kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pastoralexamen

Pastoralexamen var den prövning inför vederbörande domkapitel, vilken svenska präster intill 1884 var underkastade som villkor för ansökningsrätt och befordran till pastorat och vissa andra prästerliga beställningar. I Finland är det en ännu gällande examen, som är krav för behörighet att söka ordinarie prästtjänst.

Tillkomst
Denna examen uppkom under Karl XI:s regeringstid och är ett uttryck för denne konungs ivriga strävan att bland prästerskapet upprätthålla bokliga studier. Vid 1600-talets slut hade nämligen klagomål anförts däröver, att prästerna efter sacerdotalexamen
och ordination "lade boken afsides och icke vidare förkofrade sig uti lärdom och andra uppbyggliga gåfvor". Man kunde inte längre på effektivt sätt upprätthålla seden att vid prästmötena förhöra det yngre prästerskapet. Examenskravet infördes för fältpräster 1681, för kyrkoherdar i regala pastorat 1693, och för alla rikets pastorat 1748.

Sverige

Examensfordringar
Denna pastoralexamen, som (enligt kungligt cirkulär 26 januari 1856) avlades i exegetisk, historisk, systematisk och praktisk teologi samt kyrkolagfarenhet och föregicks av ett disputationsprov med teser, var av behovet påkallad, så länge någon prästerlig yrkesexamen vid universitetet ännu inte var i lag föreskriven och domkapitlens fordringar för inträde i kyrkans tjänst ännu var skäligen låga.

Avskaffande
Medan emellertid genom kungligt brev 12 mars 1831 stadgats, att dimissionsexamen skulle avläggas vid akademin som nödvändig betingelse för ordination, och sedan examensfordringarna vid universitetet under kommande årtionden blivit ytterligare skärpta (särskilt genom kungligt brev av 26 januari 1877, som föreskrev, att ingen efter 15 september 1879 fick skrivas in i teologisk fakultet, utan att först ha avlagt teologisk-filosofisk examen eller filosofie kandidatexamen), ansåg man pastoralprov vara överflödiga. 

På hemställan av 1883 års kyrkomöte förordnade därför Kungl. Maj:t den 18 april 1884, att den gamla pastoralexamen som villkor för behörighet till vissa prästerliga beställningar skulle avskaffas, men att tillåtelse skulle lämnas präst, vilken sådant önskar, att, till styrkande av sin förkovran i teologiska studier, inför vederbörande domkapitel offentligen försvara en av honom författad teologisk avhandling samt däröver erhålla domkapitlets vitsord.

Finland
Den finländska pastoralexamen är ett arv från den svenska tiden. Efter landets avskiljande från Sverige kvarlevde examen. Enligt nya bestämmelser från 1851 inleddes examinationen med ett skriftligt prov på svenska och ett på finska. Därefter följde predikoprov på bägge språken under högmässa. Sedan språkfärdigheterna fastställts följde en offentlig disputation och en upp till fyra timmar lång muntlig tentamen inför domkapitlet. 

Idag kan pastoralexamen avläggas av präst efter avklarad introduktionsutbildning och minst två års tjänstgöring som präst. Högre pastoralexamen, som bland annat innefattar en teologisk avhandling, krävs av sökande till tjänst som domprost med mera.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 Förvaltningshistorisk ordbok: pastoralexamen 

Svenska kyrkan
Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland
George Farquhar

George Farquhar, född omkring 1678, död den 29 april 1707, var en engelsk lustspelsförfattare.

Farquhar studerade först i Dublin, uppträdde därefter som skådespelare, men då han råkade svårt såra en kamrat, begav han sig till London och levde av dramatiskt författarskap. Åtskilliga år var han även officer i ett irländskt regemente, men tvangs slutligen av sin fattigdom att sälja sin plats. 

År 1698 debuterade han med komedin Love and a bottle, hade framgång och blev snart en av samtidens mest omtyckta lustspelsförfattare. Hans stycken utmärker sig genom sin livliga sedeskildring och kvicka dialog. 

Av hans åtta lustspel anses de bästa vara The recruiting officer (1706) och framför allt The beaux stratagem (1707). Leigh Hunt utgav "Dramatic works of Wycherley, Congreve, Vanbrugh and Farquhar" (1840, flera upplagor).

Källor

Noter

Engelska dramatiker
Engelskspråkiga dramatiker
Dramatiker under 1700-talet
Brittiska författare under 1700-talet
Födda 1678
Avlidna 1707
Män
Ugglan
Wilhelm Lübke

Wilhelm Lübke, född den 17 januari 1826 i Dortmund, död den 5 april 1893 i Karlsruhe, var en tysk konsthistoriker.

Biografi
Lübke blev 1857 lärare i arkitekturens historia vid Berlins arkitektskola, 1861 professor i konsthistoria vid Polyteknikum i Zürich, 1866 vid Polyteknikum och konstskolan i Stuttgart och 1885 vid Karlsruhes tekniska högskola. Han var också föreståndare för storhertigliga målnings- och skulpturgalleriet i sistnämnda stad. Lübkes staty restes 1905 i Karlsruhe.

Lübkes skrifter vann anseende genom innehållets grundlighet samt den säkra, klara uppställningen. Här kan nämnas Geschichte der Architektur (1855, flera upplagor; "Arkitekturens historia", 1871), Grundriss der Kunstgeschichte (1860, 12:e upplagan, bearbetad av Semrau och Haack, 1899-1905; "De bildande konsternas historia", 1872) och Geschichte der Plastik (1863). 

Därtill kom Geschichte der Renaissance in Frankreich (1868; 2:a tillökade upplagan 1885), Geschichte der Renaissance in Deutschland (1873; 2:a upplagan 1881-82), vilka två sistnämnda arbeten bildade 5:e bandet av Kuglers "Geschichte der Baukunst", Geschichte der italienischen Malerei vom 4. bis ins 16. Jahrhundert (1878-79), Rafaels Leben und Werke (1882), Bunte Blätter aus Schwaben (1885), Geschichte der deutschen kunst (1888) och Lebenserinnerungen (1891). År 1895 utgavs Lübkes brev till Hermann Kestner 1846-59.

Källor 
 

Tyska konsthistoriker
Tyska professorer
Alumner från Bonns universitet
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Personer verksamma vid ETH Zürich
Personer verksamma vid Stuttgarts universitet
Personer verksamma vid Karlsruher Institut für Technologie
Personer i Tyskland under 1800-talet
Personer från Dortmund
Födda 1826
Avlidna 1893
Män
Carl Vilhelm Modée

Carl Wilhelm Modée,  född 31 mars 1735 troligen i Stockholm, död 12 oktober 1798 i Hasslöv, Hallands län, var en svensk sjömilitär och ämbetsman.

Modée blev överståthållare i Stockholm 29 september 1792 och amiral och överkommendant i Karlskrona 23 december 1793.

Utmärkelser

Källor

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska militärer under 1700-talet
Svenska amiraler
Överståthållare
Riddare med stora korset av Svärdsorden
Födda 1735
Avlidna 1798
Män
Ämbetsmän från Stockholm
Militärer från Stockholm

Deltagare i slaget vid Hogland
Stålpendeln

Stålpendeln kallas den godstrafik med stålämnen som bedrivs på sträckorna Luleå-Borlänge och Borlänge-Oxelösund för SSAB. Årstonnaget var beräknat år 2018 till ca 3 miljoner ton. Trafiken körs i regel tre gånger om dagen av det statligt ägda järnvägsbolaget Green Cargo, som har kontrakt med SSAB för trafiken fram till år 2025. Dragkraften är vanligtvis loktypen Mb, men loktyperna Re, Rc och Rd2 används emellanåt. Tidigare har även stålpendeln dragits av 3 st Rc4-lok.

År 2008 skrev Green Cargo ett tioårsvatal med SSAB gällande stålpendeln och i samband med det köptes 16 lok av typen Re av Green Cargo för trafiken, som levererades och sattes i trafik 2010.  Samma sak inträffade år 2018 när det nuvarande femårsavtalet skrevs på, och då köptes istället 16 st lok av typen Transmontana från den rumänska tillverkaren Softronic. Loket fick senare littera Mb.

Samarbete
Under hösten 2017 genomförde Ica en pilotstudie där företaget skickade en del av sina transporter från Borlänge norrut med stålpendeln, istället för med lastbil. På grund av en mycket kall vinter det året kunde flera av transporterna inte genomföras som planerat, och Ica avböjde vidare samarbete efter pilotstudien med motiveringen att transporterna inte var tillräckligt tillförlitliga, flexibla och hade för långa ledtider. Under 2021 hade dock Ica återigen fått upp ögonen för stålpendeln som transportmedel, och började använda stålpendeln för sina livsmedelstransporter i större skala, vilket ersatte sex lastbilar per vecka som annars skulle kört sträckan.

Även företagen LKAB och Scania använder sig av stålpendeln för sina transporter sedan 2016.

Referenser

Järnväg i Sverige
Godstransport
Ferdinand Raimund

Ferdinand Raimund, egentligen Ferdinand Jakob Raimann, född den 1 juni 1790 i Wien, död den 5 september 1836 i Pottenstein (efter ett självmordsförsök), var en österrikisk skådespelare och författare av folkdramer.

Raimund var i sockerbagarlära, tills han 1808 av sin teaterhåg drevs att rymma. Han spelade först vid smärre trupper, tillhörde 1817-30 Leopoldstadt-teatern i Wien och utmärkte sig genom en ypperlig karakteriseringsförmåga i lokalkomiska roller. År 1823 började han skriva feerilustspel, vilka gjorde honom högeligen folkkär. Han anträdde 1830 en följd gästspelsresor i Tyskland. 

Raimunds bästa pjäser är Der Diamant des Geisterkönigs (1824), Der Bauer als Millionär (1826), Der Alpenkönig und der Menschenfeind (1828) och Der Verschwender (1833; "Slösaren", 1846). Folkdramatiken, som i det övriga Tyskland längesedan tillintetgjorts av konstdiktningen, levde med friskt liv kvar i Österrike. 

Raimund införlivade sig med detta folkdramas bästa element och vidarebildade dem med sin naiva skaldeförmåga, vanligen utan all främmande eller lärd inblandning. Hans skådespel är på en gång rörande och muntrande. Han vet att helgjutet sammansmälta en fantastisk-allegorisk fevärld med en frisk verklighetsskildring och däröver kasta belysningen av en halvt vemodig levnadsfilosofi. 

Hans visor blev folkvisor, hans infall stående kvickheter i Wien. Ett minnesmärke (av Vogl) restes honom 1898 i Wien. Hans brev till Antonie Wagner trycktes 1894 i band 4 av "Jahrbuch der Grillparzer-Gesellschaft". Hans Sämmtliche Werke utgavs 1837 (flera upplagor), på nytt av Glossy och Sauer 1880-81 (3:e upplagan 1903) och av Castle 1903.

Källor

Noter 

Österrikiska dramatiker
Tyskspråkiga dramatiker
Österrikiska skådespelare under 1800-talet
Födda 1790
Avlidna 1836
Män
Ugglan
Författare som begått självmord
Författare från Wien
Skådespelare från Wien
Rock-Ola

Rock-Ola Manufacturing Corporation (kort Rock-Ola) grundades 1927 i Chicago, USA av David Cullen Rockola (1897-1993). 1935 blev Rock-Ola vid sidan om Wurlitzer (The Rudolph Wurlitzer Company, grundat av tysken Rudolph Wurlitzer) och Seeburg (Seeburg Corporation, grundat av svensken Justus Sjöberg) en av världens stora producenter av jukeboxar.

Historik
David C. Rockola föddes 1897 i Kanada. Som ung pojke arbetade han som mekaniker i en butik där han reparerade myntstyrda maskiner av alla slag. Under 1927 startade han sitt eget företag för tillverkning av vågar och myntautomater i Chicago. Eftersom hans efternamn ofta blev fel uttalat satte han ett bindestreck mellan "Rock" och "ola": Rock-Ola och så fick även hans firma heta.

På 1930-talet började Rock-Ola att tillverka flipperspel. Eftersom efterfrågan på myntstyrda fonografer ökade gav sig Rockola in i den branschen. Han köpte ett patent, som han omarbetade och började från 1935 att tillverka jukeboxar i stor skala.

Jukeboxen

Den redan etablerade jukeboxtillverkaren Wurlitzer upplevde Rock-Ola som ett enormt hot mot sin egen verksamhet. Övertalningsförsök att det inte fanns plats i branschen för ytterligare en tillverkare och stämningar för patentintrång hjälpte inte. Rock-Ola vann i rätten och fortsatte med produktionen. 1939 införde han en rad mycket framgångsrika jukeboxar under namnet “Lyx Light-Up”.

Under andra världskriget upphörde tillverkningen av jukeboxar nästan helt och Rock-Ola arbetade istället med musiköverföringar via telefonlinjer, där firman blev mycket framgångsrik.

1950- och 1960-talen var jukeboxarnas blomstringstid. Nu spelades de mindre och lättare 45-singlarna istället för 78-varvare. I en jukebox från 1960-talet kunde det rymmas upp till 50 skivor, med totalt 100 låtar, som så småningom även avspelades i stereoljud. Seeburg hade till och med en box med 100 skivor och 200 titlar. Det sägs att David C. Rockola genom sitt firmanamn inspirerade tillkomsten av begreppet Rock & roll. Säkert är dock att Rock-Olas jukeboxar förknippas intimt med rock'n'roll-eran.

På 1970-talet sjönk efterfrågan på jukeboxar kraftigt och produktionen upphörde nästan. Under tidigt 1990-tal såldes företaget till Antique Apparatus Co. i Torrance, Kalifornien, som övertog firmanamnet Rock-Ola. Idag (2010) är Rock-Ola en av USA:s stora kvarvarande tillverkare av jukeboxar såväl för kommersiellt som för hemmabruk.  Dagens boxar bestyckas med CD-skivor och styrs istället för tryckknappar med pekskärm. Sedan 2006 tillverkar Rock-Ola även en nostalgiserie under namnet Nostalgic Music Centers.

Bilder
Innandömet av en Rock-Ola modell 404 "Capri II" från 1960-talet med 50 singelskivor (100 låtar):

Se även
 Wurlitzer 
 Seeburg

Referenser

Externa länkar

 Rock-Ola officiella webbsida

Företag bildade 1927
Ljudteknik
Musikspelare
Exsudat

Exsudat, eller sårvätska, är en ödemisk vätska med hög proteinhalt som innehåller inflammatoriska celler och ofta kan ses tidigt vid akut inflammation.

Exsudaten kan delas in i fyra olika klasser:

 Serös. Gul eller gulaktig vätska, till exempel lättflytande snor vid förkylning.
 Seroangiunös. Serös vätska innehållande erytrocyter, vilket ger den en mer röd ton.
 Fibrinös. Innehåller fibrin, vilket tyder på en aktivering av koagulationssystemet.
 Purulent. Varfylld, som innehåller stora mängder döda celler, framförallt neutrofiler.

Se även 
 Transsudat

Kroppsvätskor
Ödem
Studentbladet

Studentbladet (STBL) är en svenskspråkig studenttidning i Finland, som ges ut av Svenska Studerandes Intresseförening (SSI). Tidningen har sitt huvudsäte i Helsingfors och den utkommer sedan början av 2017 främst som webbtidning. Den nedlagda papperstidningen hade en upplaga på 12 000-14 000 exemplar, beroende på nummer. I dag utkommer Studentbladet en till två gånger om året i form av ett magasin, men under nio månader om året publiceras artiklar varje vecka på stbl.fi.  

Målgruppen är de finlandssvenska högskolestuderandena vid SSI:s medlemskorporationer, och tidningen är också det enda som förenar så gott som alla svenskspråkiga studerande i Finland. Vissa av papperstidningens nummer skickades också ut till de finlandssvenska abiturienterna.  Studentbladet är och har alltid varit partipolitiskt obunden.

Vid redaktionen i Helsingfors jobbar två personer. Tidningen anlitar också årligen tiotals frilansare. Medan tidningen fortfarande utkom som papperstidning trycktes den hos KSF Medias tryckeri i Vanda.

Chefredaktör 
Chefredaktör är från och med augusti 2021, Ida Rislakki.

Historik 
Studentbladet gavs ut första gången den 15 december 1911 och är därmed Nordens äldsta studenttidning.. Det första numret var ett provnummer som utgavs under ledning av Artur Eklund, kurator vid Vasa nation. År 1951 slogs Studentbladet ihop med Åbo Akademis Studentkårs organ Den aboensiske forskaren Tidningen gick i detta skede under namnet Studentbladet - Den aboensiske forskaren, eller Studentbladet-Daf. År 1965 ändrade tidningen format och blev en tabloid.

Många välkända finlandssvenskar har genom åren verkat som chefredaktörer på tidningen, bland annat minister Pär Stenbäck och EU-parlamentariker Carl Haglund. År 1988 tilldelades Studentbladet Topeliuspriset av Finlands svenska publicistförbund.

Den tryckta tidningen utkom fram till 2011 varannan vecka, då den ändrade profil och blev ett månadsmagasin. Efter årsskiftet 2016/2017 utkommer det endast ett till två nummer per år.

Källor 
Webbkällor
 Studentbladets webbplats   Läst 27 januari 2017.
 Studentbladets tidningsarkiv – www.issuu.com  Läst 27 januari 2017.
Noter

Finländska tidskrifter
Svenskspråkiga tidskrifter
Finlandssvenska tidningar
Tidskrifter startade 1911
Media i Helsingfors
Daniel Edelcreutz

Daniel Edelcreutz, före adlandet 1808 Ahlberg, född 15 juni 1761 i Åby församling i Kalmar län, död 6 oktober 1828 i Klara församling i Stockholm, var en svensk friherre och ämbetsman.

Biografi
Edelcreutz var son till prosten Georg Ahlberg och Brita Lindevall samt dotterson till provinsialläkaren i Blekinge Daniel Lindevall. Han gifte sig med Jacobina Elisabeth Petersson, död 1813, som var dotter till grosshandlaren i Göteborg Peter Pettersson och Charlotta Hoving.

Edelcreutz blev auskultant i Svea hovrätt 17 maj 1781 och vid Stockholms rådhus- och kämnärsrätter 22 januari 1783. Han blev extra notarie vid Norrmalms västra kämnärsrätt 10 oktober 1783 och auskultant i överståthållarämbetet för polisärenden 14 januari 1786, vice notarie i rådhusrätten 22 november samma år och konstituerad överauditör och justitiarie vid generalkrigsrätten under fälttåget i Finland 5 juni 1788. Den 5 juni 1788 blev han häradshövding i Bjäre, Norra och Södra Åsbo häraders domsaga i Skåne och var vice sekreterare i bondeståndet vid riksdagen 1792. Han var ledamot av ståndets kanslidirektion 1792–1794 och var adjungerad ledamot av Göta hovrätt för tre månader 1 juli 1795. Han blev advokatfiskal i Svea hovrätt 30 april 1799 och lagman och tillförordnad polismästare i Stockholm 15 januari 1800, tillförordnad underståthållare 7 september 1802. Han utnämndes till landshövding i Stockholms län 20 december 1810 och tillförordnad överståthållare i Stockholm 15 december 1818.

Han blev ledamot av Patriotiska sällskapet 26 februari 1803, ledamot av kungliga passkommittén 3 november 1807, ledamot av krigskommittén 22 april 1808 och var fullmäktig i tullarrendesocieteten mellan 30 mars 1809 och 1814.

Edelcreutz blev riddare av Nordstjärneorden 1 mars 1805 och kommendör av samma orden 11 maj 1818. Han adlades 24 januari 1808 under namnet Edelcreutz, introducerades på nummer 2191 och upphöjdes till friherre 27 februari 1816 på nummer 361. Yngste sonen Johan Daniel slöt ätten 1874.

Källor

 Svenskt biografiskt lexikon https://sok.riksarkivet.se/sbl/Presentation.aspx?id=16591

Män
Födda 1761
Avlidna 1828
Överståthållare
Svenskt adlade
Personer under gustavianska tiden
Overbeck

Overbeck är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

 Carla Overbeck
 Christian Adolph Overbeck
 Franz Overbeck
 Friedrich Overbeck
 Fritz Overbeck, konstnär
 Johannes Overbeck

Lågtyska efternamn
Tyska efternamn
Fiesole (efternamn)

Fiesole är ett efternamn:

Personer med namnet
 Andrea da Fiesole
 Giovanni da Fiesole
 Mino da Fiesole
 Silvio da Fiesole
Henry – en massmördare

Henry – en massmördare (originaltitel: Henry: Portrait of a Serial Killer) är en amerikansk biografisk film från 1986 i regi av John McNaughton, som är baserad på den verklige seriemördaren Henry Lee Lucas. Filmen hade amerikansk biopremiär först 1990, samt svensk premiär 1992.

Handling 
Henry har precis släppts ut från fängelset. Han flyttar in hos sin kompis Otis och dennes syster Becky. På ytan är Henry och Otis två helt vanliga kompisar som gillar att dricka öl och titta på TV tillsammans.

Bakom fasaden döljer sig dock två psykopatiska seriemördare.

Om filmen 
Det är en lågbudgetfilm som kostade 111 000 amerikanska dollar att göra, men trots det innehåller filmen väldigt mycket naket våld och är en väldigt realistisk film.

Faktafel 
Henry och Otis är baserade på det verkliga seriemördarparet Henry Lee Lucas och Ottis Toole. I filmproduktionen stavas dock Ottis Tooles förnamn endast med ett t: Otis.

I en scen i filmen så dödar Henry Otis, men detta finns det dock ingen sanning i gällande det verkliga seriemördarparet. Ottis Toole levde fortfarande då filmen gjordes år 1986, och han dog av en leversjukdom i sin fängelsecell år 1996.

Rollista (urval) 
 Michael Rooker – Henry
 Tom Towles – Otis
 Tracy Arnold – Becky

Referenser

Noter

Externa länkar 

Filmer 1986
Amerikanska filmer baserade på verklighet
Amerikanska thrillerfilmer
Amerikanska skräckfilmer
Chicago på film
Psykopati på film
Carl Johan af Nordin

Carl Johan af Nordin, född i 6 augusti 1785 i Valbo socken, Gävleborgs län, död där 8 juni 1850 var en svensk överståthållare.

Biografi
af Nordin blev kornett vid Livgardet till häst 8 februari 1802, löjtnant 27 november 1806 och ryttmästare 9 september 1809. Han erhöll avsked med överstelöjtnants namn, heder och värdighet 14 november samma år.

af Nordin blev korrespondent av lantbruksakademin 1817, revisor i statsverket 1822. Han var ledamot av kungliga strömrensningskomitén mellan 1823 och 1827, och blev chef för magasinsdirektionens utredning 17 mars 1824, statssekreterare för krigsexpeditionen 17 maj 1825.
Han blev statsråd 16 januari 1828 och tillförordnad överståthållare från 24 oktober samma år till 7 oktober 1830.
Den 19 november 1831 blev han president i bergskollegiet och 7 februari 1835 ordförande i Göta kanaldirektionen. På begäran entledigad därifrån 1 februari 1836 och på begäran erhöll han avsked från presidentsämbetet 3 augusti 1839.

Nordin övertog 1823 Forsbacka bruk efter sin far och blev en av föregångsmännen i att organisera en modern, storskalig bruksdrift. Som riksdagsman från 1809 fick han tidigt uppmärksamhet riktad på sig för sina klara och skarpa yttranden. 1828 utnämndes han till statsråd och arbetade skickligt på att samla riksdagsopinionen för regeringens förslag. När han efter konflikter med kungen och skattekommittén avgick 1831 placerades han som president i Bergskollegium. I riksdagen närmade han sig oppositionen men drog sig efter riksdagen 1840/1841 tillbaka från politiken för att ägna sig helt åt driften av sina bruk i Forsbacka och Karmansbo, där han också lät inrätta barnskolor.

Tillsammans med sin fader blev Carl Johan af Nordin friherre 14 juni 1800.

Hedersbetygelser
af Nordin blev riddare av Svärdsorden 4 september 1818 och kommendör av Nordstjärneorden 4 juli 1826. Den 31 augusti 1829 blev han riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden

Familj
Carl Johan af Nordin var son till landshövdingen i Stora Kopparbergs län, friherre Johan Magnus af Nordin och Sara Lucia Indebetou, dotter till polisborgmästaren i Stockholm Johan Indebetou

af Nordin gifte 1810 med Margaretha Fredrica Falck, dotter till direktören och grosshandlaren i Stockholm Pehr Falck och Hedvig Magdalena Berg.

Källor

Noter 

Män
Födda 1785
Avlidna 1850
Överståthållare
Bureätten
Personer från Valbo socken
Mottagare av Serafimerorden
Carl Johan
Hjertstedt

Hjertstedt är ett svenskt släktnamn som härstammar från Järstads socken i Östergötland och Frödinge socken utanför Vimmerby. Namnet bars, i sin äldsta form, första gången av kyrkoherde Håkan Nilsson (1638-1686) som antog namnet Haquinius Nicolai Hierstadius i samband med att han blev prästvigd i Uppsala år 1663.

Källor
Svenska släkter
Prästsläkter
Boulton & Watt

Boulton & Watt var ett brittiskt företag, som grundades 1775 av Matthew Boulton och James Watt. Boulton och Watt hade känt varandra under en längre tid men partnerskapet grundades inte förrän Watt fick patent på sin ångmaskin.
Partnerskapet var baserat i Soho utanför Birmingham i England.
Till en början var de flesta delarna på ångmaskinerna de sålde tillverkade av andra, men 1795 började de tillverka ångmaskinerna själva i en egen fabrik utanför Smethwick i närheten av Birmingham.

År 1800 lämnade partnerna över verksamheten till sina söner.
Företaget producerade ångmaskiner i ungefär 120 år, fram till 1895.

Idag finns fortfarande ett fåtal ångmaskiner kvar. Det har även mycket väl bevarat arkiv, som 1911 donerades till Birmingham. Det finns numera i Birminghams bibliotek.

Källor 

Ej längre existerande brittiska företag
Ångmaskiner
Industrihistoria