellanrundans grupper går vidare till semifinal medan lagen på tredje plats gör upp i match om 5:e plats.

Grundomgång

Grupp A

Grupp B

Grupp C

Grupp D

Presidents cup

Grupp PC 1

Grupp PC 2

Mellanrundan

Grupp 1

Grupp 2

Placeringsmatcher

Match om 23:e plats

Match om 21:e plats

Match om 19:e plats

Match om 17:e plats

Match om 15:e plats

Match om 13:e plats

Match om 11:e plats

Match om 9:e plats

Match om 7:e plats

Match om 5:e plats

Slutspel

Semifinaler

Bronsmatch

Final

Slutplaceringar

Utmärkelser

Mest värdefulla spelare

All-Star Team

Externa länkar 
 Turneringens hemsida
 IHF:s hemsida

2009 i Kroatien
Handbollssäsongen 2008/2009
Internationella handbollstävlingar i Kroatien
Sportevenemang i Zagreb
2009
Sportevenemang i Split
Sport i Pula
Sport i Varaždin
Sport i Osijek
Sport i Poreč
Sport i Zadar
Zagreb under 2000-talet
Split under 2000-talet
God Hates Us All

God Hates Us All är thrash metal-bandet Slayers åttonde studioalbum som släpptes den 11 september 2001.

Låtlista

Medverkande
 Tom Araya - sång, elbas
 Jeff Hanneman - gitarr
 Kerry King - gitarr
 Paul Bostaph - trummor

Album producerade av Rick Rubin
Album av Slayer
Musikalbum 2001
Gurkburk

Gurkburk är en anfallskombination i handboll.

Gurkburken är en kombination av rörelse och passningar mellan framför allt mittnian och högersexan vars mål är att få högersexan fri i en oväntad position vänster om motståndarnas mittlås.

Gurkburken kom att bli något av ett signum för det svenska handbollslandslaget under 90-talet. På senare år används kombinationen dock sparsamt då de flesta lag "läst sönder" den, och lärt sig att effektivt försvara sig mot den.

Ordet gurkburk har ibland använts för att exemplifiera halländskt uttal (). Kombinationen gavs detta namn eftersom dess upphovsman, landslagscoachen Bengt Johansson, var känd för sin Halmstaddialekt.

Se även 
Handboll

Externa länkar  
Animation som förklarar gurkburken 
Handboll
Piteå stadskyrka

Piteå stadskyrka är en kyrkobyggnad i Piteå. Den är församlingskyrka i Piteå församling i Luleå stift. Kyrkan invigdes 1668 och är Norrlands äldsta träkyrka.

Historik

Kyrkan byggdes 1684-86 då Piteå flyttades till sin nuvarande plats efter en brand 1666. Innan dess låg staden i nuvarande Öjebyn och då använde man Öjeby kyrka som stadskyrka.

Trots många krig då fientliga trupper härjade i och omkring staden har kyrkan undgått ödeläggelse. Närmast att förstöras var den 1721, då ryska soldater brände hela staden men sparade kyrkan för att använda den som högkvarter. Kyrkklockan räddades genom att den grävdes ner på kyrkogården; (förr var det vanligt att militärstyrkor stal kyrkklockor och smälte ner dem för att tillverka kanoner).

Kyrkan har renoverats bland annat 1954, 1986 och 2016.

Inventarier

Altartavla
Altartavlan är tillverkad på 1600-talet. Den köptes in år 1700 från Maria Magdalena kyrka i Stockholm. Troligen är altartavlan ett krigsbyte från Polen.

Predikstol
1702 beställde man predikstolen av snickaren Nils Fluur, som levererade den samma år.

Orgel
Före 1755 var det kören som ledde psalmsången. 1951 byggde  Grönlunds orgelbyggeri en ny orgel – med undantag av fasaden som är den ursprungliga (inklusive piporna däri, vilka dock är förändrade). Orgeln renoverades 1984 och byggdes om 2005–2006 av tillverkaren.

1755 byggde Jonas Gren och Petter Stråhle, Stockholm en orgel med 7 stämmor.

1899 byggde Nils Oskar Alm, Boden en orgel med 11  stämmor och två manualer. 1943 ombyggdes och tillbygges orgeln av Bo Wedrup, Uppsala och fick då 38 stämmor, tre manualer och pedal.
Den nuvarande orgeln byggdes 1951 av Grönlunds Orgelbyggeri, Gammelstad. Orgeln är mekanisk och fasaden är från 1755 års orgel. 1985 fick orgeln ett kombinationssystem med 100x2 fria kombinationer. Orgeln har under senare år fått ett nytt spelbord.

Klockstapeln
1723 började man diskussionerna om uppföra en klockstapel bakom kyrkan (dessförinnan hade kyrkklocka funnits i ett klocktorn överst på kyrkan). Stapeln var klar 1727 men efter besiktning var man tvungen att förstärka den då den inte klarade av krafterna från klockornas svängningar då de ringdes.

Klockan användes inte bara för ringa samman till gudstjänst utan också för att varna stadens befolkning för brand och andra faror.

Referenser

Externa länkar

Piteå för 200 år sedan
Piteå stads kyrka 300 år

Kyrkobyggnader i Luleå stift
Kyrkobyggnader i Piteå kommun
Kyrkobyggnader invigda 1668
Träkyrkobyggnader i Sverige
Byggnader och anläggningar i Piteå
Interstitium

Interstitium är det lilla utrymme som bildas mellan cellerna. Interstitium fylls huvudsakligen med interstitialvätska, som bildas när vätska pressas ut ur kapillärerna. Interstitialvätskan diffunderar in i det lymfatiska systemet. Vävnadsvätskan fungerar som volymbuffert, exempelvis vid kraftig blödning, då vätska går in i blodomloppet genom osmos och minskar risken för cirkulationssvikt. Vätskan har fler funktioner, som till exempel att lokalt underlätta transport av olika ämnen, att skydda vid deformation.
Det har diskuterats om interstitium skall räknas som ett organ, och om det skulle vara så skulle det vara människokroppens största organ.

Cellbiologi
Enaresamiska

Enaresamiska (inhemskt namn: anarâškielâ) är ett samiskt språk som talas av minst 300 personer, de flesta bosatta i Enare kommun i Finland. 

Enaresamiska brukar vanligen klassificeras som ett östsamiskt språk, tillsammans med bland andra skoltsamiska och kildinsamiska. I fråga om ordförråd, står språket dock nära nordsamiskan.

Historik beträffande skriftspråket 

De första böckerna på enaresamiska (en ABC-bok och Katekesen) utkom 1859.

Nuvarande situation 
Sedan 1979 undervisas enaresamiska i lokala grundskolor. År 2009 är språket liksom nordsamiska och skoltsamiska valbart dels som modersmål och huvudsakligt undervisningsspråk, dels som frivilligt ämne från åk1 (A2-språk) eller valbart ämne i högstadiet (B2-språk) för dem med annat undervisningsspråk. Förstärkt av tidigare finsk språkpolitik talar enbart en del samer samiska. Också bland dem som uppger samiska som modersmål, då de anmäler sig till skolan (valet är oberoende av vilket språk som anges i folkbokföringen, men avgör undervisningsspråket), varierar kunskaperna. Läroplanen tar hänsyn till att finska är dominerande språk. Ansträngningar att rädda språket sker också genom språkdaghem enligt modell från maoriernas ”Kōhanga reo” (”språkbo”, finska kielipesä).

I de enaresamiska språkbaden finns också många finska barn utan anknytning till den samiska kulturen.

Trots det lyckade språkbadsprojektet led enaresamiskan av att det fanns mycket få talare i åldrarna 20–50 år. Därför genomfördes år 2009–2010 en intensivutbildning i enaresamiska av 17 nyckelpersoner såsom lärare, daghemspersonal, en präst och en journalist. Omkring hälften av dessa har därefter fått anställning i Enare och använder enaresamiskan i sitt dagliga arbete.

Idag anses enaresamiskan vara på väg tillbaka i och med att många barn blivit aktiva talare. 

Enaresamiskan har fått en viss uppmärksamhet tack vare rapparen Amoc som valt att rappa på det.

Ortografi 
Enaresamiska skrivs med en variant av det latinska alfabetet. 

Bokstäverna Qq, Ww, Xx, Åå och Öö används endast i främmande ord och lånord.

Se även 
Anarâškielâ servi

Referenser

Noter

Externa länkar 

Östsamiska språk
Utrotningshotade språk
Språk i Finland
Enaresamer
Rudra vina

Rudra vinã, även känd som bin eller been, är ett indiskt musikinstrument som används inom den nordindiska dhrupadtraditionen. Det är mycket ovanligt idag men har historisk betydelse, då det är ett av de äldsta stränginstrumenten, och finns avbildat i gamla tempel. Rudra vinã är ett stränginstrument bestående av en bambukäpp med tvärband av brons som fungerar som en greppbräda (ungefär som hos en gitarr). Två resonanskroppar av torkade kalebasser fungerar som resonanskroppar. I moderna rudra vina-instrument är resonanskropparna gjorda av trä.

Man håller instrumentet ungefär som en gitarr eller luta, det vill säga den ena kalebassen kommer då att hamna över den vänstra axeln.

Banden på greppbredan är/var ibland av finare uppdelning än (indiska) halvtoner. För indiska tonsystem, se raga och mikrointervall.

Se även vina.

Externa länkar
 chandrakantha.com
 www.musicalnirvana.com
 www.indian-instruments.com

Stränginstrument
Saraswati vina

Saraswati vinã är ett sydindiskt musikinstrument. Ofta när man säger vinã avser man just Saraswati vinã. Detta är ett stränginstrument med en stor resonanskropp (som en luta) och ofta en prydnadsresonanskropp vid halsen, som kan användas som stöd, jämför med rudra vina. Instrumentet är uppkallat efter gudinnan Saraswati som är konstens och lärandets beskyddarinna.

Instrumentet har fyra melodisträngar och tre bordunsträngar, och en greppbräda med upp till 24 halvtons band av brons. Till skillnad från en sitar saknar vinã resonanssträngar.

Se även 
 Vina

Externa länkar 
 chandrakantha.com: Saraswati vina

Stränginstrument
Henry Allards park

Henry Allards park ligger i centrala Örebro invid slottet och Svartån: Intill parken ligger Storgatan med Järntorget, och Olaigatan. Parken hette tidigare Centralparken, och anlades år 1913  på den plats där tidigare Åkerhielmska gården och Husarstallet legat.

Under det tidiga 1900-talet beslutades om en nydaning av detta område. Husarstallet och Åkerhielmska gården revs, Storgatan breddades, och Centralpalatset byggdes under åren 1911-12. Adolf Lindgren, Centralpalatsets skapare, bidrog med 5000 kronor till parkens utsmyckning. En del av dessa pengar gick till Karl Hultströms dramatiska skulptur Befriaren.

Efter den gamle riksdagstalmannen Henry Allards död 1996 fick parken sitt nuvarande namn.

Statyn av Karl XIV Johan
I parken finns en staty av Karl XIV Johan som invigdes den 12 juni 1919. Skulptör var Alfred Ohlson (1868-1940). Det var tänkt att statyn skulle resas redan ett år tidigare, 1918, på 100-årsdagen av Karl XIV Johans trontillträde, och en tävling utlystes. 17 bidrag lämnades in, och Ohlsons förslag, som senare realiserades, kom på fjärde plats .

Referenser

Grönområden i Örebro
Centrum, Örebro
Helsingborgs krematorium

Helsingborgs krematorium, eller Hälsingborgs eldbegängelseanläggning, ligger invid Pålsjö skog i norra Helsingborg.

Historia
Byggnaden ritades av arkitekten Ragnar Östberg och stod färdig 1929. Byggnaden kom till som en lösning på begravningsproblemen som fanns i flera större städer vid denna tiden. Kremering var ett väldigt kontroversiellt begravelseskick under 1800-talet, men tog upp mindre plats och med tiden blev det också allt mer accepterat.

Drivande kraft i skapandet av anläggningen var Svenska Eldbegängelseföreningens lokalavdelning och redan 1914 presenterade man ett första förslag. När Helsingborgs stad sedan skänkte sex tunnland jord vid Pålsjö åt föreningen fick man mer plats att arbeta på och man vände sig då till Östberg för utformningen.

Byggnaden
Krematoriet står på en holme i en omgivande vallgrav och domineras av en rund, hög tempelbyggnad krönt med en kupol som tak. Interiört formas byggnadens rum av tolv blågröna kolonner, vilka bär upp en balustrad, som löper strax under det välvda taket och dess stjärnformade fönster. Utvändigt, på skorstenen bredvid kupolen, tronar en förgylld änglaskulptur skapad av konstnären Ragnhild Schlyter. Krematoriet blev inte fullständigt förrän under 1960-talet då man lade till ett klocktorn, atriumgård, ceremonihall, väntrum och kontor. Ytterväggarna är utförda i slammat tegel och alla tak är i numera ärgad koppar. Runt krematoriet ligger urngravkvarter i lummiga lundar som efter hand kommit att omgiva huvudbyggnaden på två sidor.

Bildgalleri

Källor

Byggnader och anläggningar i Helsingborg
Begravningsplatser i Helsingborg
Byggnader ritade av Ragnar Östberg
Riksintressen för kulturmiljövården i Skåne län
Vichitra vina

Vichitra vina är ett sydindiskt musikinstrument som är mycket lik en 
rudra vina. Instrumentet saknar band på greppbrädan och spelas med en glidare som en hawaiigitarr.

Externa länkar
 chandrakantha.com: Vichitra vina

Stränginstrument
Ulrika Eriksson

Ulrika Eriksson, född 12 juli 1973 i Stockholm, uppvuxen i Bromma, är en svensk fotomodell och programledare. Hon är sambo med artisten Peter Svensson i The Cardigans och de har en son och en dotter. 

Eriksson har arbetat för MTV, TV3 (Silikon) och TV4 (Spårlöst, Äntligen trädgård, Rampfeber och Nyhetsmorgon).

Eriksson var värd för Grammisgalan 2006. Det var även tänkt att hon 2002 skulle leda United Stars of Europe.

Kvinnor
Födda 1973
Svenska TV-programledare
Levande personer
Programledare från Stockholm
Personer i Sverige under 2000-talet
Mayuri vina

Mayuri vina är ett sydindiskt musikinstrument. Förutom namnet har instrumentet mycket lite att göra med de övriga vina-instrumenten, och ligger närmare en sarang, esraj och dilruba.

Detta är ett stränginstrument som liknar en påfågel (Muyri betyder påfågel) med en greppbreda med band och som man spelar med en stråke. Instrumentet har resonanssträngar.

Externa länkar
 chandrakantha.com: Mayuri vina

Stränginstrument
Pytheas resa till Thule

Pytheas resa till Thule är en roman av Alf Henrikson från 1985.

Romanen berättar att greken Pytheas' redogörelse för en resa till Thule återupptäcks efter 2300 år. Thule visar sig vara Sverige, och ritualen midvinterblot och krigföring mellan olika nordiska klaner beskrivs i god detalj. Shakespeares pjäs Hamlet sätts i ett nytt perspektiv då det visar sig vara en historia ur folkmun. En stor skillnad från Shakespeares Hamlet är att Ofelia gifter sig med Pytheas, seglar iväg och dör sedermera i bestigen ålder på en ö i Medelhavet.

På bakre fliken till försättsbladet nämns att det är fråga om fabulering, men annars hävdar baksidestexten och förordet att det är en översättning av ett nyupptäckt antikt manuskript. När författaren fick frågan om det var någon av hans böcker som han var missnöjd med antydde han att det var ett missgrepp att inte tydligt presentera Pytheas resa till Thule som en roman. Han hade träffat hembygdsforskande människor som trott att det var en verklig skildring av en resa som Pytheas gjorde i deras trakter.

Faktum är att romanen är full av anakronismer; Pytheas träffar förebilden till kung Arthur – vilken annars antas ha levat ca år 500 efter Kristus – och när han kommer till det nuvarande Sverige är sveakungarna av Ynglingaätten – vilka också antas ha levat efter Kristi födelse – redan historia.

Referenser

Skönlitteratur 1985
Svenska romaner
Verk av Alf Henrikson