kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lillhärdals kyrka

Lillhärdals kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Svegsbygdens församling i Härnösands stift. Kyrkan ligger i samhället Lillhärdal i Härjedalens kommun.

Kyrkobyggnaden
Första kyrkobyggnaden uppfördes omkring år 1050 och låg invid ån. När vattennivån steg byggdes en ny kyrka 1407. Med tiden räckte inte kyrkan till så en tillbyggnad genomfördes 1770-1771 under ledning av Per Olofsson i Dillne. Ett kyrktorn av trä uppfördes 1805 av byggmästaren Påhl Persson, Stugun. 1880 genomgick kyrkan en betydligare renovering, från början initierad av kronolänsman Jonas Åslund (1837-1916), senare entreprenör för Sveriges första fjällhotell Fjällnäs, som även anskaffade en ny värmeugn till byggnaden och som tillsammans med skolläraren Eklund och byggmästare Westerlund hade ledande uppsikt över arbetet, och öppnades åter för verksamhet genom invigning av kontraktsprosten Pehr Olof Frändén i Brunflo 28 november 1880. Jonas Åslund fick ett skrivset i silver av församlingen för sitt stora engagemang att ha ombesörjt det mesta.

Inventarier
 Altare, altaruppsats och predikstol är tillverkade av Johan Edler d.ä. på 1770-talet.
 Dopfunten är en ängel av trä som troligen är tillverkad av Johan Edler d.ä.
 En madonnaskulptur är från mitten av 1200-talet. Skulpturen är snidad av ett enda stycke trä.
 Altarskåpet är från slutet av 1400-talet och har åtta löstagbara figurer.
 Vid sidan om altarringen finns ett sakramentsskåp som är ett svenskt arbete från senmedeltiden.
 En mässhake är från 1671.

Orgel
1880 byggdes en orgel med 9 stämmor och en manual av firman E. A. Setterquist & Son, Örebro. Den blev beställd för församlingen genom kronolänsman Jonas Åslund som även skall ha uppgjort dispositionen för stämmorna. Den blev besiktigad av musikdirektör August Vilhelm Söderström i Järvsö som godkände. Orgeln invigdes 28 november 1880 av kontraktsprosten Pehr Olof Frändén i Brunflo.

Referenser

Tryckta källor

Webbkällor
 
 Härnösands Stifts Herdaminne av L. Bygdén

Noter

Vidare läsning

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Härnösands stift
Kyrkobyggnader i Härjedalens kommun
Kyrkobyggnader invigda under 1000-talet
Red Dead

Ej att förväxla med spelseriens spel, Red Dead Revolver, Red Dead Redemption, Red Dead Redemption: Undead Nightmare eller Red Dead Redemption 2.

Red Dead är en westernspelserie utvecklat av Rockstar Games San Diego och utgivet av Rockstar Games. I serien ingår spelen Red Dead Revolver från 2004, Red Dead Redemption från 2010, Red Dead Redemption: Undead Nightmare från 2011 och Red Dead Redemption 2 som släpptes 2018-10-26.

Westernspel
Spel med enspelarläge och flerspelarläge
Actionäventyrsspel
Carl Magnus Frick

Carl Magnus Frick, vanligen kallad C.M. Frick, född 6 maj 1831 i Malmö Caroli församling, död 2 november 1911 i Malmö, var en svensk militär och spårvägsdirektör. Han var bror till Rudolf och Otto F. Frick.

Frick, som var son till handlanden Carl Frick (död 1862) och Anna Catharina Giese (död 1879), blev student vid Lunds universitet 1849, underlöjtnant vid Kronprinsens husarregemente i Malmö 1851, major 1884 och erhöll avsked samma år. Han var direktör och tillika ordförande i styrelsen för Malmö Spårvägs AB från starten 1887 och fram till kommunaliseringen 1905. Han var även ledamot av Malmö stadsfullmäktige 1881–1904.

Referenser

Svenska militärer under 1800-talet
Kommunalpolitiker i Malmö
Spårvägsdirektörer i Malmö
Födda 1831
Avlidna 1911
Män
Militärer från Malmö
Davit Siradze

Davit Siradze (georgiska: დავით სირაძე) född 21 oktober 1981 i Tbilisi, är en georgisk fotbollsspelare. Siradze spelar för närvarande för den ryska klubben PFC Spartak Naltjik.

Davit Siradze inledde sin karriär i Tbilisiklubben Lokomotivi Tbilisi. Efter att ha spelat för FC Lokomotivi Tbilisi gick Siradze till den tyska klubben 1. FC Union Berlin. Därefter spelade Siradze i ett antal tyska klubbar innan han flyttade till Ryssland och klubben PFC Spartak Naltjik år 2008. Siradze spelar också en viktig roll i Georgiens herrlandslag i fotboll, där han hittills spelat 25 matcher och gjort 8 mål.

Referenser 

Födda 1981
Män
Levande personer
Spelare i Lokomotivi Tbilisi
Spelare i Union Berlin
Spelare i FC Erzgebirge Aue
Spelare i SC Paderborn 07
Spelare i PFC Spartak Naltjik
Idrottare från Tbilisi
Spelare i georgiska högstadivisionen i fotboll
Georgiska landslagsspelare i fotboll
Eric Lagergren

Eric Valdemar Lagergren, född 24 januari 1876 i Göteborgs Kristine församling, Göteborgs och Bohus län, död 1935 i Köpenhamn, var en svensk ingenjör och spårvägsdirektör.

Lagergren, som var son till handelsbokhållare August Wilhelm Lagergren och Julia Olivia Olsson Wahlgren, avlade studentexamen 1895 och utexaminerades därefter från Kungliga Tekniska högskolan. Han tjänstgjorde bland annat vid Union Elektricitäts-Gesellschaft och var därefter överingenjör vid Stockholms spårvägsanläggningar. Han rekryterades 1905 till Malmö som anläggningsingenjör för utbyggnaden och elektrifieringen av Malmö stads spårvägar. Han var direktör för nämnda trafikföretag 1907–1917, en period då betydande utbyggnader av linjenätet med bland annat Limhamnslinjen genomfördes. Under hans tid ägde också Baltiska utställningen rum (1914), varunder passagerarantalet steg kraftigt. Efter att ha lämnat denna befattning var han tjänsteman vid telegrafdirektoratet i Köpenhamn. Tillsammans med Arvid Törnblom författade han minnesskriften Malmö stads spårvägar (1908).

I yngre år var Lagergren i Göteborg verksam som konståkare på skridskor och tävlade först för Skridskosällskapet Bore och därefter Skridskosällskapet Norden. Han deltog med framgång i flera tävlingar, var  under flera år Göteborgs främste konståkare och en av Sveriges skickligaste på detta idrottsområde. Han tog SM-brons i Göteborg 1897.

Referenser 

Svenska elektroingenjörer
Svenska ingenjörer under 1800-talet
Spårvägsdirektörer i Malmö
Svenska konståkare
Ingenjörer från Göteborg
Födda 1876
Avlidna 1935
Män
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Blue Train (album)

Blue Train är ett musikalbum av saxofonisten John Coltrane som lanserades sent 1957 på skivbolaget Blue Note. Skivan ses ofta som John Coltranes första riktiga soloskiva där merparten av spåren också är komponerade av Coltrane själv. Titelspåret och "Locomotion" är typiska exempel på den bluesinspirerade bop som kom att benämnas "hard bop". Skivan är vid sidan av Giant Steps och A Love Supreme ett av Coltranes mest kända album, även om det inte bröt lika mycket ny grund inom jazzmusiken som de två nämnda albumen.

Låtlista
Alla låtar utom spår 4 är skrivna av John Coltrane.
Blue Train – 10:43
Moment's Notice – 9:10
Locomotion – 7:14
I'm Old Fashioned (Jerome Kern/Johnny Mercer) – 7:58
Lazy Bird – 7:00

Medverkande
John Coltrane – tenorsax
Lee Morgan – trumpet
Curtis Fuller – trombon
Kenny Drew – piano
Paul Chambers – bas
Philly Joe Jones – trummor

Källor

Musikalbum 1957
Album av John Coltrane
Marvel vs. Capcom 3: Fate of Two Worlds

är ett crossover-fightingspel utvecklat av Capcom. Det är den femte delen i Marvel vs. Capcom-serien, som ställer Capcoms egna spelfigurer mot de från serietidningsföretaget Marvel Comics. Spelet släpptes till Playstation 3 och Xbox 360, med utgivningsdatumen 15 februari 2011 i USA, 17 februari 2011 i Japan och Australien, och 18 februari 2011 i Europa. Det använder sig av tredimensionell grafik på en tvådimensionell stridsplan, liksom föregångaren Marvel vs. Capcom 2: New Age of Heroes.

Karaktärer 
I spelet finns det både återvändande och nya karaktärer för Marvel vs. Capcom-serien. Det finns sammanlagt 38 stycken spelbara karaktärer, 19 från Marvel och 19 från Capcom. Två av dem är nedladdningsbara, Shuma-Gorath och Jill Valentine. De återvändande karaktärerna har många tydliga förändringar, exempelvis kan Hulken nu utföra stadiga luftkombinationer och Iron Man kan skjuta sin protonkanon i en 45-gradig vinkel.

Frånvarande karaktärer 
Frånvarande karaktärer från spelet har hittills bekräftats av Ryota Niitsuma vara monstren Tyrant och Nemesis från Resident Evil-serien, på grund av oro över att deras medverkan skulle ändra spelets åldersmärkning, liksom de främsta medlemmarna av Marvels Fantastic Four, som uteslöts på företagets förslag. Frank West från Dead Rising var ursprungligen inkluderad i spelet, men togs bort sent i utvecklingen på grund av det extra arbetet som krävdes för hans speciella rörelser. Niitsuma planerade också att inkludera Silver Surfer, men arbetslaget kunde inte hitta ett sätt att integrera hans signatursurfbräda i spelmotorn. De övervägde att ha med honom utan brädan, men bestämde sig för att han skulle ha varit för lik Iceman. Mega Man uteslöts också till förmån för Zero att representera Mega Man-franchisen, eftersom Niitsuma tyckte att Zero hade mer variation i sina drag. Niitsuma uppgav att de ursprungliga karaktärerna från Marvel vs. Capcom 2, såsom Amingo och Ruby Heart, inte kommer att framträda.

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats
Marvel vs. Capcom 3: Fate of Two Worlds på GameFAQs
Marvel vs. Capcom 3: Fate of Two Worlds på IMDb

Crossover-datorspel
Datorspel 2011
Datorspel utgivna av Capcom
Datorspel utvecklade av Capcom
Fightingspel
Playstation 3-spel
Xbox 360-spel
WP:Projekt Japan
Spel med enspelarläge och flerspelarläge
Ascension (musikalbum)

Ascension är ett musikalbum av John Coltrane som lanserades 1966 på skivbolaget Impulse! Records. Skivan kan ses som en vattendelare i Coltranes diskografi då albumen före detta hade mer konventionell musikalisk struktur, medan album efter detta rör sig mot okonventionell frijazz.

Coltrane spelade här in med ett storband där alla musiker får turas om att göra solon. Det enda kravet Coltrane hade var att varje solist skulle avsluta sitt solo med ett crescendo. I början och slutet av inspelningen spelar alla ett tema, likt spåret "Acknowledgment" på skivan A Love Supreme.

Låtlista
Det finns två inspelningar av "Ascension", som kallas Edition I och Edition II. Edition I är den senare inspelade versionen och gavs ursprungligen ut på Impulse! i februari 1966 (katalognr A-95). Edition II är den första tagningen och den som Coltrane föredrog. Den ersatte Edition I (också som A-95, med "EDITION II" etsat på vinylskivan) några månader efter originalutgåvan. Båda versionerna finns på cd-versionen från 2000.

Musiken är komponerad av John Coltrane.
Edition II – 40:57
Edition I – 38:31

Medverkande musiker
John Coltrane – tenorsaxofon
Art Davis – kontrabas
Jimmy Garrison – kontrabas
Freddie Hubbard – trumpet
Dewey Johnson – trumpet
Pharaoh Sanders – tenorsaxofon
Archie Shepp – tenorsaxofon
John Tchicai – altsaxofon
Marion Brown – altsaxofon
McCoy Tyner – piano
Elvin Jones – trummor

Källor

Musikalbum 1966
Album av John Coltrane
Renaud Garcia-Fons

Renaud Garcia-Fons, född 24 december 1962, är en fransk kontrabasist och kompositör. Han har släppt flera skivor och är främst influerad av klassisk musik, jazz och flamenco.

Karriär 
Garcia-Fons påbörjade sina musikstudier redan i tidig ålder. När han var fem år gammal började han spela piano, bytte till klassisk gitarr när han var åtta, spelade rock-musik under tonåren, för att slutligen bestämma sig för kontrabas när han var 16. Han fick sin formella musikaliska utbildning på Conservatoire de Paris, där han studerade tillsammans med François Rabbath, som lärde Garcia-Fons den speciella spelstilen arco.

Källor

Externa länkar 

Franska kompositörer
Franska kontrabasister
Födda 1962
Levande personer
Män
Musiker från Paris
C3 (tunnelbanevagn)

C3 är en tunnelbanevagn som tillverkades och levererades till Stockholms tunnelbana av ASJ och ASEA år 1957–1959.

Vagnarna saknar fullt utrustade förarhytter och gick som mellanvagnar. C3 2366, 2367 och 2372 byggdes om av Kalmar verkstad år 1990 och fick då blå färgsättning. De återfick dock senare grön färgsättning.

C3 året 1999
1 januari 1999 fanns 3 stycken C3:or i trafik, C3 2366, C3 2367 och C3 2372.

Bevarade vagnar
Vagn 2367 finns bevarad och ingår i Stockholms Spårvägsmuseums veterantåg.

Webbkällor
Svenska spårvägssällskapet

Tryckta källor

Externa länkar

Tunnelvagn C3 Spårvägssällskapet.se

Stockholms tunnelbanevagnar
Bengt Gustafsson (politiker)

Bengt Gunnar Gustafsson, född 29 oktober 1960 i Solberga församling i Göteborgs och Bohus län, är en svensk före detta politiker (moderat). Han fick sitt första uppdrag i kommunalpolitiken i Kungälvs kommun 1984 och var ordinarie ledamot av kommunstyrelsen 1991–1994. Från 1996 var han ordförande i kommunrevisionen för att 2003 till 2008 vara moderat kommunalråd.

Gustafsson tog 2004 initiativet till "Allians Kungälv", som redan tidigt i oppositionsställning hade en gemensam politisk plattform och gemensam marknadsföring. Kommunvalet 2006 gav för första gången de samverkande borgerliga partierna egen majoritet i Kungälvs kommun. Bengt Gustafsson avgick från kommunalrådsposten för att återvända till näringslivet 2008.

Bengt Gustafsson var också ordförande i styrgruppen för arbetsmarknadsfrågor i Göteborgsregionens kommunalförbund 2007–2010, som tog initiativet till en "kommungemensam plattform för nyanlända" i göteborgsregionens 13 kommuner. Syftet med plattformen är att organisera göteborgsregionens gemensamma resurser på ett sätt som förbättrar nyanländas möjligheter att integreras i samhället och försörja sig själva.

Gustafsson var under många år på 1980- och 1990-talen ledamot i Moderaternas förbundsstyrelse i Bohuslän, bland annat som redaktör för medlemstidningar, debattartiklar och politiska plattformar.

Företrädare som kommunalråd
Lena Facht (M) 1988–2002
Ing-Britt Nygren (M) 1981–1987

Efterträdare som kommunalråd
Anders Holmensköld (M) 2008–

Referenser 

Svenska moderata kommunalråd
Kommunalråd i Kungälvs kommun
Svenska politiker under 1900-talet
Svenska politiker under 2000-talet
Personer från Solberga socken, Bohuslän
Födda 1960
Levande personer
Män
Aeroflot Flight 6833

Aeroflot Flight 6833 var en Tupolev Tu-134 som skulle flyga från Tbilisi, Georgiska SSR till Leningrad, med en mellanlandning i Batumi, som utsattes för ett försök till kapning av sju unga georgier den 18-19 november 1983. Krisen slutade med att Spetsnaz stormade planet och 8 människor miste livet. De överlevande kaparna dömdes och avrättades strax därefter.

Händelseförlopp 
Den 18 november 1983 försökte sju unga människor, alla söner till georgiska intellektuella familjer, fly Sovjetunionen genom att kapa ett plan tillhörande det statliga bolaget Aeroflot. Bland kaparna fanns målarna Gia Tabidze, Davit Mikaberidze och Soso Tsereteli, skådespelaren Gega Kobachidze samt läkarna Paata och Kachi Iverieli. De låtsades vara ett bröllopssällskap, bordade flyget i Tbilisi och försökte få kaptenen att flyga mot Turkiet. Det fanns på planet 57 passagerare samt sju besättningsmän ombord. 

Piloten, Achmatger Gardapchadze, och co-piloten, Vladimir Gasojan (som bägge två senare utnämndes med titeln Sovjetunionens hjälte) gjorde skarpa manövrar för att hindra kaparna att nå sitt mål. Kaparna tvingades ut ur cockpiten men flera personer skadades i en konflikt. I stället för att lyda kaparnas order cirkulerade piloten runt Tbilisi, där han senare landade. 

Ledaren för det georgiska kommunistpartiet (och senare presidenten) Eduard Sjevardnadze kallade på en sovjetisk specialstyrka från Moskva. Vid den andra dagen av kapningen stormade styrkorna planet och arresterade de överlevande kaparna. Incidenten berövade tre besättningsmän livet, två passagerare och tre av kaparna. Under attacken träffades planet av 108 skott och sedan planet utstått svåra skador när piloten utförde manövrar som planet inte var byggt för, skrotades planet.

Referenser 
Four in Soviet Doomed In Georgian Hijacking The New York Times 
Olycksbeskrivning på Aviation Safety Network
თვითმფრინავის გამტაცებლები Info på georgiska inrikesministeriets webbplats (georgiska)

Flygincidenter 1983
Flygincidenter i Georgien
1983 i Sovjetunionen
Seiji Ono

Seiji Ono, (född den 18 juni 1956) var en japansk före detta bordtennisspelare och världsmästare i singel. Han var även asiatisk mästare  i mixed dubbel.

Onos största merit är singeltiteln i VM 1979 då han vann över Guo Yuehua i finalen. För Yuehua innebar detta andra raka finalförlusten, därefter vann han två raka finaler. 

Ono spelade sitt första VM 1979 och 1987 - 9 år senare sitt 5:e och sista. Under sin karriär tog han 4 medaljer i bordtennis-VM, 1 guld och 3 brons.

Meriter 
Bordtennis VM
 1979 i Pyongyang
 1:a plats singel
 3:e plats med det japanska laget
 1981 i Novi Sad
 3:e plats med det japanska laget
 1983 i Tokyo
 3:e plats dubbel
 5:e plats med det japanska laget
 1985 i Göteborg
 4:e plats med det japanska laget
 1987 i New Delhi
 kvartsfinal dubbel
 6:e plats med det japanska laget

 Asiatiska mästerskapen TTFA/ATTU
 1978 i Kuala Lumpur
 3:e plats dubbel
 1:a plats mixed dubbel
 1986 i Shenzhen
 3:e plats dubbel
 1988 i Niigata
 kvartsfinal dubbel

 Asian Games
 1982 i Teheran
 3:e plats singel
 1:a plats dubbel 
 2:a plats med det japanska laget

Källor 
 Seiji Ono i ITTFs - Databank
 Svenska Bordtennisförbundets webbplats

Externa länkar 
 ITTF.com

Japanska bordtennisspelare
Världsmästare i bordtennis
Asiatisk mästare i bordtennis
Födda 1956
Män
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från Japan
Tävlande i bordtennis vid olympiska sommarspelen 1988
WP:Projekt Japan
Kungälvs Tennisklubb

Kungälvs tennisklubb är en tennisklubb i Kungälv, bildad 1922. Klubben har idag egen tennishall i centrala Kungälv samt en fastighet i Fontin med klubbhus och fyra utebanor. Klubben arrangerar årligen Kungälvsspelen där tennisspelare från hela regionen deltar. 

Hösten 2010 etablerade man en ny turnering Ballerina Open i samarbete med Göteborgs Kex och Kungälv Energi AB. Tävlingen pågick under 10 dagar och 190 spelare deltog.

Externa länkar 

Kungälvs Tennisklubb

Tennisklubbar i Sverige
Sportklubbar bildade 1922
Jordbävningen i Montenegro 1979

Jordbävningen i Montenegro 1979 (Montenegrinska: Земљотрес у Црној Гори из 1979. године, Zemljotres u Crnoj Gori iz 1979) var en jordbävning i Montenegro år 1979.

Jordbävningen 
Jordbävningen, som mättes 7,0 på Richterskalan, och IX på Mercalliskalan, inträffade den 15 april klockan 6:19 eller 6:30 (07:19 / 07:30 lokal tid), femton kilometer från montenegrinska kusten, mellan Bar och Ulcinj. Jordbävningen varade i tio sekunder.

De kraftigaste skalven inträffade i turiststaden Kotor.  Många turisthotell och badorter längsmed Montenegrokusten lades i ruiner.

Källor

Fotnoter 

Montenegro 1979
Jordbävningar i Montenegro
1979 i Jugoslavien
Naturkatastrofer 1979
Friedenau

Friedenau är en stadsdel i södra Berlin i Tyskland som ingår i stadsdelsområdet Tempelhof-Schöneberg. Stadsdelen är en av Berlins äldre sydvästra närförorter, belägen omedelbart utanför Berlins ringbana, och är Berlins mest tätbefolkade stadsdel.  Friedenau har 27 045 invånare (2013).

Geografi 

Friedenau är en liten stadsdel, belägen på Teltowplatån i södra delen av Berlin. Området planerades till större delen och bebyggdes i början av 1900-talet, och präglas idag av en väl sammanhållen bebyggelse från denna tid. Friedenau är även Berlins mest tätbefolkade stadsdel. Stadsdelen gränsar i nordväst till Wilmersdorf, i öster till Schöneberg och i söder till Steglitz.

Historia 
Friedenau grundades 1871 som förort till Berlin.  Orten namngavs efter Frankfurtfreden i det fransk-tyska kriget.  Fram till 1920 var Friedenau en självständig förort sydväst om det gamla Berlin. När Friedenau och många andra områden inkorporerades i Stor-Berlin 1920 blev Friedenau del av Bezirk Schöneberg som i sin tur fusionerades med Tempelhof 2001, för att därefter bilda det nuvarande Bezirk Tempelhof-Schöneberg.

Externa länkar
New York Friars' Club

New York Friars' Club, tidigare benämnt Press Agents' Association även känt som Friars' Club är en privat medlemsklubb i New York. Klubben är känd för att samla i första hand komiker men även andra personer i underhållningsbranschen och för den årliga roast som hålls till en av medlemmarnas ära. Klubbens lokaler ligger i en byggnad som kallas The Monastery, klostret, och är beläget på Friars Way 57 på Manhattan. Husets namn anspelar på klubbens namn som betyder ungefär New Yorks tiggarmunkars klubb. Klubbens valspråk är det latinska Prae Omnia Fraternitas, broderskapet framför allt.

Historia
Klubben grundades år 1904 när representanter från Broadwayteatrarna och från tidningarnas nöjesredaktioner grundade Press Agents' Association. Anledningen var att de ville få bättre kontroll över att presskårens gratisbiljetter vekligen gick till pressens representanter eftersom mörkertalet var stort. Snart höll organisationen formella middagar för att hylla någon av de kända teateraktörerna och klubben fick snabbt gott rykte och stort inflytande inom  underhållningsindustrin. Den första som hyllades var dramatikern Clyde Fitch och hyllningarna blev tidigt oortodoxa i enlighet med jargongen inom vaudevillescenen. Dessa middagar utvecklades till den årliga roasten där under mottot We only Roast the ones we love, en ironisk parafras som kan jämföras med svenskans den man älskar agar man.

Klubbens medlemmar lånade ifrån de amerikanska universitetens Fraternityföreningar, ungefär broderskapsföreningar med rötter i klosterväsendet. För att särskilja sig från den akademiska världen valde de att kalla sitt broderskap det närbesläktade Friar vilket betyder tiggarmunk men även som en ironisk kommentar till klostrets asketism och Broadways ytlighet.

Även inom sällskapets hierarki har positionerna lånats ifrån klosterväsendet och dess ordförande kallas abbot. Idag är Jerry Lewis abbot och bland hans föregångare finns Frank Sinatra, Ed Sullivan och George M. Cohan.

Ursprungligen var det bara män som kunde bli medlemmar i klubben men år 1988 blev Liza Minelli den första kvinnliga medlemmen.

Byggnaden
Klubben flyttade till det nuvarande högkvartet år 1957. Byggnaden ritades av arkitektfirman Taylor & Levi 1908 som privatbostad åt bankmagnaten Martin Erdmann.

Roasten
Den årliga roasten visades på TV första gängen redan i slutet av 1960-talet. De visades till en början som inslag i programmen Kraft Music Hall och Dean Martin Show. Mellan åren 1988 och 2002 sändes roasterna på kanalen Comedy Central, men sedan 2003 producerar kanalen egna roaster.

I populärkulturen
 I Seinfeldavsnittet The Friars Club besöker Jerry Seinfeld klubbens restaurang.
 I filmen The Aristocrats visas när Gilbert Gottfried gör sin version av skämtet på Hugh Hefners roast.

Källor

Externa länkar 
 New York Friars' Clubs webbsida

Ståuppscener i USA
Nattklubbar i USA
Orange, Kalifornien

Orange är en stad (city) i Orange County, Kalifornien, belägen cirka 6 kilometer norr om Santa Ana. Orange är ovanlig på så sätt att många av husen i den gamla stadsdelen byggdes före 1920. Många andra städer i regionen rev stadskärnan på 1960-talet och byggde nytt, men i Orange beslöt man sig för att bevara den. Den lilla rika staden Villa Park är omgiven av staden Orange.

Kända personer 

 Shane Bieber - Basebollspelare

Källor

Externa länkar 
 

Orter i Kalifornien
Orter grundade 1888
Orange County, Kalifornien
En ovanligt torr sommar

En ovanligt torr sommar är en roman av Peter Robinson, utgiven i Storbritannien år 1999. Engelska originalets titel är In a Dry Season. Annika Preis översatte romanen till svenska 2001. Romanen är den tionde i serien om kommissarie Banks.

Handling
Ruinerna av en gammal by, som under 40 år legat på botten av en damm, torrläggs under en mycket torr sommar. En liten pojke leker bland ruinerna och råkar av en märklig slump stöta på ett människoskelett under golvet i ett av husen. Polisen konstaterar snabbt att benresterna, tillhörande en ung kvinna, är från modernare tid även om de måste ha begravts på platsen senast under 1940- eller 50-talet. Kommissarie Banks, nyskild och utbränd samt ute i kylan efter bråk med sin chef Riddle, får en chans att ta sig an fallet tillsammans med den yngre kollegan Annie Cabbot. Parallellt med att Banks och Cabbot nystar i händelser som går tillbaka många decennier varvas berättelsen med en för läsaren okänd persons anteckningar om vad som hände i byn den gången.

Källor
 Robinson Peter, En ovanligt torr sommar, Minotaur, Malmö 1999.

Skönlitteratur 1999
Brittiska romaner
Romaner av Peter Robinson