kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mot nya tider

Mot nya tider är en svensk dramafilm från 1939 i regi av Sigurd Wallén. I huvudrollerna ses Victor Sjöström, Sigurd Wallén, Solveig Hedengran och Bengt Djurberg.

Om filmen 
Filmen producerades av Svensk Talfilm och var finansierad av LO. Den premiärvisades 25 september 1939 på biografen Saga i Karlstad. Filmfotograf var Hilmer Ekdahl och Karl-Erik Alberts.

Rollista i urval 
Victor Sjöström - Hjalmar Branting
Sigurd Wallén - Kalle Lundgren, målarmästare
Bengt Djurberg - Johan Dahlberg, ingenjör
Solveig Hedengran - Elin Ström
Gun-Mari Kjellström - Eva, Johans och Elins dotter som liten
Ulla Hodell - Eva som ung flicka
Marianne Aminoff -	Eva som vuxen
Karl Holter - Henrik Thygesen, norrman
Georg Løkkeberg - Christian Thygesen, Henriks bror, norsk löjtnant/Helge Thygesen som vuxen
Åke Johansson - Helge Thygesen, Christians son som barn
Ingela Lundstedt -	Sigrid Bergström, Christian Thygesens fästmö, Helges mor
Thor Modéen - Lindqvist
Ingolf Schanche -	Christian Michelsen, norsk statsminister
David Knudsen - Jørgen Løvland, norsk statsminister
Leif Amble-Næss -	Harald Bothner, norskt statsråd
Sigval Kvam - Edvard Hagerup Bull, norskt statsråd
Olof Sandborg - kung Oscar II
Karl-Magnus Thulstrup - kronprins Gustav
Sven Bergvall - Christian Lundeberg, svensk statsminister
Ragnar Widestedt -	Fredrik Wachtmeister, svensk utrikesminister
Rune Carlsten - Karl Staaff
Arne Lindblad - August Palm
Willy Peters - Per Albin Hansson
Carl Barcklind - Semmy Rubenson, polismästare i Stockholm
Gösta Cederlund -	landshövding Curry Treffenberg
Stina Ståhle - operasångerskan Christina Nilsson
Georg Fernquist -	konditor Berns
Hjalmar Meissner -	August Meissner
Tord Bernheim - Hilding Nihlén, grilljannen på Berns salonger
Carin Swensson - Hulda Malmström
Carl Apolloff - vicomte de Soto Maior

Ej krediterade 
Siri Olson - uppasserska på Blanchs café
Oscar Törnblom - en bekant till Lindqvist vid bordet på Blanch
Anna Olin - barnmorskan
Knut Lambert - kungens sekreterare
Emmy Albiin - en vräkt gammal kvinna
Hugo Tranberg - byggnadsarbetare
Helge Karlsson - byggnadsarbetare
Axel Lagerberg - den mörkhårige mannen som lyssnar när Lundgren läser ur "Röda rummet"
Gottfrid Holde - den vithårige mannen som lyssnar när Lundgren läser ur "Röda rummet"
Knut Frankman - hovmästaren på Blanch
Hanny Schedin - Stina, barnjungfrun
Gunnar Björnstrand - August Palms medhjälpare

DVD 
Filmen gavs ut på DVD 2005 tillsammans med dramat Han glömde henne aldrig.

Externa länkar 
 

Svenska filmer 1939
Svenskspråkiga filmer
Svenska dramafilmer
Filmer i regi av Sigurd Wallén
Filmer från Svensk Talfilm
Svartvita filmer
Svenska 1930-talsfilmer
Kulturella återgivningar av Hjalmar Branting
MacKenzie Intervale Ski Jumping Complex

MacKenzie Intervale Ski Jumping Complex är en backhoppsanläggning i orten Lake Placid i countyt Essex County i delstaten New York i USA. Anläggningen användes under olympiska vinterspelen 1932 och 1980. Skid-VM 1950 i Lake Placid. Anläggningen användes även under Universiaden 1972 och vid junior-VM 1986. Deltävlingar i världscupen i Lake Placid från 1983 till 1990. De större backarna i Lake Placid har K-punkt 120 meter (backstorlek/Hill Size 134 meter) och K-punkt 90 meter (HS 100 meter). Dessutom finns tre mindre backar (K48, K18 och K10) i anknytning till anläggningen.

Historia 

Det bedrevs nordisk skidsport i Lake Placid tidigt på 1900-talet. 1917 byggdes en hoppbacke (K20) vid Golf Hill. Där stod även en mindre backe (K10). Den första backen vid Intervales Hill byggdes 1920. Under invigningen av backen (K35) 21 februari 1921 hoppade Anthony Maurer längst, 124 fot (37,8 meter). Backen byggdes om och utvidgades 1923 (K50) och 1927/1928 då backen förseddes med et torn av stål. Konstruktör var Godfrey Dewey, ledare för olympiska kommittén iför spelen 1932. Under backhoppstävlingarna i OS 1932 hade Hans Beck från Norge längsta hoppet, 71,5 meter. Tävlingen vanns av norrmannen Birger Ruud före lagkamraterna Hans Beck och Kaare Wahlberg.

Inför olympiska spelen 1980 byggdes nya backar i Intervales Hill. Konstruktören var Karl Martitsch. Normalbacken (då K86) stod klar mai 1977 och stora backen var färdig, något försenad, februari 1979. backarna fick torn av stål och betong. Under backhoppstävlingarna i OS 1980 vann Toni Innauer från Österrike tävlingen i normalbacken, före  Manfred Deckert från Östtyskland och Hirokazu Yagi från Japan som delade silvermedaljen. Tävlingen i stora backen vanns av Jouko Törmänen från Finland, före Hubert Neuper från Österrike och finländaren Jari Puikkonen. 

Senare har backarna moderniserats och förbättrats. Normalbacken har plastmattor och kan användas även på sommaren. det finns även en permanent snökanon i anläggningen. Matti Nykänen vann den första världscupdeltävlingen som arrangerades i Lake Placid (1983). Den hittills (2012) sista världscuptävlingen (1990) vanns av André Kiesewetter från Tyskland. Sommartävlingar i kontinentalcupen arrangerades i normalbacken 2005 (kvinnor och män) och 2007 (endast kvinnor). Intervale Ski Jumping Complex används numera endast i nationella tävlingar.

Backrekord 

Officiellt backrekord i stora backen tillhör finländaren Veli-Matti Lindström. Han hoppade 135,5 meter 2 februari 2002. I normalbacken är backrekordet 105,0 meter och tillhör Andrew Osadetz från Kanada. Backrekordet på plast sattes av hemmahopparen Peter Frenette, som hoppade 108,0 meter 9 oktober 2010.

Viktiga tävlingar

Källor 
 Ski Jumping Hill Archive - MacKenzie Intervale Ski Jumping Complex

Externa länkar 

 New York Ski Educational Foundation (NYSEF) Hemsida

Hoppbackar i USA
Sportanläggningar i delstaten New York
Olympiska vinterspelen 1932
Olympiska vinterspelen 1980
Sport i Lake Placid, New York
Sportanläggningar invigda 1920
Ivan Timofejev

Ivan Timofejev (ryska: Иван Тимофеев), född omkring 1555, död i mars 1631, var en rysk krönikeskrivare. 

Timofejev var 1598 djak (kansliskrivare) vid en prikaz i Moskva och vistades som kanslist i Novgorod från 1606 till stadens erövring av svenskarna 1610. På uppmaning av metropoliten Isidor i Novgorod skrev han 1616–17 en krönika, Vremennik, om den "stora oredan". Handskriften, kom att bevaras i Floristjevska klostret i guvernementet Vladimir, ger en historisk överblick av tilldragelserna i Ryssland från Ivan IV till Vasilij IV. Den trycktes i "Russkaja istoritjeskaja biblioteka", utgiven av Arkeografiska kommissionen och undersöktes kritiskt av Sergej Platonov (1888). Som historisk källskrift anses den ha stort värde.

Källor

Ryska författare
Ryskspråkiga författare
Ryska historiker
Krönikeskrivare
Personer i Ryssland under 1600-talet
Födda 1550-talet
Avlidna 1631
Män
Ugglan
Björn Larsson Ask

Björn Hilding Larsson Ask, ursprungligen Larsson, född 27 november 1940 i Västerås, död 10 september 2023, var en svensk pressfotograf.

Björn Larsson Ask var son till Hilding Larsson och Margareta Ask. Han har arbetat på tidningar som Se och Svenska Dagbladet. 1969 mottog han Stora journalistpriset för sina reportage från Biafrakriget. Juryns motivering löd "För hans skakande realistiska bildreportage i Se och en stor del av världspressen om tragedin i Biafra."

Larsson Ask hade även en mindre roll som en fotograf i filmen Kristoffers hus (1979).

Åren 1967–1980 var han gift med skådespelaren Eva Bysing (född 1943) och sedan 1983 omgift med Viveca Lithner (född 1955).

Filmografi 
 1979 - Kristoffers hus

Priser och utmärkelser 
 1967 - Årets färgbild
 1969 - Stora journalistpriset
 1971 - Årets färgbild
 1973 - Årets färgbild
 1979 - Årets bild
 1981 - Oskar Barnack-priset
 1985 - Årets bildreportage
 1992 - Årets pressfotograf
 2001 - Årets humorbild
 2002 - Årets humorbild

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
Björn Larsson Asks fotoblogg

Svenska fotografer under 1900-talet
Svenska journalister under 1900-talet
Födda 1940
Män
Avlidna 2023
Personer från Västerås
Vinnare av Stora journalistpriset
Cui Bai

Cui Bai , även känd som Cui Bo, stilnamn Zixi (子西) (fl. 1050–1080) var en framstående kinesisk bildkonstnär under Norra Song-dynastin (960–1279). Cui levde i Anhuiprovinsen och var framför allt känd för sina målningar av djur och växter. Någon gång under sin livstid reste han till huvudstaden Kaifeng för att söka anställning som hovkonstnär, och blev emottagen av Kejsare Shenzong av Song, som beundrade hans verk. Han blev sedermera en välrenommerad konstnär i Shenzongs hov, men fick ett obekvämt rykte till följd av sitt ofta excentriska beteende.

Cui Bai är idag känd för två tavlor föreställande skator respektive sparvar. Skator och hare, även känd som Dubbel lycka till följd av det identiska uttalet av "två skator" respektive "två lyckor" på mandarin, finns nu på Nationella Palatsmuseet i Taipei. Tavlan var ursprungligen ämnad som gåva i gratulationssyfte, sannolikt i samband med ett bröllop. Vintersparvar, en stor handrulle, återfinns nu i Förbjudna staden i Peking.

Källor

Barnhart, R. M. et al. (1997). Three thousand years of Chinese painting. New Haven, Yale University Press. 
Ci hai bian ji wei yuan hui (辞海编辑委员会）. Ci hai （辞海）. Shanghai: Shanghai ci shu chu ban she （上海辞书出版社）, 1979.

Noter

Externa länkar 

Kinesiska målare under 1000-talet
WP:Projekt Kina
Personer från Chuzhou
Män
Det var en gång... (film, 1945)

Det var en gång... är en svensk film från 1945 i regi av Arne Bornebusch.

Om filmen
Filmen premiärvisades 15 december 1945 på biografen Spegeln i Stockholm. Filmfotograf var Nils Thernelius, Hilding Bladh och Max Wilén.

Handling 
En gårdfarihandlare besöker en stuga, för familjen där berättar han några sagor.

Rollista (i urval)
Thor Modéen - vandringsmannen, gårdfarihandlare
Ida Gawell-Blumenthal - farmor
Nils Hultgren - pappa
Mona Mårtenson - mamma
Nils Thornström - Nisse
Douglas Håge - skrothandlaren
Sven Jerring - farbror Sven

Externa länkar

Svenska barnfilmer
Svenska filmer 1945
Svenska julfilmer
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1940-talsfilmer
Limpan (film)

Limpan är en svensk långfilm från 1983 i regi av Staffan Roos. Filmen bygger på Allan Edwalls roman med samma namn från 1977. I huvudrollerna ses Allan Edwall, Börje Ahlstedt, Ove Sprogøe och Anna Godenius.

Handling 
"Limpan" sitter tvångsintagen på alkoholistanstalt. Han får ett erbjudande om ett jobb i Södertälje, men släpps inte ut, varpå han istället rymmer.

Om filmen 
Filmen hade premiär den 4 februari 1983. Den var tillåten från sju år och har visats vid ett flertal tillfällen på SVT.

Rollista 

 Allan Edwall – Sture Charles "Limpan" Lindberg
 Börje Ahlstedt – Ture Edin, anstaltsdirektör
 Anna Godenius – Agneta, kallad Nettan, hans fru
 Anna Nielsen – Birgitta, deras dotter
 Petrus Bergstrand	– Mats, deras son
 Ove Sprogøe – Preben, strömmingshandlare
 Jonna Arb	– Åsa
 Anders Linder – Berg, assistent
 Niels Dybeck – Linder, assistent
 Suzanne Ernrup – Severin, polis
 Hans Bredefeldt – Albert, polis
 Berto Marklund – "Mellansel", alkoholist
 Michael Kallaanvaara – "Kåbbe", alkoholist
 Krister Hell – slyngel i bilen
 Tomas Norström – slyngel i bilen
 Sissela Kyle – flickan i bilen
 Keve Hjelm – Gösta, hönsägare
 Gun Arvidsson – hans fru
 Dennis Dahlsten – poliskommissarie
 Rolf Lassgård – Vinberg, köksföreståndare
 Lena Lindgren – servitris
 Sten Johan Hedman	– golfbaneägare
 Lars Edström	
 Sven Holm

DVD 
Filmen gavs ut på DVD 2018.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 
 

Svenska dramafilmer
Filmer 1983
Filmmusik av Björn Isfält
Svenska filmer baserade på romaner
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1980-talsfilmer
Norra Affärs Arena

Norra Affärs Arena, (tidigare Ica Arena, Arena Polarica och Ishallen Kuben) även kallad Kuben, är en ishall i Haparanda i Norrbottens län. Ishallen var hemmaarena för Asplöven HC. Hallen har en kapacitet på ca 1 750 personer. Säsongen 2012/2013 till säsongen 2015/2016 spelade Asplöven HC i Hockeyallsvenskan.

Under 2015 avslutade Polarica samarbetet med Asplöven, och Asplöven presenterade den 11 september 2015 att man inledde ett samarbete med ett flertal Ica-handlare runt om i Sverige, och arenan döps till Ica Arena. Sponsringen av laget gjordes inte centralt från Ica, utan genom att ett flertal Ica-handlare gått samman. Under säsongen 2018/2019 bytte Ica Arena namn till Norra Affärs Arena. Norra Affärs AB är ett finansiellt institut i Haparanda.

Se även
Asplöven HC

Referenser

Sportanläggningar i Haparanda kommun
Ishallar i Sverige
Sport i Haparanda
Byggnader och anläggningar i Haparanda
Sportanläggningar invigda 1990
1990 i Sverige
Jelisaveta Kulman

Jelisaveta Borisovna Kulman (ryska: Елисавета Борисовна Кульман, tyska: Elisabeth Kulmann), född 17 juli (gamla stilen: 5 juli) 1808 i Narva, död 1 december (gamla stilen: 19 november) 1825 i Sankt Petersburg, var en rysk (balttysk) skald.

Det ovanligt brådmogna barnet behärskade vid 12 års ålder ryska, tyska, engelska, italienska, latin och grekiska. På alla dessa språk författade hon med samma lätthet i formellt hänseende omväxlande dikter. Vid 13 års ålder erkändes hon av Johann Wolfgang von Goethe och Jean Paul som skald, men avled redan vid 17 års ålder på grund av sjukdom. 

I Tyskland och Italien vann Kulman lov för sina skaldestycken på dessa länders språk. Hennes grekiska dikter bar en sådan genuin prägel, att man försökte utge dem för återfunna kväden av Korinna. Hennes ryska dikter publicerades 1833 (nya upplaga 1839, 1841) av kejserliga akademien i Sankt Petersburg. I Tyskland utgavs 1835 hennes Sämmtliche Dichtungen (1835: åttonde upplagan 1857) och 1875 ett urval av dem.

Källor

Ryska poeter
Ryskspråkiga poeter
Tyskspråkiga poeter
Engelskspråkiga poeter
Italienskspråkiga poeter
Latinskspråkiga författare
Grekiskspråkiga författare
Balttyskar
Personer i Ryssland under 1800-talet
Födda 1808
Avlidna 1825
Kvinnor
Ugglan
Personer från Narva
Personer i Estland under 1800-talet
Privateering

Privateering är det sjunde soloalbumet av Mark Knopfler. Albumet släpptes den 3 september 2012.

Låtlista

CD 1
 "Redbud Tree"
 "Haul Away"
 "Don't Forget Your Hat"
 "Privateering"
 "Miss You Blues"
 "Corned Beef City"
 "Go, Love"
 "Hot or What"
 "Yon Two Crows"
 "Seattle"

CD 2
 "Kingdom Of Gold"
 "Got To Have Something"
 "Radio City Serenade"
 "I Used To Could"
 "Gator Blood"
 "Bluebird"
 "Dream Of The Drowned Submariner"
 "Blood And Water"
 "Today Is Okay"
 "After The Bean Stalk"

Bonus
 "Occupation Blues" 		
 "River of Grog" 		
 "Follow The Ribbon"

Medverkande
 Mark Knopfler – sång, gitarr, producent
 Richard Bennett – gitarr
 Guy Fletcher – keyboards, producent, bas (på "Redbud Tree"), arr. av stråkar
 Glenn Worf – bas, kontrabas
 Ian Thomas – trummor
 John McCusker – fiol, cittern, whistle
 Jim Cox – piano, orgel
 Paul Franklin – pedal steel guitar
 Phil Cunningham – dragspel
 Michael McGoldrick – flöjt, whistle, uilleann pipes
 Rupert Gregson-Williams – dirigent

Gästframträdande
 Kim Wilson – munspel
 Ruth Moody – sång
 Chris Botti – trumpet

Källor 

Musikalbum 2012
Album av Mark Knopfler
Brian Burke

Brian P. Burke, född 30 juni 1955 i Providence i Rhode Island, är en amerikansk-kanadensisk befattningshavare som är president för ishockeyverksamheten för Pittsburgh Penguins i National Hockey League (NHL). Burke har tidigare varit general manager för Hartford Whalers, Vancouver Canucks, Mighty Ducks of Anaheim, Anaheim Ducks, Toronto Maple Leafs och Calgary Flames.

Som general manager för Anaheim Ducks vann Burke Stanley Cup 2007. Han var även general manager för det amerikanska landslaget under OS 2010 i Vancouver.

Spelare
Brian Bruke föddes i Providence i Rhode Island, men växte upp i Edina i Minnesota. Burke tog examen från Providence College 1977 efter att ha spelat ishockey för skolans lag samt sju matcher i AHL för Springfield Indians. Inför säsongen 1977–1978 skrev Burke på för NHL-laget Philadelphia Flyers och spelade för Flyers farmarlag Maine Mariners i AHL där han var med och vann Calder Cup 1978.

NHL
Efter att han avslutade sin spelarkarriär studerade han på Harvard Law School och avlade en juris doktor. 1987 anställdes Burke av Vancouver Canucks organisation där han arbetade som vice president för general manager Pat Quinn. Inför säsongen 1992–1993 lämnade Burke Vancouver för jobbet som general manager för Hartford Whalers. Burke anställde Paul Holmgren som lagets tränare men Whalers spelade endast ihop 58 poäng på 84 matcher och missade slutspelet. Burke hann även välja Chris Pronger som andre spelare totalt i NHL-draften 1993 innan han lämnade Whalers efter ett år för arbeta för NHL och ligans kommissionär Gary Bettman.

1998 utsågs Burke till ny general manager för Vancouver Canucks. 1999 valde han Daniel och Henrik Sedin som andre respektive tredje spelare totalt i NHL-draften. Burke stannade som Vancouver Canucks general manager fram till och med 2004 då organisationen inte förlängde hans kontrakt. Från 2005 till 2008 var Burke general manager för Anaheim Ducks. 2007 vann han Stanley Cup med Ducks sedan klubben besegrat Ottawa Senators i finalen med 4-1 i matcher.

Mellan 29 november 2008 och 9 januari 2013 var Burke general manager för Toronto Maple Leafs.

Referenser
Brian Burke eliteprospects.com

Män
Födda 1955
Levande personer
Personer från Providence
Idrottare från Rhode Island
Amerikanska ishockeyspelare
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Ishockeyspelare i Providence Friars (herrar)
Alumner från Providence College
Spelare i Springfield Indians
Spelare i Maine Mariners (1977–1992)
Alumner från Harvard Law School
Amerikanska idrottsledare
Befattningshavare i Vancouver Canucks
Befattningshavare i Hartford Whalers
Kanadensiska idrottsledare
Befattningshavare i National Hockey League
Befattningshavare i Mighty Ducks of Anaheim
Befattningshavare i Anaheim Ducks
Stanley Cup-mästare 2007
Vinnare av Lester Patrick Trophy
Befattningshavare i Toronto Maple Leafs
Befattningshavare i Calgary Flames
Amerikanska sportkommentatorer
Kanadensiska sportkommentatorer
Befattningshavare i Pittsburgh Penguins
Cretoxyrhina

Cretoxyrhina, även känd som ginsuhaj, var en stor haj som levde under mellersta krita, för cirka 108-73 miljoner år sedan.

Känd fysiologi

Identifiering och bevarade exemplar 
Denna haj identifierades först av den kände schweiziske naturforskaren Louis Agassiz 1843, som Cretoxyhrina mantelli. Men det mest kompletta exemplaret av denna haj upptäcktes 1890 av fossiljägaren Charles H. Sternberg, som publicerade sina resultat 1907. Exemplaret bestod av en nästan komplett ryggrad och över 250 tänder. Denna typ av exceptionellt bevarande av fossila hajar är sällsynt eftersom ett hajskelett består av brosk, vilket inte är benägnet att fossiliseras. Charles namngav provet Oxyrhina mantelli. Detta exemplar representerade en 6,1 meter lång haj. Den grävdes upp från Hackberry creek, Gove County, Kansas.

Under senare år har flera andra exemplar också funnits. Ett sådant exemplar upptäcktes 1891 av George Sternberg, och lagrades i ett museum i München. Detta exemplar rapporterats också vara 6,1 meter långt, men förstördes under ett bombangrepp på München under andra världskriget.

Vanligt namn 
Cretoxyhrina mantelli hade inget vanligt namn i den tidiga litteraturen och hade tilldelats över 30 synonymer. Eftersom den åt genom att dela upp sina offer i lagom stora bitar så gav paleontologerna K. Shimada och MJ Everhart den namnet ginsuhaj.

Fysisk anatomi 
C. mantelli är en av de mest väl förstådda fossila hajarna hittills. Flera bevarade exemplar har medfört stor inblick om denna uråldriga hajs fysiska egenskaper och livsstil.

Tanduppsättning 
De fossila tänderna av C. mantelli är upp till 6cm långa, böjda och har släta kanter, med en tjock emaljbeläggning.

C. mantelli hade 34 tänder i överkäken och 36 tänder i underkäken, i varje rad.

C. mantelli tros vara en släkting till vithajen. Kända exemplar av ginsuhaj är av ungefär samma storlek som de största uppmätta vithajarna.

Räckvidd 
Hajen levde i hav över hela planeten under Cenomanian och Campanian, inklusive Western Interior Seaway i Nordamerika. Fossil av C. mantelli har i Sverige hittats i bland annat Kristianstadsbassängen.

Diet 
C. mantelli var den största hajen av sin tid och var bland de främsta rovdjuren i haven. Fossila fynd visar att den jagade en mängd olika marina djur, såsom unga mosasaurier av exempelvis släktet Tylosaurus, unga svanödlor av släkten såsom Elasmosaurus,

benfiskar som Xiphactinus, och protostegida sköldpaddor som Archelon.

Källhänvisningar 

 John Malam & Steve Parker (2003) Stora boken om dinosaurier och andra förhistoriska varelser,

Externa länkar 

 Faktafil från National Geographic

Förhistoriska hajar
Taur Matan Ruak

José Maria Vasconcelos, känd under pseudonym Taur Matan Ruak (Tetum för "Två skarpa ögon"), född den 10 oktober 1956, är en östtimoriansk politiker. Han var landets president mellan 2012 och 2017 då han efterträddes på posten av Francisco Guterres. Den 22 juni 2018 blev Ruak premiärminister.

Ruak fick drygt 61 % av rösterna i presidentvalets andra omgång, i april 2012. Han var, i likhet med huvudmotståndaren Francisco Guterres, gerillaledare under Östtimors 24-åriga befrielsekamp mot Indonesien.

Källor
Ruak ny president i Östtimor Dagens Nyheter, 24 april 2012

Noter

Externa länkar

Östtimoresiska politiker
Födda 1956
Levande personer
Män
Anssi Nieminen

Anssi Nieminen, född i Jyväskylä i Västra Finlands län, är en finländsk tidigare backhoppare och nuvarande backhoppningstränare. Han representerade Jyväskylän Hiihtoseura.

Karriär 

Anssi Nieminen debuterade internationellt under öppningstävlingen i tysk-österrikiska backhopparveckan (ingår som en del av världscupen) i Schattenbergbacken i Oberstdorf i dåvarande Västtyskland 30 december 1985. Han blev nummer 6 i sin första internationella tävling. Landsmannen Pekka Suorsa vann tävlingen. Nieminen var 4,4 poäng från prispallen. Redan 5 dagar senare tog Anssi Nieminen en plats på prispallen i en världscupdeltävling då han kom på tredje plats i deltävlingen i backhopparveckan i Bergiselbacken i Innsbruck i Österrike 4 januari 1986. Nieminen var 7,4 poäng efter landsmannen Jari Puikkonen och 2,3 poäng efter Hroar Stjernen från Norge. Nieminen tog även en pallplats i världscupdeltävlingen i normalbacken i MacKenzie Intervale Ski Jumping Complex i Lake Placid i USA 1 december 1990, då han blev nummer tre efter Andreas Felder från Österrike och landsmannen Ari-Pekka Nikkola. Anssi Nieminen tävlade i världscupen från 1985 till 1993. Bästa sammanlagda resultat fick han säsongen 1990/1991 då han blev nummer 25 totalt.

Anssi Nieminen avslutade backhoppningskarriären efter tävlingsäsongen 1992/1993.

Övrigt 

Efter avslutad aktiv idrottskarriär har Nieminen varit verksam som backhoppningstränare i hemstaden Jyväskylä. Han var personlig tränare för bland andra Antti Kuisma och Risto Jussilainen.

Källor 
 

Finländska backhoppare
Backhoppstränare
Män
Personer från Jyväskylä
Jelena Gan

Jelena Andrejevna Gan (ryska: Елена Андреевна Ган, tyska: Helena Hahn), född Fadejeva 11 januari 1814, död 24 juni 1842, var en rysk författare. Hon var mor till Helena Blavatsky.

Gan var på 1840-talet bosatt i Poltava. Till svenska har novellen Theophania Abbiaggio översatts av Torsten Forstén.

Källor

Ган Елена Андреевна

Ryska novellförfattare
Ryskspråkiga novellförfattare
Födda 1814
Avlidna 1842
Kvinnor
Ryska författare under 1800-talet