kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Drottning Kristinas lövsal

Drottning Kristinas lövsal kallas den lövsal som bildas av ett åttkantigt lusthus med tillhörande 1700-tals-lindar vid Stallmästaregården i Solna, nära Hagaparken.

Beskrivning

Stallmästaregården är Stockholmstraktens äldsta kvarvarande utvärdshus med samma funktion sedan 1600-talets mitt. Drottning Kristina brukade ofta rida och jaga i trakterna kring Brunnsviken och när hon år 1645 passerade stallmästare Håkanssons gård med sitt följe, beslöt hon sig att fira midsommar där. Ryktet om detta spred sig i staden och stallmästaren Ebbe Håkansson beslöt sig därefter att öppna ett värdshus. 

På Lucas Boogers (falkenerare vid Fredrik I:s hov) initiativ tillkom på 1730-talet det så kallade Tingshuset, värdshuset höjdes med en våning och parterren ner mot Brunnsviken anlades. Booger lät även flytta hit det lilla åttkantiga 1600-tals lusthus och plantera fyra lindar, varav två finns kvar än idag, arrangemanget har kallats Drottning Kristinas lövsal. Med sitt läge intill Brunnsviken fungerade "lövsalen" även som sjömärke för krogen. 

Lindarna i Drottning Kristinas lövsal planterades visserligen inte av drottning Kristinas men de är mycket gamla, enligt en källa från 1730-talet. Men Lindarna kan vara ännu äldre; enligt botanikern Rutger Sernander rör det sig "med säkerhet om verkliga sextonhundratalspjäser". I ett av järnbanden som stadgar grenarna vid stammen lär det finnas ett årtal från 1600-talet. År 1926 fanns fortfarande alla fyra lindar kvar och uppmättes av Sernander. Då hade deras stammar en omkrets av 260, 300, 310 respektive 335cm, mätt 1,5 meter över marken. I Sernanders naturminnesregister publicerat 1935 i Stockholmstraktens natur- och kulturminnen upptas Drottning Kristinas lövsal som naturminne nr 259. Lövsalen är dock sedan länge upphävd som naturminne.

Lövsalen uppmärksammades redan på 1800-talet. Publicisten Georg Scheutz skrev 1860 i "Stockholm, Illustrerade utkast" bland annat: Paviljongen på Stallmästaregården är ännu qvar i sitt ursprungliga skick; den är af trä, men genom sorgfällig omvårdnad fullkomligt väl bibehållen, och står vid gårdens strand. Till vestibul framför dörrn resa sig fyra gamla lindar, uppbärande ett af deras täta kronor bildadt löftak…

Se även
Drottning Kristinas lind (Grönsö slott) – ett träd i Uppland vid Grönsö slott
Drottning Kristinas lind (Svartsjö slott) – ett träd i Uppland vid Svartsjö slott

Källor

Referenser

Tryckta källor

Externa länkar

Solna kommun
Drottning Kristina
Enskilda träd i Stockholms län
Remtyg

Remtyg var i äldre tid benämningen på de till soldatens personliga utrustning hörande läderremmar som bar upp vapen, ammunition, verktyg och annat. Till remtyget hörde bland annat axelgehäng (bandolär), livrem, patronkök, kartuschlåda och pistolfodral. 

Remtyg är även de remmar med tillbehör som tillhör ett rid- eller dragdjurs utrustning.

Se även
 Mundering
 Hästutrustning

Källa

Militära uniformer
Militär utrustning
Leighton Baines

Leighton John Baines, född 11 december 1984 i Kirkby, är en engelsk före detta fotbollsspelare.

Baines började sin karriär i Liverpool FC Centre of Exellence, efter intresse från Wolverhampton Wanderers FC och Wigan Athletic skrev han slutligen på för Wigan. 2002 debuterade han för A-laget och spelade där till 2007 då han skrev på för Everton FC där spelade resten av sin karriär.

Den 12 maj 2014 blev Baines uttagen i Englands trupp till fotbolls-VM 2014 av förbundskaptenen Roy Hodgson.

Den 26 juli 2020 meddelade han att han lägger av med fotbollen.

Källor

Noter

Engelska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Wigan Athletic FC
Spelare i Everton FC
Spelare i Premier League
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2012
Spelare i VM i fotboll 2014
Födda 1984
Levande personer
Män
Personer från Merseyside
Tour Ivoirien de la Paix

Tour Ivoirien de la Paix är en professionell landsvägscykeltävling i Elfenbenskusten. Tävlingen arrangerades första gången säsongen 2007/2008 och utgör en del av UCI Africa Tour.

Cykeltävlingar i Elfenbenskusten
Allsvenskan i handboll för herrar 2009/2010

Allsvenskan i handboll för herrar 2009/2010 var den tredje upplagan av Sveriges näst högsta rikstäckande division i handboll för herrar. Serien innehöll 14 lag som spelade mot varandra två gånger, en gång hemma och en gång borta, vilket gav totalt 26 omgångar.

Deltagande lag 
Från Elitserien 2008/2009 (2 lag)

 IFK Tumba
 IFK Ystad HK

Från Elitseriekval (2 lag)

 IFK Trelleborg (12:a i Elitserien 2008/2009)
 Hästö IF (4:a i Allsvenskan 2008/2009)

Från Allsvenskan 2008/2009 (6 lag)

 Anderstorps SK
 HK Aranäs
 IF Hallby HK
 Stavstens IF
 HP Warta
 Önnereds HK

Från Allsvenskt kval (2 lag)

 Kärra HF
 IVH Västerås

Från Division 1 (2 lag)

 HK Eskil
 HF Kroppskultur Herr

Tabell 
Lag 1–2: Till Elitserien i handboll för herrar 2010/2011Lag 3–4: Till Kvalspelet till Elitserien i handboll för herrar 2010/2011Lag 11–12: Till Kvalspel till AllsvenskanLag 13–14: Till Division 1 i handboll för herrar 2010/2011

Kvalspel till Allsvenskan

Semi off
Västerås/Irsta HK – H 65 Höör 61–60 (38–28, 23–32)
Eslöv HF – Rimbo HK 65–73 (34–39, 31–34)

Direkt off
Västerås/Irsta HK – IFK Trelleborg 0–2 i matcher (26–34, 19–38)
Rimbo HK – HK Eskil 2–1 i matcher (29–38, 42–40, 36–30)

Se även
Kvalspelet till Elitserien i handboll för herrar 2010/2011
Division 1 i handboll för herrar 2009/2010

Externa länkar 
Tabell på HerrElit Handbolls webbplats

Sport i Sverige 2009
Sport i Sverige 2010
2009/2010
Handbollssäsongen 2009/2010
De unges forbund

De unges forbund är ett lustspel i fem akter av den norske dramatikern Henrik Ibsen. Pjäsen utkom 1869 och var Ibsens första realistiska samtidsskådespel, en satir över tidens politiska förhållanden. Huvudpersonen, advokat Stensgård, har lånat drag från flera av tidens liberala politiker, bland andra Bjørnstjerne Bjørnson, Johan Sverdrup och Ole Richter, medan bondetingmannen Lundestad har drag av bland andra Gabriel Ueland.

Pjäsen hade urpremiär på Christiania Theater den 18 oktober 1869, och uppfördes kort därefter i Stockholm och Köpenhamn.

Källor

Externa länkar 

1869 i Norge
Teateråret 1869
Pjäser av Henrik Ibsen
Skönlitteratur 1869
Dmitrij Martynov

Dmitrij Martynov, född den 21 november 1991, är en rysk tidigare barnskådespelare som slog igenom med filmen Night Watch 2004 där han spelade rollen som Jegor.

Filmografi

På film 
Nattens väktare - Nochnoi dozor (2004) som Jegor 
Day Watch (2006) som Jegor

På TV 
The Talisman of Love (2005)

Referenser

Externa länkar 
 
 

Ryska barnskådespelare
Ryska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från Moskva
Födda 1991
Levande personer
Män
Angolas nationalförsamling

Angolas nationalförsamling (portugisiska: Assembleia Nacional) är den lagstiftande församlingen i Angola. Den har 223 ledamöter och väljs för en period på fyra eller fem år.

Struktur
Nationalförsamlingen är arrangerad som ett enkammarsystem med 223 (alternativt 220) ledamöter, där 130 väljs genom proportionell representation, 90 väljs genom de provinsiella distrikten och 3 av angolaner bosatta i utlandet. Enligt stadgarna skall val hållas vart fjärde (ibland vart femte) år och därmed även nationalförsamlingen bytas ut med samma regelbundenhet. Efter det första valet, som hölls 1992, dröjde dock ända till 2008 innan nästa val hölls. Däremellan fortsatte det angolanska inbördeskriget fram till 2002, varefter ett fredsavtal skrevs och en ny författning drogs upp.

Referenser
 

Politik i Angola
Afrikas parlament
K.F. Lehtonen

Kustaa Fredrik Lehtonen, född Gustaf Fredrik Skytt 20 oktober 1883 i Tavastehus, död 6 augusti 1962 i Helsingfors, var en finländsk samlingspartistisk politiker. Han var Samlingspartiets partiledare 1945–1946 och ledamot av Finlands riksdag 1933–1936 samt 1943–1945.

Lehtonen var till sin utbildning agronom och fick år 1944 av republikens president hederstiteln lantbruksråd.

Källor
Riksdagsmatrikel 

Födda 1883
Avlidna 1962
Ledamöter av Finlands riksdag för Samlingspartiet
Samlingspartiets partiledare
Män
Personer från Tavastehus
Diploma Supplement

Diploma Supplement är en bilaga som bifogas examensbeviset från statliga universitet och högskolor. Dokumentet är skrivet på engelska och grundtanken är att underlätta för högskoleutbildade att flytta mellan olika länder för att arbeta eller studera, främst inom Europa, men även till och från andra delar av världen. Ett Diploma Supplement ska vara en precis och enkel informationskälla som underlättar förståelsen av individuella examina och erkännande av högskoleutbildningar.

Bakgrund och utveckling
Idén att utfärda en internationellt gångbar utbildningsbeskrivning väcktes av Unesco redan 1979, men det var Europeiska kommissionen, Europarådet och UNESCO-CEPES som utarbetade den nu använda modellen. Införandet av Diploma Supplement har skett inom ramen för Bolognaprocessen, vars syfte är att harmonisera den högre utbildningen i Europa. Mallen har sedan anpassats till svenska förhållanden. 

Diploma Supplement är numera ett av fem dokument som kan ingå i ett Europass.

Diploma Supplement i Sverige
I Sverige kan dokumentet produceras relativt enkelt jämfört med flertalet europeiska länder på grund av det högskolegemensamma systemet för studieadministration, LADOK. Föreskrifter gällande examensbilagan utfärdas av Universitets- och högskolerådet. Från den 1 juli 2007 ska examina på grundnivå, på avancerad nivå samt på forskarnivå åtföljas av ett Diploma Supplement. 

Högskoleverket beskriver fördelarna med Diploma Supplement så här:

Ett Diploma Supplement är inte någon ersättning för det egentliga examensbeviset, inget curriculum vitae (CV), och ingen garanti för att en utbildning erkänns.

Bilagan ska innehålla åtta sektioner som följer i en bestämd ordning, och Högskoleverket har utarbetat en mall som rekommendation till högskolor och universitet.

Referenser
Information om bilaga till examensbevis, Högskoleverket
Mall för Diploma Supplement, Högskoleverket
HSVFS 2009 Nr 5
Ändringar HSVFS 2011:4
The Diploma Supplement, European Commission Education & training
The Diploma Supplement, Current European Situation. Peter Corrigan & Leo Goedegebuure, University of New England, Australia.

Betyg
Utbildning
Sättna kyrka

Sättna kyrka är en kyrkobyggnad i Kovland, som tillhör Sättna församling Härnösands stift.

Kyrkobyggnaden
Äldsta kända kyrkan var byggd av sten och låg sydväst om nuvarande kyrkplats. Någon gång på 1500-talet ramlade kyrkan ihop och ersattes av ett träkapell på samma plats. På grund av vattensjuk mark byggdes 1651 en ny träkyrka en bit bort från den förra.
Åren 1742-1748 uppfördes nuvarande träkyrka med åttakantig grundplan. Åren 1862-1865 genomfördes en restaurering. Åren 1910-1911 genomgick kyrkan en ombyggnad då ett nytt kyrktorn av tegel uppfördes vid västra sidan. Gamla sakristian omvandlades då till kor och en ny sakristia tillkom. Vid en omfattande restaurering 1950-1952 försågs kyrkan med nytt yttertak och innertak.

Inventarier
 En madonnaskulptur är från 1500-talet.
 Dopfunten är tillverkad av David Wretling.
 En träskulptur föreställande Jesus och Simon från Kyrene är utförd av Carl Elmberg.

Referenser
 Härnösands Stifts Herdaminne av L. Bygdén
 Visit Sundsvall

Kyrkobyggnader i Härnösands stift
Kyrkobyggnader i Sundsvalls kommun
Kyrkobyggnader invigda 1748
Kovland
An Essay on the Principle of Population

An Essay on the Principle of Population är en essä skriven av Thomas Robert Malthus år 1798. En av bokens mest uppmärksammade budskap är Malthus teori om att när befolkningen ökar i ett land men inte produktiviteten leder det till matbrist som i sin tur leder till att färre barn föds och befolkningsantalet minskar. Denna teori kom också att döpas till malthusianismen eftersom det var från honom teorin uppkom.

Demografi
Engelskspråkig facklitteratur
Litteratur 1798
Vetenskapsåret 1798
Mark Brzezinski

Mark Francis Brzezinski, född 7 april 1965, är en amerikansk jurist, diplomat och utrikespolitisk expert som 2011 utnämndes till USA:s ambassadör i Sverige. Han är son till den polsk-amerikanske statsmannen Zbigniew Brzezinski och sonson till den polske diplomaten Tadeusz Brzeziński. Hans syster Mika Brzezinski är programledare för morgonprogrammet Morning Joe. I maj 2014 var Brzezinski en av deltagarna i matlagningsprogrammet Halv åtta hos mig på TV4.

Källor

Externa länkar 

Män
Födda 1965
Levande personer
Amerikanska jurister
USA:s ambassadörer i Sverige
Fritz Wiedemann

Fritz Wiedemann, född den 16 augusti 1891 i Augsburg, död den 17 januari 1970 i Fuchsgrub, var en tysk militär, diplomat och nazistisk politiker. Han var Brigadeführer i Nationalsozialistisches Kraftfahrkorps (NSKK, "Nationalsocialistiska Motorkåren") och Adolf Hitlers personliga adjutant från 1934 till 1939.

Biografi 
Under första världskriget tjänstgjorde Wiedemann i 16:e reservinfanteriregementet (RIR 16) som ingick i 6:e bayerska reservdivisionen. Regementet var känt under namnet "Regiment List" efter Julius List (1864–1914), som var dess första chef. I detta regemente stred vicekorpral Adolf Hitler och Wiedemann var som löjtnant dennes överordnade. Hitler tjänade i huvudsak som ordonnans.

Efter krigets slut tog Wiedemann avsked från armén och blev lantbrukare på den bayerska landsbygden. Vid en återförening för krigsveteraner 1922 mötte Wiedemann Hitler och denne frågade då om Wiedemann ville hjälpa till att bygga upp och organisera SA. Wiedemann avböjde dock.

Efter att Hitler i januari 1933 hade blivit Tysklands rikskansler, bjöd han in Wiedemann till rikskansliet och erbjöd honom anställning vid Rudolf Hess kansli. Wiedemann ämnade dock arbeta direkt för Hitler och efter en kort tid som Hess medarbetare blev han medlem av NSDAP och en av Hitlers personliga adjutanter. Som adjutant följde Wiedemann med Hitler på statsbesök och anordnade möten med olika politiker. I juli 1938 sändes Wiedemann till ett möte med den brittiske utrikesministern lord Halifax i London. Han underrättade Halifax att Hitler hade intentionen att med vapenmakt besätta Sudetenland. Det blev dock senare känt att Wiedemann ansåg att Hitler skulle kompromissa i den tjeckoslovakiska frågan; Hitler avskedade då Wiedemann och utnämnde honom istället till tysk generalkonsul i San Francisco.

I juli 1941 stängde de tyska konsulaten i USA och Wiedemann sändes till Tianjin i Kina, där han bland annat handhade spionageärenden. Efter andra världskriget utgjorde Wiedemann vittne vid Nürnbergprocessen. Han släpptes ur amerikansk fångenskap 1948 och återupptog sitt yrke som lantbrukare. I juni 1961 kallades han till åklagarmyndigheten i Frankfurt am Main för förhör om Nazitysklands eutanasiprogram Aktion T4. Wiedemann förklarade att han hade haft kännedom om Hitlers avsikt att låta mörda fysiskt och psykiskt handikappade personer då dessa, enligt Hitler, endast var "onödiga ätare".

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 

Personer i Tyskland under första världskriget
Tyska diplomater
Tyska officerare
Personer från Augsburg
Nazister
Män
Födda 1891
Avlidna 1970
Medlemmar i NSKK
Adolf Hitler
Märta Taube-Ivarson

Märta Sofia Taube-Ivarson, född Taube (hon signerade sina arbeten med Ivarsson efter sin vigsel) 2 maj 1888 i Styrsö församling, död 15 januari 1974 i Göteborg, var en svensk gymnastikdirektör, skulptör och målare.

Märta Taube-Ivarson var dotter till fyrmästaren Carl Gunnar Taube och hans maka Julia Sofia Jacobsdotter och växte upp i en syskonskara på 13 barn, bland andra Karin Parrow och Evert Taube. Hon var gift med Ivan Ivarson från 1928.

Märta Taube-Ivarson utbildade sig till gymnastikdirektör vid Kungliga gymnastiska centralinstitutet i Stockholm 1909–1911 och studerade därefter skulptur och måleri vid Valands målarskola 1913–1915 och 1924–1926 samt vid Kungliga konsthögskolan i Stockholm 1916–1919 och för Antoine Bourdelle vid Académie de la Grande Chaumière i Paris 1919–1921. Biografiska notiser som delvis är gemensamma med hennes make visar att hon under hela 1920-talet vistades på olika platser i Europa innan hon som nygift bosatte sig i Helsingør. Familjen flyttade sin fasta punkt till Göteborg 1929, men resorna fortsatte. Hon vistades i Australien 1935–1939. Hon tilldelades Mannheimerstipendium 1927 och Göteborgs stads kulturstipendium 1956 samt ett statligt stipendium av pensionskaraktär 1964. Separat ställde hon bland annat ut på Gamla högskolan i Göteborg och tillsammans med sin man ställde hon ut i Köpenhamn 1929 samt tillsammans med Signe Hvistendahl i Göteborg. Hon medverkade i Nationalmuseums vandringsutställning God konst i hem och samlingslokaler, samlingsutställningar på Göteborgs konsthall, Sveriges allmänna konstförenings utställning av Göteborgskonst på Liljevalchs konsthall, Nutida svensk skulptur och Stockholmssalongerna på Liljevalchs.

Hon gifte sig den 21 april 1928 i Paris med Ivan Ivarson. Hon bodde i Provence och i Taubehuset i Göteborg, där också hennes föräldrar hade bott sedan 1906. Hennes konst består av figurer och porträtt i lera, gips, trä eller brons samt akvareller. Taube-Ivarson är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum. Hon är begravd på Östra kyrkogården i Göteborg.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 399, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Svenska skulptörer under 1900-talet
Födda 1888
Avlidna 1974
Gravsatta på Östra kyrkogården i Göteborg
Kvinnor
Personer från Styrsö socken
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Svenska målare under 1900-talet
Märta
Datsun Model 11

Datsun Model 11 är en personbil som introducerades 1932 av den japanska biltillverkaren Nissan Motor Co. Ltd. Bilen utvecklades stegvis under 1930-talet fram till Datsun Model 17.

Bakgrund
1931 hade DAT Motorcar Co. presenterat en prototyp till en småbil, starkt influerad av Austin 7. Huruvida dessa influenser kunde räknas som brottslig kopiering hann aldrig utredas före andra världskrigets utbrott. Bilen kallades Datson, som betyder DAT:s son. Motorn på 495 cm³ utnyttjade den japanska lagstiftningen som tillät att bilar med motorer under en halv liter fick framföras utan körkort. Under året byggdes cirka 10 exemplar kallade Model 10.

Utveckling
1932 hade DAT Motorcar Co. köpts upp av Nissan. Namnet ändrades till Datsun och bilen började serieproduceras som Datsun Model 11.

1933 ändrades körkortslagen och Datsun Model 12 fick motorn förstorad till 747 cm³.

1934 kom Datsun Model 13 med ny och modernare kaross. Bilen byggdes nu även som lätt lastbil med flak eller skåp baktill.

1935 ersatte Datsun Model 14 med en något mindre men kraftigare motor på 722 cm³. Bilen hade även längre hjulbas på 198 cm.

Datsun Model 15 från 1936 fick ny och rymligare kaross och ännu en förlängd hjulbas på 201 cm. Motoreffekten ökade genom förhöjt kompressionsförhållande.

1937 ersatte Datsun Model 16. Bilen var näst intill identisk med föregångaren men kostnaderna för Japans krig med Kina gjorde sig påminda genom enklare material interiört.

Den sista utvecklingen Datsun Model 17 kom 1938. Den skiljde sig i stort sett bara genom en ny kylargrill. Tillverkningen av civila bilar upphörde i slutet av året.

Motor
De tre motorvarianterna var samtliga fyrcylindriga radmotorer med sidventil och enkel förgasare.

Källor
 histomobile.com

Referenser

Externa länkar

 Nissan Heritage 

Model 11
Bakhjulsdrivna fordon

de:Datsun 15
Datsun DA

Datsun DA är en personbil som introducerades 1947 av den japanska biltillverkaren Nissan Motor Co. Ltd. Den ersattes 1950 av den uppdaterade Datsun DS som tillverkades fram till 1954.

Datsun DA/DS

Datsun DA 
Efter Japans nederlag i andra världskriget var all biltillverkning förbjuden av ockupationsmakterna. Hösten 1946 lättades restriktionerna och Nissan tog upp tillverkningen av en lätt lastbil baserad på förkrigsmodellen Datsun 17T. Ett år senare kom personbilen Datsun DA, i princip en lastbil med fyra sittplatser. Datsun DA var en mycket enkel bil som hämtade tekniken från Datsuns förkrigskonstruktioner.

Datsun DS 
1950 ersattes DA-modellen av Datsun DS som hade fått lite mer ombonad interiör och lite starkare motor.

1951 fick DS-modellen ny kaross, inspirerad av Jeep.

Redan 1952 kom åter en ny kaross, nu med fyra dörrar och självmordsdörrar fram.

Sista utvecklingen, kallad Datsun Convar kom 1954. Bilen hade återigen ny kaross, nu med rätthängda dörrar även fram. Convar hade en större motor och tillverkades bara under ett år innan den ersattes av Datsun 110.

Datsun DB

1948 presenterades den mer ombonade Datsun DB, även kallad Datsun DeLuxe. Bilen hade en egen kaross, en oblyg kopia av den amerikanska småbilen Crosley. Under skalet delade den teknik med den enklare DA-modellen. 1949 fick bilen en ny front för att skilja den från Crosley.

1951 fick DB-modellen ny kaross med fyra dörrar och lite längre hjulbas för bättre utrymmen. 1953 fick bilen en större motor. Året därpå kom en fyrväxlad växellåda.

Datsun DC-3

1952 tillkom sportversionen Datsun DC-3 med öppen roadsterkaross. Endast 50 bilar tillverkades.

Motor

Källor
 histomobile.com

Referenser

Externa länkar
 Nissan Heritage 

DA
Bakhjulsdrivna fordon
Datsun 110

Datsun 110 är en personbil som tillverkades av den japanska biltillverkaren Nissan Motor Co. Ltd mellan 1955 och 1959.

Datsun 110
Datsun 110 ersatte den ytterst enkla DB-modellen från 1955. Karossen var betydligt modernare, men under den fanns fortfarande en separat ram och stela axlar fram och bak. Även sidventilsmotorn hämtades från föregångaren.

Datsun 210

1958 tillkom Datsun 210, med en modern motor med toppventiler. Året därpå kom även en större motor, avsedd för export. I slutet av 1959 ersattes 110/210-serien av Datsun Bluebird.

Motor

Källor
 histomobile.com

Referenser

Externa länkar
 Nissan Heritage 

Model 110
Bakhjulsdrivna fordon
Peter Mullan

Peter Mullan, född 2 november 1959 i Peterhead, Skottland är en brittisk skådespelare, regissör och manusförfattare.

Mullan har medverkat i flera av Ken Loachs filmer och utsågs till bästa manliga skådespelare vid Cannes filmfestival 1998 för Mitt namn är Joe. Hans genombrott som regissör och manusförfattare kom 2002 med långfilmen Magdalenasystrarna som handlar om Magdalenahemmen som drevs av katolska kyrkan på Irland.

Filmografi (i urval)

Skådespelare

Regissör

Källor

Externa länkar 

Födda 1959
Män
Brittiska filmregissörer
Brittiska manusförfattare
Brittiska skådespelare under 1900-talet
Brittiska skådespelare under 2000-talet
Levande personer
Alumner från University of Glasgow