kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Thomas Pelham-Holles, 1:e hertig av Newcastle

Thomas Pelham-Holles, hertig av Newcastle-upon-Tyne och Newcastle-under-Lyne, född 21 juli 1693 i London, död 17 november 1768 i London, var en brittisk politiker, som var Storbritanniens premiärminister 1754–1756 samt 1757–1762.

Biografi 
Trogen släktens whigtraditioner verkade Pelham-Holles, som blivit en av Englands rikaste jorddrottar, för att befästa den hannoverska tronföljden. Han upphöjdes av Georg I 1714 till earl av Clare och 1715, som belöning för uppsättandet av trupper mot pretendenten, till hertig av Newcastle-upon-Tyne. Han bar förut (sedan 1712) titeln baron Pelham-Holles. 

Han inträdde 1724 i Walpoles ministär som statssekreterare och var länge endast ett redskap och ett eko åt Walpole, men började 1737 närma sig dennes motståndare. Sin statssekreterarplats behöll han även under Wilmington och under sin bror Henry Pelham, som 1743 blev förste skattkammarlord i den ministär, vars verklige chef först var lord Carteret, men som efter dennes undanträngande (november 1744) småningom alltmer kom att behärskas av bröderna Pelham.

Efter broderns död 1754 blev Pelham-Holles själv premiärminister. I november 1756 blev han dock tvungen att avgå under intrycket av allmänhetens harm över förlusten av Menorca till fransmännen. Han erhöll då titeln hertig av Newcastle-under-Lyme. Redan i juli 1757 blev han åter som förste skattkammarlord kabinettets nominelle chef (Pitt den äldre var den verklige), men i maj 1762 undanträngdes han av lord Bute. 

Han var sedermera lordsigillbevarare i Rockinghams kabinett (juli 1765-augusti. 1766) och ivrade därunder för upphävande av den för de nordamerikanska kolonisterna förhatliga stämpelskatten. Pelham-Holles förlöjligades ofta (av bland andra Horace Walpole) för sitt nervösa och viktiga sätt att uppträda; han var emellertid skicklig parlamentstaktiker och ytterst arbetsam som ämbetsman. 

Han var son till Thomas Pelham, lord Pelham, och systerson till John Holles, hertig av Newcastle-upon-Tyne, som vars adopterade arvtagare han 1711 till släktnamnet Pelham lade namnet Holles.

Pelham-Holles var 1:e hertig Newcastle-upon-Tyne, 1:e hertig av Newcastle-under-Lyne, 1:e earl av Clare, 2:e baron Pelham av Laughton, 1:e baron Pelham av Stanmer, 5:e baronet. Han dog barnlös, och den senare av hans båda hertigtitlar övergick jämte godsen till hans systerson, broderns måg, Henry Pelham-Clinton, 2:e hertig av Newcastle. Titeln baron Pelham av Stanmer och baronetvärdigheten övertogs av hans avlägsna släkting, Thomas Pelham, 1:e earl av Chichester. Övriga titlar slocknade vid Pelham-Holles död.

Källor

Noter

Externa länkar 

Storbritanniens premiärministrar
Brittiska hertigar

Lords Privy Seal
Ledamöter av Royal Society
Baronetvärdiga personer
Riddare av Strumpebandsorden
Brittiska politiker under 1700-talet
Politiker från London
Födda 1693
Avlidna 1768
Män
Ugglan
USA:s Grand Prix West 1978

USA:s Grand Prix West 1978 var det fjärde av 16 lopp ingående i formel 1-VM 1978.

Resultat
 Carlos Reutemann, Ferrari, 9 poäng
 Mario Andretti, Lotus-Ford, 6 
 Patrick Depailler, Tyrrell-Ford, 4
 Ronnie Peterson, Lotus-Ford, 3
 Jacques Laffite, Ligier-Matra, 2
 Riccardo Patrese, Arrows-Ford, 1
 Alan Jones, Williams-Ford
 Emerson Fittipaldi, Fittipaldi-Ford 
 Rolf Stommelen, Arrows-Ford
 Clay Regazzoni, Shadow-Ford 
 Jean-Pierre Jarier, ATS-Ford
 Patrick Tambay, McLaren-Ford (varv 74, olycka)

Förare som bröt loppet 
 Jody Scheckter, Wolf-Ford (varv 59, olycka) 
 Vittorio Brambilla, Surtees-Ford (50, transmission)
 Jean-Pierre Jabouille, Renault (43, turbo)
 Gilles Villeneuve, Ferrari (38, olycka) 
 Niki Lauda, Brabham-Alfa Romeo (27, tändning)
 Didier Pironi, Tyrrell-Ford (25, växellåda) 
 Arturo Merzario, Merzario-Ford (17, växellåda) 
 Jochen Mass, ATS-Ford (11, bromsar)
 John Watson, Brabham-Alfa Romeo (9, växellåda) 
 James Hunt, McLaren-Ford (5, olycka)

Förare som ej startade 
 Rupert Keegan, Surtees-Ford
 Hans-Joachim Stuck, Shadow-Ford

Förare som ej kvalificerade sig
 Brett Lunger, BS Fabrications (McLaren-Ford)
 Lamberto Leoni, Ensign-Ford

Förare som ej förkvalificerade sig
 Keke Rosberg, Theodore-Ford
 Hector Rebaque, Rebaque (Lotus-Ford) 
 Danny Ongais, Interscope Racing (Shadow-Ford)
 Derek Daly, Hesketh-Ford

Noteringar
 Derek Daly gjorde F1-debut.
 Alan Jones och Williams första snabbaste varv. 
 Däcktillverkaren Michelins första pole position.

VM-ställning

1978 i USA
USA:s Grand Prix West
Kolonisering av Europa

Artemisprojektet har designat en plan för att kolonisera Jupiters måne Europa. Forskare bor då i iglooer och borrar sig ner i Europas ismantel för att undersöka det möjliga underjordiska havet. Man har också diskuterat användandet av luftfickor för människor. Baserna på Europa kommer troligtvis att vara uppblåsbara. Utforskningen av Europas hav kan komma att ske med hjälp av ubåtar.

Det finns ett par relaterade svårigheter med att kolonisera Europa, ett betydande problem är den höga strålningen från Jupiters strålningsbälten, vilket är omkring 10 gånger kraftigare än jordens Van Allen-bälte. En människa skulle inte överleva nära Europas yta under en längre tid om man inte använder stora strålningsskydd. Kolonisatörer på Europa kommer antagligen att söka sig ner under ytan så snabbt som möjligt helst innan Europa passerar genom Jupiters magnetosfär.

Fiktion 
Möjligheterna till underjordiska hav och liv på Europa tas upp i Arthur C. Clarkes böcker (och filmatiseringar) om Rymdodysséerna.

Referenser 

Europa, Kolonisering av
Europa (måne)
Katiusja (sång)

Katiusja eller Katjusja (ryska: Катюша) är en sång skriven 1938 i Sovjetunionen i stil med en traditionell rysk folkvisa. Musiken komponerades av Matvej Blanter till text av Michail Isakovskij. 2018 släpptes en Ukrainsk remix av sången som blivit populär i Ukraina under den ryska invasionen.

Katiusja är den ryska diminutivformen av det kvinnliga förnamnet Ekaterina (Katarina) och motsvarar ungefär "Kajsa" eller "Kattis" på svenska. Under kriget på östfronten under andra världskriget fick ett sovjetiskt raketartillerisystem smeknamnet "Katiusja" efter sången. Melodin användes senare även till den populära italienska partisansången Fischia il vento.

Källor

Ryska sånger
Sånger 1938
Karl Johans torg, Stockholm

Karl Johans torg  var ett torg på den norra sidan av Slussen i centrala Stockholm, precis intill själva slussen och mellan de två lederna som tidigare gick mot Södermalm (Mälarrampen och Skeppsbron). Namnet antogs 1932 men syns redan på kartor från 1855. Namnet härrör från Karl XIV Johans staty som fanns på trappan mot torget. Platsen upphörde vid 2016 starten av ombyggnaden av Slussenområdet.

Historik
Efter att Nils Ericsons sluss hade invigds 1850 gestaltades Slussenområdet strikt symmetriskt med nya Ericsons sluss i norr och gamla Polhemsslussens kanal i syd, den senare kringbyggd av en basar kallad Fiskarhuset, ritat av arkitekt Per Axel Nyström. Däremellan anlades, närapå kvadratiskt, Karl Johans torg med den central placerade ryttarstatyn över Karl XIV Johan. Vägtrafiken leddes förbi längs östra och västra sidan på Östra Slussgatan respektive Vestra Slussgatan. Anläggningen begränsades i norr (på Gamla stans sida) av Slussplanen och i syd (på Södermalmssidan) av Nedre Slussgatan. Utanför Karl Johans torgets östra sida låg Fiskarehamnen med torgstånd för fiskhandel.

På Slussplans trappa ovanför torget stod Karl XIV Johans staty som avtäcktes 1854 och symboliserar kronprinsens intåg i Stockholm den 2 november 1810. Skulptör var Bengt Erland Fogelberg. Statyns placering var från början lite längre söderut på platsen för den nuvarande Karl Johansslussen. Platsen hade bestämts av Oscar I men Fogelberg gillade inte valet, han hade hellre sett statyn mera centralt placerad. I samband med Slussens ombyggnad 1931–1935 flyttades och vändes statyn så att fursten i stället red ut ur staden mot Södermalm. I samband med Slussens ombyggnad flyttades statyn till Slottsbacken, där den 2018 återinvigdes av kung Carl XVI Gustaf.

Källor

Externa länkar

Gator och torg i Gamla stan
Slussens historia
Karl XIV Johan
Mellersta Nordsjö

Mellersta Nordsjö (fi. Keski-Vuosaari) är ett delområde i stadsdelen Nordsjö i östra Helsingfors. Stadsdelen är också känd som Gamla Nordsjö (Vanha Vuosaari). 

Mellersta Nordsjö byggdes redan på 1960-talet i motsats till många andra delar av Nordsjö som byggts efter 1990-talet. I Mellersta Nordsjö finns "Nordsjö city" det vill säga största delen av servicen i Nordsjö är koncentrerad till Mellersta Nordsjö. Bland annat köpcentret Columbus, biblioteket och metrostationen finns i södra Mellersta Nordsjö.

Externa länkar
Statistisk information

Nordsjö
Svarta backen

Svarta backen (fi. Mustavuori) är en stadsdel utan invånare i Nordsjö distrikt i Helsingfors stad.

Svarta backen är en del av ett naturskyddsområde med samma namn som finns i gränszonen mellan kommunerna Helsingfors, Vanda och Sibbo. Naturskyddsområdet fortsätter i Östersundoms fågelvatten. Svarta backen hör till de mest betydande lundområdena i Huvudstadsregionen. Det finns också spår av befästningar och kullerstensgator från Första världskriget i Svarta backen. 

Nordsjö
Pancho Segura

Pancho Segura, fullständigt namn Francisco Olegario "Pancho" Segura, född 20 juni 1921 i Guayaquil, Ecuador, död 18 november 2017 i Carlsbad, Kalifornien, var en ecuadoriansk högerfattad professionell tennisspelare. 

Pancho Segura upptogs 1984 i International Tennis Hall of Fame.

Tenniskarriären
Pancho Segura vann vid 17 års ålder (1938) de nationella mästerskapen i sitt hemland och ett antal andra sydamerikanska titlar. Han utvecklade sedan sitt spel under sin tid som stipendiat vid University of Miami och rankades 1942 som nummer 4 i USA. Det andra världskriget hindrade honom från turnerande utanför USA under första halvan av 1940-talet. I USA vann han 1943–1945 15 av 30 turneringar (107 av 122 matcher).

Bland meriterna under amatörperioden kan nämnas segern i US Intercollegiate Championships 1943–1945 (rekord) och Amerikanska inomhusmästerskapen 1946. Segura vann aldrig någon av de fyra Grand Slam-turneringarna men spelade i sju semifinaler i Amerikanska mästerskapen innan han blev professionell spelare 1947.

Som proffs hamnade han till en början i skuggan av sina samtida kollegor Jack Kramer och Pancho Gonzales. Han turnerade sedan under 2 årtionden och blev en av de stora mästarna. Han vann US Pro tre år i rad, 1950 (finalseger över Frank Kovacs) och 1951-52, båda gångerna efter finalseger över Pancho Gonzales. Han var i final ytterligare 4 gånger, senast 1962. Han nådde också finalen i Wembley World Pro vid 4 tillfällen, men vann inte någon titel. 

Segura deltog i herrdubbeln i Wimbledonmästerskapen 1968 tillsammans med Alex Olmedo. I andra omgången vann paret den längsta dubbelmatchen som spelats i turneringen, hela 94 game i mötet mot Abe Segal och Gordon Forbes (32-30, 5-7, 6-4, 6-4).

Spelaren och personen 
Pancho Segura är mest bekant för sina oortodoxa grundslag. Sin mycket kraftfulla forehand slog han med dubbelfattning. Han var kortväxt och påtagligt hjulbent till följd av rakitis i barndomen. Detta påverkade dock inte hans tennisspel, han rörde sig utomordentligt snabbt på banan. Han var godmodig till naturen och alltid publikfavorit.

Efter avslutad tävlingskarriär blev han professionell tränare i södra Kalifornien. Han tränade bland andra Jimmy Connors.

Titlar i Professionella tennismästerskap
1950 : US Pro
1951 : US Pro
1952 : US Pro

Referenser 
 Martin Hedges, 1978. The Concise Dictionary of Tennis. Mayflower Books Inc.
 International Tennis Hall of Fame (biografi Pancho Segura)

Noter 

Ecuadorianska tennisspelare
Personer från Guayaquil
Födda 1921
Avlidna 2017
Män
Idrottare i Miami Hurricanes
Alumner från University of Miami
Karksi-Nuia

Karksi-Nuia är en gammal stad som ligger ca 15 mil söder om Tallinn i Karksi kommun, landskapet Viljandimaa, Estland. Staden hade 1 585 invånare i januari 2017 och den finns omnämnd redan från 1100-talet. 
Vid Karksi-Nuia låg det gamla Karkhus slott.

Vänorter 
 Leksand, Sverige

Källor

Externa länkar

 Officiell webbplats 

Orter i Viljandimaa
Städer i Estland
Historiska kommuner i Viljandimaa
The 5.6.7.8's

The 5.6.7.8's är ett japanskt rock'n'roll-band bestående av tre medlemmar. Deras musik påminner om amerikansk surfmusik och garagerock. Alla medlemmar är från Tokyo. Namnet på gruppen kommer av att de spelar rock från 1950-, 60-, 70- och 80-talen. De gör mycket amerikanska rock'n'roll-covers.

Karriär 
The 5.6.7.8's bildades 1986 av två systrar, Sachiko och Yoshiko "Ronnie" Fujiyama, som delade en passion för rock'n'roll. De började som en kvartett. Yoshiko sjöng och spelade gitarr, "Rico" var kompgitarrist, "Yoshie" spelade bas och Sachiko trummor. De har bytt medlemmar flera gånger, och bandet blev officiellt en trio 1992 innan sin Australien-turné. Nuvarande medlemmar är Yoshiko, Sachiko och Akiko Omo (bas). Från början hade bandet bara en sångare, men numera sjunger alla i bandet eftersom många av låtarna de spelar från början gjordes av sånggrupper. 

The flesta av The 5.6.7.8's låtar har engelska texter, men bandet är mest kända i Japan där de gjort oräkneliga framträdanden. De har även turnerat i USA och Kina.

I väst blev The 5.6.7.8's kända efter sitt framträdande i Quentin Tarantinos film Kill Bill som kom 2003. I filmen spelar de I Walk Like Jayne Mansfield, I'm Blue och Woo Hoo på en klubb i Tokyo. Deras låtar har också varit med i andra filmer och reklamfilmer.

Albumdiskografi 
 The 5.6.7.8's Can't Help It! (1993) 
 The 5.6.7.8's (1994) 
 Bomb The Twist (1996) 
 Pin Heel Stomp (1997) 
 Teenage Mojo Workout (2002) 
 Bomb The Rocks: Early Days Singles (2003) 
 Best Hits Of The 5.6.7.8's (2003)

Externa länkar 

 The 5.6.7.8's officiella hemsida

Japanska rockgrupper
Indierockgrupper
Surfgrupper
WP:Projekt Japan
CA Colón

Colón de Santa Fe, bildad 5 maj 1905, är en fotbollsklubb från Santa Fé i Argentina. De spelar i Primera división och har rött och svart som färger. De kallas för "Sabaleros" vilket bokstavligt översatt blir "De som äter sábalos" ("sábalo" är en sort fisk, vanlig i den regionen).
Colón de Santa Fe är den största klubben i Santa Fé, och den tredje största i provinsen med samma namn. I hela den argentinska republiken ligger de på 8:de plats i antal höjare.

Att de har samma färger som klubben Newell's Old Boys var en tillfällighet. När bägge lagen upptäckte att de använde samma färger bestämde de sig för att tävla om dem, den som vann matchen mellan dem skulle få behålla färgerna. Den andra klubben skulle få byta färger.
Matchen spelades och Colón de Santa Fé vann. Ändå ändrade Newell's Old Boys inte sina färger utan enbart bytte plats på dem. Först svart och sedan rött.

Externa länkar

Officiell webbplats 

Fotbollsklubbar i Argentina
Sportklubbar bildade 1905
Edeby

Edeby kan syfta på:

Stockholms län 
 Edeby, Lovö – en tidigare småort i Lovö socken, Ekerö kommun
 Edeby gård − en av Lovögårdarna på Lovön, Ekerö kommun
 Skå-Edeby (ort) – en småort i Ekerö kommun
 Skå-Edeby (gods) – herrgård i Skå socken, Ekerö kommun
 Edeby, Norrtälje kommun – en bebyggelse på västra Väddö
 Edeby, Salems socken − numera försvunnen gård i Salems kommun
 Edeby säteri – herrgård i Hölö socken i Södertälje kommun
 Edeby marmorbrott – ett företag som bröt och bearbetade marmor i Hölö socken, Södertälje kommun

Södermanlands län 
 Edeby, Eskilstuna kommun – by i Jäders socken
 Edeby, Katrineholms kommun – herrgård i Björkviks socken
 Edeby, Ripsa – herrgård i Ripsa socken i Nyköpings kommun
 Edeby, Ludgo – bebyggelse och trakt i Ludgo socken i Nyköpings kommun
 Edeby, Aspö – herrgård i Aspö socken i Strängnäs kommun
 Edeby, Fogdön – herrgård i Helgarö socken i Strängnäs kommun
 Edeby, Toresund – by i Toresunds socken i Strängnäs kommun

Uppsala län 
 Edeby, Enköpings kommun – by i Torsvi socken
 Edeby, Knivsta – by i Knivsta kommun
 Edeby, Almunge – bebyggelse och trakt i Almunge socken i Uppsala kommun
 Edeby, Danmark – en by i Danmarks socken i Uppsala kommun
 Edeby, Näs – bebyggelse och trakt i Uppsala-Näs socken
 Edeby, Rasbokil – herrgård i Rasbokils socken i Uppsala kommun

Värmlands län 
Edeby, Forshaga kommun - by i Forshaga kommun
Edeby (naturreservat)
Steve Backley

Stephen James Backley OBE, född 12 februari 1969 i Sidcup, London, är en brittisk före detta friidrottare som tävlade i spjutkastning mellan 1988 och 2004.

Backleys genombrott kom när han 1988 blev silvermedaljör vid VM för juniorer. 1990 vann han guld vid både EM och vid Samväldesspelen. Han var även i final vid Olympiska sommarspelen 1992 i Barcelona där han slutade på en tredje plats med ett kast på 83,38. 

Under 1994 försvarade han sina guld både vid EM och vid Samväldesspelen. Han deltog vid VM i Göteborg 1995 där han slutade tvåa efter Jan Železný, med ett längsta kast på 86,30. Samma sak hände vid Olympiska sommarspelen 1996 där Železný vann med sju decimeter förre Backley. 

Vid VM 1997 slutade Backley åter tvåa men denna gång var det sydafrikanen Marius Corbett som slutade som segrare. Corbett vann även guld vid Samväldesspelen 1998 förre Backley. Däremot vann Backley sitt tredje raka EM-guld vid EM i Budapest. 

VM 1999 blev en besvikelse då han slutade först på en åttonde plats efter ett längsta kast på 83,84. Bättre gick det vid Olympiska sommarspelen 2000 där han blev silvermedaljör med ett kast på 89,85. Den enda som kunde besegra honom var Železný som kastade ett nytt olympiskt rekord då han nådde 90,17.

Vid EM 2002 så vann han sitt fjärde raka EM-guld samma år vann han även sitt tredje guld vid samväldesspelen. 

Backleys sista mästerskap blev Olympiska sommarspelen 2004 där hans 84,13 räckte till en fjärde plats. Han var bara sju decimeter från Sergej Makarov på bronsplatsen.

Världsrekord 

Backley kastade den 2 juli 1990 i Stockholm 89,58 vilket var 48 centimeter längre än Patrik Bodéns världsrekord. Han förbättrade den 25 januari 1992 i Auckland sitt eget världsrekord när han kastade 91,46 och blev därmed först över 90 meter med det nya spjutet. Rekordet stod sig till Železný i april 1993 kastade 95,54.

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Brittiska spjutkastare
Engelska friidrottare
Världsrekordhållare i spjutkastning
Olympiska silvermedaljörer 1996
Olympiska silvermedaljörer 2000
Olympiska bronsmedaljörer 1992
Brittiska olympiska silvermedaljörer
Brittiska olympiska bronsmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från Storbritannien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Storbritannien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Storbritannien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Storbritannien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Män
Födda 1969
Levande personer
Idrottare från London
Europamästare i spjutkastning
Portugisisk gitarr

Portugisisk gitarr är en variant av akustisk gitarr med vissa drag av mandolin. Instrumentet används främst i folkmusikstilen fado och instrumentets dubblerade metallsträngar ger en karakteristisk metallisk klang.

Externa länkar
 Terreiro do Fado
 Humberto Vicente
 Portugisisk gitarr @ Verdes Anos (en)
 Utseende och stämning

Stränginstrument
Johan Edlund

Johan Olof Edlund, född 12 december 1970, är en svensk idrottslig journalist, anställd av TV4. Edlund kommenterar främst travsport och friidrott för TV4-Gruppen, och började som referent på Umåkers travbana i 1990-talets början. Utöver dessa sporter har Edlund kommenterat ishockey och fotboll.

Edlund kommenterade skidskyttetävlingarna i TV4 tillsammans med David Ekholm 2011–2012.

Privatliv 
Han har en son, född 2005, med tidigare flickvännen Jessica Almenäs.

Han är sedan 2013 tillsammans med Sofia Geite och har två barn med henne.

Referenser 

Svenska sportkommentatorer
Svenska TV-programledare
Män
Födda 1970
Levande personer
Möte i natten

Möte i natten är en svensk dramafilm från 1946 i regi av Hasse Ekman. I huvudrollerna ses Hasse Ekman och Eva Dahlbeck.

Handling 
Journalisten Åke Bergström skriver en kritisk artikel om kriminalvården i Sverige. Tidningens chefredaktör håller inte med och plockar bort artikeln. Åke kommer då på att han skall låtsas mörda en vän för att få kunskap om livet innanför fängelsets murar.

Om filmen 
Möte i natten hade premiär den 30 september 1946 på biograf Saga vid Kungsgatan i Stockholm. Filmen har visats i SVT, bland annat 1985, 1992, 1995, 1998, i februari 2021 och i april 2023.

Rollista i urval 

Hasse Ekman – Åke Bergström
Eva Dahlbeck – Marit Rylander
Ulf Palme – Sune Berger
Tord Bernheim – Svarten
Peter Lindgren – Filarn
Hugo Björne – direktör Rylander
Elsa Widborg – Argonda
Eivor Landström – Sonja
Karin Alexandersson – Lovisa
Sigge Fürst – Spacklarn
Gösta Cederlund – Holmstedt, chefredaktör
Carl Reinholdz – Lången
Wiktor "Kulörten" Andersson – Darris
Josua Bengtson – Eskil
Charlie Almlöf – man på Gröna Lund
Artur Rolén – Karlsson, fångvaktare
Tord Stål – Karl-Axel, redaktör
Åke Engfeldt – telegrafarbetare
Arne Lindblad – hovmästare
Sten Hedlund – detektiv

DVD 
Filmen gavs ut på DVD 2017.

Källor

Externa länkar 
 
 

Svenska filmer 1946
Svenska dramafilmer
Svenska thrillerfilmer
Filmer i regi av Hasse Ekman
Svenskspråkiga filmer
Filmmanus av Hasse Ekman
Kevin Garnett

Kevin Maurice Garnett, född 19 maj 1976 i Greenville i South Carolina, är en amerikansk före detta professionell basketspelare. Kevin Garnett spelade sist i Minnesota Timberwolves efter att tidigare tillbringat tolv år i Minnesota Timberwolves, därefter sex år i Boston Celtics och två år i Brooklyn Nets i NBA. Han är känd som en av de mest mångsidiga spelarna i NBA:s historia och en av de bästa försvarsspelarna som någonsin spelat i NBA.

Basketkarriär 
Kevin Garnett var under sin high school-karriär en framträdande spelare och snittade 25.2 poäng (66.8 FG%), 17.9 returer, 6.7 assister och 6.5 blockar per match under sin high school-karriär. Han gjorde under denna period sammanlagt 2533 poäng, 1807 returer och 739 blockar. På grund av hans dominanta spel i high school valde Garnett att skippa college och gå direkt till NBA och blev därmed den första spelare att göra detta på 20 år. Han draftades 1995 års första runda, som det 5:e valet av Minnesota Timberwolves.

Under sina tolv säsonger i Minnesota Timberwolves lyckades Garnett leda laget till slutspelet åtta säsonger i följd och blev utnämnd till en all-star tio gånger. 2003-2004 säsongen var den mest framgångsrika i Timberwolves historia, då Garnett ledde laget till western conference finalen och blev utsedd till NBA:s mest värdefulla spelare. Han är än idag den spelare som gjort flest poäng, returer, assister, steals and blockar för Minnesota Timberwolves.

Efter Minnesota Timberwolves missade slutspelet för tredje året i följd blev han 2007 bortbytt till Boston Celtics. Väl i Celtics blev det succé direkt och Garnett ledde laget till deras första NBA-titel sedan 1986. Han blev utsedd till ligans bästa defensiva spelare och var den största anledningen till att Celtics det året lyckades vinna 42 fler matcher än säsongen innan, vilket är ett NBA-rekord. År 2010 nådde Garnett finalen igen men förlorade där i den sjunde och avgörande matchen mot Lakers. 

Efter sex säsonger i Boston Celtics så valde organisationen att satsa ungt och "bygga om" vilket ledde till att Garnett byttes till Brooklyn Nets år 2013. 

I september 2016 meddelade Garnett officiellt att han avslutar sin karriär.

Meriter

NBA-mästare: 2008
NBA:s mest värdefulla spelare: 2004
Årets defensiva spelare i NBA: 2008
Olympisk guldmedalj: 2000
Allstar matchens MVP: 2003
Allstar: 15 gånger (1997, 1998, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2013)
 All-NBA team: 9 st
 All-Defensive team: 12 st

Referenser

Noter

Externa länkar 

Amerikanska basketspelare
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Födda 1976
Män
Spelare i Minnesota Timberwolves
Spelare i Boston Celtics
Levande personer
Olympiska guldmedaljörer 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från USA
Tävlande i basket vid olympiska sommarspelen 2000
Personer från Greenville, South Carolina
Spelare i Brooklyn Nets