kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Union Station, Washington D.C.

Union Station, även kallad Washington Union Station, är en järnvägsstation som är centralt belägen på 50 Massachusetts Avenue i Washington, D.C. i USA. Den är en av huvudstadens mest kända byggnader och uppfördes 1908 i romersk-klassisk stil. Stationen återinvigdes 1988 efter omfattande renoveringar.

Union Station är den 9:e mest trafikerade järnvägsstationen i USA. Det är även den 10:e mest trafikerade i hela Nordamerika. Den besöks årligen av ungefär 14 miljoner resenärer med Amtraks fjärrtåg (en av dessa är snabbtåget Acela Express mot Philadelphia, New York och Boston) lokaltågen på MARC och Virginia Railway Express (VRE), Washingtons tunnelbana och stadsbussar. Union Station har även ett flertal butiker och matserveringar i den påkostat utsmyckade stationshallen.

Thurgood Marshall Federal Judiciary Building ligger direkt öster stationen och från Union Stations huvudentré är Kapitolium synlig.

Historik
1901 meddelade de två konkurrerande järnvägsföretagen Baltimore and Ohio Railroad samt Pennsylvania Railroad att de tänkte uppföra en gemensam station i huvudstaden i anslutning till National Mall för att ersätta de äldre säckstationerna New Jersey Avenue Station från 1851 (B&O) och Baltimore and Potomac Railroad Station från 1872 (Penn genom dotterbolag).

Traiken startade under hösten 1907 men huvudbyggnaden var inte färdig förrän året därpå.

Galleri

Referenser

Noter

Externa länkar

Järnvägsstationer i USA
Byggnader och anläggningar i Washington, D.C.
Järnvägsstationer invigda 1907
1908 i USA
Kurt Johannesson

Kurt John Paul Johannesson, född 9 juni 1935 i Voxnabruk, död 20 februari 2020 i Gottsunda distrikt, Uppsala, var en svensk professor i retorik.

Biografi
Johannesson avlade studentexamen vid Sollefteå läroverk 1954. Han skrevs in vid Uppsala universitet 1955 och blev filosofie kandidat 1958. Där avlade han filosofisk ämbetsexamen 1959 och filosofie licentiatexamen 1963 samt disputerade han för filosofie doktorsgraden i litteraturhistoria den 24 maj 1968 på avhandlingen I polstjärnans tecken – Studier i svensk barock, som behandlade vältaligheten på latin och svenska i Sverige under senare delen av 1600-talet. Därefter verkade han som universitetslektor och docent i litteraturhistoria med poetik (1973) vid litteraturvetenskapliga institutionen vid Uppsala universitet 1968–1981. Under åren 1982–1987 innehade han en forskartjänst i retorik vid Humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet (HSFR). Där utnämndes Johannesson 1988 till professor i samma ämne, en professur som senare överfördes till Uppsala universitet. Vid tillsättningen var han Sveriges ende retorikprofessor; därefter har professorer tillsatts även vid Örebro universitet, Södertörns högskola och Lunds universitet. Han blev professor emeritus 2000 och jubeldoktor 2018.

Johannesson var 1985 gästprofessor i skandinavisk litteratur vid University of California, Berkeley. Han var ledamot av Michaelisgillet, Kungl. Vetenskaps-Societeten i Uppsala, Kungl. Vetenskapssamhället i Uppsala, Kungl. Humanistiska Vetenskaps-Samfundet i Uppsala, Kungl. Vitterhetsakademien samt Nathan Söderblom-sällskapet.

Johannesson har publicerat litteraturhistoriska verk om huvudsakligen medeltiden, renässansen och barocken samt många retoriska studier. Han betraktas allmänt som en av dem som betytt mest för retorikämnets återkomst i svensk humanistisk vetenskap från 1960-talet och framåt.

Bibliografi (urval) 
1968 – I polstjärnans tecken
1972 – Asiens litteratur
1978 – Saxo grammaticus
1982 – Gotisk renässans
1983 – Svensk retorik
1984 – Den klassiska retoriken
1985 – Retorik
1990 – Retorik eller konsten att övertyga
1992 – Agitatorn som hot och ideal
1993 – 1593 – de vidare perspektiven (tillsammans med Carl Fredrik Hallencreutz)
1993 – Marknadsretorik (tillsammans med Stefan Hedlund)
1994 – Hövdingen är fallen
1997 – Ögonblickets genius
2000 – Nötens kärna
2001 – Tala väl
2001 – Vetenskap och retorik – En gammal konst i modern belysning (redaktör)
2018 – Johannes Magnus, Goternas och svearnas historia, översättning från latin med kommentar av Hans Helander

Priser och utmärkelser 
1979 – Schückska priset
1996 – Tegnérpriset
2013 – Rettigska priset "för att han med lärdom och entusiasm har brutit väg för det under lång tid försummade retorikämnets återkomst i svensk humanistisk vetenskap."

Källor 
Johannesson, Kurt J P i Vem är det, sid 552, 1993
Kurt Johannesson, Norrlands nation i Promotionsfesten i Uppsala den 1 juni 2018, Uppsala universitet, 2018, sid 65 f.

Noter

Externa länkar 

Svenska professorer i retorik
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Hedersledamöter vid Norrlands nation
Födda 1935
Avlidna 2020
Män
Personer från Voxna socken
Svenska forskare under 1900-talet
Washingtonmonumentet

Washingtonmonumentet () är en anläggning i Washington, D.C. i USA, belägen i det vidsträckta parkomområdet intill Kapitolium. Monumentet är en cirka 170 meter hög obelisk, byggd 1848-1884 och invigd 21 februari 1885, med invändig trappa och hiss. Washingtonmonumentet är världens högsta murade torn.

Historik 

Den 7 augusti 1783 beslutade den amerikanska kongressen att ett minnesmärke över George Washington skulle uppföras. Men det verkade ändå inte som om något Washingtonmonument var på väg att byggas, så 1833, 50 år senare, bildades "Föreningen för ett nationellt Washingtonmonument" av författaren George Watterson. Syftet med föreningen var att samla in pengar. Bidragsgivarna fick en litografi över Robert Mills förslag som de tänkte uppföra i vilken idén var att göra ett slags "Pantheon" vid foten av monumentet. 12 år senare hade de bara fått ihop  dollar av den miljonen som behövdes så pantheonen togs bort. 

År 1848 började bygget (61 år efter att kongressen föreslog monumentets uppförande). Marmorn till bygget fick de från ett stenbrott i närheten av Baltimore. 1849 erbjöd sig en förening i Alabama donera en sten. Detta accepterades naturligtvis men det skulle visa sig inte vara en bra idé. Det började strömma in marmorblock som inte alls matchade de andra. Det blev ännu värre när påve Pius IX 1854 ville donera en sten. Det hemliga partiet Knownothing som var en grupp icke-katoliker protesterade. När stenen anlände stals den och både katoliker och protestanter protesterade och de knappa bidragen sinade och till slut hela bygget. År 1878 beslutade överstelöjtnant Thomas Lincoln Casey att slutföra arbetet. Tack vare Caseys vän George P. March godkände kongressen byggandet av obelisken. Den 21 februari 1885 invigdes Washingtonmonumentet.

Monumentets pyramidion utgörs av ett massivt aluminiumstycke som väger 100 ounce, cirka 2,85 kg. Det var vid monteringen 1884 det största enskilda aluminiumgjutstycket i världen.

Källor 
 Judith Dupré, Skyskrapor ()

Externa länkar 

Minnesmärken i USA
Byggnader och anläggningar i Washington, D.C.
Före detta tentativa världsarv
Obelisker
Terminator Salvation

Terminator Salvation är en amerikansk science fiction-action film i regi av Joseph McGinty Nichol med Christian Bale, Anton Jeltjin och Sam Worthington i huvudrollerna. Det är den fjärde filmen i Terminator-serien. Filmen hade biopremiär i USA den 21 maj 2009

Handling 
Året är 2018 och världen är totalförstörd av det kärnvapenkrig som superdatorn Skynet har orsakat. John Connor (Christian Bale) och en grupp soldater från motståndsrörelsen hittar en bunker under observatoriet Very Large Array. De upptäcker att maskinerna experimenterar med mänskliga fångar med målet att ge den nya Terminator T-800 biologiska komponenter. Basen förstörs i en kärnvapen-explosion men John klarar sig som enda synliga överlevande och återvänder med helikopter till motståndsrörelsens huvudkvarter, belägen i en atomubåt. 

Motståndsrörelsen har under Johns frånvaro upptäckt en radiofrekvens som tros kunna stänga av maskinerna. De planerar en attack mot Skynets bas i San Francisco som svar på en uppsnappad dödslista med tecken på att Skynet planerar att eliminera motståndsrörelsens högsta befäl inom fyra dagar. John finner sitt eget namn som nummer två på listan efter Kyle Reese (Anton Jeltjin). De övriga befälen är oförstående till Kyles namn men John vet att det är för att Kyle senare kommer att bli hans fader. Nu måste John göra en egen plan för att rädda Kyle.

Om filmen 
 Filmen hade en budget på 200 miljoner dollar.
 Det tog 77 dagar att göra filmen, och produktionen började i delstaten New Mexico i maj 2008.
 Tre trailers släpptes innan premiären.
 Arnold Schwarzenegger, som spelat huvudrollen i de tidigare filmerna, dyker upp i digital form som Terminatormodellen T-800 som ska döda John Connor.
 Terminator Salvation släpptes på DVD och Blu-ray den 9 december 2009.
 Terminator Salvation var tänkt att starta en trilogi med Christian Bale men istället ledde produktionen - trots vinsten - till att filmbolaget Halcyon fick stora ekonomiska problem.
 Detta är den första filmen som inte fokuserar på tidsresor som tidigare filmer. Filmen utspelar sig efter den tredje Terminatorfilmen, och innan den första.
Filmen hade Sverigepremiär den 3 juni 2009.

Rollista

Mottagande 
Filmen har fått ett blandat mottagande från både kritiker och fans. Det allmänna intrycket är att filmen inte når upp till samma höjder som de första två filmerna i serien men att den slår sin föregångare Terminator 3. Svenska dagbladet kallar filmen för en "högljudd dussinaction utan charm och humor". Aftonbladet beskriver filmen som "hyfsad sommaraction med snygga explosioner i slowmotion och bra effekter".

Källor

Externa länkar 
  

Terminator
Amerikanska filmer 2009
Amerikanska uppföljarfilmer
Amerikanska science fiction-actionfilmer
San Francisco på film
2018 på film
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av Joseph McGinty Nichol
Filmmusik av Danny Elfman
Heinz Tietjen

Heinz Tietjen, född 24 juni 1881 i Tanger i Marocko, död 30 november 1967 i Baden-Baden var en tysk dirigent.

Biografi 
Tietjen studerade för Nikisch.

Han arbetade i Trier 1902-1921, i Breslau 1922-1925, Berliner Städtische Oper (1925-1929, 1948-1954) och för den preussiska statsteatern 1930-1935. Åren 1931-1944 var han konstnärlig ledare för Bayreuthfestspelen. 1950-1951 satte han upp wagneroperor på Royal Opera House Covent Garden, 1955-1959 var han ledare för Hamburg operan.

I augusti 1934 publicerades ett upprop formulerat av Joseph Goebbels i NSDAP:s partiorgan Völkischer Beobachter. I korthet handlade detta om att offentligt visa Führern sin trohet. Det var undertecknat av namnkunniga författare, bildkonstnärer, konsthistoriker, arkitekter, skådespelare, musiker och tonsättare. Bland dem fanns Heinz Tietjen.

Referenser

Externa Länkar 

Tyska dirigenter
Födda 1881
Avlidna 1967
Män
Storofficerare av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Pasadena, Texas

Pasadena är en stad i Texas, USA. Staden har cirka 154 000 invånare.

Externa länkar 

Orter i Texas
Harris County, Texas
Slaget vid Lemo

Slaget vid Lemo var ett fältslag som utkämpades 19–20 juni 1808 under det finska kriget.

Historia
Under slaget vid Lemo landsteg 2 000 svenskar med hjälp av den svenska flottan vid Lemo udde i S:t Karins i Egentliga Finland klockan sju på kvällen den 19 juni 1808. Deras mål var att erövra Åbo från ryssarna. Operationen började mycket gynnsamt för svenskarna, som efter landstigningen lyckades avancera flera kilometer norrut inom siktavstånd till Åbo. Där mötte ryska styrkor dem. Ryssarna organiserade snabbt ett försvar och 3 600 man koncentrerades vid Åbo. 

Svenskarna mötte tufft motstånd och tvingades dra sig tillbaka och evakuera till de fartyg som de hade kommit med. Vid ett tillfälle var situationen mycket allvarlig för ryssarna. Fredrik Vilhelm von Buxhoevden hade redan börjat planera en reträtt från Åbo. Åboborna samlades på en närbelägen kulle för att betrakta händelserna och detta gjorde inte heller ryssarna gladare eftersom de räddes en revolution i staden. Eberhard von Vegesack drog sina fartyg tillbaka mot de åländska öarna och ett sjöslag tog vid i den åboländska skärgården. Ryska förluster rapporterades uppgå till 300 man medan de svenska uppgick till strax över 200.

Minnesmärke vid Lemo udde
Heidi Limnell har skapat minnesmärket Den döende krigaren över striderna på Lemo udde, döpt efter en dikt i Johan Ludvig Runebergs Fänrik Ståls sägner. Det står nära Alo-Lemo gård och restes i juni 2008.

Slagskeden

Referenser

Tryckta källor

Lappalainen, Jussi T; Ericson Wolke, Lars; Pylkkänen, Ali: Suomen sodan historia 1808–1809, Helsingfors: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Karttakeskus, 2008, .

Lemo
1808 i Sverige
1808 i Finland
1808 i Ryssland
1808 i Europa
Krigsåret 1808
Minnesmärken över landstigningar
Lemo
Lemo
Lemo
S:t Karins
Eckes-Granini Group

Eckes-Granini Group, tysk drycktillverkare med huvudkontor i Nieder-Olm

Eckes grundades 1857 i Nieder-Olm av Peter Eckes. Från 1930-talet började företaget expandera. En stor framgång för Eckes kom 1958 då man lanserades fruktdrycken Hohes C. 1994 köpte man Granini varpå Eckes-Granini bildades.

Varumärken
Hohes C
Granini
Pago
God Morgon
Brämhults
Rynkeby

Externa länkar
Eckes-Granini

Tyska livsmedelsföretag
Företag bildade 1857
Angiotensin

Angiotensin är ett peptidhormon som är viktigt för kroppens blodtrycksreglering. Angiotensin finns i 4 typer: angiotensin I, angiotensin II, angiotensin III och angiotensin IV. Angiotensin I bildas av att proteinet angiotensinogen som bildas av levern modifieras av enzymet renin. Angiotensin I modifieras sedan till angiotensin II med hjälp av angiotensinkonverterande enzym (ACE). Denna omvandling sker i kapillärer, vilka finns i stort antal i lungkretsloppet. Angiotensin II är en potent vasokonstriktor (stimulerar sammandragning av blodkärl). Kontraktion av blodkärl leder till ökat totalt perifiert motstånd, som i sin tur höjer blodtrycket.

Angiotensin II leder även till ökad volym i blodbanan genom att stimulera utsöndringen av aldosteron från binjurebarken, vilket stimulerar reabsorptionen av natrium och vatten från urinen till blodet. Detta leder till ökad volym i blodbanan och det i sin tur leder till ökat blodtryck.

Systemet som kontrollerar produktionen av angiotensin I och II kallas renin–angiotensin–aldosteron-systemet (RAAS).

Se även 
 Angiotensin II-receptorantagonist

Referenser 

Peptidhormoner
Renin-angiotensinsystemet
Stress
Ergonomisk kudde

Ergonomisk kudde eller anatomisk kudde är en kudde som utformats enligt ergonomiska principer för att ge bästa möjliga stöd för huvud och nacke. Kudden är tillverkad av allergitestade material.

Kudden finns i olika utformning och syftet är att den ska motverka och förebygga problem med nacke och ledvärk, vilket ska medföra bättre sömn. Vanligtvis är den hårdare än andra kuddar och brukar innehåller ett trögelastiskt material som kallas memoryskum. Vissa varianter innehåller tryckavlastande cylindrar eller vatten.

När kudden fyller ut utrymmet mellan axelpartiet och nackkotorna medför den att ryggraden intar ett anatomiskt korrekt läge. Den lämpar sig därför bäst för den som sover på rygg eller sidan.

Se även 
Vetekudde

Referenser 

Liggmöbler
Ergonomi
Sängkläder
Aldosteron

Aldosteron är ett mineralkortikoid som ingår i kroppens system för reglering av blodtryck och osmoreglering. Aldosteron utsöndras från binjurebarkens yttre skikt  som svar på höjda plasmanivåer av angiotensin samt stimulering från sympatiska nervsystemet. Förhållandet mellan natrium- och kalium-joner i blodet påverkar också utsöndringen av aldosteron. 

Aldosteron verkar genom att öka återupptaget av natriumjoner från urinen i njurarna och från chymus i tjocktarmen och tunntarmen, vilket i sin tur ökar blodvolymen och det totala blodtrycket, genom osmos.

Se även 
 Angiotensin
 Renin-angiotensinsystemet
 Steroidreceptorer
 Binjureinsufficiens

Referenser 

Kortikosteroider
Renin-angiotensinsystemet
Osmoreglering
Blodtryck
Leopold Stokowski

Leopold Anthony Stokowski, född 18 april 1882 i London, död 13 september 1977 i Nether Wallop, Hampshire, var en brittisk-amerikansk dirigent av polsk-irländsk härkomst.

Biografi
Stokowski studerade vid Royal College of Music i London samt i Oxford, Berlin, München och Paris. Han flyttade till USA 1905, och arbetade först som organist och körledare i  St. Bartholomew's Church på Manhattan. År 1909 blev han utnämnd till dirigent för Cincinnati Symphony Orchestra där han verkade i tre år. Samma år som han slutade där, 1912, blev han utnämnd till dirigent för Philadelphia Orchestra, på den tiden en av USA:s "Big five" symfoniorkestrar. Där var han verksam fram till 1941, från 1936 i samarbete med sin assisterande dirigent, Eugène Ormándy. Efter detta var han i huvudsak verksam som frilansande dirigent. Han grundade New York City Symphony Orchestra och The American Symphony Orchestra.

Stokowski har blivit känd för sina uppträdanden i filmer tillsammans med sin orkester. I synnerhet blev han förknippad med Walt Disneys film Fantasia. Som pionjär för inspelad musik arrangerade han ett antal verk av bland andra Bach och Wagner, där han tog sig stora konstnärliga friheter. En viktig gärning hos Stokowski var att popularisera klassisk musik hos nya grupper av lyssnare. En annan viktig gärning var att lansera modern klassisk musik. Han samarbetade med många av samtidens kompositörer och uruppförde ett stort antal verk, till exempel av Arnold Schönberg, Charles Ives och Andrzej Panufnik. 

Stokowski levde ett slags jetset-liv som amerikansk celebritet. Han älskade sensationer och drog sig inte för att till exempel i samband med en barnkonsert med Saint-Saëns Djurens karneval (Carnival des Animaux) leda in tre levande elefanter, en åsna, tre hästar och en kamel. Han lade sig till med en slavisk accent, trots att han som född och uppvuxen i London talade ren engelska. Han fortsatte att göra skivinspelningar och gästframträdanden högt uppe i åren. Den sista konserten gavs i Vence, den 23 juli 1975, när Stokowski var 93 år. Den sista skivinspelningen (Bizet: Symfoni C-dur) gjordes i maj-juni 1977, bara några månader innan Stokowski dog, tillsammans med National Philharmonic Orchestra, en orkester knuten till RCA Records.

Källor

Noter

Litteratur
Daniel, Oliver: Stokowski - A Counterpoint of View. Dodd, Mead & Company, New York 1982. .
Hunt, John: Leopold Stokowski - Discography, Concert register. The Leopold Stokowski Society 1996. .

Födda 1882
Amerikanska dirigenter
Avlidna 1977
Män
Alumner från The Queen's College, Oxford
Ted Pahle

Ted Pahle född 23 augusti 1899 i Tyskland död 9 januari 1979 New York New York USA, tysk fotograf, manusförfattare och regissör.

Pahle var under 1930-talet verksam i Frankrike och Spanien vid Les Studios Paramount.

Filmfoto i urval
1959 - La Ironía del dinero
1959 - 4D Man
1939 - Bel Ami
1938 - L' affaire Lafarge

Källor

Externa länkar

Tyska fotografer
Män
Födda 1899
Avlidna 1979
Trådlöst och kärleksfullt

Trådlöst och kärleksfullt är en svensk film från 1931 i regi av Frederick Lindh.

Om filmen
Filmen premiärvisades 25 april 1931 på biograf Olympia i Stockholm. Den spelades in vid Les Studios Paramount i Joinville utanför Paris av Ted Pahle.

Roller
Paul Seelig - Uppfinnare 
Karin Swanström - Hans värdinna 
Margita Alfvén - Hennes dotter 
Ragnar Widestedt - Dotterns arbetsgivare 
Weyler Hildebrand    
Torben Meyer    
Rune Andersson

Filmer 1931
Svenska dramafilmer
Svenska kortfilmer
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1930-talsfilmer
Hjuling

Hjuling, litet järnvägsfordon, vanligen drivet med muskelkraft. De tillverkas från början ofta av lägre järnvägspersonal för att lättare kunna ta sig fram längs banorna för inspektion, banarbete och transporter. Det fanns många typer, till exempel pikhjuling, som drevs med en stör eller pik; sparkhjuling som drevs med sparkningar mot underlaget; och tramphjulingar som trampades som en cykel. De hade tre hjul bestående av parallella skivor, varav två av hjulen var flänsade för att följa spåret. Tramphjulingar blev de vanligaste med tiden och moderniserades med frihjulsnav av cykeltyp.

Fyrhjuliga motsvarande fordon kallades dressiner, vilket numera är den vanliga benämningen även på hjulingar. Sedan omkring 1980 har det blivit vanligt med turiståkning med dressin (hjuling) på nedlagda järnvägar.

Det har även förekommit officiell persontrafik med hjuling. I Sveriges Kommunikationer 1929 annonserades att "Hjulingsskjuts kan erhållas till Tyfors, 6 km" på Sävsnäs järnväg från Neva station på Inlandsbanan.

Litteratur 
Wååg: Banvakt 17. Svenska järnvägsklubbens skriftserie nr 59. 1993. 

Järnvägsfordon
Alan Plater

Alan Frederick Plater, född 15 april 1935 i Jarrow-on-Tyne, Tyne and Wear, död 25 juni 2010 i London, var en brittisk författare, dramatiker och manusförfattare.

Filmmanus i urval
2003 – Midsomer Murders. A Tale of Two Hamlets
1995 – Simisola
1995 – Oliver's Travels
1984 – Slagskämpen
1984 – A Murder Is Announced
1976 – It Shouldn't Happen to a Vet

Källor

Externa länkar

Brittiska författare
Brittiska manusförfattare
Engelskspråkiga författare
Födda 1935
Avlidna 2010
Män
Alumner från Newcastle University
Starwing

(Star Fox i Nordamerika, Starwing i Europa) är ett traditionellt Shoot 'em up-spel från 1993 som ursprungligen släpptes av Nintendo till deras spelkonsol Super Nintendo Entertainment System.
Spelet var, när det lanserades, revolutionerande då det med hjälp av Super FX-chippet åstadkom en 3D-grafik som tidigare inte varit möjlig.

Handling
Fox McCloud, ledaren för Star Fox, har fått i uppdrag att rädda solsystemet Lylat från den onde vetenskapsmannen Andross. Till sin hjälp har han Peppy Hare, Slippy Toad och Falco Lombardi som med sina rymdfarkoster, Arwing, ger sig iväg på en resa genom flera planeter och andra delar av solsystemet för att slutligen besegra Andross och därigenom återfå fred.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Datorspel 1993
Super NES-spel
Nintendo Switch Online-spel
Shoot 'em up-spel
Science fiction-datorspel
Datorspel med antropomorfa figurer
David Wilson

David Wilson kan syfta på

 David Wilson (skådespelare), amerikansk skådespelare född 1949
 David Wilson (fotbollstränare), engelsk-svensk fotbollstränare född 1969
 Sir David M. Wilson, brittisk arkeolog och konsthistoriker född 1931
Celia Gregory

Celia Christine Gregory, född 23 september 1949, död 8 september 2008, var en brittisk skådespelare.

Filmografi (urval)  
1993 - The Baby of Mâcon
1991 - The Case-Book of Sherlock Holmes (TV-serie) 
1984 – Slagskämpen
1983 - Reilly: The Ace of Spies
1979 - Agatha

Externa länkar 
 

Brittiska skådespelare
Kvinnor
Födda 1949
Avlidna 2008
Aleksander Kan

Aleksandr Kan, född 31 oktober 1925 i Moskva, död 22 januari 2017, var rysk-svensk historiker, professor vid Uppsala och Oslo universitet.

Aleksander Kan föddes i Moskva och utbildade sig till historiker, specialiserad på Skandinaviens historia. Han skrev många  böcker i ämnet. Kan flyttade med familj till Sverige 1987 och var svensk medborgare sedan 1992.

Bibliografi
Skandinaviens historia. (Originaltitel på ryska: Istoria Skandinavskich stran) Svensk översättning av Karina Vamling (1981)
Hemmabolsjevikerna - Den svenska socialdemokratin, ryska bolsjeviker och mensjeviker under världskriget och revolutionsåren 1914-1920. (2005)

Källor

Externa länkar
Aleksandr Kan, kontaktinformation vid Uppsala universitet
SAP:s kluvna hållning till demokratin, recension av Svante Nordin i Svenska Dagbladet, 30 augusti 2005.

Ryska historiker
Svenska historiker
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Män
Personer från Moskva
Födda 1925
Avlidna 2017
Tom Clegg

Thomas Harrison "Tom" Clegg, född 16 oktober 1934 i Lancashire, död 24 juli 2016, var en brittisk regissör och manusförfattare.

Filmografi

Regi 
1969 - Du skall icke hava lust..! 
1980 - McVicar
1984 - Slagskämpen
1989 - Livsfarligt uppdrag  
1990 - Askungen i Paris 
1990 - Avhopparen
1993 - Sharpe (TV-serie)
1998 - Bravo Two Zero
2006 - Sharpe's Challenge (TV-film)

Manus
1980 - McVicar
1984 - Slagskämpen

Källor

Externa länkar

 Dödsnotis - The Telegraph

Brittiska filmregissörer
Brittiska manusförfattare
Män
Födda 1934
Avlidna 2016