kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eduard Grisebach

Eduard Grisebach, född 9 oktober 1845, död 22 mars 1906, var en tysk författare.

Grisebach debuterade 1869 med en anonym diktsamling, Der neue Tannhäuser, kännetecknad av en egenartad blandning av stark sinnlighet och schopenhauersk världssmärta. Grisebach skrev vidare litteraturhistoriska studier, i vilka han framhöll författare som Heinrich von Kleist, Gottfried August Bürger, E.T.A. Hoffmann och Christian Dietrich Grabbe. Grisebach var även verksam som översättare från kinesiska, som bibliofil och som förtjänt Schopenhauerforskare och utgivare.

Källor

Noter

Tryckta källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932

Externa länkar 

Födda 1845
Avlidna 1906
Tyska författare
Tyska litteraturvetare
Alumner från Göttingens universitet
Alumner från Leipzigs universitet
Män
Svensk uppslagsbok
Personer från Göttingen
Stiftelsen Duodjeinstituhtta

Stiftelsen Duodjeinstituhtta är en norsk stiftelse för att främja samisk slöjd.

Stiftelsen Duodjeinstituhtta grundades 1993 av Landsorganisasjonen Sámiid Duodji, Samiska högskolan, Samisk videregående skole og reindriftsskole i Kautokeino samt Selskap for industrivekstanlegg (Siva) i Kautokeino. Syftet med Duodjeinstituhtta är att främja näringsutveckling som baserar sig på duodji, samisk traditionell slöjd, och vara ett kompetenscentrum för detta i hela Sápmi. Institutet får driftsbidrag av norska Sametinget och hade år 2009 en omsättning på 3 miljoner norska kronor. Duodjeinstituhtta har huvudkontor, utställningslokal och verkstad i Selskapet för industrivekstanleggs (Siva:s) fastighet i tätorten Kautokeino. Det har också en verkstad i sydsamiska Snåsa samt regionala rådgivare baserade i Snåsa, Evenes i Nordland fylke och Lavangen i Troms fylke. Chef är Inga Hermansen Hætta.

Se även
Sameslöjdstiftelsen Sámi Duodji
Duodji

Källor
Stiftelsen Duodjeinstituhttas årsberättelse för 2009, läst 2012-03-06

Externa länkar
webbplats

Stiftelser i Norge
Samiska organisationer
Sameslöjd
Kautokeino kommun
Sankt Anton (olika betydelser)

Sankt Anton kan syfta på:

Geografi

Österrike 

 Sankt Anton im Montafon, ort och kommun i Vorarlberg, 
 Sankt Anton am Arlberg, ort och kommun i Tyrolen, 
 Sankt Anton an der Jeßnitz, ort och kommun i Niederösterreich,
Johanna Bergenstråhle

Johanna Maria Victoria Bergenstråhle, född 14 april 1972 i Gustav Vasa församling i Stockholm, är en svensk filmproducent. Hon är dotter till regissören Johan Bergenstråhle och konstnären Marie-Louise Ekman.

Filmografi

Referenser

Externa länkar 

Födda 1972
Svenska filmproducenter
Kvinnor
Levande personer
Personer från Stockholm
Johanna
Personer i Sverige under 2000-talet
Julita skans

Julita skans är en friluftsmuseianläggning vid Julita gård. Den består av ett antal byggnader som flyttades till herrgårdsparken under 1900-talets första decennier. Byggnaderna kom framför allt från olika torp under Julita gård men i enstaka fall även från granngårdar (bland annat Biby, Gimmersta och Bäck). Anläggningen som byggdes upp av löjtnanten och godsägaren Arthur Bäckström kompletterades med ett museum 1926-1930 och donerades vid hans död till Nordiska museet tillsammans med huvuddelen av godset Julita gård. Eftersom anläggningen hade Skansen i Stockholm som förebild men låg i Julita socken kom den att kallas Julita skans.

Referenser

Friluftsmuseer i Sverige
Nordiska museet
Grisebach

Grisebach är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

 August Grisebach (1814–1879), tysk botaniker
 Eberhard Grisebach (1880–1945), tysk författare och filolog
 Eduard Grisebach (1845–1906), tysk filosof och pedagog

Tyska efternamn
Schulte

Schulte:
 Aloys Schulte
 Fredrik Schulte
 Johann Friedrich von Schulte
 Wolfgang Schulte

Tyska efternamn
Grisar (olika betydelser)

Grisar är ett efternamn, som burits av bland andra: 

 
 Hartmann Grisar(1845–1932), tysk romersk-katolsk teolog och kyrkohistoriker
 Josef Grisar (1886–1967), tysk romersk-katolsk teolog och kyrkohistoriker

Se även 
 Gris, art av däggdjur

Efternamn
Mercedes-Benz W176

Mercedes-Benz W176 (eller Mercedes-Benz A-klass) är en personbil som den tyska biltillverkaren Mercedes-Benz introducerade på Internationella bilsalongen i Genève i mars 2012.

Versioner:

Referenser

Externa länkar

 The new A-Class – the sporty compact model from Mercedes: "All set for attack" Officiell pressrelease. 

W176
Framhjulsdrivna fordon
Robert (filmpris)

Robert är ett danskt filmpris i form av en statyett, som utdelas av Danmarks Film Akademi vid Robertfesten, som hålls i februari varje år. Priset utdelas i en rad kategorier, som uttryck för den danska filmbranschens erkännande av kollegors insatser under det föregående året. Priset utdelades första gången 1984 och är uppkallat efter statyettens skapare, skulptören och grafikern Robert Jacobsen (1912-1993), som själv var en stor filmälskare.

Robert-priser 
Priskategorierna är för närvarande:
 Årets danska spelfilm
 Årets barn- och familjefilm
 Årets regissör
 Årets manliga huvudroll 
 Årets kvinnliga huvudroll 
 Årets manliga biroll
 Årets kvinnliga biroll
 Årets originalmanuskript
 Årets musik
 Årets sång
 Årets fotograf
 Årets klippare
 Årets kostym
 Årets smink
 Årets ljud
 Årets scenografi
 Årets Special Effects eller ljussättning
 Årets amerikanska film
 Årets icke-amerikanska film
 Årets långa dokumentärfilm
 Årets korta dokumentärfilm 
 Årets korta fiktions- eller animationsfilm
 Heders-Robert

Tidigare priser:
Publikpriset
Årets novellfilm

Externa länkar
 Danmarks Film Akademi och Robert-priset (på danska) Länkad 2012-03-06

Se även
Bodilpriset

Danska filmpriser
Eberhard Grisebach

Eberhard Grisebach, född 27 februari 1880, död 16 juli 1945, var en tysk filosof och pedagog.

Grisebach var elev till Rudolf Eucken, och professor i Zürich. Grisebach tog i sin filosofi främst hänsyn till kulturutvecklingen och stod romantikerna och även den dialektiska teologin inom protestantismen med företrädare som Friedrich Gogarten nära. Bland hans verk märks Wahrheit und Wirklichkeiten (1919) samt Gegentwart eine kritische Ethik (1929).

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932

Födda 1880
Avlidna 1945
Tyska filosofer
Tyska pedagoger
Män
Personer från Hannover
Svensk uppslagsbok
Georgias guvernör

Georgias guvernör () är det högsta offentliga ämbetet och den främste utövaren av verkställande makt i den amerikanska delstaten Georgias delstatsstyre () enligt delstatens gällande konstitution. Ämbetet är folkvalt och mandatperioden är på 4 år. Det finns ingen begränsning i antalet omval, men enbart ett omval kan ske i följd.

Guvernören kan sammankalla den lagstiftande församlingen och är högste befälhavare för delstatens nationalgarde när det är i delstatlig tjänstgöring. Guvernören kan bevilja nåd för personer dömda i delstatens domstolar samt kan lägga in veto mot lagförslag (guvernörens veto kan dock övertrumfas med 2/3 dels majoritet).

Brian Kemp från Republikanska partiet är Georgias guvernör sedan 14 januari 2019.

Historik
Säkerhetsrådet () innehade som kollektiv den högsta exekutiva makten mellan 1775 och 1776. Archibald Bulloch var Georgias president mellan 1776 och 1777 

Titeln guvernör togs i bruk 20 februari 1777. Georgia var den fjärde delstaten som ratificerade USA:s konstitution år 1788. De högsta ämbetsinnehavarna mellan 1777 och 1787 var staten Georgias guvernörer, medan Georgia blev delstat i egentlig mening under George Mathews första mandatperiod.

Säkerhetsrådets ordförande 1775–1776

Georgias presidenter 1776–1777

Georgias guvernörer 1777–

Georgia utträdde ur USA 1861 och gick med i Amerikas konfedererade stater. Efter amerikanska inbördeskriget ockuperades Georgia av nordstaterna och fick år 1868 representation i USA:s kongress på nytt. Georgias ställning som delstat drogs dock in och direkt militärstyre följde en gång till. År 1870 blev Georgia delstat för tredje gången och fick representationen i kongressen tillbaka efter ett års uppehåll. Rekonstruktionstiden och nordstaternas ockupation upphörde slutgiltigt 1877.

Se även
Maktdelningsprincipen
Provinsen Georgia

Referenser

Noter

Externa länkar
 gov.georgia.gov

 
Georgia
Bastusel kraftverk

Bastusel kraftverk är beläget i Skellefteälven, Malå kommun och ligger mitt emot byn Bastusel. 1968 ingicks ett avtal mellan Statens Vattenfallsverk (Vattenfall) och Skellefteå Stads Kraftverk om utnyttjandet av fallhöjden i Skellefteälven uppströms om Grytfors kraftstation. Byggarbetet påbörjades 1969 och var färdigt samt togs i drift 1972.

Referenser

Webbkällor    
  

Vattenkraftverk i Skellefte älv
Byggnader och anläggningar i Malå kommun
Dammar i Sverige
Jegorjevsk

Jegorjevsk () är en stad i Moskva oblast i Ryssland. Folkmängden uppgick till 71 285 invånare i början av 2015.

Källor

Externa länkar 

Orter i Moskva oblast
Gottsundamodellen

Gottsundamodellen är namnet det på det arbetssätt som socialtjänsten i Uppsala har tillämpat sedan 1980-talet. Arbetssättet är uppkallat efter stadsdelen Gottsunda då den togs fram för att få bukt med de då allt mer tilltagande sociala problemen i stadsdelen. 

Gottsundamodellen går i korthet ut på socialtjänstens verksamhet delas upp i flera olika arbetsgrupper, enheter, anpassade efter målgrupper av personer som söker stöd från socialtjänsten. Dessa brukar i regel bestå av en mottagnings- och utredningsgrupp för korta och tillfälliga ärenden där hjälpbehovet bedöms vara kortvarigt, en rehabiliteringsenhet för ärenden där hjälpbehovet bedöms vara mer långvarigt samt en arbetsgrupp för arbetssökande personer.

Syftet med modellen är att effektivisera socialtjänstens arbete och att de som jobbar i de olika arbetsgrupperna ska vara mer specialiserade och mer kunniga på just sitt område. Därmed är tanken att personer som av olika skäl söker hjälp hos socialtjänsten ska få rätt hjälp direkt utan att riskera att av drabbas av långa väntetider elker skickas runt mellan olika instanser. Detta ska också uppmuntra personer som är i behov av hjälp och stöd från socialtjänsten att vilja vända sig till denna.

Arbetssättet blev en stor framgång och tillämpas idag inom socialtjänsten i många svenska kommuner, i synnerhet inom försörjningsstöd samt inom individ- och familjeomsorg.

Se även 

 Uppsalamodellen (ekonomiskt bistånd)

Socialt arbete
Uppsala
Erici

Erici är en svensk släkt som har sitt ursprung i adliga ätten von Wulfrath eller Wolffradt, Torstorps säteri i Varbergs kommun, Halland, och vars rötter kan spåras till 1500-talet i hertigdömet Berg, utanför Köln.

Otto von Wolffradt (1843–1918) var den siste ägaren ur familjen av Torstorps säteri, som såldes efter konkurs i slutet på 1800-talet. Han hade i sitt första äktenskap tre barn, två söner och en dotter, ingen av dessa fick barn. I en därpå följande trolovning med Maria Rylander, dotter till godsägare och kronolänsman Edward Rylander, föddes en son, Harald Edward (1880–1953), som tog sig namnet Erici. Harald, präst och kyrkoherde i Malmö, fick i sitt äktenskap med Berta Maria Cedergren, dotter till patron Albert Cedergren, sex barn varav fem överlevde till vuxen ålder och två fick egna barn. Harald Edward präglade starkt sin omgivning genom sina predikningar och tydliga tro på medmänsklighet. Han var orädd och kunde uttrycka sina ibland för etablissemanget obekväma åsikter, han var t.ex. ett starkt stöd till Amaltheamannen Anton Nilsson. Innan Harald kom till Malmö verkade han i Ystad och har där fått ett kvarter och en skola, Erici förskola, uppkallad efter sig.

Harald och Berta Ericis sex barn var Bernt (1913–2004), byråchef, RNO, Lennart (1915–1998), lärare, barnlös, Gunnar (1917–2011), inspektör, barnlös, Stig (1918–1918), Birgitta (1920–2003), författare, barnlös, och Ingemar (1923), legitimerad läkare.

Källor 
Svenska adelns ättartavlor, Gustaf Elgenstierna, Stockholm 1925–36
Testamente av Herman von Wolffradt, Stockholms Tingsrätt 1947
Svenska Släktkalendern 1893 och 1908, (släkten Rylander), Stockholm 1893 och 1908
Svenska Släktkalendern 1978, (släkten Cedergren) Almqvist & Wiksell International, Stockholm 1978
 Erici förskola, Martina Nebrelius, Ystad Kommun, Ystad 2012
Svenska Släktkalendern 2000, Almqvist & Wiksell International, Stockholm 2000 ISSN 0348-419X, s. 133 (släkten Erici)

Svenska släkter
Hornstull (olika betydelser)

Hornstull kan syfta på:

Hornstull – ett område i västra Södermalm i Stockholm
Hornstull (stadsdelsområde) – ett tidigare stadsdelsområde i Stockholms kommun
Hornstull (tunnelbanestation) – en tunnelbanestation i området
 Hornstull, handelsplats – ett 40-tal affärer i fastigheten Bulten 19
Jordbävningen i Zagreb 1880

Jordbävningen i Zagreb 1880 (kroatiska: Potres u Zagrebu 1880.), även kallad den Stora jordbävningen i Zagreb (Veliki potres u Zagrebu), var en jordbävning i Zagreb, nuvarande Kroatien, dåvarande Österrike-Ungern. Enligt Zagrebs meteorologiska station inträffade jordbävningen klockan 07:03 den 9 november 1880 och hade sitt epicentrum i Medvednica. En människa dödades, 29 skadades och flera byggnader raserades i jordbävningen som hade en magnitud på 6,3 på Richterskalan. Jordbävningen efterföljdes av mindre efterskalv.

Efterspel 
24 timmar efter det första stora skalvet hade 3 800 tågbiljetter sålts vid Zagrebs centralstation. I rädsla för nya skalv tog många välbärgade invånare sin tillflykt till Wien, Graz, Ljubljana och andra närliggande städer inom Dubbelmonarkin. De materiella skadorna i Zagreb var omfattande och kejsaren Frans Josef I donerade en ansenlig summa som dock inte täckte mer än till reparationen av ett fåtal byggnader. Zagrebs katedral skadades svårt och reparationsarbetena, som leddes av arkitekten Hermann Bollé, skulle fortgå till 1906. Jordbävningen ledde till en delvis förändrad stadsbild då nya byggnader uppfördes och parker anlades i Donji grad (Nedre staden).

Övrigt 
Författaren och politikern August Šenoa dog i sviterna av en lunginflammation som han ådragit sig efter att ha hjälpt förolyckade efter jordbävningen i Zagreb.

Referenser

Fotnoter 

Zagrebs historia
Zagreb 1880
Zagreb 1880
Naturkatastrofer 1880
Kroatien i Österrike-Ungern
Fornax (mytologi)

Fornax (latin för "ugn") är den romerska gudinnan av eldstaden och bakning.  Hennes festival, Fornacalia, firades den 17 februari och kungjordes av curio maximus.

Referenser 

 

Gudar i romersk mytologi
Eldgudar
Giuditta Grisi

Giuditta Grisi, född 28 juli 1805 i Milano, död 1 maj 1840 i Lodi, var en italiensk operasångerska, mezzosopran. Hon var syster till Giulia Grisi och kusin till Carlotta Grisi.

Grisi uppträdde till 1834, då hon gifte sig med greve Barni, i Italien och Paris.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Noter

Italienska operasångare under 1800-talet
Personer från Milano
Födda 1805
Avlidna 1840
Kvinnor
Svensk uppslagsbok
Mass Effect 3

Mass Effect 3 är ett actionrollspel från 2012, utvecklat av BioWare och distribuerat av Electronic Arts. Det är den tredje och sista delen av Mass Effect-serien, och som avslutar berättelsen om Commander Shepard. Spelet gavs ut under mars 2012 för Xbox 360, Playstation 3 och Microsoft Windows, och i slutet av året till Wii U.

Röstskådespelare 

 Mark Meer – Manlig Commander Shepard 
 Jennifer Hale – Kvinnlig Commander Shepard 
 Martin Sheen – The Illusive Man
 Seth Green – Jeff "Joker" Moreau
 Keith David – David Anderson
 Ali Hillis – Liara T'Soni
 Kimberly Brooks – Ashley Williams
 Raphael Sbarge – Kaidan Alenko
 Brandon Keener – Garrus Vakarian/Archangel
 Liz Sroka – Tali'Zorah vas Normandy/nar Rayya
 Steve Barr – Urdnot Wrex
 Yvonne Strahovski – Miranda Lawson
 Adam Lazarre-White – Jacob Taylor
 William Salyers – Mordin Solus
 Courtenay Taylor – Jack/Subject Zero
 Steven Blum – Grunt
 Keythe Farley – Thane Krios
 D.C. Douglas – Legion
 Maggie Baird – Samara
 Natalia Cigliuti – Morinth
 Robin Sachs – Zaeed Massani
 Kym Lane – Kasumi Goto

 Tricia Helfer – EDI
 Freddie Prinze Jr. – James Vega 
 Ike Amadi – Javik/The Prothean
 Bill Ratner – Ambassador Donnel Udina
 Lance Henriksen – Admiral Steven Hackett
 Jan Alexandra Smith – Councilor Tevos
 Armin Shimerman – Councilor Valern
 Alastair Duncan – Councilor Sparatus
 Jeff Page – Conrad Verner
 George Szilagyi – Captain Kirrahe
 Cara Pifko – Yeoman Kelly Chambers
 Carrie-Anne Moss – Aria T'Loak
 Carolyn Seymour – Dr. Karin Chakwas
 Michael Hogan – Captain Armando Bailey
 Shoreh Aghdashloo – Admiral Shala'Raan vas Tonbay
 April Banigan – Khalisah Bint Sinan al-Jilani
 Matthew Del Negro – Steve Cortez
 Alix Wilton Regan – Samantha Traynor
 Jessica Chobot – Diana Allers
 Troy Baker – Kai Leng
 Grey DeLisle – Kahlee Sanders

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Action-datorrollspel
Datorrollspel
Science fiction-datorspel
Tredjepersonsskjutare
Datorspel utvecklade av Bioware
Datorspel utvecklade av Electronic Arts
Datorspel 2012
IOS-spel
Mass Effect
Playstation 3-spel
Wii U-spel
Windows-spel
Xbox 360-spel
London i fiktion
Brasilien i fiktion
Vancouver i fiktion
Mars i fiktion
HBTQ-relaterade datorspel
Spel med enspelarläge och flerspelarläge
Lassan

Lassan  är en mindre stad i det nordtyska förbundslandet Mecklenburg-Vorpommern.

Geografi
Staden Lassan är belägen 15 kilometer norr om Anklam och 15 kilometer söder om Wolgast vid Peenestrom i distriktet Vorpommern-Greifswald. Landsbygden omkring Lassan kallas Lassaner vinkel.

Lassan har fem ortsdelar: Lassan, Klein Jasedow, Papendorf, Pulow (sedan juni 2009) och Waschow.

Historia 
Där staden Lassan nu ligger fanns en slavisk fiskeort i närheten av en borg. Orten blev tysk under 1100-talet och borgen omnämns första gången 1136. Under 1200-talet utbyggdes orten planmässigt av de pommerska hertigarna och orten fick stadsrättigheter 1274. Under 1300-talet uppfördes Johanniskyrkan i gotisk stil.

Efter trettioåriga kriget 1648 tillföll Lassan Sverige (Svenska Pommern) och kom sedan till Preussen 1815.

Fram till 1900-talet präglades stadens näringslivet huvudsakligen av fiskeri. 

1896 byggdes järnvägen från Lassan till Anklam, som trafikerades fram till 1945. Efter andra världskriget demonterades den av den sovjetiska ockupationsmakten som krigsskadestånd.

Under DDR-tiden tillhörde staden distriktet Wolgast inom länet Rostock (1952–1990). 

Efter tyska återföreningen sanerades den historiska stadskärnan.

Befolkningsutveckling 
 Befolkningsutveckling  i Lassan

Källa:

Sevärdheter 
 Den gotiska Johanniskyrkan från 1300-talet, uppförd i tegel
 Gamla staden
 Rester av medeltida vallar
 Prästgård
 Bruket (nu ett museum)

Referenser 

Denna artikel är delvis baserad på en översättning från tyskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar 

Lassan.eu officiell webbplats
Lassaner Türen, en mångfald dörrar i Lassan
Pelletierin

Pelletierin, eller punicin, C8H15NO, är en alkaloid som kan utvinnas från granatträdets bark. Drogen är oljehaltig, i början en nästan färglös, men senare gulaktig eller brunaktig vätska. Den har en svagt eteraktig doft.

Pelletierin är lösligt i etanol, eter och kloroform, men mindre lösligt i vatten. Lösningarna reagerar starkt alkaliskt.

Användning
Pelletierin har traditionellt använts som medel mot inälvsmask och dysenteri, men då i form av olika salter.

Källor
Meyers varulexikon, Forum, 1952
http://www.chembase.com/cbid_92987.htm

Läkemedel
Alkaloider
Vasiuliškė

Vasiuliškė är en by i Švenčionys distrikt i östra Litauen nära gränsen till Vitryssland. År 2009 hade byn 3 bofasta invånare. Genom byn rinner ån Kiauna som sträcker sig 16 kilometer söderut från Ignalina. Sydväst om byn ligger sjön Mekšrinis. I byn föddes politikern Kazimira Prunskienė, som var det självständiga Litauens första premiärminister mellan år 1990 och 1991. Byn hör till grannorten Kaltanėnais socken.

Referenser 

Orter i Vilnius län
Valerie och Ron Taylor

Valerie, född 9 november 1935 i Sydney, och Ron Taylor, född 8 mars 1934, död 9 september 2012, var två framstående australiska hajfilmare och experter på livet i havet. Deras expertis har kommit till användning i flera stora filmprojekt, bland annat Hajen, Orca och Sky Pirates.

Historik 
Ron Taylor började med dykning, spjutfiske och undervattensfotografering 1952. Valerie Taylor började med dykningen några år senare, 1956, och med spjutfiske 1960.

Filmografi
 Shark Hunters (1962)
 Blue Water, White Death (1971)
 Taylor's Inner Space, en serie om 13 filmer som gjordes 1972-1973.

Externa länkar
 Officiell hemsida
 

Australiska fotografer
Australiska radarpar
Johan Christian Peterson

Johan Christian Peterson, född omkring 1700, död 1745, var en svensk kyrkomålare. 

Han var från 1725 gift med Catharina Holm. Pettersson var tidvis bosatt i Jönköpingstrakten och blev målarmästare i Jönköping under Göteborgs Målareämbete 1727 och blev därmed stadens förste skråanslutne mästare. Han är mest känd för sitt arbete med den signerade målningen av Habo kyrka, 1741-1743, vilket han utförde tillsammans med målaren Johan Kinnerus. Huvudtemat i målningen är från Martin Luthers katekes huvudstycken och ger en sammanfattning av den kristna läran vilket är ovanligt i övriga svenska kyrkmålningar takmålningara består av dopet och välsignelsen. Målningarna finns fortfarande bevarade. Ett utmärkande drag i Petterssons målning är den monumentalt dekorativa bredden i framställningen och ett rikligt lån från renässansmåleriet. Målarmästaren i Växjö, Johan Christian Zschotzscher var lärgosse och sannolikt även gesäll hos J C Peterson på 1730-talet.

Källa
Habo kyrka - en beskrivning i ord och bild, 1995, Karin Bodin
 Kronobergsboken 1956 Hyltén-Cavalliusföreningens årsbok, Gun Wilstadius. Utgiven av Kronobergs läns Hembygdsförbund
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 416, Allhems Förlag, Malmö. 
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 420, 

Födda 1700
Avlidna 1745
Svenska kyrkomålare
Män
Svenska målare under 1700-talet
Klara badinrättning

Klara badinrättning, till en början benämnd Kungsholms badinrättning, var ett bad i kvarteret Braxen vid Gamla Kungsholmsbrogatan 41 på Norrmalm i Stockholm.

Historik
Badet inrättades 1884 men de första åren för verksamheten var svåra ekonomiskt. Den dåvarande ägaren valde i slutet av 1880-talet att satsa sig ur krisen genom en ombyggnad. Han kontaktade Wilhelm Klemming som arbetat som ritare på arkitekterna Isaeus och Sandahls kontor och där tidigt sysselsatt sig med ritningarna till Sturebadet. Klemming hade ingen egentlig arkitektutbildning då han avbrutit studierna efter att ha ansett dem torra och ointressanta. Istället hade han läst vid Tekniska skolan med dess mer praktiska inriktning. 

Klemming kom snart att leda bygget själv efter sina ritningar. Byggkassan sinade dock och ägaren fann för gott att fly till USA ifrån den förestående konkursen. Då Klemming hade en fordran i badet ropade han själv in detsamma på exekutiv auktion och blev dess direktör. Med ny ledning och om- och tillbyggnader ökade badets betydelse under de följande åren. Den tekniska utrustningen kom från W. Wiklunds Metallfabrik som hade sin verksamhet mittemot på Gamla Kungsholmsbrogatan 42–44.

Anstalten hade 59 karbadrum med avklädningshytter, för tiden brukligt indelade i tre klasser. 1:a och 2:a klass klasserna hade dessutom varmluftbad med dusch och bassäng. Till den senare hade även kvinnor tillträde två dagar i veckan. Vattnet kom från stadens vattenledningar och försörjde upp till 1 200 badande om dagen. Klemming lyckades vända resultatet till vinst. Han marknadsförde badet med stadens första elektriska ljusreklam.

I början av 1900-talet tvingades Klemming sälja badet till Statens Järnvägar som behövde marken för en utökning av bangården kring Stockholms centralstation. Wilhelm Klemming ritade och byggde då Klara Nya Badinrättning på Drottninggatan 88, som senare gick under namnet Centralbadet.

Referenser

Externa länkar

Badhus i Stockholm
Ej längre existerande byggnader på Norrmalm