kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bakdash

Bakdash är ett glasskafé i centrala Damaskus. Kaféet öppnade, under den osmanska perioden, 1895. Bakdash är beläget i basarkvarteren i centrala Damaskus. Ställets specialitet är handgjord vaniljglass serverad med pistaschströssel.

Bakdash drivs sedan starten av Bakdashfamiljen. När Bakdash öppnade var det Syriens första försäljningsställe för glass.

Referenser 

Kaféer i Damaskus
Glass
Sundsvalls Enskilda Bank, Fredsgatan

Sundsvalls Enskilda Bank är en tidigare bankbyggnad vid Fredsgatan 4 på Norrmalm i Stockholm. Huset i kvarteret Johannes större uppfördes 1902 ursprungligen för Sundsvalls Enskilda Bank. Fastigheten är ett byggnadsminne och blåmärkt av Stadsmuseet i Stockholm, vilket är det starkaste skyddet och innebär "att bebyggelsen bedöms ha synnerligen höga kulturhistoriska värden".

Historik

Efter att Sundsvalls Enskilda Bank haft lokaler i både Nordstjärnans hus på Drottninggatan och från 1886 i Palmeska huset på Kungsträdgårdsgatan 2 lät banken år 1900 anlägga ett eget bankpalats i på Fredsgatan 4. Byggandet hade föregåtts av en arkitekttävling där Gustaf Wickmans förslag korats som segrare framför fem andra. Wickman hade redan ritat Skånes Enskilda banks palats (och skulle senare även rita bankbyggnaden för Sydsvenska kreditaktiebolaget) utmed samma gata. 

Det gamla huset från 1640, som byggts av stadsingenjören Anders Torstensson, revs och fram växte ett elegant bankhus med fasad av ekebergsmarmor som var smyckad med skulpturerade figurer och växtornament i jugendstil av Christian Eriksson. Den franska jugendstilen gick igen i entrégrindens böjda former då byggnaden stod färdig 1902 och byggnaden kan räknas som ett av de främsta svenska exemplen på jugendarkitektur.

Källaren inrymde kassa- och depositionsvalv. Den lanterninbelysta bankhallen placerades på gården, där väggarna pryddes av stucco lustro och en skulpterad fris i Mölnbo-marmor. De övre väggarnas rabitzfält återgav motiv från Sundsvalls näringsliv i låg struckrelief. En svängd mahognydisk med mässingsgaller delade bankhallen. Bottenvåningen rymde även två butiker mot gatan. Styrelserummet med en skulpterad öppen spis i Älvdalsporfyr var placerat en våning upp. Här fanns även rum för korrespondenter, bokbindare och maskinskrivare. De övre våningsplanen och dess kontor hyrdes till en början ut.

Husets vidare öden
Byggnaden förvärvades av staten 1967 och Sundsvallsbanken flyttade 1972 till lokaler vid i kontorshuset Arkaden på Regeringsgatan 42. Bankhallen i bottenvåningen renoverades 1984 och återställdes i ursprungligt skick och fungerar numera som pressrum för Utrikesdepartementet (UD). De övre våningarna med styrelserum och tjänsterum renoverades 1996-1997. Byggnaden förvaltas av Statens Fastighetsverk och är ett statligt byggnadsminne sedan 1995.

Portalfigurerna
Portalfigurerna som formgavs av Christian Eriksson symboliserar Norrlands industri och sjöfart. Som modeller stod Nathan Söderblom, som under 1890-talet var ung präst i Svenska församlingen i Paris, samt konstnärens hustru Jeanne de Tramcourt. Det sägs att Söderblom hoppades att ingen skulle känna igen honom ovanför ingången efter att han valts till ärkebiskop 1914.

Bilder

Referenser

Noter

Tryckta källor

Vidare läsning

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Norrmalm
Byggnader ritade av Gustaf Wickman
Tidigare bankbyggnader i Sverige
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Byggnadsminnen i Stockholms län
Diadrom Holding

Diadrom Holding AB är ett svenskt produkt- och specialistkonsultbolag inom Diagnostik av Autotech och är noterat på Nasdaq First North (ticker DIAH). Bolaget har sitt säte i Göteborg och är sedan 2007 listat på Nasdaq First North.

Externa länkar 
Diadroms webbplats

Företag listade på Stockholmsbörsen (First North)
Chéticamp

Chéticamp är en stad i Nova Scotia, Kanada på Kap Bretonöns norra kust. Staden har ca 4 000 invånare och utgör tillsammans med grannstäderna Saint-Joseph-du-Moine och Margaree den största franskspråkiga regionen på ön.

Chéticamp är en gammal fiskarstad och fiske utgör fortfarande en av huvudnäringarna tillsammans med turism. Staden är ansedd som en av de mest pittoreska i Nova Scotia och belägen i ett naturskönt område.

Orter i Nova Scotia
Robert Fico

Robert Fico , född 15 september 1964 i Topoľčany i dåvarande Tjeckoslovakien, är en slovakisk politiker. Han är Slovakiens premiärminister sedan den 25 oktober 2023 och var det även 2006–2010 och 2012–2018. Fico tillhör det socialdemokratiska partiet Smer.

Politisk karriär 
Ficos parti Smer vann nationalrådsvalet 2006 med ungefär 30 procent av rösterna. Efter valet samarbetade han med Slovakiska nationalistpartiet för att bilda en regering. Detta föranledde internationella fördömanden och hans parti uteslöts tillfälligt ur Europeiska socialdemokratiska partiet. Efter nationalrådsvalet 2010 ökade Ficos parti med 12 mandat, dock kunde Iveta Radičová bilda en koalitionsregering med knapp majoritet.

Efter att Radičová förlorat en förtroendeomröstning i Slovakiens nationalråd utlystes nyval. I parlamentsvalet den 10 mars 2012 fick Fico och Smer egen majoritet.

I parlamentsvalet 2016 gick Smer kraftigt bakåt men förblev största parti och Fico blev på nytt premiärminister, i spetsen för en koalitionsregering tillsammans med Slovakiska nationalistpartiet, Most–Híd och Sieť.

Den 15 mars 2018 avgick Fico i samband med den politiska krisen efter mordet på journalisten Ján Kuciak. Han ersattes av partikamraten och vice premiärminister Peter Pellegrini.

I april 2022 anklagades Robert Fico av den slovakiska nationella brottsmyndigheten för att ha grundat och planerat en kriminell grupp, han pekades också ut som gruppens ledare.

Källor

Externa länkar
The Fico Threat av Martin M. Šimečka (engelsk övers. från tjeckiska Julia Sherwood)
Journalistmordet i Slovakien, svt.se

Levande personer
Födda 1964
Män
Slovakiens regeringschefer
Europeiska socialdemokratiska regeringschefer
Borut Pahor

Borut Pahor, född 2 november 1963 i Postojna, är en slovensk politiker som är Sloveniens president sedan den 22 december 2012. Han var Sloveniens premiärminister mellan 2008 och 2012 och är aktiv inom Socialdemokraterna (Socialni demokrati), vilket han också var ledare för från 1996 till 2012. 

I det nationella parlamentsvalet 2008 vann Pahor tillsammans med de liberala partierna Zares och Liberalna Demokracija Slovenije regeringsmakten. Under hösten 2011 förlorade Pahor en förtroendeomröstning i parlamentet och nyval utlystes. Hans företrädare, Janez Janša, valdes till ny premiärminister. Han besegrade den sittande presidenten Danilo Türk i presidentvalet 2012 med nästan två tredjedelar av rösterna, och tillträde den 22 december 2012 som president.

Referenser 

Sloveniens presidenter
Sloveniens premiärministrar
Europeiska socialdemokratiska regeringschefer
Storkorset av särskilda klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Födda 1963
Levande personer
Män
Alumner från Ljubljanas universitet
Mottagare av Italienska republikens förtjänstorden
Mottagare av Vita lejonets orden
Mottagare av Terra Mariana-korsets orden
Werner Faymann

Werner Faymann, född 4 maj 1960 i Wien, är en österrikisk politiker. Han var Österrikes förbundskansler och partiledare för Österrikes socialdemokratiska parti (SPÖ) mellan 2008 och 2016.

Efter det österrikiska nyvalet 2008 satt han i regeringsställning tillsammans med Österrikiska folkpartiet (ÖVP) i en stor koalition, en koalition som fick förnyat förtroende i valet 2013. Den 9 maj 2016 avgick Faymann som förbundskansler och partiledare för SPÖ på grund av tappat förtroende inom Österrikes regering.

Referenser

Noter

Externa länkar

 Werner Faymanns partisida
 Österrikes förbundskanslers webbplats

Österrikiska politiker under 2000-talet
Österrikes ministrar
Födda 1960
Österrikes förbundskanslerer
Levande personer
Transportministrar
Österrikiska socialdemokrater
Österrikiska partiledare
Män
Europeiska socialdemokratiska regeringschefer
Jean Rey

Jean Rey, född 15 juli 1902 i Liège, död 19 maj 1983 i Liège, var en belgisk jurist och politiker (liberal).

Rey representerade det franskspråkiga liberala partiet Parti Réformateur Libéral och var återbyggnadsminister 1949-1950 och ekonomiminister 1954-1958. Han var därefter aktiv i Europeiska kommissionen, först som ledamot och ansvarig för yttre förbindelser i Kommissionen Hallstein I och II 1958-1967 och därefter som ordförande i den efterföljande Kommissionen Rey 1967-1970. Som ordförande genomdrev han upprättandet av en europeisk tullunion 1968 och drog upp riktlinjerna för Ekonomiska och monetära unionen samt den Gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken 1969. Han lyckades även övertyga Frankrike om att ge upp sitt motstånd mot brittiskt medlemskap i Europeiska gemenskapen. Rey valdes in i Europaparlamentet i samband med det första allmänna valet 1979.   

Rey var utbildad jurist vid University of Liège. Han deltog i andra världskriget och satt i tyskt fångläger.

Referenser 

EU-kommissionärer
Ledamöter av Europaparlamentet från Belgien
Belgiska liberaler
Belgiska jurister
Män
Födda 1902
Avlidna 1983
Romateatern

Romateatern är en friluftsteater vid Roma klosterruin på Gotland. Scenen och publikläktaren byggs upp varje sommar invid själva ruinen som har anor från 1100-talet, och ligger i anslutning till Roma Kungsgård, uppförd på 1730-talet. Scenen anpassas för sommarens uppsättning och teatern har cirka 400 sittplatser. Romateatern har i Svenska Dagbladet beskrivits som "Sveriges vackraste utomhusscen".

Teatern grundades 1989 av bland andra Martin Alskog och spelar främst dramatik av William Shakespeare. Spelperioden sträcker sig vanligtvis mellan slutet av juni och mitten av augusti, och årligen bruka teatern ha omkring 13000-14000 besökare per säsong. Med ett undantag var 1996-2012 skådespelaren och regissören Thomas Segerström, en annan av teaterns grundare, årligen ansvarig för regin.

Teatern driver även ett teaterläger för barn och unga i början av juli varje år, har några säsonger drivit en internationell scen inne i Visby, och sedan 2015 arrangerat ett årligt symposium för teaterverksamma och forskare inom olika discipliner där aspekter av William Shakespeares verk är huvudtemat. Teatern håller också fortbildningskurser för skådespelare, både på Gotland och i Stockholm, i arbetet med Shakespeares texter.

Romateatern är en professionell teater som drivs som aktiebolag. Konstnärlig ledare för teatern är Stefan Marling och VD är Eva Carlberg.

Föreställningar

Referenser

Externa länkar 
Romateaterns webbplats

Teatergrupper i Sverige
Kultur på Gotland
Kultur i Gotlands kommun
Friluftsteatrar i Sverige
William Conybeare

William Daniel Conybeare, född den 7 juni 1787, död den 12 augusti 1857 var en brittisk präst, geolog och paleontolog. Han var bror till John Josias Conybeare.

Conybeare var pionjär i arbetet med att beskriva Englands geologi och utgav 1822 Outlines of the Geology of England and Wales. Han gjorde den första mer vetenskapliga beskrivningen av Mary Annings fynd av ichtyosaurusfossil 1821. Han var ledamot av Royal Society. Han tilldelades Wollastonmedaljen 1844.

Källor

Noter 

Brittiska geologer
Brittiska paleontologer
Alumner från Christ Church, Oxford
Mottagare av Wollastonmedaljen
Ledamöter av Royal Academy
Geologer under 1800-talet
Brittiska forskare under 1800-talet
Födda 1787
Avlidna 1857
Män
Ledamöter av Royal Society
Emiliansk grottsalamander

Emiliansk grottsalamander  (Speleomantes ambrosii)  är ett stjärtgroddjur i familjen lunglösa salamandrar. Arten kallas även Hydromantes ambrosii.

Utseende 
Färgteckningen varierar mycket: Arten har ljusbrun till svart hud med ett fläckigt, randigt eller spräckligt mönster av röda, gröna, grå eller gula fläckar. Ibland har nacken ett mörkt, V- eller X-format tecken. Honan kan bli upp till 12,5 cm lång, hanen 11,5 cm. Benen är långa, nosen är avrundad med ett lätt överbett. 

Som alla salamandrar i familjen saknar den lungor, och andas i stället med huden och svalget, som har blodkärlsrika fåror för att underlätta syreupptaget.

Utbredning 
Den emilianska grottsalamandern finns i ett antal lokaler i La Spezia-provinsen i nordvästra Italien.

Taxonomi 
Arten är nära släkt med italiensk grottsalamander och räknades tidigare till den arten. Populationen väster om Fiumefloden tillhör den nyligen upptäckta underarten S. ambrosii bianchii. Baserat på DNA-undersökningar råder det emellertid osäkerhet om underarten i stället tillhör italiensk grottsalamander (S. italicus). En population som lever i de franska alperna nära Medelhavet har dessutom åtskilts som en egen art under namnet norditaliensk grottsalamander (S. strinatii).

Vanor 
Arten uppträder i fuktiga grottor, klippspringor och skogar på upp till 2 300 meters höjd. Den kan också påträffas klättrande i vegetationen. Arten är nattaktiv och trivs bäst vid en temperatur på 3 till 18 ºC och en relativ luftfuktighet på 75 till 100 %. Konstaterad livslängd (i fångenskap) är 6 år, men man tror att arten kan bli över 17 år gammal.

Fortplantning 
Parningen sker på land, vanligen på hösten, i en kontakt kloak mot kloak. Honan lägger ett fåtal ägg som hon gömmer under löv, i klippspringor och dylikt. Det förefaller som om honan bevakar äggen, som kläcks efter 10 månader (vid 12 ºC) varvid fullt utvecklade salamandrar kommer ut. Könsmognad uppnås efter 3 till 4 år.

Status 
Den emilianska grottsalamandern betraktas som missgynnad ("NT") på grund av den begränsade populationen, det ringa antalet individer och biotopminskningen, men själva beståndet är stabilt och minskar inte.  Om underarten S. ambrosii bianchii klassificeras om till S. italicus kan emellertid den resulterande individminskningen resultera i att arten betraktas som mer hotad. Den är upptagen i EU:s habitatdirektiv (bilaga 4).

Referenser 

Lunglösa salamandrar
Erik Jorpes

Johan Erik Jorpes, född Johansson 15 juli 1894 på Kökar på Åland, Finland, död 10 juli 1973 i Adolf Fredriks församling, Stockholms län, var en svensk-åländsk medicinsk forskare.

Biografi
Jorpes studerade medicin vid Helsingfors universitet och deltog i finska inbördeskriget på den röda sidan, huvudsakligen inom sanitetsväsendet och som tolk. Han hamnade senare i Sovjetunionen, där han bland annat sensommaren 1918 var med om att grunda Finlands kommunistiska parti.

Redan tidigare hade Jorpes engagerat sig mot samhälleliga orättvisor, och upprördes inom kyrkan över företrädare för prästerskapet som kunde må väl utan att tänka på behövande församlingsmedlemmar. De politiska samtalen i Moskva efter revolutionen upplevde han på liknande sätt som mycket retorik och ingen ambition om förbättra förhållanden för alla. Detta ledde till att han till fots flydde från Petrograd till Viborg och Åbo, smugglades till Kökar och därifrån till Vaxholm där han fotvandrade till Stockholm med studiebetyget som enda bagage.

I Sverige blev han medicine kandidat 1922 och – efter vissa svårigheter – svensk medborgare 1923 och avlade läkarexamen 1925. Redan 1920 började han arbeta för sitt uppehälle hos Einar Hammarsten, laborator i kemi och farmakologi. Mellan 1923 och 1927 var han amanuens i kemi och utförde noggranna kemiska analyser av nukleinsyrorna vilket blev underlaget för en doktorsavhandling om nukleinsyror som han försvarade 1928 vid Karolinska institutet. Han efterträdde samma år Hammarsten som laborator när denne blev professor. Jorpes var professor i medicinsk kemi vid Karolinska institutet 1947–1963.

Jorpes studerade under 1930-talet heparinets struktur och dess roll i koagulationsprocessen, och publicerade sina banbrytande rön på området 1935. Han blev därigenom upphovsmannen bakom utnyttjandet av heparin som läkemedel mot blodproppssjukdomar. Det svenska läkemedelsföretaget Vitrum lanserade 1936 heparin som läkemedel för intravenöst bruk baserat på Jorpes upptäckter.

Jorpes invaldes 1945 som ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien. Han tilldelades 1950 KTH:s stora pris och var hedersdoktor vid Åbo Akademi.

Han publicerade också flera biografiska och kemihistoriska skrifter bland annat om Jöns Jacob Berzelius.

Jorpes var aktiv både inom kyrka och politik, där han pragmatiskt tog ställning mot riktningsstrider och principiella ställningstaganden där hänsyn inte tagits till de som kunde drabbas av konsekvenserna. Under studietiden engagerade han sig i tros- och samhällsfrågor med en ideologisk inriktning att stödja de behövande. Han var en uttalad absolutist.

Erik Jorpes var gift från 1930 med Ida Elvira Ståhl (1896–1976) och de fick två barn.

Källor

Vidare läsning 
 Backman, Runar: Erik Jorpes: Kökar–Moskva–Stockholm. Söderström & Co Förlags AB, 1985.

Externa länkar
 

Personer i finska inbördeskriget
Finländska kommunister
Svenska professorer i medicinsk kemi
Personer verksamma vid Karolinska Institutet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Hedersdoktorer vid Åbo Akademi
Män
Födda 1894
Avlidna 1973
Personer från Kökar
Alumner från Helsingfors universitet
Alumner från Karolinska Institutet
Returglasflaska

Returglasflaskan är Sveriges – och möjligen världens – äldsta standardiserade glasförpackning. Redan år 1884 kom flaskan i sin första version, knoppflaskan, som då tillverkades i tre olika storlekar: 1/6, 1/3 och 2/3 liter. I dag är det endast den mellanstora varianten, 33 cl-flaskan, som återstår i produktion.

På flaskan kan man se när den är tillverkad. De två sista siffrorna i tillverkningsåret är på yngre exemplar inpräglade i nederkanten av glaset och på äldre flaskor i botten; i båda fall normalt i förening med en kod för producerande glasbruk, av vilka kan nämnas H (Hammar), S (Surte) och Å (Årnäs). Numera tillverkas flaskan endast på ett ställe i Sverige, nämligen vid Limmareds glasbruk (tidigare L, numera ʊ) och vid ett utländskt glasbruk, tyska Wiegand (W i cirkel).

Under år 1993 introducerades den bruna 50 cl-flaskan som används för öl och cider.

Enligt uppgifter från bryggeriernas branschorganisation Sveriges Bryggerier cirkulerar en flaska i genomsnitt 40 gånger under sin livscykel. 

Flaskorna säljs styckevis eller i back. Backarna för 33 cl-flaskorna är röda och för 50 cl-flaskorna blå.

På 2010-talet har många 33 cl-returglasflaskor i Sverige ersatts med PET-flaskor.

Pant
Vissa etiketter på returflaskorna kan ha ett ovalt märke med texten: "Retur Pant Flaska".

33 centiliter = 60 öre styck
50 centiliter = 90 öre styck

Referenser

Flaskor
Återvinning
Åke Gustafsson

För politikern, se Åke Gustavsson (1943–2016)
Carl Åke Torsten Gustafsson, född 8 april 1908 i Stockholm, död 14 november 1988 i Lund, var en svensk botaniker.

Gustafsson disputerade 1935 vid Lunds universitet med en doktorsavhandling om partenogenes. Han var professor vid Statens Skogsforskningsinstitut 1947–1968, och därefter professor i genetik vid Lunds universitet från 1968.

Gustafsson var i svensk debatt verksam som stark kritiker av lysenkoismen. I början av 1960-talet var han den främsta försvararen av klassisk biologisk systematik när ett förslag framlades om att skapa de första svenska professurerna med molekylärbiologisk inriktning, till dels på bekostnad av forskningen vid Naturhistoriska Riksmuseet och dess professurer. Den främste förespråkaren för inriktningen på modern biologi, starkt kritiserad av Gustafsson, var Arne Tiselius.

Gustafsson invaldes 1949 som ledamot av Kungliga Lantbruksakademien, blev 1951 ledamot av Fysiografiska sällskapet i Lund och 1966 av Kungliga Vetenskapsakademien.

Han verkade också som poet och essäist. Åke Gustafsson är begravd på Norra kyrkogården i Lund.

Källor 

Svenska botaniker under 1900-talet
Svenska professorer i genetik
Svenska professorer i skogsvetenskap
Personer verksamma vid Lunds universitet
Alumner från Lunds universitet
Ledamöter av Lantbruksakademien
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund
Svenska poeter under 1900-talet
Svenskspråkiga poeter
Svenska författare under 1900-talet
Forskare från Stockholm
Författare från Stockholm
Gravsatta på Norra kyrkogården i Lund
Födda 1908
Avlidna 1988
Män
Ulf Grenander

Ulf Grenander, född 23 juli 1923 i Västervik, död 12 maj 2016 i Providence i Rhode Island, var en svensk statistiker och matematiker.

Grenander, som var son till Sven Grenander, inledde sina studier vid Uppsala universitet där han blev filosofie kandidat 1946. Han genomgick därefter forskarutbildning vid Stockholms högskola, där han blev filosofie licentiat 1948 och disputerade 1950, med Harald Cramér som handledare. Han var 1950-1951 verksam som docent vid Stockholms högskola, 1951-1952 vid University of Chicago, 1952-1953   vid University of California-Berkeley, vid Stockholms högskola 1953-1957, vid Brown University 1957-1958 och 1958-1966 åter vid Stockholms universitet, där han 1959 efterträdde Harald Cramér som professor i försäkringsmatematik och matematisk statistik.   Från 1966 till sin pensionering var han L. Herbert Ballou University Professor vid Brown University. 1969-1974 var han även professor i tillämpad matematik vid Kungliga Tekniska högskolan.

Grenanders tidiga forskning gällde statistisk teori och senare bildbehandling och mönsterigenkänning.

Grenander invaldes 1966 som ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien och blev 1996 ledamot av National Academy of Sciences. 2005 promoverades han till hedersdoktor vid Kungliga Tekniska högskolan.

Källor

Externa länkar 
Ulf Grenanders webbsida vid Brown University

Sannolikhetsteoretiker
Svenska professorer i matematisk statistik
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Alumner från Uppsala universitet
Alumner från Stockholms universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Hedersdoktorer vid Kungliga Tekniska högskolan
Ledamöter av National Academy of Sciences
Män
Födda 1923
Avlidna 2016
Bengt Lindberg

Bengt Lindberg, född 17 juli 1919 i Stockholm, död 20 mars 2008, var en svensk kemist.

Lindberg disputerade 1950 vid Stockholms högskola på en doktorsavhandling om glykosider, och blev 1965 professor i organisk kemi vid Stockholms universitet. Han invaldes 1967 i Vetenskapsakademien.

Källor

Externa länkar 
Obituary 

Svenska professorer i organisk kemi
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Alumner från Stockholms universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1919
Avlidna 2008
Kristinia DeBarge

Kristinia DeBarge, uttalat , född 8 mars 1990, är en amerikansk R&B-sångerska. Hennes pappa, James DeBarge, grundade R&B-musikgruppen DeBarge.

Karriär 
DeBarge började sjunga när hon var tre år. När hon var tolv tog hennes pappa henne in till en inspelningsstudio för att spela in en duett.

Under sommaren 2003 medverkade hon i American Idol-uppföljaren American Juniors. Hon klarade sig till semifinalen med nitton andra tävlande. Hon var med i den första gruppen bestående av tio tävlande och sjöng sången "Reflection" från Disneyfilmen Mulan. Men DeBarge tog sig inte vidare till finalen.

När hon var fjorton år, var hon introducerad för Kenneth "Babyface" Edmonds. Hon arbetade med honom i fem år. Dagen före hennes nittionårsdag skrev hon kontrakt med en ny avdelning på Island Records kallad Sodapop, grundad av Edmonds och Jeff Burroughs.

DeBarges första singel "Goodbye" innehåller delar av Steams hit "Na Na Hey Hey Kiss Him Goodbye". Singeln släpptes på Itunes den 7 april 2009. Singelns högsta position på Billboard Hot 100 är på femtonde plats.  I Sverige ligger den hittills högst som trettiosexa. DeBarges debutalbum, Exposed, släpptes i USA den 28 juli med positiva recensioner. Under hösten 2009 ska DeBarge och Ciara vara på turné tillsammans med Britney Spears som förband på "The Circus: Starring Britney Spears".

Diskografi

Album 
 2009: Exposed

Singlar

Referenser

Externa länkar 
 Kristinia DeBarges officiell webbplats
 Kristinia DeBarges officiell MySpace

Amerikanska R&B-sångare
Amerikanska popsångare
Amerikanska låtskrivare
Amerikanska musiker under 2000-talet
Musiker från Kalifornien
Födda 1990
Levande personer
Kvinnor