kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rya kyrkoruin

Rya kyrkoruin eller Rya gamla kyrka är en ruin som ligger i Rya socken i Örkelljunga kommun i Skåne. Den ligger 600 meter sydöst om E4 och 2 kilometer sydväst om Rya nya kyrka som invigdes 1875.

Rya gamla kyrka byggdes i slutet på 1100-talet eller början på 1200-talet. Möjligen var det munkarna vid Herrevads kloster som uppförde kyrkan. När den nya kyrkan byggdes beslutade man sig för att överge den gamla kyrkan, och 1876 hölls en offentlig auktion på inventarierna. 

Kyrkoruinen är 23 meter lång i öst-västlig riktning och 8 meter bred. Långhusets längd är 16,5 meter och koret i öster är 6 meter. Utmed långhusets södra vägg finns ett vapenhus som är 4 gånger 6 meter stort. Väggarna är byggda av gråsten, är över en meter tjocka och upp till åtta meter höga. Ett torn fanns över långhusets västsidan. Runt omkring ruinen finns en ödekyrkogård med några gravstenar och gravkors av gjutjärn. Kyrkogården är omgiven av en kallmurad stenmur. 

Från början hade kyrkan ett platt innertak av trä som under 1400-talet ersattes av kryssvalv i tegel. Interiören i medeltidskyrkan var enkel, och ända fram till att den nya kyrkan invigdes bestod golvet i långhusets mittgång och i koret av grova ekbräder, och de senare bänkkvarteren av kullerstenar. Bänkar hade inte kyrkan förrän efter reformationen. Innan dess stod eller knäböjde församlingen under hela gudstjänsten. 

Sommartid används numera kyrkoruinen för gudstjänster, dop, bröllop och som vägkyrka. En modern klockstapel av trä restes 1968 väster om ruinen. I ruinen finns träbänkar och ett altarbord av trä.

Galleri

Källor 
, Riksantikvarieämbetet.

Kyrko- och klosterruiner i Skåne
Boa EC

Boa Esporte Clube, eller enbart Boa, är en fotbollsklubb från staden Varginha i delstaten Minas Gerais i Brasilien. Klubben grundades 30 april 1947 och hette då Ituiutaba Esporte Clube men bytte till det nuvarande namnet under 2011 års säsong. Klubben har inga mästerskapstitlar från någon högsta division, men har vunnit andra divisionen i Campeonato Mineiro vid två tillfällen, 2004 och 2011.

Fotbollsklubbar i Brasilien
Sportklubbar bildade 1947
Grêmio Barueri Futebol

Grêmio Barueri Futebol, vanligen endast Grêmio Barueri eller bara Barueri, är en fotbollsklubb från Barueri i delstaten São Paulo i Brasilien. Klubben hette tidigare Grêmio Recreativo Barueri och Grêmio Prudente Futebol och grundades 26 mars 1989. Klubben bytte namn senast efter en svag insats i Campeonato Paulista 2011 då klubben flyttades ner till andradivisionen i distriktsmästerskapet. Innan dess hade klubben bytt namn från Grêmio Recreativo Barueri till Grêmio Prudente i februari 2010. Klubben spelar sina matcher på Arena Barueri som tar kring 35 000.

Fotbollsklubbar i Brasilien
Sportklubbar bildade 1989
Agremiação Sportiva Arapiraquense

Agremiação Sportiva Arapiraquense, eller vanligen ASA eller ASA de Arapiraca, är en fotbollsklubb från Arapiraca i delstaten Alagoas i Brasilien. Klubben grundades den 25 september 1952 som "Associação Sportiva Arapiraquense", men bytte namn till det nuvarande namnet den 4 september 1977. Klubben har vunnit distriktsmästerskapet i Alagoas, Campeonato Alagoano, vid sju tillfällen (per 2011), varav den senaste just 2011 och den första titeln 1953. Klubbens största nationella framgång har fram till 2011 varit en andra plats i Série C och ett deltagande i Série B.

Fotbollsklubbar i Brasilien
Sportklubbar bildade 1952
Associação Desportiva Recreativa Cultural Icasa

Associação Desportiva Recreativa Cultural Icasa, eller oftast enbart Icasa, är en fotbollsklubb från Juazeiro do Norte i delstaten Ceará i Brasilien. Icasa grundades den 1 maj 1963. Klubben har per 2011 vunnit Campeonato Cearense vid ett tillfälle, 1992, och har deltagit i flera säsonger i Campeonato Brasileiro Série C.

Fotbollsklubbar i Brasilien
Sportklubbar bildade 1963
Salgueiro AC

Salgueiro Atlético Clube är en fotbollsklubb från Salgueiro i delstaten Pernambuco i Brasilien. Klubben grundades den 23 maj 1972 och har som enda mästerskapstitel vunnit andradivisionen av Campeonato Pernambucano, vilket skedde 2007. Klubben spelade sin första säsong i den högsta divisionen av Campeonato Pernambucano 2006. Salgueiros största rival är Icasa.

Fotbollsklubbar i Brasilien
Sportklubbar bildade 1972
Duque de Caxias Futebol Clube

Duque de Caxias Futebol Clube är en fotbollsklubb från staden Duque de Caxias i delstaten Rio de Janeiro i Brasilien. Klubben grundades den 8 mars 2005 efter en ombildning av den 1957 grundade klubben Tamoio Futebol Clube. Tre år efter ombildandet, säsongen 2008, gick klubben upp i Campeonato Brasileiro Série B, men åkte ur till Série C igen säsongen 2011.

Fotbollsklubbar i Brasilien
Sportklubbar bildade 2005
Rio de Janeiro (delstat)
Agnestads kyrka

Agnestads kyrka var en rundkyrka i Falköpings östra socken. Den byggdes på 1100-talet av Bengt den gode och ödelades troligen på 1500-talet.

Källor

Kyrko- och klosterruiner i Västergötland
Olaria Atlético Clube

Olaria Atlético Clube, oftast enbart Olaria, är en fotbollsklubb från området Olaria i Rio de Janeiro i delstaten Rio de Janeiro i Brasilien. Klubben grundades den 1 juli 1915 som Japonês Futebol Clube ("Japanska fotbollsklubben") men döptes senare samma år om till det nuvarande namnet. Klubben har en nationell mästerskapstitel, när de vann den tredje högsta nationella serien 1981. I övrigt har klubben vunnit Campeonato Cariocas andradivision vid tre tillfällen, 1931, 1980 och 1983. Klubben tog sig även till kvartsfinal i Campeonato Carioca 2011.

Fotbollsklubbar i Brasilien
Sportklubbar bildade 1915
Ballstorps kyrkoruin

Ballstorps kyrkoruin är en ruin efter en kyrka som troligtvis byggdes i slutet av 1100-talet. Kyrkan var en av Västergötlands minsta kyrkor. Invändigt mätte långhuset endast 5 gånger 4,5 meter. Inredningen bestod bland annat av stampat jordgolv, långbänkar längs väggarna, ett högaltare i koret samt en dopfunt, vars fot fortfarande finns kvar.

Kyrkan övergavs på 1500-talet, möjligtvis efter en eldsvåda. Balltorps församling införlivades då med Edsvära församling. Ruinen undersöktes och restaurerades år 1960.

I närheten av kyrkoruinen är en runsten rest.

Ortnamnet, Berdhistorp 1453, är som brukligt för ortnamn på -torp bildat till ett personnamn. Här är det bildat till ett binamn (smeknamn) på personen, Bærdhir/Bærðir, "den skäggige". Detta binamn är i sin tur bildat till en motsvarighet (till exempel bardh) till fornvästnordiska barð, "skägg". Detta ortnamn är ett exempel på hur ett tjockt l utvecklades från ett tidigare uttal -rd.

Bilder

Referenser 
 Linde, Gunnar, Ortnamn i Västergötland. 1982.
 Länsstyrelsen/Skaraborgs Länsmuseum (1998). Informationsskylt på plats

Noter

Externa länkar 

Kyrko- och klosterruiner i Västergötland
Fornminnen i Vara kommun
Kyrkobyggnader i Vara kommun
Malma kyrka, Västergötland

Malma kyrka i Malma församling var en sockenkyrka i Skara stift som 1869 ersattes med den för församlingarna Längnum, Hyringa och Malma församlingar gemensamma Fridhems kyrka. 

Vid den gamla kyrkans plats finns ännu en ödekyrkogård som är 47 meter lång och 43 meter bred, omgiven av en kallmurad stenmur. Mitt på kyrkogården finns den nästan helt övertorvade grunden efter kyrkan. Kyrkogrunden är tretton gånger åtta meter och orienterad i öst-västlig riktning. På kyrkogården finns en minnessten med texten: "Malma åldriga stenkyrka stod här intill år 1868. Ty platsen där du står är helig mark 2 Mos. K 3 V 5". Kyrkan uppfördes av byggmästaren Anders Pettersson från Värsås.

På nordvästra delen av kyrkogården fanns en klockstapel, med rymlig stenfot som även användes som bårhus. Kyrkklockorna, den ena från 1300-talet med en runinskrift Vg 222, den andra från 1772, har överförts till Fridhems kyrka.

På en annan plats i Malma socken uppfördes 1934 Malma kapell.

Dopfunten från Malma

Referenser

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Essunga kommun
Fornminnen i Essunga kommun
Ej längre existerande kyrkobyggnader i Sverige
Kyrko- och klosterruiner i Västergötland
Per-Erik Öhrn

Per-Erik Lennart Öhrn, född 18 oktober 1946 i Malmö, är en svensk regissör, operasångare, skådespelare, professor, översättare och operachef.

Biografi
Öhrn växte upp i Malmö och utbildade sig till operasångare (baryton) vid Operahögskolan i Göteborg. Han har arbetat som skådespelare på Östgötateatern och Uppsala Stadsteater och som sångare och regissör på Stora Teatern i Göteborg och Norrlandsoperan. Han har regisserat drygt femtio produktioner på Vadstena-Akademien, Norrlandsoperan, Riksteatern, Sveriges Television, Drottningholms slottsteater, Stora Teatern, Malmö Opera med flera teatrar och översatt operor av bland annat Mozart, Rossini, Haydn, Domenico Cimarosa, Kurt Weill, Jaques Offenbach, Antonin Dvorák och Alfred Schnittke.

Konstnärligt ledarskap 
Per-Erik Öhrn var åren 1986–1991 konstnärlig ledare för Vadstena-Akademien. Åren 1977–1978 samt 1988–1996 var han konstnärlig ledare för Norrlandsoperan, och tog där bland annat initiativ till den mobila operasalong som sedan använts vid turnéer i Norrlands inland. Från 1997 till 2006 var han chef för Drottningholms slottsteater, där han gjorde de första beställningarna av nyskrivna operaverk – av Jonas Forssell och Reine Jönsson – sedan 1700-talet.

Genom åren har han också verkat för att lyfta fram äldre, mindre kända eller sällan spelade operaverk; bland de senare Wilhelm Stenhammars Tirfing på Malmö Opera 2011.

Undervisning 
Öhrn har varit professor i musikdramatisk gestaltning vid Högskolan för scen och musik vid Göteborgs universitet sedan 2002, men undervisar även vid Operahögskolan i Stockholm. Han var med och startade operafestivalen i Fäviken sommaren 2007 med iscensättningen av Cimarosas Den gifte stackaren.

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Källor 

 Östgötateaterns arkiv
Om Öhrns tid på Drottningholm
Mogens operasidor om Öhrn

Svenska operaregissörer
Svenska teaterregissörer
Svenska teaterchefer under 1900-talet
Svenska teaterchefer under 2000-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Svenska barytonsångare
Svenska operasångare under 1900-talet
Svenska operasångare under 2000-talet
Svenska professorer inom scenkonst och film
Svenska översättare
Svenska musikchefer
Alumner från Göteborgs universitet
Regissörer från Malmö
Skådespelare från Malmö
Sångare från Malmö
Födda 1946
Levande personer
Män
Svenska TV-regissörer
Tarsleds kyrkoruin

Tarsleds kyrkoruin ligger i de nordvästra delarna av Herrljunga kommun. Den var tidigare församlingskyrka i Tarsleds församling, Skara stift.

Kyrkobyggnaden
Tarsleds kyrka uppfördes i sandsten på 1100-talet. Den hade långhus som var åtskiljt från koret med en triumfbåge. Långhuset hade byggts till i väster, så att kyrkan var pastoratets största. Fönster fanns endast i söder. 

Kyrkan revs 1863 då man uppfört en för Tarsleds och Herrljunga församling gemensam kyrka. 

Idag finns det en stensättning som utvisar den forna kyrkans storlek och läge. År 1909 restes även en minnessten med inskriften:  ”Till minne av Tarsleds kyrka, uppförd sannolikt på 1100-talet. Nedriven 1863. Församlingsbor reste stenen 1909.” Den gamla kyrkan hade en klockstapel och 1956 uppfördes en ny klockstapel med skiffertak på platsen. Den invigdes samma år av biskop Sven Danell.

Inventarier
Kyrkklockan överfördes till Herrljunga kyrka.

Bilder

Referenser

Kyrko- och klosterruiner i Västergötland
Kyrkobyggnader i Herrljunga kommun
Rådene kyrka

Rådene kyrka var en kyrkobyggnad som tillhörde Rådene församling i Skara stift. Den låg i kyrkbyn Rådene. Den raserades 1866 och församlingen använde därefter Sjogerstads kyrka i den socknen som församlingskyrka.

Av den gamla kyrkplatsen återstår idag endast en ödekyrkogård som avgränsas av en stenmur med en klockstapel och en minnessten samt en runristad gravsten.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan sådan den avbildas i Monumenta har ett rektangulärt långhus och smalare absid och ett vapenhus i söder. I kyrkans triumfbåde satt en runristad trabes. I Sjogerstads kyrka finns två sidoposter av finhuggen sandsten förvarade och ett tympanonfält med två fyrfota djur inmurade i kyrkan södra innervägg.

Inventarier

 På Statens historiska museum i Stockholm finns dopfunten
 Västergötlands museum hyser ett flertal skulpturer, snickerier och målningar från Rådene.

Bilder

Exteriörer

Dopfunten 
Dopfunten som har bevarats från Rådene kyrka tillhör en liten grupp av dopfuntar som kallas "Bolumgruppen". En annan funt med denna design finns i Bjärklunda. Funten från Bolum (Valle härad), som gett gruppen namn, förvaras likt denna funt på Statens historiska museum i Stockholm. Det föreligger en viss sammanblandning med Rödene i Alingsås beträffande denna funt. Beträffande begreppet "Bolum" föreligger också viss sammanblandning då det historiskt funnits två socknar med samma namn, d.v.s. "Bolum-Kinne" och "Bolum-Valle".

Tympanon i Sjogerstad 
Om detta verk säger konstvetaren Jan svanberg "Här framställs ett lejon och en bevingad drake stående mot varandra och mellan dem och omkring deras halsar ses en orm slingra sig, så att de bägge motställda djuren ser ut som två bältesspännare i ett envig. De två motställda djurens betydelse är oviss. Är det en konfrontation mellan lejonet av Juda och ondskans drake? Eller är det två onda makter, är det djävulen, som går omkring som ett rytande lejon sökande vem han kan uppsluka, i strid med den i Västerlandet nästan alltid ondskefulla draken?" En kvadersten med snarlikt motiv finns i Hasslösa kyrka.

Altarskåpet från Rådene 
Om altarskåpet i ek från 1500-talets första fjärdedel och pietà-motivet säger SHM följande: "pietàframställingen har en utformning som är helt unik i vårt land, men den har en nära parallell i Hans Brüggemanns Bordesholmsaltare, vilket föranlett Swartling I 1963 att förmoda ett samband; under alla omständigheter kommer skåpet ur en verkstad med många arbeten i Västergötland." Västergötlands museum i Skara har förövrigt fler skulpturer, samt ett antal målningar från läktarbarriären daterade till 1690-1750.

Referenser

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Skövde kommun
Kyrkobyggnader i Skara stift
Kyrko- och klosterruiner i Västergötland

Ej längre existerande kyrkobyggnader i Sverige
Karl Rudolf Hagenbach

Karl Rudolf Hagenbach, född den 4 mars 1801 i Basel, död där den 7 juni 1874, var en schweizisk teolog och kyrkohistoriker.

Hagenbach mottog under sin vistelse vid Berlins universitet intryck av Schleiermacher och Neander. Han fick en djup övertygelse om kristendomens förnuftighet och om överensstämmelsen mellan Jesu lära och 1800-talets bildnings- och humanitetssträvanden, då båda förstås rätt. I teologiskt avseende kom han att tillhöra den riktning, vilken vanligen betecknas som förmedlingsteologin, och var länge dennas främste målsman i Schweiz. 

År 1828 blev han professor i teologi i Basel, utövade vid sidan av det akademiska kallet en inflytelserik verksamhet som predikant och utgav en mängd skrifter. Vidsträckt användning som hjälpredor vid de teologiska universitetsstudierna fann hans Encyklopedie und Methodologie der theologischen Wissenschaften (1833; 12:e upplagan 1889), Lehrbuch der Dogmengeschichte (1840; 6:e upplagan 1888) och Grundzüge der Homiletik und Liturgik (1863). 

Ett sammandrag av hans i Basel hållna populära föreläsningar är Kirchengeschichte von der apostolischen Zeit bis zum 19:ten Jahrhundert (7 band, 1869–72; "Den kristna kyrkans historia från äldsta tider till 19:e århundradet", 1870–74; ny upplaga 1882-88). Hagenbach var dock mer encyklopedist än egentlig historiker. 

För övrigt utgav han Predigten (9 band, 1830–58), vilka förskaffade honom anseende som en bland sin tids bästa predikanter på tyskt språk, en diktsamling (2 upplagor 1863), (enligt Hjalmar Holmquist i Nordisk Familjebok "det bästa uttrycket för hans varmhjärtade fromhet), samt Über Glauben und Unglauben ("Om tro och otro", 1874).

Källor 
 

Schweiziska teologer
Protestantiska kyrkohistoriker
Schweiziska professorer
Personer verksamma vid Basels universitet
Schweiziska fackboksförfattare
Tyskspråkiga fackboksförfattare
Personer i Schweiz under 1800-talet
Personer från Basel
Födda 1801
Avlidna 1874
Män
Ugglan
Överhölö kyrkoruin

Överhölö kyrkoruin ligger cirka 600 meter norr om tätorten Hölö i Hölö socken, Södertälje kommun. Ruinen härrör efter Överhölö kyrka från på tidig medeltid och är ett fornminne med RAÄ-nummer Hölö 115:1.

Historik

Hölö socken var ursprungligen uppdelat i två socknar, Överhölö och Ytterhölö. I Ytterhölö uppfördes i slutet av 1100-talet dagens Hölö kyrka och i Överhölö byggdes vid ungefär samma tid Överhölö kyrka som var helgad åt den heliga Sankta Lucia. 

Under Gustav Vasas tid stängdes många kyrkor. I början av 1530-talet drev kungens fogdar in silver från Överhölö kyrka, bland annat en silverkalk, oblatskål och ett kors. Omkring 1575 slogs socknarna Över- och Ytterhölö samman och Överhölö kyrka övergavs, därefter kallas kyrkan i Överhölö för ödekyrka.

Kyrkoruinen
Idag återstår av Överhölö kyrka en ruin i form av grundmurar och murrester i gråsten. Lämningen omfattar ett område på 22x8 meter. Långhuset sträcker sig i ost-västlig riktning och mäter 17x8 meter med en ingång i sydvästra hörnet. Murarna är mellan en och två meter höga och drygt en meter tjocka. I nordöstra hörnet märks den tidigare sakristian med planmått 4x4meter. Tornet ligger i väster och saknar ingång men har en liten fönsteröppning mot sydost. Tornets inre är delvis fyllt av rasmassor. Här når ruinen sin högsta höjd med omkring fyra meter över marken. 1948 utfördes en renovering och restaurering av ruinen.

Kyrkportarna, kyrknyckeln och dopfunten finns kvar och förvaras bland Östra Södermanlands museums samlingar i Södertälje.

Bilder

Se även
 Hölö kyrka

Referenser

Externa länkar

Kyrko- och klosterruiner i Södermanland
Elinghems ödekyrka

Elinghems ödekyrka är en kyrkoruin i Hangvars socken på nordvästra Gotland. Kyrkan uppfördes i mitten av 1200-talet och var fram till omkring 1600 sockenkyrka i Elinghems socken. Sedan 1600-talet har den stått som ruin, möjligen på grund av brand. Siste prästen var Rasmus Rodeus som avled 1617.

Kyrkan var byggd av kalksten och var 18 meter lång och 9 meter bred. Det som idag återstår av kyrkan är omkring 12 meter höga ruiner av ett rektangulärt långhus och ett nästan kvadratiskt kor. Bland bevarade inventarier finns altarbordet av kalksten, en dopfunt från 1250-talet och en vigvattensskål. I den västra gaveln finns också en smal, inbyggd trappa till kyrkvinden. Det finns två gravhällar i kyrkan och ytterligare ett antal hällar utanför på kyrkogården.

Ruinen restaurerades 1923–1924 under ledning av Sven Brandel. Då identifierades nedfallna partier som återinmurades och man förstärkte konstruktionen.  

Kyrkan omges av en mur som kan vara en fornborg och som i så fall är äldre än kyrkan. Den ringformiga muren är cirka 125 meter lång, 3 meter bred och en meter hög. Den består av grå- och kalkstenar och är delvis övertorvad. På andra sidan landsvägen finns också ett gravfält som visar att platsen har förkristna traditioner. Gravfältet består av sju rösen och omkring 165 runda stensättningar. De största rösena mäter 10 meter i diameter och är drygt en meter höga.

Bilder

Referenser

Fotnoter

Externa länkar

Kyrko- och klosterruiner på Gotland
Gravfält i Sverige
Fornborgar på Gotland
Bara ödekyrka

Bara ödekyrka var församlingskyrka i Bara församling i Visby stift.

Bara ödekyrka byggdes på 1200-talet och är belägen nära Baraberget. Redan på 1500-talet började byggnaden förfalla och den övergavs på 1600-talet. År 1923 konserverades ruinen. En planerad återuppbyggnad kunde dock inte genomföras.  Rester finns kvar av bland annat dopfunten. Kyrkogården används ännu som begravningsplats.

Bilder

Se även 
 Bara socken, Gotland

Källor

Noter 

Kyrko- och klosterruiner på Gotland
Socin

Socin är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Abel Socin (1729–1808), schweizisk medicinare
 Adolf Socin (1859–1904), schweizisk germanist
 Albert Socin (1844–1899), schweizisk orientalist
 August Socin (1837–1899), schweizisk kirurg

Efternamn
Adolf Socin

Adolf Socin, född den 27 januari 1859 i Wohlenschwil, död den 5 februari 1904 Basel, var en schweizisk germanist.

Efter studier i Basel och Strassburg blev han 1894 extra ordinarie professor i tysk filologi vid universitetet i Basel. Han utgav sjunde upplagan av Moritz Heynes Beowulfutgåva (1903). 

Han var medarbetare i Allgemeine Deutsche Biographie och i Basler Jahrbuch, där han  bland annat publicerade biografin Johann Jakob Spreng. Ein baslerischer Gelehrter und Dichter aus dem 18. Jahrhundert (1893).

Bland hans övriga arbeten kan nämnas Schriftsprache und Dialekte im Deutschen (1888), Basler Mundart und Basler Dichter (1895) och Mittelhochdeutsches Namenbuch (1903).

Källor 

 Socin, Adolf i Historisches Lexikon der Schweiz 

Schweiziska filologer
Germanister
Schweiziska professorer
Personer verksamma vid Basels universitet
Schweiziska fackboksförfattare
Tyskspråkiga fackboksförfattare
Personer i Schweiz under 1800-talet
Födda 1859
Avlidna 1904
Män
Albert Socin

Albert Socin, född den 13 oktober 1844 i Basel, död den 24 juni 1899 i Leipzig, var en schweizisk orientalist.

Socin, som blev filosofie doktor i Halle 1867, företog 1868-70 en resa till Orienten tillsammans med Eugen Prym, som dock redan 1869 återvände till Europa. Socin blev docent i Basel 1871, extra ordinarie professor där 1873, företog samma år en ny resa till Orienten samt blev professor 1876 i Tübingen och 1890 i Leipzig (efter Fleischer). Socin var en mycket framstående forskare och hade på sina resor förvärvat en ovanlig förtrogenhet med förhållandena i den moderna Orienten. 

Hans viktigaste arbeten är Die Gedichte des ’Alqama al-fahl (1867), Arabische Sprüchwörter und Redensarten (1878), Arabische Grammatik (1885, del IV i "Porta linguarum orientalium"; 7:e upplagan utgiven av Brockelmann 1913), Diwan aus Centralarabien, gesammelt, übersetzt und erläutert (utgiven av Hans Stumme i "Abhandlungen der philologisch-historischen Classe der sächsischen Gesellschaft der Wissenschaften" 1900-01), Der neu-aramaeische Dialekt des Tûr ’Abdîn (tillsammans med Prym, 2 delar, 1881), Die neu-aramaeischen Dialekte von Urmia bis Mosul (1882), Kurdische Sammlungen (tillsammans med Prym, 2 delar, 1887-90), Die Echtheit der moabitischen Altertümer geprüft (tillsammans med Emil Kautzsch, 1876; innehållande bevis för, att en samling moabitiska fornsaker, som 1875 inköpts av preussiska staten, bestod av moderna förfalskningar), Die Inschrift des Königs Mesa von Faustus Socinus. Moab (tillsammans med Smend, 1886), Die Genesis mit äusserer Unterscheidung der Quellenschriften übersetzt (tillsammans med Kautzsch, 1888; 2:a upplagan 1891) och Zur Mesainschrift (tillsammans med Holzinger, 1897).

Källor 

 

Födda 1844
Avlidna 1899

Schweiziska orientalister
Schweiziska professorer
Personer verksamma vid Basels universitet
Tyska professorer
Personer verksamma vid Tübingens universitet
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Schweiziska fackboksförfattare
Tyskspråkiga fackboksförfattare
Personer i Tyskland under 1800-talet
Personer från Basel
Män
Pelle Thörnberg

Pelle Thörnberg, född 30 mars 1954 i Solna, är en svensk journalist, författare, medietränare och moderator. Under barndomen bodde han några år i Brasilien. 

Under 30 år var han anställd av Sveriges Television som programledare och reporter för Rapport, Aktuellt, Lilla Aktuellt, SVT Sport, Barnjournalen, Östnytt och Sydnytt. Sedan 2000 har Pelle Thörnberg mestadels arbetat som frilansare med uppdrag som moderator och inom medieträning.

Programledaruppdrag (i urval) 
 1983-1986 Östnytt
 1989–1991 Barnjournalen 
 1994–1999 Lilla Aktuellt 
Sportspegeln 
Sydnytt

Bibliografi
2009: Retorik i mötet med media m Barbro Fällman

Noter

Externa länkar 
Lilla Aktuellt på SVT.se

Programledare i Sveriges Television
Svenska TV-programledare
Personer från Solna
Födda 1954
Levande personer
Män