kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Liten såpnejlika

Liten såpnejlika (Saponaria ocymoides) är en växtart i familjen nejlikväxter från södra Europas bergsområden. 

Blomman är rosa eller rosa-lila.

Två underarter erkänns.

subsp. ocymoides
subsp. alinsoides från Korsika och Sardinien.

Synonymer
subsp. ocymoides
Bootia ocymoides (L.) Neck. ex Reichenbach 
Lychnis ocymoides   (L.) Jessen
Saponaria ocymifolia Salisbury nom. illeg.
Saponaria ocymoides var. intermedia Rouy & Foucaud 
Saponaria viscosa Dulac nom. illeg.
Silene ocymoides (L.) E.H.L.Krause 
Spanizium ocymoides (L.) Grisebach 

subsp. alsinoides  (Viviani) Arcangeli 
Saponaria alsinoides   VivianiSaponaria ocymoides var. alsinoides  (Viviani) NymanSaponaria ocymoides var. gracilior  Bertol.Saponaria ocymoides var. alsinoides''  (Viviani) Gürke

Referenser

Noter 

Nejlikväxter 
Li Växtindex
Såpnejliksläktet

Såpnejliksläktet (Saponaria) är ett växtsläkte i växtfamiljen nejlikväxter med ca 20 arter från bergsområden i södra Europa och sydvästra Asien. Inom släktet finns både ettåriga och fleråriga arter.

Dottertaxa till Såpnejlikor, i alfabetisk ordning 

 Saponaria alsinoides
 Saponaria bargyliana
 Saponaria bellidifolia
 Saponaria bodeana
 Saponaria caespitosa
 Saponaria calabrica
 Saponaria cerastioides
 Saponaria cypria
 Saponaria dalmasii
 Saponaria emineana
 Saponaria esfandiarii
 Saponaria floribunda
 Saponaria glutinosa
 Saponaria gypsacea
 Saponaria halophila
 Saponaria intermedia
 Saponaria jagelii
 Saponaria karapinarensis
 Saponaria kermanensis
 Saponaria kotschyi
 Saponaria lutea
 Saponaria makranica
 Saponaria mesogitana
 Saponaria ocymoides
 Saponaria officinalis (såpnejlika)
 Saponaria orientalis
 Saponaria pachyphylla
 Saponaria pamphylica
 Saponaria picta
 Saponaria pinetorum
 Saponaria prostrata
 Saponaria pumila
 Saponaria pumilio
 Saponaria sicula
 Saponaria spathulifolia
 Saponaria stenopetala
 Saponaria subrosularis
 Saponaria suffruticens
 Saponaria syriaca
 Saponaria tadzhikistanica
 Saponaria tridentata
 Saponaria viscosa

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

Nejlikväxter
Christina Johansdotter

Christina Johansdotter, död 1740, var en mördare i Stockholm som mördade ett barn för att själv bli avrättad. Hennes fall representerar en form av brottslighet som var ett välkänt fenomen på sin tid.

Mordet 
Hennes mål togs upp i Stockholms Södra förstads kämnärsrätt 1740. 
Christina förklarade att hon efter sin trolovades död själv ville dö och hade funderat på självmord. Men som självmördare skulle hon enligt Bibeln dömas av Gud till evig förtappelse i helvetet och alltså inte få återförenas med sin fästman. Hon hade då sett en kvinna halshuggas för barnamord. Om hon blev avrättad skulle hon återförenas med sin älskade i himmelen. 

Därför bad hon att få låna med sig sin väninnas barn för att visa upp det för en bekant på besök från landet. Väninnan gick med på det, och Christina tog barnet till en huggkubbe och högg huvudet av det med två hugg med en yxa.

Att begå självmord på det här sättet var vanligt och berodde på den religiösa tron att en självmördare hamnade i helvetet efter döden. Näst efter kvinnor som dödade barn de fött i hemlighet, för att de inte var gifta och för att ogifta mödrar drabbades av livstids trakasserier, var självmord det vanligaste motivet för mord på barn. Den som avrättades ansågs komma till paradiset om han eller hon visade ånger och gjorde bättring.

Sammanhang 
Under slutet av 1600-talet och början av 1700-talet fick avrättningar en mycket högtidlig karaktär; i Stockholm var det vanligt att de dödsdömda och deras familjer inskaffade särskilda avrättningsdräkter, som vanligen var i vitt eller svart och prydda med broderier och band och betalade ett helt följe och flera präster att eskortera den dödsdömde som en celebritet ut till avrättningen vid Skanstull i en högtidlig position. 

Myndigheterna såg problem med denna avrättningskultur, som underminerade hela syftet med avrättning, som ju var avsett att vara avskräckande, eftersom de högtidliga föreställningarna fick publiken att fatta sympati för den dömde, och 1754 infördes en lag som motverkade detta. Hädanefter skulle alla som misstänktes ha begått mord i syfte att bli avrättade bindas i två dagar vid skampåle på torget med en tavla med brottet över huvudet, piskas och föras till avrättningen med ögonbindel.

Källor 
 Jan Guillou: Häxornas försvarare. Piratförlaget SBN 916420037X, 2002
 Jeffrey Rodgers Watts: From Sin To Insanity: Suicide In Early Modern Europe, 2004
 Sveriges Radio (Swedish Radio) Släktband. "Förgiftat nattvardsvin och suicidalmord". November 8th 2010.

Kvinnor
Avlidna 1740
Personer som blivit avrättade av Sverige under 1700-talet
Svenska mördare
CA Banfield

Club Atlético Banfield är en argentinsk fotbollsklubb från byn Banfield i provinsen Buenos Aires. Klubben skapades 1896 och namnet kom till efter britten Ewdvard Banfield. Klubbens herrlag spelar i Primera División, den högsta divisionen för fotbollslag i Argentina.

Externa länkar

 Officiell webbplats 

Fotbollsklubbar i Argentina
Sportklubbar bildade 1896
Jon Stålhammar

Jon Stålhammar, född 24 april 1659, död 3 november 1708 i Severien, var en svensk militär. Han var son till överste Per Stålhammar och gift med Sofia Drake af Torp och Hamra.

Biografi
Jon Stålhammar föddes 1659. Han var son till överste Per Stålhammar och Anna Skytte. Stålhammar blev ryttare vid Smålands kavalleriregemente 1674, kvartersmästare 1675, kornett 1677 och löjtnant där 1679. Han befordrades 1692 till kaptenlöjtnant, 1693 till ryttmästare, 1702 till major och 1705 till överstelöjtnant.

Han dog 1708 i Severien när han tjänstgjorde i Karl XII:s armé. Dessförinnan hade han gjort flera anteckningar om sina upplevelser under kriget vilka Frans G. Bengtsson senare skulle komma att använda i sitt verk Karl XII:s levnad. Berömda är också Stålhammars brev till sin hustru.

Familj
Stålhammar gift sig 22 oktober på Libbhult i Nottebäcks församling med Sofia Drake af Torp och Hamra. Hon var dotter till översten Johan Christersson Drake af Torp och Hamra och Margareta Klingspor. 

De fick tillsammans barnen Anna Sofia Stålhammar (1690–1741) som var gift med majoren Henrik Abraham Klingspor, Johan Adolf Stålhammar (1691–1708), Margareta Christina Stålhammar (1692–1692), Per Stålhammar (1694–1694), kaptenen Otto Fredrik Stålhammar (1697–1753), ryttmästaren Adam Stålhammar (1697–1770) och Eva Margareta Stålhammar (1701–1740) som var gift med majoren Otto Henrik von Hempel och ryttmästaren Hans Didrik Ehrenpreus.

Källor

Stålhammar nr 496 på Adelsvapen.com

Noter

Vidare läsning 
 
Avskrifter av Jon Stålhammars brev till sin hustru Sofia Drake

Karoliner
Personer i stora nordiska kriget
Svenska militärer under 1600-talet
Svenska militärer under 1700-talet
Födda 1659
Avlidna 1708
Män
Jon
Bittervatten

Bittervatten är en vattenlösning av bittersalt (magnesiumsulfat) med milt laxerande effekt. Smaken är, som namnet antyder, bitter. Bittervatten förekommer naturligt i vissa hälsokällor; de mest kända finns i Epsom (engelska grevskapet Surrey) samt i Sedlice och Zaječice, bägge i Böhmen (västra Tjeckien).

Se även
Magnesiumsulfat

Mineralvatten
Ital Skurk

Ital Skurk är ett reggaeband från Stockholm. 

De spelar roots reggae på svenska med influenser av jamaicanska vokal-trios. 

Bandet startades 2001 och debuterade med EP:n Knäckt och Spräckt i mars 2002. Knäckt en gång till låg på P3s spellista hela sommaren och följdes på hösten upp med en ny vinyl-EP, Först i mål.

Den 28 april 2004 släpptes Ital Skurks debutalbum Det är nåt fel nånstans. 

Mini-albumet Öppna dörren släpptes den 15 juni 2005 och 9 november samma år en julskiva vid namn Fira jul ifred. Därefter släpptes fjärde albumet vid namn "Låt solen skina" den 12 april 2006.

Det femte och senaste albumet är det självbetitlade "Ital Skurk" som utkom 2012.

Medlemmar
Robert McAllister – sång
Peter Lindberg – sång, klaviatur
Johan Thorgren – sång
Joel Uhr – slagverk, sång
Sôma Catomeris – gitarr
Pierre Lindsjöö – basgitarr
Huflux Nettermalm – trummor
Teodor Hellborg – bandeko

Diskografi
Album
 2004 – Det är nåt fel nånstans 
 2005 – Öppna dörren (mini-album) 
 2005 – Fira jul ifred
 2006 – Låten solen skina
 2012 – Ital Skurk 

EP
 2002 – Knäckt och Spräckt 
 2002 – Först i mål

Singlar
2004 – "Du Spelar Med"
2005 – "Höghus.Låghus.Dårhus" / "Varning Varning"
2005 – "Jul Jul Strålande Jul"
2005 – "Hot Mot Dig" / "Drägligt Liv"
2006 – "Mycket Av Allt"

Referenser

Externa länkar
 Diskografi på discogs.com

Svenska reggaegrupper
Fiat 127

Fiat 127 är en personbil, tillverkad av den italienska biltillverkaren Fiat mellan 1971 och 1987.

Fiat 127 presenterades i april 1971. Den delade det mesta av tekniken med den större 128-modellen. 127:an valdes till Årets bil 1972. Bilen tillverkades först som sedan, men efter ett år tillkom en halvkombi-version med större baklucka. 1978 uppdaterades bilen med modifierat yttre och fler motoralternativ. 1983, sista året i Sverige, var det dags för ännu en uppdatering och femväxlad låda.

127:an var Europas bäst säljande bil under flera år på sjuttiotalet och Fiat byggde 3 779 086 exemplar i Italien fram till 1987. Även i Sverige sålde den bra och låg bland de 10 mest sålda bilarna när den sålde som mest. Sista året i Sverige var 1983 då den ersatts av Panda och Uno.

Bilen tillverkades i Spanien som SEAT 127. Efter uppdateringen 1981 döptes den om till SEAT Fura. SEAT utvecklade en femdörrarsvariant, som senare byggdes även i Italien.

Från 1974 byggdes bilen i Brasilien som Fiat 147. Där tillverkades även sedan-varianten Fiat Oggi med utbyggt bagageutrymme och kombin Fiat Panorama. Den senare såldes av Fiat i Europa. Brasilianska Fiat utvecklade den modernare motorn med överliggande kamaxel, som 1978 introducerades i de svenska bilarna.

Under sin glansperiod var både Fiat 128 och 127 bland de tio mest sålda bilarna i Sverige. Byggkvalitén och rostskyddet var inte marknadens bästa men inte heller direkt dålig, men 127 och 128 betraktades som en billig "slit och slängprodukt" av sina ägare och sköttes därefter. De är inte direkt ovanliga idag, men i procent av sålda exemplar återstår inte många.

Versioner

Övrigt
I filmen Göta kanal är det en scen där en båt kör över en bil av denna modell.

Källor
Fiat Personenwagen, av Fred Steininger, 1994.

Externa länkar
Svenska Fiatklubben
Engelskspråkig sida om Fiat 

127
Årets bil
Framhjulsdrivna fordon
Säkerhetsglas

Säkerhetsglas och skyddsglas är två närbesläktade begrepp för att kategorisera vissa typer av glas. 

 Säkerhetsglas avser en typ av glas som förhindrar eller verksamt minimerar risken för personskador vid kontakt med glas.

 Skyddsglas avser glas som skyddar mot vandalism, beskjutning, intrång, inbrott, explosioner och sprängning, vattentryck, elektromagnetisk strålning, röntgenstrålning, brand, buller och UV-strålning 

Det finns ett flertal olika typer av glas som marknadsförs som "skyddsglas" eller "säkerhetsglas" enligt nedan.

Säkerhetslaminerat glas
Vanligt planglas kan lamineras på en eller två sidor med en säkerhetsfilm.  En fördel med säkerhetslaminering är att det är billigt att göra en vanlig glasruta tåligare mot stötar och slag. Säkerhetsfilmen förhindrar också att glassplitter kastas omkring när rutan går sönder. Applikationen av säkerhetsfilmen kan göras utan att glasen måste bytas. Säkerhetsfilmen gör dock inte rutan i sig särskilt mycket starkare.

Laminerat glas
Huvudartikel: Laminerat glas
Laminerat glas består av två eller fler glasskivor som "limmats" samman med en plastfolie. Kallas ibland för "lamellglas" och även felaktigt för "pansarglas". Laminerat glas kan göras mycket tjockt, vilket tillsammans med de sega mellanskikten gör det svårforcerat, till och med skottsäkert vid tillräcklig tjocklek. Laminerade glasrutor är kostsamma och besvärliga att installera. Ytterligare en nackdel är att laminerat glas är enkelt att spräcka (även om det håller ihop).

Härdat glas
Huvudartikel: Härdat glas
Härdat glas är upp till fem gånger starkare än vanligt glas, men när det väl går sönder så spricker det i ett otal småbitar.  Bitarna i sig är dock inte vassa, vilket är förklaringen till att härdat glas används till saker som sidorutor i bilar, busskurer och dryckesglas. Fördelarna med härdat glas är det är förhållandevis billigt och enkelt att installera. Nackdelarna är att härdat glas måste måttbeställas, då det inte går att skära efter härdningen. Härdat glas är heller inte särskilt svårforcerat. Ett lätt slag med ett vasst föremål räcker ofta för att krossa rutan.

Byggnadsmaterial
Dvärgsåpnejlika

Dvärgsåpnejlika (Saponaria pumila) är en växtart i familjen nejlikväxter.
 

Nejlikväxter 
Dv Växtindex
Wille Toors

Erik Ville Tors, född 30 november 1921 i Malungs församling Kopparbergs län, död där 5 november 2008, var en spelman och artist från Malung i Dalarna.

Riksspelmannen, violinisten och trollkarlen Wille Toors spelade under sitt artistliv folkmusik, zigenarmusik, klassisk musik och turnerade bland annat med cirkusvarietéer. På 1940-talet var han banbrytande med sin elfiolteknik. Wille Toors var också författare och bildkonstnär.

Diskografi (i urval) 
1974: Natt vid skvaltkvarn (LP MNW)
1997: Wille Toors – Från logar, skogar, zigenarläger och cirkustält (Hurv)
2005: Wille Toors – Spelar låtar (Sugarbeat It)
2006: Toors-Nilsson-Rosén-Lindström – Gongel (Sugarbeat It)
2007: Wille Toors och Hans Rosén – Spelar zigenarnas musik (Sugarbeat It)
2008: Wille Toors och Hans Rosén – Made in Dalom (Sugarbeat It)

Filmografi

Bibliografi 
 1972 – Så har berättats i västra dalatrakter: sägner och historier upptecknade och sammanställda
 1979 – Gongelvalsen, Luffarlunk och andra låtar: upptecknade och komponerade av Wille Toors
 1982 – Västerdalshistorier och norska bilder
 1994 – Från krigiska adelsmän till malungsbor: en släktsammanställning från medeltid till nutid
 u.å. – En klang från Dalarne: komponerade, upptecknade, samlade av riksspelman Wille Toors
 u.å. – Natt vid Skvaltkvarn & Hin och Morakarlarna
 u.å. – Om Niccolo Paganini, Violinens Hexmästare, sammanställd av Wille Toors

Referenser

Noter

Externa länkar 
Sugarbeat It
Wille Toors myspace

Dalaspelmän
Personer från Malungs socken
Födda 1921
Avlidna 2008
Män
Svenska fiolspelmän
Vattmyren

Vattmyren ligger i Östhammars kommun, omkring fyra kilometer väster om Gimo. Idag bor det bara 3 familjer kvar. I Vattmyren finns även Gimos enda Fiddy-bana.

Orter i Östhammars kommun
Johan August Södergren

Johan August Södergren, född 1813, död 1891, var en svensk jurist. Södergren var  justitieombudsman 1857 samt justitieråd 1857-80. Södergren var kritisk mot representationsreformen och deltog aktivt i debatten.  Han sammanställde också en samling på nio band av såväl tryckta som otryckta alster av Hans Järta som förvaras på Kungliga biblioteket.

Noter

Födda 1813
Avlidna 1891
Justitieråd i Högsta domstolen (Sverige)
Män
Justitieombudsmän i Sverige
Old English Black

Old English Black var en hästras som existerade i England men som dog ut när den helt och hållet avlades upp i Shirehästen och Clydesdalehästen och helt ersattes av dessa raser. Trots namnet var svart inte ens en vanlig färg på Old English Black.

Historia 

År 1066 när Vilhelm Erövraren tog över tronen i England fördes mängder av hästar från Europa över Engelska kanalen och in i Storbritannien. Många av dessa europeiska hästar var tunga kallblodshästar som härstammade från den förhistoriska skogshästen. 

Dessa hästar korsades med de olika inhemska hästar som fanns där sedan tidigare. Efter många både lyckade och misslyckade experiment fick man fram en kraftig typ av häst som man helt enkelt kallade Old English Black Horse. Varför den fick namnet vet man inte men skrifter och konstföremål från denna tiden visade att de flesta hästar troligtvis var bruna. Även skimmel och fuxar existerade men svart var väldigt ovanligt. Troligtvis fick hästen namnet från Frieserhästen som var med i utvecklingen, då Frieserhästar alltid är svarta.  

Under 1500-talet försvann många av Old English Black genom inavel i det som skulle bli Shirehästen. Ännu senare under 1800-talet var rasen nästan helt utdöd när Clydesdalehästarna började växa i popularitet och Old English Black försvann helt då man inte hade någon nytta av rasen när man hade fått fram dessa två tunga kallblodshästar. Men både Shirehästen och Clydesdale anses ha många drag som påminner om Old English Black.

Egenskaper 
Old English Black var troligtvis en mycket tung typ av häst, troligtvis en kallblodshäst som hade många likheter med dagens Clydesdalehästar och Shirehästar. Beskrivningar av rasen hävdar att Old English Black snarare var bruna, eller eventuellt fuxar, och ibland skimmel, men väldigt sällan svarta, trots att namnet antyder detta. Old English Black-hästarna hade ofta stora vita tecken på benen och i ansiktet, liksom dagens Clydesdalehästar.

Källor 

Utdöda hästtyper
Glycorex Transplantation

Glycorex Transplantation AB är ett svenskt bioteknikföretag. Glycorex utvecklar och marknadsför produkter framför allt för att hindra att transplanterade organ stöts bort. Företagets produkt Glycosorb-ABO är ett kolhydratbaserat "filter" för blod. Det gör det möjligt att transplantera organ trots att givare och mottagare har olika blodgrupper, genom att mottagarens blod renas från de blodgruppspecifika antikropparna som kan ge problem. Andra produkter studeras, till exempel metoder för att ta fram blodplasma som kan ges till patienter oavsett vilken blodgrupp de har och metoder för att möjliggöra xenotransplantationer (från djur till människa). Företaget har sitt säte i Lund och är noterat på Nordic Growth Market sedan 2001.

Externa länkar 
 Glycorex hemsida
 BBC News-artikel om användningen av Glycosorb-ABO

Svenska bioteknikföretag
Företag listade på NGM Equity
Tor Bergeron

Tor Harald Percival Bergeron (uttalas [berscherå´ng]) född 15 augusti 1891 i Godstone, Storbritannien, död 13 juni 1977 i Uppsala domkyrkoförsamling, Uppsala, var en svensk meteorolog och professor vid Uppsala universitet 1947–1961. 

Bergeron avlade filosofie kandidatexamen i Stockholm 1916 och anställdes vid nuvarande SMHI 1919. Han  hade därefter flera meteorologiska anställningar i Sverige, Norge, England, Frankrike och Tyskland. Bergeron utbildades senare bland annat på den framstående meteorologiinstitutionen Det geofysiske institutt vid Universitetet i Bergen. Bergeron blev därmed en representant för den så kallade Bergenskolan inom meteorologin. Han avlade filosofie doktorsexamen i Oslo 1928 och arbetade från 1929 som meteorolog där.

Hans främsta forskning var om nederbörds fördelning och att moln kan innehålla såväl kylt vatten som iskristaller. Hans teorier om att kylt vatten kan falla såväl som snö eller kallt regn kallas för Bergeronprocessen. Han var även den som upptäckte ocklusionsfronten, det sista stadiet i tropiska cykloner.

Han har bland annat utgett Über die dreidimensional verknüpfende Wetteranalyse.

Bergeron invaldes 1947 som ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien. Han tilldelades Symons Gold Medal 1949 och Rossbypriset 1972. Tor Bergeron är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Referenser

Noter

Källor
 ''Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Se även
 Liljequist, Gosta H. “Tor Bergeron: A Biography.” Pure and Applied Geophysics 119  (1981): 409–442.

Svenska professorer i meteorologi
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Mottagare av Symons Gold Medal
Meteorologer under 1900-talet
Svenska forskare under 1900-talet
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1891
Avlidna 1977
Män
Svensk uppslagsbok
Nifelheim (musikgrupp)

Nifelheim är ett svenskt black metal-band bildat 1990 i Dals Långed.

Kärnan i bandet är de två tvillingbröderna Erik och Per Gustavsson (födda 1976), här under pseudonymerna Tyrant och Hellbutcher. Bröderna var under ett tag kända som "Bröderna Hårdrock" efter att ha figurerat i en livsstilsdokumentär på SVT. I samband med detta var de även med i reklamfilm för ett försäkringsbolag där de fick visa upp sin stora samling av Iron Maiden-memorabilia.

Musikaliskt sett är bandet Nifelheim inspirerat av tidig black metal, alltså perioden innan de norska banden började dominera scenen. Bröderna har bland annat nämnt de gamla svenska banden Treblinka och Bathory samt sydamerikansk och östeuropeisk 80-tals-black metal, exempelvis ungerska Tormentor, som stora inspirationskällor. Länge levde bandet upp till de norska idealen genom att inte turnera, men efter scendebuten (Headline debut) 2001 har bandet genomfört regelbundna spelningar på olika ställen.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
 Hellbutcher (Per "Pelle" Gustavsson) – sång (1990–)
 Tyrant (Erik Gustavsson) – basgitarr (1990–)
 Savage Aggressor (Felipe Plaza Kutzbach) – gitarr (2013–)
Genocidor (Tobias Gustafsson) - trummor (2017-)
 Blackosh (Petr Hošek) – gitarr (2019–)

Tidigare medlemmar
 Mäbe (Mattias Johansson) – trummor
 Demon – trummor (1991–1999)
 Morbid Slaughter – gitarr (1991–1993)
 Martin Axenrot – trummor (1999–2000)
 Peter Stjärnvind – trummor (2006–2013)
 Sebastian Ramstedt – sologitarr (2006–2013)
 Johan Borgebäck – rytmgitarr (2006–2013)
 Disintegrator	(Eric Ljung) – trummor (2013–?)
 Satamás (Tamás Buday) – gitarr (2013–2018)

Turnerande medlemmar
Jonas Blom – trummor (2007)
Tobias Cristiansson – basgitarr (2012)
Arthur Von Barbarian (Arthur Cláudio de Vasconcellos Rodrigues) – trummor (2019–)

Bidragande musiker (studio)
 Jon Nödtveidt – sologitarr (1994, 1997, 1998; död 2006)
 John Zwetsloot – gitarr (1994, 1998)
 Goat (Per Alexandersson) – sång (1996) 
 Vengance from Beyond (Sebastian Ramstedt) – sologitarr (2006)
 Apocalyptic Desolator (Johan Borgebäck) – rytmgitarr (2006)
 Insulter of Jesus Christ! (Peter Stjärnvind) – trummor (2006)
 Set Teitan (Davide Totaro) – bakgrundssång (2007)
 Frederick Mellander – basgitarr (2014)

Diskografi
Demo
 1993 – Unholy Death (kassett)

Studioalbum
 1994 – Nifelheim (LP/CD)
 1997 – Devil's Force (LP/CD)
 2000 – Servants of Darkness (LP/CD)
 2007 – Envoy of Lucifer (LP/CD)

EP
 2000 – Unholy Death (7" vinyl)
 2014 – Satanatas (12" vinyl)
 2019 – The Burning Warpath to Hell (7" vinyl)

Samlingsalbum
 2003 – MCMXC – MMIII (12" vinyl/kassett)

Annat
 1997 – Headbangers Against Disco Vol. 2 (delad 7" vinyl med Usurper och Unpure)
 2006 – Tribute to Slayer Magazine (delad 7" vinyl med Sadistik Exekution)
 2006 – Thunder Metal (delad 7" vinyl med Vulcano)

Källor
Nifelheim på Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives

Externa länkar

 Officiell webbplats

Svenska black metal-grupper
Musikgrupper med syskon
Musikgrupper bildade 1990
Karl Bergström

Karl Anton Edvard Bergström, född 30 januari 1888 i Ransäter, Värmlands län, död 26 december 1965 i Helsingborg, var en svensk journalist och politiker (socialdemokrat).

Biografi
Han blev fackförbundsordförande 20 år gammal för stålverksarbetarna vid Munkfors bruk (1908–1909), under storstrejken i Sverige 1909. Svartlistad efter storstrejken flyttade han till USA och återvände efter ett år, för studier på Brunnsviks folkhögskola 1910-1911, övertalad av partikollegor. 

Bergström arbetade som journalist i den socialdemokratiska pressen, bland annat i Jämtlands Folkblad 1911-1912 och Nya Norrland i Sollefteå 1914-1915 och som partiombudsman i Eskilstuna och Sörmland 1916-1918. Från 1919 arbetade han för Skånska Socialdemokraten och var dess chefredaktör från 1922. 

Han var kommunalpolitiker i Helsingborg och ledamot av riksdagens andra kammare 1925–1956, invald i Fyrstadskretsen. Han var aktiv mot nazism och kommunism som riksdagsman (statsutskottet) och chefredaktör i en evig polemik med Helsingborgs Dagblad.

Familj
Bergström var gift med Guðrún Guðmundsdóttir (1893–1988) från Island, syster till Lóa Guðmundsdóttir som var gift med Bergströms kollega Ivar Vennerström. Han representerade riksdagen vid Islands alltings tusenårsjubileum 1930. Einar Bergström är hans son och Viveka Bergström hans sondotter.

Bildgalleri

I litteraturen 
Bergström förekommer i Lars Lerins bok Axels rum (1989).

Anmärkningar

Källor 
 Tidens kalender 1941, almanack och uppslagsbok. Stockholm: Victor Pettersons bokindustri A.B., 1940, sid. 129.

Noter

Externa länkar 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna
Svenska socialdemokrater
Personer från Ransäters socken
Män
Födda 1888
Avlidna 1965