kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Leos Carax

Leos Carax, ursprungligen Alex Christophe Dupont, född 22 november 1960 i Suresnes, Hauts-de-Seine, är en fransk filmregissör. Carax har haft en brokig karriär med framgångar och bakslag som föranlett långa tidssträckor mellan vissa av hans filmer. Han har ofta samarbetat med skådespelaren Denis Lavant. Vid 13 års ålder började han kalla sig Oscar, och "Leos Carax" är ett anagram på Alex Oscar.

Karriär

Carax långfilmsdebuterade 1984 med dramat Boy Meets Girl, med Denis Lavant i den manliga huvudrollen. Den följdes upp 1986 med Ont blod, där Lavant ställdes mot Juliette Binoche, som vid den tiden var Carax' flickvän. Lavant och Binoche gjorde också huvudrollerna i De älskande på Pont-Neuf, en problemfylld produktion som drog ut på tiden och gick över budgeten; de tänka 32 miljoner franc slutade på 100 miljoner. När den släpptes 1991 blev den dock något av Carax' stora internationella genombrott. Carax kämpade länge med sin nästa produktion, Pola X, en fri filmatisering av en Herman Melville-roman, som när den väl släpptes 1999 möttes av dålig kritik och stora förluster. Den fick emellertid också hängivna beundrare; regissören Jacques Rivette kallade den för "den vackraste franska filmen från de senaste tio åren". Efter detta kämpade Carax med flera olika filmidéer men hade svårt att övertyga finansiärer. 2008 deltog han i den tredelade filmantologin Tokyo!, där han, Michel Gondry och Bong Joon-ho regisserade varsin kortare historia utspelad i den japanska huvudstaden.

År 2012 återkom Carax, efter 13 år, med långfilmen Holy Motors, som hade premiär vid Filmfestivalen i Cannes det året. År 2021 kom rockoperan Annette, vilket var Carax första film på engelska. Annette hade premiär vd Filmfestivalen i Cannes 2021 och i huvudrollerna finns Adam Driver och Marion Cotillard och för manus och musik står Sparks. I samtliga av Carax' filmer utom Pola X och Annette har huvudrollen spelats av Denis Lavant.

Filmografi 
 Strangulation Blues (1980) - kortfilm
 Boy Meets Girl (1984)
 Ont blod (Mauvais sang) (1986)
 De älskande på Pont-Neuf (Les amants du Pont-Neuf) (1991)
 Sans titre (1997) - kortfilm
 Pola X (1999)
 "Merde" i antologin Tokyo! (2008)
 Holy Motors (2012)
 Annette (2021)

Källor

Externa länkar 

Franska filmregissörer
Födda 1960
Levande personer
Män
Personer från Suresnes
I'll Be Your Baby Tonight

I'll Be Your Baby Tonight är en låt skriven och lanserad av Bob Dylan. Låten lanserades på albumet John Wesley Harding 1967 som skivans sista låt. Denna låt gav en ledtråd på hur Dylans nästa album, Nashville Skyline skulle komma att låta. John Wesley Harding som var ett album med många tunga personliga låtar fick en optimistisk avslutning med denna countrylåt om ett lyckligt kärleksförhållande. I låten används steel guitar prominent.

Låten släpptes endast som b-sida på singel, till låten "All Along the Watchtower", men har trots detta varit med på ett flertal av Dylans samlingsskivor så som Bob Dylan's Greatest Hits, Vol. 2 (1971), Masterpieces (1978) och Biograph (1985). Låten framförs av Kris Kristofferson på albumet The 30th Anniversary Concert Celebration från 1992.

Låten spelades in av The Hollies till albumet Hollies Sing Dylan 1969. Linda Ronstadt släppte samma år en version på sitt debutalbum Hand Sown ... Home Grown. 1990 spelade Robert Palmer tillsammans med UB40 in en cover av låten som blev en hitsingel i flera länder. En version av låten med svensk text finns med på skivan Dylan på svenska av Mikael Wiehe och Ebba Forsberg som lanserades 2007.

Källor
Allmusic om låten

Sånger 1967
Sånger av Bob Dylan
Engelskspråkiga sånger
Nicolas Douchez

Nicolas Douchez, född 22 april 1980 i Rosny-sous-Bois, Seine-Saint-Denis, är en fransk fotbollsmålvakt som spelar för RC Lens i Ligue 2.

Douchez har under sin karriär spelat för Le Havre, Châteauroux, Toulouse, Rennes och Paris Saint-Germain.

Externa länkar 
Profil och statistik
Spelarprofil – L'Equipe.fr

Franska fotbollsmålvakter
Spelare i Le Havre AC
Spelare i LB Châteauroux
Spelare i Toulouse FC
Spelare i Stade Rennais FC
Spelare i Paris Saint-Germain FC
Spelare i RC Lens
Spelare i Ligue 1
Spelare i Ligue 2
Födda 1980
Levande personer
Män
Personer från Rosny-sous-Bois
Progress 13

Progress 13 () var en sovjetisk obemannad rymdfarkost som levererade förnödenheter, syre, vatten och bränsle till den sovjetiska rymdstationen Saljut 7. Progress 13 var den första Progress att besöka Saljut 7.

Progress farkosten sköts upp från Kosmodromen i Bajkonur med en Sojuz-U-raket, den 23 maj 1982, den dockade med rymdstationen två dagar senare. Den lämnade rymdstationen, den 4 juni 1982 och brann upp i jordens atmosfär två dagar senare.

Källor

Fotnoter

Rymdfarkoster
Sovjetunionens rymdprogram
Progressprogrammet
1982 i Sovjetunionen
Rymdfartsåret 1982
Saljutprogrammet
Justine Waddell

Justine Waddell, född 4 november 1976 i Johannesburg i Sydafrika, är en brittisk skådespelare. Waddell är troligen främst känd för The Fall, för rollen som Tess i Tess av d'Urberville och för rollen som Estella i Lysande utsikter.

Filmografi i urval

Externa länkar 

 

Brittiska skådespelare
Personer från Johannesburg
Kvinnor
Födda 1976
Levande personer
Progress 14

Progress 14 () var en sovjetisk obemannad rymdfarkost som levererade förnödenheter, syre, vatten och bränsle till den sovjetiska rymdstationen Saljut 7. Den sköts upp med en Sojuz-U-raket, från Kosmodromen i Bajkonur, den 10 juli 1982 och dockade med Saljut 7, den 12 juli. Den lämnade rymdstationen den 10 augusti och brann upp i jordens atmosfär den 13 augusti 1982.

Källor

Fotnoter

Rymdfarkoster
Sovjetunionens rymdprogram
Progressprogrammet
1982 i Sovjetunionen
Rymdfartsåret 1982
Saljutprogrammet
Slaget om Kanton (1857)

Slaget om Kanton utkämpades i Guangzhou (Kanton) av brittiska och franska styrkor mot Qingimperiet den 28–31 december 1857 under det andra opiumkriget.

Trots att den brittiska Royal Navy hade förstört de kinesiska djonkerna under sommaren, fördröjdes ett angrepp på Kanton av det indiska sepoyupproret. Brittiska och franska trupper rekognoscerade staden den 22 december. Striden började 28 december med en marin beskjutning och intagandet av Lins fort några kilometer inåt land, och nästa dag landsteg trupper i Kupar Creek sydost om staden. Kineserna trodde att de attackerande styrkorna skulle försöka inta Magazine Hill innan de gav sig på stadsmuren, men efter bombardemang på morgonen den 29 december, som avslutades vid 9-tiden, klättrade franska trupper med lite motstånd över murarna. De hade dock anlänt för tidigt, så de möttes av eld från sina egna vapen. Över 4700 brittiska och indiska soldater och 950 franska besteg stadsmuren, med endast 13 brittiska och två franska döda. Staden ockuperades en vecka, varefter trupperna gick in på stadens gator på morgonen den 5 januari. Vissa rapporter uppskattar att tiotusentals kineser dödades eller tillfångatogs och nästan 30 000 bostäder brändes ned, men andra källor begränsar Kinas förluster till 450 soldater och 200 civila.

Ye Mingchen, vicekungen i Guangdong och Guangxi, tillfångatogs och fördes till Calcutta där han dog ett år senare. Sedan brittiska och franska trupper hade ockuperat staden etablerade de ett gemensamt styre. Delvis på grund av striden och den efterföljande ockupationen ville kineserna undvika en upprepning av slaget i Peking. Fördraget i Tianjin undertecknades den 26 juni 1858, vilket avslutade det andra opiumkriget.

Referenser

Externa länkar

Kanton
Krigsåret 1857
1857 i Kina
WP:Projekt Kina
Kanton
Kanton
Kanton
Kanton
Fliknäva

Fliknäva (Geranium dissectum) är en växtart i familjen näveväxter.

Externa länkar
Den virtuella floran 
 

 

Näveväxter
Fl Växtindex
Schweiz ambassad i Berlin

Schweiz ambassad i Berlin är Schweiz diplomatiska representation i Tyskland. Den utmärker sig genom sin centrala placering i regeringskvarteren mellan Bundeskanzleramt och Förbundsdagen. 

Byggnaden har varit Schweiz beskickning sedan 1919. Under andra världskriget ockuperades byggnaden tillfälligt av sovjetiska trupper inför erövrandet av Riksdagshuset. Efter kriget återfanns är en schweizisk central för schweiziska medborgare på flykt som hjälptes hem. Därefter blev huset plats för Schweiz delegation och 1973 generalkonsulat. 2000 blev byggnaden åter ambassad. Då hade man byggt ut komplexet med en del i modern arkitekturstil.

Referenser

Ambassader i Berlin
Relationer mellan Schweiz och Tyskland
It Takes a Lot to Laugh, It Takes a Train to Cry

It Takes a Lot to Laugh, It Takes a Train to Cry är en låt skriven och komponerad av Bob Dylan. Låten finns med på albumet Highway 61 Revisited som lanserades 1965. Låten går i ett långsamt tempo är bluesbaserad, den lånar även några textrader från äldre blueskompositioner. Textmässigt är låten en resignation inför en kvinna. Dylan framförde låten på The Concert for Bangla Desh 1970. Låten finns även med på albumen The Bootleg Series Vol. 5: Bob Dylan Live 1975, The Rolling Thunder Revue (släppt 2002) och The Bootleg Series Vol. 7: No Direction Home: The Soundtrack (släppt 2005).

Denna låt har spelats in av artister som Al Kooper (albumet Super Session 1969), Blue Cheer (albumet New! Improved! 1969), Leon Russell (1971), Marianne Faithfull (albumet Rich Kid Blues 1984) och Toto (albumet Through the Looking Glass 2002). Steely Dan lånade en av låtens inledande fraser till att döpa sitt debutalbum Can't Buy a Thrill.

Källor
Allmusic om låten.

Sånger av Bob Dylan
Sånger 1965
Engelskspråkiga sånger
Sånger om järnväg och tåg
Progress 15

Progress 15 () var en sovjetisk obemannad rymdfarkost som levererade förnödenheter, syre, vatten och bränsle till den sovjetiska rymdstationen Saljut 7. Den sköts upp med en Sojuz-U-raket, från Kosmodromen i Bajkonur, den 18 september 1982 och dockade med Saljut 7, den 20 september. Farkosten lämnade rymdstationen den 14 oktober 1982 och brann upp i jordens atmosfär den 16 oktober 1982.

Källor

Fotnoter

Rymdfarkoster
Sovjetunionens rymdprogram
Progressprogrammet
1982 i Sovjetunionen
Rymdfartsåret 1982
Saljutprogrammet
Gerda Knudsen

Gerda Knudsen, född 1899 i Bergen, död 1945, var en norsk målare.

Hon var elev till Pola Gauguin i Oslo, i Paris till André Lhote och Pedro Araujo 1921–1922 och Fernand Léger 1924. I en kantig, uttrycksfull form och en kylig, säkert behärskad kolorit återgav hon fint den fuktiga atmosfären och den frodiga grönskan i vestlandsnaturen, och målade även porträtt och stilleben. Nasjonalmuseet/Nasjonalgalleriet i Oslo äger ett sunnmørslandskap, ett porträtt av målaren Agnes Hiorth (1939) och en hönsbild. Hon är även väl representerad i Bergen Kunstmuseum.

Källor 

Norska målare under 1900-talet
Födda 1899
Avlidna 1945
Kvinnor
Konstnärer från Bergen
Kärrnäva

Kärrnäva (Geranium palustre) är en växtart i familjen näveväxter.

Externa länkar
Den virtuella floran 
 

 

Näveväxter
Kä Växtindex
Fridlysta växter i Sverige
Karl Johan Carpelan

Karl Johan Carpelan, född 15 juni 1811 i Tunhems socken, Västergötland, död 3 februari 1893 i Masko, var en finländsk friherre och ämbetsman, brorsons son och dotterson till Johan Fredrik Carpelan, farbror till Tor Carpelan.

Carpelan blev student i Uppsala 1830 och Helsingfors 1833, referendariesekreterare i finländska senatens justitiedepartement 1855 samt lagman i Åbo och Björneborgs lagsaga 1864. I januariutskottet 1862 och vid lantdagen 1863, där han var ordförande i lagutskottet och två andra utskott, intog han en moderat liberal hållning, påverkad av den samtida svenska lagstiftningen. Hans petition om styrelseverkens ombildning samt andra konstitutionella reformer enligt svenskt mönster föranledde tillsättande av regeringskommittéer i frågan. År 1872 genomdrev han lag om lika gifto- och arvsrätt för kvinna och man.

Källor
 
 
 Carpelan, Karl Johan i Studentmatrikel 1640–1852.
	

Finländska ämbetsmän under 1800-talet
Finländska politiker under 1800-talet
Personer från Västra Tunhems socken
Finländsk adel
Födda 1811
Avlidna 1893
Män
Ugglan
Karl Johan
Japans ambassad i Berlin

Japans ambassad i Berlin är Japans högsta diplomatiska beskickning i Tyskland och befinner sig i Berlinstadsdelen Tiergarten. Byggnaden är granne med den italienska ambassaden som byggdes vid samma tid. 

Ambassadbyggnaden byggdes 1938–1942 efter ritningar av Ludwig Moshamer och under uppsikt av Albert Speer. Den byggdes för att imponera genom sin storlek och stilelement som stora pelare vid ingången. Byggnaden förstördes delvis 1943 då en sidoflygel bombades och vid kirgsslutet var byggnaden svårt skadad och stod sedan tom kommande decennier. 

Under 1980-talet beslöts att inrätta ett tyskt-japanskt kulturcentrum på platsen. I samband med att byggnaden åter skulle bli plats för Japans ambassad skedde stora ombyggnader och renoveringar 1998-2000. Bland annat anlade man en japansk trädgård och en ny kanslihusdel. Huvudingången flyttades från Tiergartenstraße till Hiroshimastraße.

Referenser

Ambassader i Berlin
Relationer mellan Japan och Tyskland
Tiergarten
Mansfield Park (film)

Mansfield Park är en brittisk dramafilm från 1999 i regi av Patricia Rozema. Filmen är baserad på Jane Austens roman med samma namn publicerad 1814.

Handling 
Fanny Price överges av sin familj vid 10 års ålder och får växa upp hos sina rika släktingar Bertrams, på gården Mansfield Park.

Fanny är egensinnig, intelligent och skriver spännande berättelser. Hon finner en vän i Edmund Bertram, medan alla de andra behandlar henne som om hon var mindre värd.

När Fanny är i artonårsåldern anländer syskonen Henry och Mary Crawford till Mansfield Park och vänder upp och ned på det mesta.

Rollista i urval 

 Frances O'Connor - Fanny Price
 Harold Pinter - Sir Thomas Bertram
 Lindsay Duncan - Lady Bertram / fru Price
 James Purefoy - Tom Bertram
 Jonny Lee Miller - Edmund Bertram
 Victoria Hamilton - Maria Bertram
 Justine Waddell - Julia Bertram
 Embeth Davidtz - Mary Crawford
 Alessandro Nivola - Henry Crawford
 Hugh Bonneville - Mr Rushworth
 Sheila Gish - Mrs Norris
 Hilton McRae - Mr Price
 Sophia Myles - Susan Price
 Anna Popplewell - Betsey
 Hannah Taylor-Gordon - Fanny som barn

Externa länkar 

Filmer 1999
Brittiska dramafilmer
1810-talet på film
Jane Austen-filmatiseringar
Engelskspråkiga filmer
Filmer som utspelar sig i hus på landet
Gerdi Jacobs

Gerdi Jacobs, född 1909 i Riga, död 2001, var en norsk målare och grafiker, bosatt i Norge från 1932. Hennes arbeten är ofta myllrande figurrika, som Nasjonalmuseets/Nasjonalgalleriets Teltby (1964) med en drömaktig omformning av verkligheten.

Källor 

Norska målare under 1900-talet
Norska grafiker
Födda 1909
Avlidna 2001
Konstnärer från Riga
Kvinnor
Nicole Brändli

Nicole Brändli, född 18 juni 1979, är en före detta professionell tävlingscyklist från Schweiz. Hon har vunnit Giro d'Italia Femminile tre gånger under sin karriär. Nicole Brändli var professionell cyklist mellan 1999 och 2009.

Meriter
2001
Giro d'Italia Femminile
2 etappsegrar (etapp 11 och 12)
2002
2:a, Världsmästerskapen - linjelopp
2003
Giro d'Italia Femminile
2005
Giro d'Italia Femminile
Etappsegrar på prologen, etapp 1 och 7
2006
GP de Plouay
3:a, Emakumeen Bira
2:a, Giro d'Italia Femminile
2007
3:a, Emakumeen Bira
2:a, Giro d'Italia Femminile
1 etappseger (etapp 1)
2009
3:a, Giro d'Italia Femminile

Schweiziska tävlingscyklister
Födda 1979
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Schweiz
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Schweiz
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Schweiz
Kvinnor
Levande personer
Personer från Luzern
Gladys Raknerud

Gladys Florence White Nilssen Raknerud , född 26 juni 1912 i Aker, död 28 januari 1997 i Oslo, var en norsk målare.

Hon var dotter till direktören Olav Nilssen och Florence Martha White samt gift första gången 1940-1945 med journalisten Odd-Stein Anderssen och andra gången från 1948 med pianisten Amund Raknerud samt mor till författaren Nils Amund Raknerud. Med en norsk far och en brittisk mor kom hon att växa upp omväxlande i Oslo och Chertsey utanför London. Hon utbildade sig till dekoratör i Hamburg 1936 som följdes av studier till inredningsarkitekt i Köpenhamn 1938. Hon studerade konst för Per Krohg och Thorbjørn Lie-Jørgensen vid Statens håndverks- og kunstindustriskole 1939–1940 och för Axel Revold vid Statens Kunstakademi 1940 samt vid Det illegale akademi 1941–1943. I början av 1970-talet studerade hon grafiska tekniker på Hammersmith College of Arts] och Sir John Cass School of Arts & Technology i London.

Hon debuterade i Statens Kunstutstilling 1946 och kom att medverka där 22 gånger. Hon medverkade ett flertal gånger i utställningar arrangerade av Unge Kunstneres Samfund i Oslo och Oslo Kunstforening. Hon var representerad i internationella utställningar i Stockholm, Köpenhamn, Rostock, Vancouver och New York. Separat ställde hon bland annat ut i Kristiansand, Bergen, Ålesund och Oslo. En retrospektiv utställning med hennes konst visades i Eidsvoll och Oslo 1996.

Hon målade landskap, bland annat Fra Askerøya (1956, Nasjonalmuseet i Oslo), och särskilt figurer i rum i en säker komposition med kylig, fint avstämd kolorit. Dessutom arbetade hon med dekorativa reliefer utförda i mässing. I en mer abstraherad stil utförde hon 1967–1968 en glasmosaik i fyra delar till Det Norske Radiumhospital i Oslo samt en större utsmykning för Alta videregående skole. 

Raknerud är representerad vid bland annat Nasjonalmuseet, Kongsvinger kommun och Utsmykningsfondet/KORO.

Källor 
Illustrert Norsk Kunstnerleksikon, Oslo, 1956, sidan 205,

Noter

Norska landskapsmålare
Norska målare under 1900-talet
Konstnärer från Oslo
Födda 1912
Avlidna 1997
Kvinnor
Lilyhammer

Lilyhammer är en norsk TV-serie producerad av Rubicon TV för NRK med Steven Van Zandt i huvudrollen. Serien är skriven av Anne Bjørnstad, Eilif Skodvin och Steven Van Zandt. Serien visades i tre säsonger mellan 2012 och 2014.

Handling
Frank Tagliano (Steven Van Zandt) är en före detta medlem av New York-maffian. Efter att han vittnat mot sin tidigare chef, blir Tagliano förflyttad till Lillehammer i Norge via FBI:s vittnesskyddsprogram. Tagliano blev fascinerad av Lillehammer när han såg TV-sändningar från Vinter-OS 1994, och väljer därför att börja sitt nya liv där under det nya namnet Giovanni Henriksen. Övergången från att ha varit en fruktad och respekterad mafioso i New York till att bli en arbetslös invandrare i Norge är inte enkel, och det dröjer inte länge innan Frank börjar ta hjälp av sina gamla beprövade metoder för att komma sig upp.

Skådespelare
Steven Van Zandt som Frank Tagliano / Giovanni «Johnny» Henriksen
Trond Fausa Aurvåg som vännen Torgeir Lien
Marian Saastad Ottesen som läraren Sigrid Haugli
Steinar Sagen som taxichauffören Roar Lien
Fridtjov Såheim som AF-anställde Jan Johansen
Sven Nordin som advokat Julius Backe
Anne Krigsvoll som länsman Laila Hovland
Mikael Aksnes-Pehrson som Sigrids son Jonas Haugli
Kyrre Hellum som polismannen Geir Elvis Tvedt
Tommy Karlsen Sandum som MC-Arne
Greg Canestrari som Jerry Delucci
Tim Ahern som Robert Grasso
Paul Ottar Haga som barnmorskan Svein
Petrus A. Christensen som Olav Backe
Sverre Porsanger som doktor Utsi
Bjarte Tjøstheim som före detta narkoman och föredragshållare Teddy
Jan Gunnar Røise som konsthandleren i Oslo, Max Nordahl
Robert Skjærstad bikern Roy "Finger'n" Aas
Finn Schau som polischefen Arve Østli
Kyrre Haugen Sydness som  storinvesteraren Thomas Aune
Henrik Horge som kriminalvårdaren Vidar
Viggo Sandvik som Sigrids far, Sylfest Haugli
Sverre Horge som Reidar Bjørnstad
Trond Brænne som tillsyningsmannen i Mesnalia, Alf Antonsen
Gard B. Eidsvold som  Tord Haukenes
Nils Jørgen Kaalstad som körskolläraren Dag Solstad
Erlend Klarholm Nilsen som Per Dahl-Thomassen
Miriam Sogn som Anette Dahl-Thomassen
Gisken Armand som doktor Hustad vid Lillehammers sjukhus
Øystein Røger som fastighetsmäklaren Richard Nilsen
Edward Schultheiss som fången Emil
Trond Høvik som leder i samfälligheten Einar Lie
Hermann Sabado som polis

Avsnitt

Säsong 1 (2012) i Norge

Källor

Externa länkar

Norska TV-serier från 2010-talet
TV-seriestarter 2012
Norskspråkiga TV-serier
Engelskspråkiga TV-serier
TV-serier som utspelar sig i Norge
TV-serieavslutningar 2014
Adam Smedberg

Adam Smedberg, född 30 januari 1813 i Skaraborgs län, död 5 februari 1892 i Hova församling, var en svensk roparpredikant (ropare) och artillerist.

Smedberg var ledargestalten för Roparrörelsen i Närke under 1840-talet. Smedberg har beskrivits som en god retoriker, som tillsammans med övriga ropare verkade i ett avskräckningssyfte emot all synd i dess samtid.

Smedberg greps den 27 juli 1843 i samband med "Religionskriget i Kvistbro". Efter beslut i Hovrätten den 22 februari 1844 omvandlades Smedbergs fängelsestraff till böter. Smedberg frigavs och dog senare på fattigstugan i Hova den 5 februari 1892. Smedberg predikade aldrig mer efter sin frigivelse utan återföll i synder och förblev utfattig.

Källor
 Roparrörelsen
 , urn:sbl:6062
 Roparna i Närke på 1840-talet, Ragnar Redelius. 1935, Uppsala.
 Smedberg och Roparna i Kvistbro, Angelica Carlsson. 2012, Örebro.

Födda 1813
Män
Kristna personligheter i Sverige
Avlidna 1892
Klippmålningarna i Chamangá

Klippmålningarna i Chamangá utgörs av 40 klippmålningar i Chamangá. Området är Uruguays  rikaste på klippmålningar.

Sedan 24 februari 2005 är målningarna i Chamangá uppsatta på Uruguas tentativa världsarvslista.

Referenser

Externa länkar 

 Chamangá; nueva área natural protegida
 UNESCO manifiesta interés en apoyar preservación de nuestro Arte Rupestre 

Klippkonst i Uruguay
Tentativa världsarv i Uruguay
Fornminnen i Uruguay
Casimir von Kothen

Casimir von Kothen, född 29 maj  1807 i Lokalax, död 25 november 1880 i Mecklenburg, var en finländsk friherre och politiker. Han var farbror till Axel von Kothen.

Efter att 1822 ha blivit student i Åbo inträdde von Kothen 1826 i rysk krigstjänst. Han blev 1840 överstelöjtnant vid Livgardets finska skarpskyttebataljon, förordnades samma år till direktör för generalguvernörens i Finland kansli och var 1844–46 tillförordnad samt 1846–53 ordinarie guvernör i Viborgs län. På sistnämnda plats ådrog han sig uppmärksamhet genom sin benägenhet för förändringar och sin böjelse att, när stundens krav så tycktes fordra, åsidosätta lagens bud. Samma egenskaper visade han som chef sedan 1853 för ecklesiastik- och sedan 1858 för militieexpeditionerna i senaten. Allmänheten emottog därför med tillfredsställelse underrättelsen, att han 1859 erhållit avsked från sina ämbeten. 

Därefter tillbringade von Kothen tio år i Ryssland i olika befattningar, men återvände 1869 till hemlandet som tillförordnad vice kansler vid Helsingfors universitet, varjämte han samma år utnämndes till ordförande i den nyupprättade överstyrelsen för skolväsendet i Finland. Inom universitetet visade sig hans inflytande i utfärdandet av flera nya reglementen. I skolöverstyrelsen gjorde han till sin huvuduppgift att arbeta för ryska språkets införande som obligatoriskt läroämne i elementarläroverken liksom för grundläggandet av "reallyceer", i vilka huvudvikten skulle läggas på studiet av de moderna språken, medan de klassiska vore valfria. 

Det självrådiga handlingssätt, som von Kothen uppvisade, hade emellertid framkallat en allmän ovilja, vilken kom till uttryck vid 1872 års lantdag. Då godkände ständerna åtskilliga petitionsmemorial om förändring i skolstyrelsens organisation och om återkallandet av den beslutade indragningen av den finska avdelningen av Normallyceum i Helsingfors. Då även senaten delvis gick på samma linje, var von Kothens inflytande brutet. År 1874 erhöll han avsked från sina ämbeten och drog sig tillbaka till Mecklenburg.

Källor

Externa länkar 
 

Finländska guvernörer
Finländska politiker
Finländska friherrar
Finländska politiker under 1800-talet
Födda 1807
Avlidna 1880
Män
Ugglan
Personer från Nystad