kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Olympe Audouard

Olympe Félicité Audouard, född 13 mars 1832 i Marseille, död 12 januari 1890 i Nice, var en av de viktigaste företrädarna för den feministiska rörelsen i Frankrike under andra hälften av 1800-talet. Audouard var en känd föreläsare, och skrev en mängd artiklar och pamfletter i vilka hon argumenterade för kvinnors rättigheter, inklusive rätten till skilsmässa, rösträtt och rätten att ställa upp i politiska val.

Biografi 
Audouard gifte sig med en notarie från Marseille, Henri-Alexis Audouard, men äktenskapet var olyckligt och 1860 ansökte Audouard om separation efter att ha anklagat sin man för otrohet. Skilsmässan genomfördes dock först 1885.  

Efter seprationen från sin man gav Audouard sig ut på långa resor, och fick sin inkomst från reseskildringar från bland annat Egypten, Osmanska riket, Ryssland och USA. 

Efter att ha begett sig till Paris träffade hon celebriteter som Théophile Gautier och Jules Janin.

1862 grundade Audouard tidningen Le Papillon.

När hon grundade tidningen La revue cosmopolite motarbetades hon av censuren, som hade invändningar mot hennes fientlighet mot präster och politiska radikalism. Den officiella förklaringen var att som kvinna var hon inte en fullvärdig medborgare, och som sådan fick hon inte publicera en politisk tidskrift. Audouard svarade 1866 med den rasande pamfletten Guerre aux hommes (Krig mot män) där hon delade in män i femton sorters skurkar. Bland andra ‘kameleonten’, ‘paddan’, ‘sfinxen’, och den ‘skicklige förföraren’. Audouard var också en välkänd föreläsare. Vid en debatt i februari 1870 fördömde hon äktenskapet, eftersom det “baserades på mannens despotiska tyranni och på kvinnans underkastelse, och total förintelse av kvinnans vilja” - vilket fick polisen att ingripa och stoppa anförandet.

Verk (urval)
 Guerre aux hommes, 1866
 La femme dans le mariage, la séparation et le divorce: conférence faite le 28 février 1870, 1870
 La Femme-Homme. Mariage - adultère - divorce. Réponse d'une femme à M. Alexandre Dumas Fils, 1872
 Gynécologie; la femme depuis six mille ans, Paris, 1873
 Les nuits russes, 1876
 Pour rire à deux: contes, 1884

Referenser

Noter 

Franska kvinnorättskämpar
Födda 1832
Avlidna 1890
Kvinnor
Franska feminister
Franska rösträttskvinnor
Hermann Ehrhardt

Hermann Ehrhardt, född 29 november 1881 i Diersburg, död 27 september 1971 i Brunn am Walde i Österrike, var en tysk officer, frikårist och högerextrem aktivist.

Biografi 
Ehrhardt blev kaptenlöjtnant 1909, och förde under början av första världskriget befälet över en halvflottilj torpedbåtar. Han deltog i Skagerrakslaget 1916 och ledde som amiralstabsofficer 1917 företaget mot Ösel. 

År 1919 grundade han Ehrhardtbrigaden, Marinebrigade Ehrhardt, vilken tog till sin uppgift att inom Tyskland bekämpa kommunismen. Ehrhardt deltog i Kappkuppen i mars 1920, varför han efter dennas misslyckande tvingades fly. I München organiserade Ehrhardt Organisation Consul (O.C.), vars syfte sammanföll med Ehrhardtbrigadens. Under de nationalistiska organisationernas, det "svarta riksvärnets" glansperiod 1920–1923 spelade Ehrhardt en nyckelroll som konspiratör bakom kulisserna. Hans organisation var bland annat inblandad i morden på Matthias Erzberger 1921 och Walther Rathenau 1922. Ehrhardt häktades i november 1922 men frigavs åter i juli 1922. Organisation Consul fortsatte sin verksamhet in på 1930-talet.

Referenser

Tryckta källor 
 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Tyska politiker
Födda 1881
Avlidna 1971
Män
Claire Démar

Claire Démar, född 1799, död 3 augusti 1833, var en fransk feministisk journalist och författare, medlem av den saintsimonistiska rörelsen.

Inget är känt om Démars tidiga år och födelseåret 1799 är osäkert. Dessutom var hennes verkliga namn kanske Émilie d'Eymard, ty så signerade hon sina tidigaste brev. Enligt en hypotes var hon dotter till kompositören Sébastien Démar.

Hon var en av de mest stridbara kvinnorna i den saintsimonistiska rörelsen under den tid då den närmast utvecklats till en religion. Strax innan sin död publicerade hon en "Appell från en kvinna till folket om kvinnans frigörelse" i vilken hon kräver att den franska rättighetsförklaringen också skall gälla kvinnor. Hon kallar också här äktenskapet legal prostitution. Hon medverkade i feministiska tidskrifter som hade blivit möjliga att starta efter 1830.

Démar tog sitt eget liv (tillsammans med älskaren Perret Desessarts) efter att ha hamnat i yttersta misär och i misströstan om den feministiska saken.

Källor

Franska kvinnorättskämpar
Födda 1799
Avlidna 1833
Kvinnor
Francis Healy

Francis "Fran" Healy, född 23 juli 1973, är en skotsk musiker. För närvarande är han bandet Travis huvudsakliga sångare och låtskrivare, då han skrivit nästan alla deras låtar på de sex albumen bandet släppt. Healy släppte sitt första soloalbum "Wreckorder" i oktober 2010.

Healys låtskrivande har hyllats av artister som Paul McCartney, Elton John och Noel Gallagher. År 2005 kallade Coldplays frontfigur Chris Martin sig själv för "en fattig mans Fran Healy". I intervjuer har Healy nämnt att han är influerad av sångskrivare som Joni Mitchell, Paul McCartney och Graham Nash (känd från The Hollies och Crosby, Stills, Nash and Young). Healy har sedan dess spelat med både McCartney och Nash. Fastän Healy mest spelar gitarr, så har han också uppmärksammats för sitt låtskrivande på piano. På "Wreckorder" medverkar Paul McCartney och Neko Case.

Under sent 1990-tal och tidigt 2000-tal gjorde Healy hårfrisyren "Hoxton Fin" känd. Han bor i Berlin, Tyskland med sin fru Nora och deras barn Clay.

Utrustning 
 1956 Fender Telecaster Sunburst
 1958 Fender Telecaster Butterscotsch
 1964 Fender Telecaster Black
 1970 Fender Telecaster Natural White
 Fender Mustang Candy Apple Red
 Fender Mustang Olympic White
 Fender Thinline Telecaster Mahogany & Sunburst
 Martin 12 String Acoustic
 Martin D-18 Acoustic 
 Vox AC30
 Marshall Amplifiers

Studioalbum 
Wreckorder (2010)

Födda 1973
Levande personer
Män
Skotska sångare
Skotska låtskrivare
Fallen Astronaut

Fallen Astronaut är ett minnesmärke skapat av den belgiska konstnären Paul Van Hoeydonck som är placerat på bergsmassivet Mons Hadley på Månen. Skulpturen, som är 8,5 cm hög, föreställer en rymdfarare i rymddräkt. På en plakett nämns 14 förolyckade rymdfarare. Det utgör tillsammans med Moon Museum de enda kända konstverken på Månen. Det placerades där av Apollo 15:s besättning den 1 augusti 1971. En kopia finns på Smithsonian Institution.

Det ursprungliga konstverket var ingjutet i blåtonad akrylplast men NASA tillät inte brännbart material ombord på Apollofarkosten. Konstverket återskapades av konstnären femtio år senare i en begränsad upplaga.

Källor

Apolloprogrammet
Minnesmärken
Månen
Skulpturer 1971
Skulpturer av aluminium
André Léo

André Léo (pseudonym för Victoire Léodile Béra), född 18 augusti 1824 i Lusignan, död 20 maj 1900 i Paris, var en fransk romanförfattare, journalist och feminist.

Hon lämnade sin födelseregion 1851 tillsammans med sin blivande make, journalisten Pierre-Grégoire Chamseix för att undkomma Napoleon III:s polis. Hon valde därpå sin pseudonym genom att sammanföra namnen på sina två söner och engagerade sig hos republikanerna och feministen Paule Minck, med vilken hon senare skulle delta i Pariskommunen. Därvidlag samarbetade hon med Union des femmes för att försvara Paris och sköta de sårade. Hon skrev ledare i La Sociale och undgick repressionen efter Pariskommunen genom att fly till Schweiz. Där ingick hon ett förhållande med syndikalisten Benoît Malon.

På resande fot i Europa ägnade hon sig åt att studera kvinnans roll i samhället. Efter amnestin 1880 återvände hon till Paris och samarbetade med den socialistiska pressen. När hon dog 1900 efterlämnade hon många verk: åtskilliga romaner, sagor och essäer, och ett antal politiska artiklar och texter. I hennes skrifter kommer många idéer till uttryck som än idag har en brännande aktualitet.

Källor

Noter

Franskspråkiga författare
Franska romanförfattare
Franska feminister
Födda 1824
Avlidna 1900
Kvinnor
Personer från Vienne (departement)
Sveriges allmänna folkskollärareförening

Sveriges allmänna folkskollärareförening (SAF) var en svensk riksorganisation för folkskollärare verksam 1880 till 1946 som arbetade för att förbättra villkoren för den nya lärarkår som växte fram vid sidan om läroverkslärarna och för alla barns rätt till en god och likvärdig utbildning. Några av de mer framträdande personerna i SAF:s ledning var Emil Hammarlund, Fridtjuv Berg, Ester Hermansson och Värner Rydén.

Historia
1838 bildades den första dokumenterade lärarföreningen i Sverige, Vekerums lärarförbund, av fem unga folkskollärare. Fler och fler lokala lärarföreningar bildades och tanken på en riksorganisation uppstod. Grunden för SAF:s bildande var de 91 lokala lärarföreningar som Stockholms folkskollärareförening hade kännedom om. Verksamheten utvecklades successivt och bland annat startades Svensk Läraretidning/Svensk Skoltidning. SAF arbetade också för en pedagogisk förnyelse. De gav ut läseböcker och planscher av kända författare och konstnärer såsom Selma Lagerlöf, Anna Maria Roos, Bruno Liljefors.

Under början av 1900-talet bildades flera nya organisationer som i stort sett verkade inom samma område som SAF. Folkskollärarinnorna bildade en egen organisation 1906, småskollärarinnorna 1918 och folkskollärarna 1920. Många lärare fann inte skäl att tillhöra någon annan kårsammanslutning än deras eget förbund. Därmed sjönk medlemsantalet i SAF från att ha nått sin höjdpunkt 1935 ner till 8 587 år 1945.

Under åren framöver skedde många organisatoriska förändringar. 1946 ombildades föreningen till Federationen Sveriges Allmänna Folkskollärareförening, FSAF. 1967 upplöstes FSAF eftersom nya aktörer hade vuxit fram. De tillgångar som fanns överfördes till en stiftelse, Stiftelsen SAF.

Externa länkar
Stiftelsen SAF

Källor

Referenser
Kjellberg, Anders (2017) The Membership Development of Swedish Trade Unions and Union Confederations Since the End of the Nineteenth Century (De svenska fackförbundens och centralorganisationernas medlemsutveckling sedan slutet av 1800-talet) (Studies in Social Policy, Industrial Relations, Working Life and Mobility). Research Reports 2017:2 (uppdaterad 2019). Lund: Department of Sociology, Lund University. (om medlemsutvecklingen i bland annat Sveriges allmänna folkskollärareförening)
 Kjellberg, Anders (2021)"Lärarnas successiva samgående", Nio - Fem. Tidskrift för arbete & profession, nr 1 2021, sid. 12-17.

Fackliga organisationer bildade 1880
Fackliga organisationer upplösta 1946
Sveriges utbildningshistoria
Historiska fackförbund i Sverige
Andy Dunlop

Andy Dunlop, född Andrew Dunlop, 16 mars 1972 i Lenzie, East Dunbartonshire, Skottland, är en skotsk musiker som för närvarande är sologitarrist för det skotska indierockbandet Travis. 

Även som sologitarrist har Dunlop varit delaktig i skrivandet av ett par låtar. "You Don't Know What I'm Like", "Ancient Train" (som Dunlop sjunger solo på båda två), "Central Station" och "The Sea" (med Fran Healy på sång). Till deras senaste album, Ode to J. Smith, bidrog Andy med "Quite Free", som han samskrev med Fran Healy och Dougie Payne. På Travis femte studioalbum samskrev han "3 Times and You Lose" och "Big Chair".

Tillsammans med Guy Berryman och Will Champion från Coldplay, hjälpte Dunlop till med a-ha medlemmen Magne Furuholmens första soloalbum, kallat Past Perfect Future Tense.

Dunlop är känd för sina långa naglar på höger hand, som han använder istället för plektrum ungefär som en flamencogitarrist. Dunlop är gift med Jo Monaghan.

Referenser 

 

Skotska gitarrister
Brittiska musiker under 2000-talet
Personer från East Dunbartonshire
Födda 1972
Levande personer
Män
Lorenzo Ebecilio

Lorenzo Ebecilio, född 24 september 1991 i Hoorn, är en nederländsk fotbollsspelare (mittfältare) som spelar för Jubilo Iwata. Han har även spelat för det nederländska U21-landslaget.

Karriär
Den 27 juli 2019 värvades Ebecilio av Jubilo Iwata.

Källor

Noter

Nederländska fotbollsspelare
Spelare i AFC Ajax
Spelare i FK Metalurh Donetsk
Spelare i Gabala FK
Spelare i FK Anzji Machatjkala
Spelare i APOEL FC
Spelare i Röda Stjärnan
Spelare i Júbilo Iwata
Spelare i Eredivisie
Spelare i Premjer-Liha
Spelare i Premjer-Liga
Spelare i Cyperns förstadivision i fotboll
Spelare i Serbiska superligan
Spelare i J. League Division 1
Födda 1991
Levande personer
Män
Asperationsprincipen

Asperationsprincipen innebär att när en gärningsperson döms för flera brott samtidigt och får ett gemensamt straff, så bedöms det allvarligaste brottet till sitt fulla straffvärde medan straffvärdet för övriga brott reduceras i en fallande skala.

Motiv
Motiven till principen är humanitet, då lidandet ansetts progressivt öka i intensitet under tiden som straffet fortgår. En annan motivering är ideell konkurrens där gärningsmannens uppfattning om brotten inte framstod såsom uppenbar - t.ex. genom att han/hon inte uppfattade brotten såsom klandervärda. En tredje motivering är att längre strafftid inte proportionellt skulle öka den dömdes möjligheter att sluta begå brott. Längre strafftider kunde även påverka den dömdes sociala förmåga och därmed vara ineffektiva ur brottsförebyggande synpunkt. En fjärde motivering var att straff som kumuleras enkelt genom addition skulle leda till straff som i praktiken utgjorde livstidsstraff. Ett vidare praktiskt argument för principen är att fängelsekostnader skulle öka drastiskt om fängelsetid utdömdes helt linjärt. Ett femte argument handlar om att kunna jämföra domar med varandra. Det kan upplevas märkligt om en dom som handlar om flera fall av misshandel ger ett högre straff än mord endast för att det rörde många fall av misshandel. 

Som exempel på dessa argument skulle en person på 40 år som dömts för 300 fall av stöld, med ett straffvärde om två månader vardera, med kumulationsprincipen få ett 50-årigt fängelsestraff och frisläppas vid 90 års ålder, vilket i praktiken skulle innebära att den kvantitativa skillnaden mot en dom mot en person som begått 300 inbrott, 300 våldtäkter, 300 mord eller omfattande brott mot mänskligheten, försvann. Detta skulle enligt asperationsprincipens anhängare uppfattas som hårt, dyrt och stötande. 

Kritiker menar att principen de facto innebär en mängdrabatt för brottslighet där vissa av illdåden bestraffas mildare och att merparten av brottsoffer därför går miste om reell upprättelse. En annan invändning är att brottsligheten skulle minska och samhället skulle skyddas om återfallsförbrytare hölls inlåsta under en tid som stod i proportionen till det fulla straffvärdet, helt enkelt eftersom den dömde då vore oförmögen att begå fler brott från anstalten.

Principen finns även uttryckt i det reella strafftak som finns för fängelsestraff om 18 år, såvida ett brott som begås inte är belagt med livstids fängelse. 

Ett slags motsats kallas att dömas i brottskonkurrens i enlighet med kumulationsprincipen.

Se även
 Straffrabatt
 Proportionalitetsprincipen

Referenser

Juridiska termer
Straffteori
Dougie Payne

Dougie Payne, egentligen Douglas Payne jr, född 14 november 1972 i Glasgow, Skottland, är en brittisk musiker. Han är basist och bakgrundssångare i det skotska bandet Travis.

Payne är sedan barnsben vän till Fran Healy, sångare i Travis. Han blev inbjuden att bli basist för bandet efter att den tidigare versionen splittrats och omformaterat sig, men vid den tidpunkten så hade han aldrig rört en bas i hela sitt liv. Healy pratade med Payne om detta och gav honom en utmaning att sluta sitt jobb, lära sig spela bas och alla deras låtar på två månader, och sedan flytta till London med bandet.

Payne sjunger bakgrundssång och har även skrivit en del låtar där han sjunger solo och spelar gitarr.

Han är gift med den skotska skådespelaren Kelly Macdonald sedan 2003, och paret fick sitt första barn i mars 2008.

Dougie Payness basar
 1970s Fender Jazz Bass Natural Sunburst
 1970s Fender Jazz Bass Natural White
 1970s Fender Jazz Bass Natural Black
 1956 Fender Precision Bass Sunburst

Brittiska basister
Musiker från Glasgow
Födda 1972
Levande personer
Män
Neil Primrose (musiker)

Neil Primrose, född den 20 februari 1972 i Cumbernauld, är trumslagare i det skotska rockbandet Travis.

Till skillnad från de andra tre medlemmarna av bandet gick inte Neil på Glasgow School of Art. Primrose studerade data på "the College of Commerce" i Glasgow. Han arbetade som bartender på "the Horseshoe Bar" i stan, där han träffade Fran Healy, Dougie Payne och Andy Dunlop. Sedan de hade träffats i Horseshoe Bar var han bandets självklara val. De formade bandet Glass Onion, dock utan Dougie men med ett par bröder istället, och sedermera Travis, som de heter idag.

Innan inspelning av Travis' fjärde Aftermath album, 12 Memories, drabbades Primrose av en livshotande ryggradsskada när han badade under en semester i Frankrike. Detta ledde till många inställda spelningar - bandet skulle till exempel vara "headline" på V Festival det året. Primrose återhämtade sig helt och var tillbaka på scenen och uppträdde med bandet inom några månader - iinkluderat Isle of Wight Festival och Live 8 år 2005.

Skotska musiker
Födda 1972
Levande personer
Män
Kasimir

Kasimir är ett namn av polskt ursprung. 

Karchimirer är en variant på Kasimir som endast bärs av en person i Sverige, tidigare finansministern Bosse Ringholm.

Personer med namnet Kasimir
Kasimir (helgon)

Johan Kasimir
Johan Kasimir av Pfalz-Simmern
Johan Kasimir av Pfalz-Zweibrücken
Johan II Kasimir
Kasimir I av Polen
Kasimir II av Polen
Kasimir III av Polen 
Kasimir IV av Polen
Albert Kasimir av Sachsen-Teschen
Kasimir Fajans, polsk-tysk-amerikansk kemist
Fredrik Kasimir Kettler
Kasimir Edschmid
Jakob Kasimir De la Gardie
Kasimir Felix Badeni
Kasimir Leino
Johann Kasimir Kolbe von Wartenberg
Fabian Casimir Wrede

Se även
Kazimierz (namn)
Kázmér Batthyány
Kazimir Malevitj
Kasimira Sobieski

Namn
Jeremain Lens

Jeremain Lens, född 24 november 1987 i Amsterdam, är en nederländsk fotbollsspelare som spelar för Beşiktaş och för det nederländska landslaget. Lens har spelat för Surinams landslag då han har surinamska rötter i sin familj.

I augusti 2017 lånades Lens ut till turkiska Beşiktaş över säsongen 2017/2018.

Referenser
 Jeremain Lens spelarprofil på soccerway.com

Noter

Män
Födda 1987
Levande personer
Nederländska fotbollsspelare
Spelare i AFC Ajax
Spelare i AZ Alkmaar
Spelare i NEC Nijmegen
Spelare i PSV Eindhoven
Spelare i FK Dynamo Kiev
Spelare i Sunderland AFC
Fotbollsspelare i Fenerbahçe SK
Fotbollsspelare i Beşiktaş JK
Spelare i VM i fotboll 2014
Idrottare från Amsterdam
Nederländska idrottare under 2000-talet
John Ingvar Lövgren

John Ingvar Lövgren, senare Andersson, född i Norrköping den 22 oktober 1930, död i Stockholm 9 februari 2002 i cancer och begravd 9 april 2002 på Sala nya kyrkogård, var en svensk seriemördare och våldtäktsman. Han erkände fyra mord begångna mellan 1958 och 1963 och dömdes för tre av dem till sluten rättspsykiatrisk vård på Salberga. Han gick ofta under namnet Flickmördaren med anledning av sina sista mord på två småflickor, som blev mycket uppmärksammade i media. Han var vid sin död utskriven med anledning av sitt mycket dåliga hälsotillstånd.

Biografi
John Ingvar Lövgrens uppväxt var tragisk. Bägge föräldrarna avled när han var mycket ung och han blev satt i fosterhem. I vuxen ålder gjorde han sig känd för att ofta dricka sig redlös och blotta sig för kvinnor, vilket han dömdes för vid flera tillfällen. Han var med anledning av detta inskriven på mentalsjukhus i olika omgångar mellan åren 1953 och 1961. Polisen beskrev Lövgren som barnslig och svagsint, förmodligen lätt förståndshandikappad. Under tiden för morden arbetade Lövgren till vardags som trädgårdsmästare. Efter det sista mordet på Ann-Kristin Svensson i september 1963 kunde hennes lekkamrater peka ut Lövgren som gärningsman. Han hade därtill under sin flykt från brottsplatsen slängt ut spår i form av Ann-Kristins kläder i desperata försök att göra sig av med dem. Dessa spår kunde leda polisen till Lövgrens bostadsområde. 

Efter att Lövgren hade gripits erkände han ytterligare ett mord: det ouppklarade mordet på 26-åriga Agneta Nyholm i Fruängen i juni 1958. Trots att mycket talade för att Lövgren sannolikt även mördade Agneta Nyholm väcktes aldrig åtal mot honom för detta mord, som officiellt förblev olöst men betraktades som polisiärt uppklarat efter Lövgrens erkännande.

Romanen Mannen på balkongen (1967) av Sjöwall Wahlöö är baserad på John Ingvar Lövgren och dennes gärningar.

Mordoffer
Agneta Nyholm (26) mördades natten till den 27 juni 1958 i källaren till det hyreshus där hon bodde i Fruängen. Lövgren blev trots sitt erkännande och flera bevis aldrig åtalad för detta mord som preskriberades 1973. Polisen har dock betraktat det som uppklarat med Lövgren som gärningsman.
Greta Löfgren (62) mördades i november 1962 i sitt hem på Kungsholmen.
Berit Glesing (6) våldtogs och mördades den 12 augusti 1963 i Vita bergen på Södermalm.
Ann-Kristin Svensson (4) våldtogs och mördades den 2 september 1963 i Aspudden.

Referenser

Tryckta källor

Svenska seriemördare
Svenska kriminalfall
Svenska mördare
Kriminalfall i Stockholm
Män
Födda 1930
Avlidna 2002
Personer från Norrköping
Personer i Sverige under 1900-talet
Visdomens hus

Visdomens hus (, Bayt al-Hikma) var ett bibliotek och en akademi i medeltidens Bagdad.

Historia
Visdomens hus grundades ursprungligen av kalif Harun al-Rashid under vars regeringstid intresset för grekisk, persisk och indisk litteratur och vetenskap ännu var mycket stort i det Abbasidiska kalifatet. 
Harun al-Rashid var personligen intresserad av poesi och vetenskap och under hans andra son, kalif Al-Mamun, kom Visdomens hus glansdagar. Sponsrandet av lärosätet stöddes av Bagdads köpmän liksom militärer.

Under Al-Mamuns efterträdare blomstrade studierna vid lärosätet och dess ryktbarhet och inflytande växte. Den mutazilitiska skolan inom islam dominerade hos kaliferna men detta tog slut under kalif Al-Mutawakkils tid vid makten, åren 847-861. Denne följde en striktare religiös tro och såg grekisk filosofi och annan icke-arabisk vetenskap som Visdomens hus tillägnats som oislamisk. Lärosätets prominens försvann därefter i rask takt liksom den vetenskapsiver som tidigare rådde i kalifatet.

Visdomens hus, liksom resten av staden, totalförstördes under den mongoliska belägringen av Bagdad år 1258 på order av Hülegü khan och ingenting av lärosätet finns kvar idag. Den iranske matematikern och filosofen Nasir al-Din al-Tusi hann dock rädda över 400 000 texter som han förde med sig till observatoriet i Maragha, Iran.

Forskning och utbildning
Förutom ett bibliotek var Visdomens hus också ett centrum för tidig medeltida vetenskap. Framför allt gjorde man den grekiska antikens vetenskap känd, genom att översätta viktiga böcker till arabiska. Antik litteratur studerades och översattes också från medeltidskinesiska, fornpersiska, sanskrit och syriska. En förebild var Gundishapurakademin, som var ett viktigt lärosäte i senantikens Persien. Vissa böcker tillföll kalifatet som krigsbyte, exempelvis ska den antika grekiske astronomen Klaudios Ptolemaios verk Almagest ha getts upp av Bysantinska riket som del av ett fredsavtal.

En av de främsta översättarna var den kristne Hunayn ibn Ishaq som personligen utsågs av kalifen. En annan känd person som utbildades i Visdomens hus var al-Khwarizmi som i västvärlden är mest känd för algoritmer, algebra och trigonometri.

Lärosätet spelade en större roll i Bagdad än som rent akademiskt centra. Ämbetsmän, ingenjörer, arkitekter, läkare och rådgivare utbildades där och ofta i fler än en disciplin.

Källor

Bibliografi

Bibliotek i Irak
Akademier och lärda samfund
Bagdads historia
800-talet