kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Irene av Hessen

Irene av Hessen, född 1866 i Darmstadt , död 1953 på godset Hemmelmarck, var en preussisk prinsessa; dotter till storhertig Ludvig IV av Hessen och hans hustru Alice av Storbritannien, gift 1888 på slottet Charlottenburg i Berlin med sin kusin, prins Henrik av Preussen (1862-1929), son till kejsar Fredrik III av Tyskland.

Irene och Henrik gifte sig med varandra för kärleks skull och efter eget beslut och deras förhållande blev lyckligt. De blev i familjekretsen kända som "De älskvärda" för sin charm och sitt lyckliga hemliv. Irene kom väl överens med sin svärmor, men chockerade henne dock genom att inte täcka över sig under sin graviditet, vilket på den tiden var vanligt, och paret förvånade även sina politiskt intresserade svärföräldrar genom att strunta i politik och aldrig läsa tidningen. 

År 1908 hjälpte hon till att arrangera äktenskapet mellan Maria Pavlovna av Ryssland och svenske prins Wilhelm, något Maria Pavlova senare förebrådde henne. Efter tyska revolutionen 1918 valde paret att fortsätta att bo på sin egendom Hemmelmark i nordvästra Tyskland. 

År 1920 arrangerades ett möte med Anna Anderson, som påstod sig vara hennes döda systerdotter storfurstinnan Anastasia av Ryssland, i ett försök att göra en identifikation. Irene förnekade all likhet mellan Andersson och Anastasia, men medgav att Andersson dock vagt liknade Anastasias syster Tatjana. 

Irene bar på generna för hemofili, som hon förde vidare genom sina barn.

Barn 
 Waldemar (1889-  maj 1945 (död av komplikationer i samband med blödarsjuka); gift 1919 med Calixta Agnes zur Lippe (1895-1982). Barnlösa. 
 Sigismund (1896-1978); gift 1919 med Charlotte Agnes av Sachsen-Altenburg (1899-1989). Emigrerade på 1920-talet till Costa Rica.
 Heinrich Viktor (1900-1904) dog av blödarsjuka

Referenser

 

Kvinnor
Födda 1866
Avlidna 1953
Preussens prinsessor
Luise av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg

Luise av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg, född 8 april 1866 i Kiel, död 28 april 1952 i Bad Nauheim, preussisk prinsessa; dotter till hertig Fredrik av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg och dennes gemål Adelheid av Hohenlohe-Langenburg, och syster till tyska kejsarinnan Auguste Viktoria av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg. 

Gift 1889 i Berlin med sin svågers kusin, prins Fredrik Leopold av Preussen. Familjen residerade mestadels på slottet Klein Glienicke utanför Potsdam.

Äktenskapet arrangerades som en slutgiltig symbol av fred mellan Preussen och Augustenburg, som tidigare stått i ett fientligt förhållande till varandra. Bröllopet stod på Charlottenburgs slott i Berlin och blev ovanligt pampigt, då det gjordes till ett tillfälle för hennes svåger kejsaren att visa upp vilken pompa och högtidlighet han kunde åstadkomma. 

Luise ersatte och representerade ofta sin syster kejsarinnan vid representationsuppdrag. Hon råkade ut för två olyckor som nästan kostade henne livet: år 1896 gick hon genom isen då hon åkte skridskor, och 1897 drogs hon efter sin häst i stigbygeln. Hennes man blev efter detta tillfälle skarpt förebrådd av kejsaren för sin likgiltighet.

Barn 
 Viktoria Margarete av Preussen (1890-1923), gift med Henrik XXXIII av Reuss (skilda 1922)
 Fredrik Sigismund av Preussen (1891-1927), omkom i ridolycka, gift med Marie Louise av Schaumburg-Lippe 
 Fredrik Karl av Preussen (1893-1917), omkom i första världskriget 
 Fredrik Leopold av Preussen (1895-1959), ogift

Referenser

 

Kvinnor
Födda 1866
Avlidna 1952
Preussens prinsessor
Sophie Charlotte av Oldenburg

Sophie Charlotte av Oldenburg, född 2 februari 1879 i Oldenburg, död 29 mars 1964 i Westerstede, var en preussisk prinsessa, dotter till Fredrik August II av Oldenburg och hans 1:a maka Elisabeth av Preussen (dotter till Fredrik Karl av Preussen). Hon giftes bort 1906 i Berlin med prins Eitel Fredrik av Preussen, son till Vilhelm II av Tyskland.

Sophie Charlottes mor var sjuklig, och i fruktan för att även hon skulle få en dålig hälsa tillbringade hon tiden före sitt äktenskap på många resor till varmare klimat. År 1904 fängslade fadern en journalist som hade spridit ut ryktet att en av hennes resor hade förorsakats av hennes sexuella förhållande till faderns adjutant. Hennes far gifte om sig 1895, vilket gjorde att hon ivrigt såg fram emot att gifta sig för att kunna flytta hemifrån. 

Äktenskapet arrangerades av hennes blivande svärföräldrar, det tyska kejsarparet. Sophie Charlotte sågs som lämplig att gifta sig med Eitel på grund av att medlemmarna av familjen Oldenburg allmänt ansågs ha ärftliga egenskaper, så som tystnad och anständighet, som ansågs passande för en gemål; kejsarparet var också angelägna att Eitel gifte sig snabbt, eftersom det hade gått rykten om att han var homosexuell. Först hade hon övervägts som gemål till tronföljaren, men han hade valt en annan. Ett antal möten arrangerades mellan paret 1905 och Eitel gick med på arrangemanget.

Paret bosatte sig i Potsdam och deras relation blev ganska snart omvittnat olycklig, eftersom Eitel Fredrik av allt att döma var homosexuell och brydde sig mycket lite om sin fru. Sophie Charlotte fick ett entusiastiskt välkomnande i Berlin men hade svårt att skaffa sig vänner och levde ganska ensam och isolerad. Hon reagerade över sin ställning, som gift med en homosexuell man för att bevara skenet, med att uppvisa en kylig distans till omvärlden. Paret träffades sällan, särskilt under kriget, och Sophie Charlotte tillbringade sin dagar ensam med att läsa och måla. Hon ansågs ha viss talang för målning. Hennes förmögenhet blev också välkänd och nämndes ofta offentligt. Paret fick inga barn. De ska ha velat skilja sig redan före kriget, men vägrats tillstånd av kejsaren.

År 1918 avskaffades monarkin i Tyskland, och året därpå ansökte maken om skilsmässa med äktenskapsbrott som motivering; skilsmässan gick igenom 1926 med Eitels otrohet som officiell motivering. År 1922 stämde Eitel fyra tidningar efter att de publicerat nyheten om Sophie Charlottes otrohet. Bakgrunden var att Sophie Charlotte under ed som vittne vid ett skilsmässomål hade uppgett att hon hade haft en relation med Baron von Plettenberg under hela sitt äktenskap med sin makes godkännande ända fram till Plettenbergs eget giftermål. Hon förnekade dock sitt vittnesmål offentligt till tidningarna. Efter att skilsmässan gått igenom 1926 gick många rykten i tidningarna om vem hon skulle gifta om sig med.

Hon gifte om sig 1927 i Rastede med kapten Harald von Hedemann (1887-1951). Detta senare äktenskap blev mycket lyckligt, men paret fick inga barn.

Referenser

 

Kvinnor
Födda 1879
Avlidna 1964
Preussens prinsessor
Alexandra av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg

Alexandra av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg, född 1887 på Grünholz, död 1957 i Lyon, dotter till Fredrik Ferdinand av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg och Karolina Matilda av Holstein-Augustenburg, preussisk prinsessa; gift 1908 i Berlin med sin kusin, prins August Vilhelm av Preussen (1887-1949). Skilda 1920. 

Alexandras första äktenskap var arrangerat av hennes blivande svärföräldrar men beskrivs som relativt lyckligt, och hon kom också mycket väl överens med sin svärmor, som också var hennes moster. Hon beskrivs som en typisk tysk husmor och mycket uppmärksam inför sin svärmors önskningar. 

Alexandra gifte sig andra gången 1922 med Arnold Rümann (1884-1951). Makarna Rümann flyttade till USA 1926, där prinsessan Alexandra försörjde sig som konstnär. De skilde sig 1933.
Efter andra världskriget bosatte sig Alexandra i Wiesbaden, där hon bodde i en husvagn och arbetade som konstnär. Hon dog på ett hotell i Lyon.

Barn
 Alexander Ferdinand (1912-1985), gift 1938 med Armgard Weygandt (1912-2001).

Anfäder

Referenser

 

Kvinnor
Födda 1887
Avlidna 1957
Preussens prinsessor
Funktionsanalys

Funktionsanalys kan syfta på

 Funktionsanalys (musik) – inom musikteorin en typ av harmonisk analys
 Funktionsanalys (teknik) – analys av en produkts eller systems funktioner

Se även
 Funktionalanalys – gren av den moderna matematiken
Rovstekelsglasvinge

Rovstekelsglasvinge, Synanthedon spheciformis, är en fjärilsart som beskrevs av Michael Denis och Ignaz Schiffermüller, 1775. Rovstekelsglasvinge ingår i släktet Synanthedon och familjen glasvingar, Sessidae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Rovstekelsglasvinge har en vingbredd på 26-30 millimeter. Kroppen är svart med några vitgulaktiga till gulaktiga markeringar. Karaktäristiska kännetecken som man tydligt kan se är att antennerna har en bred ljusare del nära spetsen och att det finns en gulaktig längsgående strimma på mellankroppens sidor och ett smalt gulaktigt tvärband på bakkroppen. Hårtofsen vid bakkroppens spets är svart och framvingarna har mörka diskfläckar.

Larven är vitaktig med ljusbrunt huvud och gnager gångar i stammar av al och björk, ofta ner mot stammens bas. Unga larver gör gångar under barken, men senare gnager de sig in i veden. Även förpuppningen sker inuti värdträdets stam. Utvecklingen till imago tar vanligen två år.

Referenser

Noter

Externa länkar

Fjärilar
Glasvingar
spheciformis
De Montmort-tal

De Montmort-tal eller subfakultet är inom matematik de tal som anger hur många fixpunktsfria permutationer som finns av elementen i mängden N =  {1,..., n}, med n som parameter. Det finns flera beteckningar för dessa tal, däribland M(n), h(n, 0), Mn, n¡ och !n. Den första beteckningen har sitt ursprung från den franske matematikern Pierre Rémond de Montmort och den andra från matematikern Donald Knuth. 

På engelska kallas en fixpunktsfri permutation för "derangement", vilket kan översättas med oordning eller derangemang. Antalet fixpunktsfria permutationer av elementen i mängden N, är antalet bijektiva avbildningar av mängden på sig själv, sådana att inget element avbildas på sig självt. Alternativt kan M(n) beskrivas som antalet sätt att dela in mängden N = {1,..., n} i cykler av längd n > 1. Antalet kan beräknas rekursivt:

eller
 
Således blir M(2) = 1, M(3) = 2, M(4) = 9, M(5) = 44, M(6) = 265, etc.

Det gäller även att (M + 1)n = n!, där Mn kan läsas som Mn, dvs så kallad umbral algebra tillämpas. Om n = p, där p är ett primtal, så fås med hjälp av Wilsons sats att
. 
Enligt ovan fås att Mp = pMp - 1 + (-1)p och således att  och därav erhålles sambandet, . Det senare sambandet kan jämföras med de rekursiva umbrala sambanden för Belltal, där Bn = (B + 1)n - 1 och för Bernoullital, där Bn = (B + 1)n.

Källor
Donald E. Knuth, The Art of Computer Programming, Volume 1, Fundamental Algorithms, First Edition, 1968.
Concrete Mathematics, Graham, Knuth, Patashnik, Second Edition 1994.

Diskret matematik

fr:Analogues de la factorielle#Sous-factorielle
Ormen (avloppstunnel)

Ormen eller Stockholmsormen är en bräddavloppstunnel för dagvatten under Östermalm i Stockholm. Ormen färdigställdes 1994 och kan ta hand om 35 miljoner liter dagvatten, den fungerar som ett utjämningsmagasin för att samla dagvattnen under flödestopparna.

Ormen sträcker sig mellan Roslagstull och Karlavägen. Den är 2,7 kilometer lång och har en diameter på 3,5 meter. För framdrivningen av tunneln valdes en fullortsborrning med en  tunnelborrningsmaskin (TBM). Med fullortsborrning fås fördelar som exempelvis jämna och släta tunnelväggar i förhållande till sprängning.

Ormen byggdes för att ta emot allt dagvatten som innerstadens avloppsnät inte klarar av när det regnar kraftigt. Tidigare svämmade ledningsnätet över och fyllde husens källare med en blandning av avloppsvatten och dagvatten. Sedan 1994 rinner vattnet istället över från ledningsnätet till Ormens magasin. När regnet slutat och ledningarnas nivå sjunker pumpas vattnet från Ormen tillbaka till ledningsnätet och vidare till Henriksdals reningsverk. Verket i Henriksdal tar emot avloppsvattnet från 650 000 människor, men till reningsverket kommer nästan lika mycket vatten från gator och torg; 40 procent av flödet till reningsverket är nederbörd från Stockholms innerstad.

Se även
 Saltsjötunneln

Referenser

Vattentunnlar
Tekniska försörjningssystem i Stockholm
Tunnlar i Stockholm
Funktionsanalys (teknik)

Funktionsanalys är en analys av en produkts eller ett systems funktioner.

Processen
Produktens funktioner delas upp i huvudfunktion, delfunktioner och stödfunktioner. Huvudfunktionen förklarar vilket huvudsyfte produkten har och kan ses som ett krav på egenskap som produkten måste uppfylla. För att huvudfunktionen ska bli uppfylld måste produkten innefatta ett antal delfunktioner som även de kan vara uppbyggda av underfunktioner. Dessa funktioner beskrivs med ett verb och ett substantiv, exempelvis "medge grepp".

Funktionsanalys används som metod vid framtagning av såväl befintliga som nya produkter. Funktionsanalysen kan även illustreras med hjälp av ett funktionsträd där huvudfunktionen placeras överst och delfunktionerna och underfunktioner länkade undertill. Funktionsanalys kan användas vid produktutveckling där den utvecklas utefter krav från användaren och kan sedan fungera som underlag vid utformning av produktens kravspecifikation.

Se även
Produktutveckling
Kravspecifikation
Quality function deployment

Referenser

Ingenjörsvetenskap
Surrounded

Surrounded (stiliserat som (surrounded): på förpackningen) är en samlingsbox med sju album av den isländska sångerskan och musikern Björk, utgivet den 27 juni 2006 på One Little Indian Records. Samtliga album är remastrade i förbättrad Dolby Digital 5.1-ljudkvalitet med 26 bonusvideor samt originalstereo-versioner i DualDisc-format. 

Släpptes även i vissa delar av Europa på skivbolaget Polydor.

Björk om samlingsboxen 
Björks kommentarer om Surrounded i tidningen DigiZine 2006:
I nuläget kan de flesta av oss endast ta del av stereomixen av DR9 — mixningarna av 5.1 kommer att vara tillgängliga i mitten av 2006. "Det är lite tråkigt att behöva göra det," erkänner Björk, "men samtidigt, om du bara gör skivor för människor med 5.1-system skulle du bara göra musik för rika människor!" Skrattar hon. "Och det är något jag inte vill göra."

Innehåll 
Följande sju album ingår i boxen:

Debut
Post
Homogenic
Selmasongs
Vespertine
Medúlla
Drawing Restraint 9

Referenser

Externa länkar 
 (surrounded): minisajt på Björk.com
 (surrounded): på Discogs

Album av Björk
Samlingsboxalbum 2006
Album utgivna på One Little Indian Records
Skövde stadsförsamling

Skövde stadsförsamling var en församling  i Skara stift i nuvarande Skövde kommun. Församlingen uppgick 1916 i Skövde församling.

Som församlingskyrka användes Skövde kyrka.

Administrativ historik 
Församlingen bildades när ur en äldre Skövde församling Skövde landsförsamling bröts ut på 1500-talet och den kvarvarande delen kring Skövde stad fick detta namn. Församlingen och uppgick 1916 i en återbildat Skövde församling.

Församlingen var moderförsamling i pastoratet Skövde stadsförsamling, Skövde landsförsamling, Ryd, Våmb, Hagelberg och (Norra) Kyrketorp som även till 1862 omfattade Sventorps, Suntetorps och Forsby församlingar.

Kyrkoherdar

Organister

Referenser

Historiska församlingar i Skara stift
Indelningar i Skövde kommun
Skövde socken

Skövde socken i Västergötland ingick i Kåkinds härad, uppgick 1914 i Skövde stad och området är sedan 1971 en del av Skövde kommun, från 2016 inom Skövde distrikt.

Socknens areal var 32,88 kvadratkilometer land. År 1916 fanns här 2 488 invånare. Som sockenkyrka användes Sankta Helena kyrka som delades med Skövde stad och låg där, ej i socknen.

Administrativ historik
Socknen har medeltida ursprung. 1856 överfördes hit en del av Forsby socken (Öm), där dock jordebokssocknen överfördes först 1885. 

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Skövde landsförsamling och för de borgerliga frågorna bildades Skövde landskommun och Öms landskommun (Ömdelen). Skövde landskommunen uppgick 1914 i Skövde stad som 1971 ombildades till Skövde kommun. Församlingen delades 1916 där Ömdelen bildade Öms församling och huvuddelen uppgick i Skövde församling. 

1 januari 2016 inrättades distriktet Skövde, med samma omfattning som Skövde församling hade 1999/2000, och vari detta sockenområde ingår.

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Kåkinds härad. De indelta soldaterna tillhörde Skaraborgs regemente och Västgöta regemente, Kåkinds kompani.

Geografi
Skövde socken låg kring Skövde med Billingen i väster och kring Ösan. Socknen är en slättbygd i öster och kuperad skogsbygd i väster och nordost.

Se även
 Skövde landsförsamling

Referenser

Noter

Externa länkar

Indelningar i Skövde kommun

Socknar i Kåkinds härad
Öms socken

Öms socken i Västergötland ingick i Kåkinds härad, uppgick 1952 i Skövde stad, och är sedan 1971 en del av Skövde kommun, från 2016 inom Skövde distrikt.

Socknens areal var 9,65 kvadratkilometer varav 9,52 land.  År 1955 fanns här 189 invånare. Som sockenkyrka användes Sankta Helena kyrka i staden.

Administrativ historik
1856 överfördes till Skövde socken denna del från Forsby socken, där dock jordebokssocknen överfördes först 1885. 

Vid kommunreformen 1862 bildades Öms landskommun för de borgerliga frågorna för detta område som tidigare hanterats i Skövde socken. 1916 bildades Öms församling ur Skövde landsförsamling när denna i övriga delar uppgick i Skövde församling. Landskommunen uppgick 1952 i Skövde stad som 1971 ombildades till Skövde kommun. Församlingen uppgick 1974 i Skövde församling. 

1 januari 2016 inrättades distriktet Skövde, med samma omfattning som Skövde församling hade 1999/2000, och vari detta sockenområde ingår.

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Kåkinds härad.

Geografi
Öms socken ligger sydost om Skövde och väster om Ösan. Socknen är en odlad slättbygd.

Fornlämningar
Äldre fornlämningar är ej kända.

Namnet
Namnet skrevs 1540 Öm och kommer från byn med detta namn. Namnet innehåller ö i betydelsen 'land vid vatten' och hem, boplats; gård'. Byn ligger vid Ösan.

Se även
 Öms församling

Referenser

Noter

Externa länkar

Indelningar i Skövde kommun
Socknar i Kåkinds härad
Torstein vites saga

Torstein vites saga (isl. Þorsteins saga hvíta) är en av islänningasagorna. Den utspelar sig kring Vopnafjörður på nordöstra Island. Handlingen vid Torstein vites landnam i slutet av 800-talet och några decennier framåt.

Handling
Torstein vite tog land på Island mellan åren 890 och 910. Han var anfader till Hov-släkten. Sagan handlar om honom och sonen Torgils, far till Brodd-Helge. Den sistnämnde återkommer i Vapnfjordingasagan, som utgör en fortsättning på Torstein vites saga. Den egentliga huvudpersonen är Torstein fagre Torfinnsson vars bröder dräper Torgils. Torstein fagre förlikas senare med Torstein vite.

Tillkomst, manuskript och översättning
Sagan är skriven före mitten av 1200-talet, men finns endast i senare pappershandskrifter. Äldst är AM 496 qu., som skrevs hösten 1639 i Hólar. Något yngre är AM 156 fol., skriven före 1650. Sagan trycktes först i Köpenhamn år 1848 i Nordiske Oldskrifter V.

Sagan är översatt till svenska av Åke Ohlmarks (1964).

Se även
Islänningasagor
Sagalitteratur
Islands historia

Referenser
Guðni Jónsson: Íslendinga sögur, band 10, s. VII. Reykjavík 1947.
Åke Ohlmarks: De isländska sagorna, band 4, s. 24-25. Steinviks bokförlag 1964.

Externa länkar
Sagan i originaltext på Icelandic Saga Database

Islänningasagorna
Friedrich Georg Jünger

Friedrich Georg Jünger, född 1 september 1898 i Hannover, död 20 juli 1977 i Überlingen, var en tysk diktare, romanförfattare och kulturkritisk filosof. Bror till författaren Ernst Jünger.

1916 anmälde sig Friedrich Georg Jünger som krigsfrivillig i första världskriget, liksom sin äldre bror Ernst. Han blev svårt sårad i slaget vid Langemark, och återvände aldrig till fronten. Efter kriget studerade han juridik vid universitetet i Leipzig och Halle an der Saale.

Jünger var aktiv skribent i radikala och nationalistiska tidskrifter, och tillhörde tillsammans med sin bror Ernst den strömning som kallades den nya nationalismen eller konservativa revolutionen. Jünger förhöll sig kritisk till den nationalsocialistiska regimen, och hans kulturkritik övergick från att ha varit radikal till en mer konservativt präglad teknikkritik. 

Efter andra världskriget tillhörde Jünger de första skribenter som uppmärksammade och varnade för vad den pågående rovdriften av jorden kunde få för konsekvenser för mänskligheten och miljön. Förutom tekniken utgjorde den klassiska grekiska diktningen och mytologin ett viktigt tema i hans författarskap.

Litteratur om Friedrich Georg Jünger på svenska 
 Preussiska anarkister. Ernst Jünger och hans krets under Weimar-republikens krisår., 1997, , Carl-Göran Heidegren (Brutus Östlings Bokförlag Symposion).
 Ernst och Friedrich Georg Jünger. Två bröder, ett århundrade., 2011, , Carl-Göran Heidegren (Bokförlaget Atlantis).
 I stålstormen, Ernst Jünger, 2008, , (Bokförlaget Atlantis).

Källor 
 

Radikalkonservatism
Tyska poeter under 1900-talet
Tyska författare under 1900-talet
Tyska filosofer
Tyska jurister
Alumner från Wittenbergs universitet
Alumner från Leipzigs universitet
Personer från Hannover
Män
Födda 1898
Avlidna 1977
Kommendörer av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Vapnfjordingasagan

Vapnfjordingasagan (isl. Vápnfirðinga saga eller Vopnfirðinga saga) är en av islänningasagorna. Den utspelar sig kring Vopnafjörður (Vapnafjorden) på nordöstra Island. Handlingen kulminerar under de två decennierna 970-990.

Handling
I början av sagan presenteras Brodd-Helge Torgilsson. Hans farfar, Torstein, som berättas om i Torstein vites saga, uppfostrade honom, efter att fadern Torgils blev dräpt. Enligt sagan kom sig Helges smeknamn av att Helge i unga år såg två tjurar stångas. Helge tog en isbrodd och band fast mot sin egen tjurs panna vilket gjorde att den vann. Han kallades därför Brodd-Helge.

Helge var vän till Geitir Lýtingsson från Yttre Krossavík. Geitir hade en syster som hette Halla. Hon blev Helges hustru. Så småningom uppkom en tvist mellan Helge och Geitir. Den eskalerade tills båda männen var döda. I slutet av historien försonas sönerna, Torkel Geitisson och Víga-Bjarni Brodd-Helgason. En annan av Helges söner, Sölve, omtalas i Ljosvetningasagan.

Tillkomst, manuskript och översättning
Sagan är skriven omkring år 1220-30. Endast några pergamentsblad finns (AM 162 C fol.), resten gick förlorade i Köpenhamn på 1600-talet. Dessa är daterade till 1400-talet- För övrigt finns den endast i senare pappershandskrifter. Sagan trycktes först i Köpenhamn år 1848 i Nordiske Oldskrifter V.

Sagan är översatt till svenska av Åke Ohlmarks (1964).

Se även
Islänningasagor
Sagalitteratur
Islands historia

Referenser

Guðni Jónsson: Íslendinga sögur, band 10, s. VII-VIII. Reykjavík 1947.
Åke Ohlmarks: De isländska sagorna, band 4, s. 20-21. Steinviks bokförlag 1964.

Externa länkar
Sagan i originaltext på Icelandic Saga Database

Islänningasagorna