kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Guayana Esequiba

Guayana Esequiba ( , även: Territorio del Esequibo eller Zona en Reclamación) är ett omstritt område väster om Essequibofloden, som kontrolleras och administreras av Guyana, även om Venezuela sedan mycket länge gör anspråk på området. Konflikten har ärvts från de gamla kolonialmakterna Spanien, Nederländerna och Storbritannien. Det består av sex administrativa regioner och täcker en yta om 159 500 km². Namnet används uteslutande av Venezuela.

Guayana Esequiba anses ha stora fyndigheter av mineraler samt goda vatten- och skogstillgångar. Större delen av området är dock oexploaterat, till följd av dåligt utbyggd infrastruktur.

Historia 
År 1840 gjorde Venezuela anspråk på hela det dåvarande Brittiska Guyana väster om floden Essequibo, vilket motsvarade 62 procent av Brittiska Guyanas territorium. Storbritannien och Venezuela tvistade om gränsen mellan Brittiska Guyana och Venezuela under större delen av 1800-talet. Den 21 februari 1881 föreslog Venezuela, i en not sänd till den brittiske utrikesministern lord Granville, att gränslinjen skulle dras från en punkt en engelsk mil norr om floden Moruka västerut till 60 graders västlig bredd och därefter söderut utmed denna meridian. Detta skulle ha inneburit att Barima-området gavs till Venezuela. Venezuelas regering ändrade sina anspråk inför skiljedomstolen angående området omedelbart väster om Essequibo. De krävde att gränsen skulle dras från Morukas flodmynning söderut till floden Cuyuni nära dess sammanflöde med Mazaruni, och därefter utmed Essequibos östra flodbank ned till den brasilianska gränsen. Storbritannien och Venezuela godtog skiljedomstolens utslag år 1899.

Venezuela lyfte frågan igen 1962, fyra år före Guyanas självständighet från Storbritannien. Vid ett möte i Genève 1966 kom de båda länderna överens om att följa rekommendationerna från en representant för FN:s generalsekreterare av hur tvisten skulle lösas på fredlig väg. De diplomatiska kontakterna upprätthålls mellan de båda länderna och FN:s generalsekreterares representant.

Venezuelanska kartor gjorda efter 1970 visar hela området från Essequibos östra flodbank, inklusive öarna i floden, som venezuelanskt territorium. På vissa kartor höjs anspråk även på västra Essequibo-regionen.

Referenser

Externa länkar 

Guyanas geografi
Venezuelas geografi
Poco

Poco är ett amerikanskt countryrockband bildat 1968 i Los Angeles, Kalifornien av Richie Furay och Jim Messina, efter upplösningen av deras tidigare band Buffalo Springfield.

Originaluppsättningen bestod av Richie Furay (gitarr, sång), Jim Messina (gitarr sång), Rusty Young (pedal steel guitar, banjo, dobro, gitarr, sång), George Grantham (trummor, sång) och Randy Meisner (basgitarr, sång). Från början kallade de sig Pogo, efter seriefiguren med samma namn. De bytte dock tidigt till Poco, efter att ha blivit stämda av seriens skapare.

Meisner lämnade gruppen i början av 1969, han var senare med och startade gruppen Eagles. De resterande medlemmarna spelade in debutalbumet Pickin' Up the Pieces som släpptes senare samma år. Först året därpå tog man in en ersättare, Timothy B. Schmit. Med denna uppsättning spelade man in Poco (1970) och livealbumet Deliverin''' (1971). Messina valde därefter att lämna bandet och ersattes av Paul Cotton. From the Inside (1971), A Good Feelin' to Know (1972) och Crazy Eyes (1973) följde innan även Furay hoppade av, varpå gruppen fortsatte som en kvartett. Efter ytterligare några album lämnade Schmit 1977 gruppen för att ersätta Meisner i Eagles. Året därpå hoppade även Grantham av. 

Young och Cotton valde att fortsätta och värvade Charlie Harrison, Steve Chapman och Kim Bullard. Denna ombildning visade sig till en början inte vara någonting negativt, det följande albumet, Legend, kom att bli bandets bäst säljande någonsin. De följande albumen sålde dock allt sämre. I mitten av 1980-talet återvände Furay och Schmit, en återförening som resulterade i albumet Inamorata 1984. Efter några år av tystnad från bandet släpptes 1989 Legacy'', på vilket originaluppsättningen återförenades. De splittrades dock igen 1991.

Young och Cotton har sedan dess fortsatt turnera med varierande uppsättningar av bandet och sedan 2002 även spelat in nytt material.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Jack Sundrud – gitarr, basgitarr, sång (1985–1987, 1990—1991, 2000–)
Rick Lonow – trummor, percussion (2016–)
Lex Browning – gitarr, fiol, sång (2018–)

Tidigare medlemmar
Rusty Young – sång, gitarr, pedal steel guitar, banjo, dobro (1968–2021) hans död
Richie Furay – gitarr, sång (1968–1973, 1987–1990)
Jim Messina – gitarr, basgitarr, sång (1968–1970, 1988–1991)
Randy Meisner – basgitarr, sång (1968–1969, 1988–1991)
George Grantham – trummor, sång (1968–1977, 1985–1986, 1987–1990, 2000–2004)
Timothy B. Schmit – basgitarr, munspel, sång (1969–1977)
Paul Cotton – gitarr, sång (1970–1988, 1992–2010)
Al Garth – saxofon, violin (1976)
Steve Chapman – trummor (1978–1985, 1986–1987)
Charlie Harrison – basgitarr, sång (1978–1984)
Kim Bullard – keyboard, sång (1978–1983)
Rick Seratte – keyboard, sång (1984–1985)
Jeff Steele — basgitarr (1984–1985)
Dave Vanecore – keyboard (1989–1990)
Gary Mallaber – trummor (1991)
Richard Neville – basgitarr, sång (1992–2000)
Tim Smith – trummor, sång (1992–2000)
George Lawrence – trummor, slagverk (2004–2016)
Michael Webb – keyboard, gitarr, dragspel, sång (2010–2018)

Diskografi
Studioalbum

 

Livealbum

 (inspelad 1977)

Externa länkar 

 

Amerikanska rockgrupper
Musikgrupper bildade 1968
Bandra

Bandra (marathi: वांद्रे) är ett område i norra Bombay, och tillhör distriktet Mumbai (Suburban). Det är huvudsakligen välbärgat och särskilt känt för sina katolska kyrkor och sina restauranger.

Kyrkor
 Mount Mary's Basilica
 Mount Carmel Church
 St. Peter's Church
 St. Theresa's Church
 St. Andrew's Church
 St. Vincent de Paul Church
 St. Anne's Church
 St. Francis of Assisi
 Living Word Church

Bombay
Skelett (olika betydelser)

Skelett kan avse:
 Skelett – en stödstruktur hos en- eller flercelliga djur
 Människans skelett –  det skelett som håller uppe och stöder kroppen hos människor
 Skelett (odöd) – i mytologi
 Stålskelett – en byggnadsteknik uppbyggd kring stålbalkar
Gulryggad dykare

Gulryggad dykare (Cephalophus silvicultor) är ett hovdjur i underfamiljen dykarantiloper som lever i Afrika.

Utseende 

Pälsens grundfärg är mörkgrå till svart och som namnet antyder har djuret en gul fläck på ryggen. Nosen har en ljusare grå färg och läpparna är vita. Mellan hornen syns ofta en gulaktig tofs. Djuret vägar mellan 45 och 80 kg. Arten når en kroppslängd från 115 och 145 cm, en mankhöjd på 65 till 80 cm och en svanslängd från 10 till 20 cm. Upp till 21 cm långa, något böjda horn finns hos båda kön.
Vid födelsen har gulryggade dykare en mörkbrun päls med röd buk och prickig flank.

Utbredning 
Arten förekommer främst i centrala och västra Afrika, från Senegal till västra Uganda med eventuellt några enstaka individer i Gambia. Söderut förekommer de i Rwanda, Burundi, Zaire och merparten av Zambia. Isolerade populationer finns även i Kenya.

Ekologi 
Gulryggad dykare förekommer främst i fuktig skogsmark, som blandskogar, regnskogar, översvämningsskogar och bergsskogar, men kan även uppträda i öppen buskmark, i skogsholmar och gläntor på savannen.

Liksom andra dykarantiloper är arten främst nattaktiv. Den är skygg och underfamiljen har fått sitt namn av att de snabbt "dyker" in i buskagen när man kommer för nära. Utanför parningstiden lever den ensam och kommunicerar med olika läten. Reviret markeras med körtelvätska. Arten livnär sig bland annat av blad, frön, svampar och gräs. I sällsynta fall äter den mindre ryggradsdjur som fåglar.

Honor är parningsberedda två till tre dagar per månad och får vanligen två kullar per år. Efter dräktigheten, som varar omkring sju månader föds vanligen en unge. Ungen dias i cirka fem månader. Könsmognaden infaller för honor efter 9 till 12 månader och för hannar efter 12 till 18 månader. Livslängden uppskattas med 10 till 12 år.

Gulryggad dykare har olika naturliga fiender som lejon, leoparder, viverrider, krokodiler och pytonormar.

Gulryggad dykare och människan

Status och hot 

Gulryggad dykare hotas främst av habitatförstöring och den jagas även för köttets skull. Beståndet uppskattades 1999 till 160 000 individer. Arten listas av IUCN som nära hotad (NT).

Etymologi 

Det vetenskapliga namnet för släktet är bildat av de grekiska orden kephale (huvud) och lophus (krona, syftar på tofsen). Artepitet är sammansatt av de latinska orden silva (skog) och cultor (bonde, invånare).

Referenser 

Dykarantiloper
Däggdjur i etiopiska regionen
Wayne County, West Virginia

Wayne County är ett administrativt område i delstaten West Virginia, USA, med 42 481 invånare. Den administrativa huvudorten (county seat) är Wayne.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau har countyt en total area på 1 327 km². 1 310 km² av den arean är land och 17 km² är vatten.

Angränsande countyn 
 Lawrence County, Ohio - nord
 Cabell County - nordost
 Lincoln County - öst
 Mingo County - sydost
 Martin County, Kentucky - syd
 Lawrence County, Kentucky - väst
 Boyd County, Kentucky - nordväst

Källor 

 
Stater och territorier bildade 1842
Webster County, West Virginia

Webster County är ett administrativt område i delstaten West Virginia, USA, med 9 154 invånare. Den administrativa huvudorten (county seat) är Webster Springs.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau har countyt en total area på 1 440 km². 1 440 km² av den arean är land och 0 km² är vatten.

Angränsande countyn 
  Lewis County och  Upshur County - nord
  Randolph County - öst
  Pocahontas County - sydost
  Greenbrier County - syd
  Nicholas County - sydväst
  Braxton County - väst

Källor 

 
Stater och territorier bildade 1860
Wyoming County, West Virginia

Wyoming County är ett administrativt område i delstaten West Virginia, USA, med 23 796 invånare. Den administrativa huvudorten (county seat) är Pineville.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau så har countyt en total area på 1 300 km². 1 298 km² av den arean är land och 2 km² är vatten.

Angränsande countyn  
 Boone County - nord 
 Raleigh County - nordöst 
 Mercer County - sydöst 
 McDowell County - syd 
 Mingo County - väst 
 Logan County - nordväst

Källor 

 
Stater och territorier bildade 1850
Summers County

Summers County är ett administrativt område i delstaten West Virginia, USA. År 2000 hade countyt 27 078 invånare. Den administrativa huvudorten (county seat) är Hinton.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau så har countyt en total area på 952 km². 935 km² av den arean är land och 17 km² är vatten.

Angränsande countyn 
  Greenbrier County - nordost 
  Monroe County - öst 
  Mercer County - sydväst 
 Raleigh County - väst 
  Fayette County - nordväst 
 Giles County, Virginia - söder och sydväst

Källor 

 
Stater och territorier bildade 1871
Wirt County

Wirt County är ett administrativt område i delstaten West Virginia, USA. År 2010 hade countyt  5 717 invånare. Den administrativa huvudorten (county seat) är Elizabeth.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau har countyt en total area på 608 km². 603 km² av den arean är land och 5 km² är vatten.

Angränsande countyn 
 Wood County, West Virginia - nordväst
 Ritchie County, West Virginia  - nordost
 Calhoun County, West Virginia  - sydost
 Roane County, West Virginia  - syd
 Jackson County, West Virginia  - sydväst

Källor 

 
Stater och territorier bildade 1848
Wetzel County

Wetzel County är ett administrativt område i delstaten West Virginia, USA. År 2010 hade countyt 16 583 invånare. Den administrativa huvudorten (county seat) är New Martinsville.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau så har countyt en total area på 936 km². 930 km² av den arean är land och 6 km² är vatten.

Angränsande countyn 
 Marshall County - nord
 Greene County, Pennsylvania - nordost
 Monongalia County och  Marion County - öst
 Harrison County - sydost
 Doddridge County - syd
 Tyler County - sydväst
 Monroe County, Ohio - väst

Källor 

 
Stater och territorier bildade 1846
Mingo County

Mingo County är ett administrativt område i delstaten West Virginia, USA. År 2010 hade countyt 26 839 invånare. Den administrativa huvudorten (county seat) är Williamson.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau har countyt en total area på 1 097 km². 1 094 km² av den arean är land och 4 km²  är vatten.

Angränsande countyn 
 Lincoln County - nord
 Logan County - nordost
 Wyoming County - öst
 McDowell County - sydöst
 Pike County, Kentucky - väst
 Martin County, Kentucky - väst
 Wayne County - nordväst
 Buchanan County, Virginia - sydöst

Källor 

 
Stater och territorier bildade 1895
Monongalia County

Monongalia County är ett administrativt område (county) i delstaten West Virginia, USA, med 96 189 invånare (2010). Den administrativa huvudorten (county seat) är Morgantown.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau så har countyt en total area på 948 km². 936 km² av den arean är land och 12 km²  är vatten.

Angränsande countyn 
 Greene County, Pennsylvania - nord
 Fayette County, Pennsylvania - nordöst
 Preston County - öst
  Taylor County - i sydöst
  Marion County - syd
 Wetzel County - väst

Källor 

 
Stater och territorier bildade 1776
Inger Efraimsson

Inger Efraimsson, född 1948, är en svensk facklig ledare som tidigare varit ordförande i fackförbundet SKTF. Hon är utbildad socionom och har tidigare arbetat i kommunal socialtjänst.

Sedan 2005 är Efraimsson ordförande för myndigheten Försäkringskassan. I samband med att hennes förordnadeperiod som ordförande löpte ut meddelade hon 12 december 2007 att hon inte önskade få fortsatt förordnande. Anledningen till detta var en delade meningar relativt regeringen Reinfeldt angående regelförändringar avseende sjukskrivning. Efraimsson meddelade att hon inte längre kunde vara lojal mot den av regeringen förda linjen. Hon uppgav att hon även varit kritisk till den tidigare regeringen. I sin roll som försäkringskassans ordförande ersätts Efraimsson från 1 januari 2008 av Erik Åsbrink.

Källor

Kvinnor
Födda 1948
Personer inom svensk fackföreningsrörelse
Levande personer
Fredrik Otto Silfverstolpe

Fredrik Otto Silfverstolpe, född 25 augusti 1795 i Stockholm, död 24 november 1882 i Stockholm, var en svensk officer, ämbetsman och politiker; han var ecklesiastikminister 1844–1848.

Biografi 
Fredrik Otto Silfverstolpe var son till Axel Gabriel Silverstolpe och Hedvig Charlotta Brakel. Han blev fil.kand. vid Uppsala universitet, och avlade sedan officersexamen. År 1819 blev han fil.mag. vid Lunds universitet. Åren 1812–1828 var han riddarhuskanslist.

Silfverstolpe räknas till stenografins fäder i Sverige. Han var påverkad av Tayler och skrev tillsammans med Lars Johan Hierta boken Utkast till snabbskrifnings-methoder för svenska språket för vilken han 1828 blev Riddarhusets notarie. Åren 1832–1844 var han riddarhussekreterare. Samtidigt gjorde han karriär inom armén och var löjtnant vid Skånska dragonregementet, blev 1824 ryttmästare vid Generalstaben, och 1835 major. Tre år senare tog han avsked från armén.

1837 blev han riksgäldsfullmäktig, och 1844 utsågs han till ecklesiastikminister. Prästeståndet opponerade sig häftigt, eftersom han saknade sedvanliga meriter för en sådan tjänst. Orsaken att han fick posten torde ha varit hans goda relationer med Oscar I, som hyste tillit till hans förmåga att få en skolreform till stånd. Silfverstolpe lade fram 1847 års reformförslag för skolväsendet, som bland annat innehöll förbättrade utbildningsmöjligheter för flickor och tjänstepension för lärare vid folkskolan. I efterskalvet till februarirevolutionen 1848 avgick han som statsråd och utsågs året därpå till landshövding i Västmanlands län. År 1863 drog han sig tillbaka.

Silfverstolpe var ledamot av Krigsvetenskapliga akademien och hedersledamot av Konstakademien. Han gifte sig 1835 med Louise Pettersson. Silfverstolpe blev kommendör med stora korset av Nordstjärneorden 28 april 1859 samt var riddare av Svärdsorden. Makarna Silfverstolpe är begravda på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor 
 Artikel i Svenska män och kvinnor, del 7, Stockholm: Albert Bonniers förlag, 1954, s. 25
 Silfverstolpe, Fredrik Otto på SvenskaGravar.se

Sveriges ecklesiastikministrar
Landshövdingar i Västmanlands län
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Ledamöter av Konstakademien
Riddarhussekreterare
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Riddare av Svärdsorden
Ämbetsmän från Stockholm
Politiker från Stockholm
Militärer från Stockholm
Fredrik Otto
Bureätten
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1795
Avlidna 1882
Män
Ernst Bolldén

Ernst Olov Bolldén, född 28 september 1966 i Iggesund, död 30 april 2012 i Hudiksvall, var en svensk bordtennisspelare som nådde internationella framgångar i bordtennis för funktionshindrade. Han hade ett flertal svenska mästerskapsmedaljer och deltog i fem paralympiska spel.

Ernst Bolldén blev förlamad från midjan och nedåt efter en olycka 1979. Han diagnostiserades i juli 2011 med invasiv urinblåsecancer och gick medialt ut för att söka bidrag till cancervård i USA. Han avled året därpå 45 år gammal.

Meriter

Olympiska spelen 
1996: OS-guld i lag rullstol
1996: OS-brons i singel rullstol
2000: OS-brons i lag rullstol

Världsmästerskap 
1986: VM-silver i singel rullstol 
1986: VM-silver i lag rullstol
1990: VM-guld i singel rullstol
1990: VM-brons i lag rullstol
1998: VM-silver i lag rullstol
1998: VM-brons i singel rullstol
2002: WM-silver i lag rullstol
2002: WM-silver i singel rullstol
2006: WM-guld i singel rullstol

Europamästerskap 
1991: EM-guld i singel rullstol
1995: EM-guld i singel rullstol
1995: EM-silver i lag rullstol
1997: EM-guld i singel rullstol
1999: EM-brons i öppen rullstolsklass
2003: EM-brons i singel rullstol
2003: EM-brons i lag rullstol
2009: EM-brons i singel rullstol
2009: EM-silver i lag rullstol

Övriga meriter 
Nominerades till priset för årets idrottare med funktionshinder till Svenska Idrottsgalan 2007.

2006: Elected best player of World Championships in wheelchair men category

Källor

Externa länkar 
Ernst Bolldéns webbplats
Ernst Bolldéns profil - International Paralympic Table Tennis

Födda 1966
Svenska handikappidrottare
Svenska paralympiska deltagare 1988
Svenska paralympiska deltagare 1992
Svenska paralympiska deltagare 1996
Svenska paralympiska deltagare 2000
Svenska paralympiska deltagare 2004
Svenska paralympiska guldmedaljörer
Svenska bordtennisspelare
Män
Avlidna 2012
Personer från Njutångers socken
System x

System x är IBMs Intel-baserade servrar.

De hette förut eServer xSeries, NetFinity och PC Server.

Se även
System i - IBM:s minidatorserie
System p - IBM:s Unix-maskiner
System z - IBM:s stordatorserie

Datorer
IBM
Christopher Isac Heurlin

Christopher Isac Heurlin, född den 25 oktober 1786 i Åseda, död den 12 mars 1860 på Östrabo i Växjö, var en svensk biskop och politiker; han var ecklesiastikminister 1842-1844 och överhovpredikant.

Biografi 
Heurlin studerade vid Lunds universitet, där han 1808 blev magister. Året därpå utsågs han till docent i romersk retorik, följande år i matematik, och 1813 till adjunkt i ekonomi. Under denna tid umgicks han i Esaias Tegnérs kretsar och ingick i det så kallade Härberget.

År 1813 avlade han prästexamen i Växjö och började undervisa vid gymnasiet där i filosofi. Han hade också tjänst som konsistorienotarie, och verkade för att Tegnér skulle väljas till biskop. Han blev kyrkoherde i Tolg 1824 och domprost några år senare. Därtill verkade han som politiker; blev statsrevisor 1827, 1832 och 1837, samt var riksdagsman som representant för prästeståndet. I den egenskapen tog han parti för regeringen emot liberalismen. År 1830 blev han teologie doktor vid Lunds universitet.

Heurlin utsågs till biskop över Visby stift 1838, men besökte sitt stift endast ett par gånger. Samtidigt hade han utnämnts till statssekreterare vid Ecklesiastikdepartementet, och det syntes vara som politiker Heurlin helst ville verka. På grund av omorganisation förlorade han platsen i regeringskansliet 1840 och han avsade sig då sitt biskopsämbete, för att i stället ta plats som kyrkoherde i Fellingsbro, men kompenserades genom att utnämnas till överhovpredikant samt till ordensbiskop i survivans.

Åren 1842–1844 var han ecklesiastikminister, och blev, efter en kort period som kyrkoherde i Karlshamn, 1847 biskop i Växjö stift. Under tiden som sådan var han även prästeståndets vice talman.

Christopher Isac Heurlin var son till kyrkoherden och matematikern, professorn i astronomi Samuel Heurlin och Anna Elisabeth Osterman. Han gifte sig 1816 med Elisabeth Liljewalch. Bland barnen märks Samuel och Anders Olof Heurlin. Hans anteckningar finns bevarade i Lunds universitetsbibliotek.

Utmärkelser och ledamotskap
1839: Ledamot av Vetenskapsakademien

1841 19 juni:  Kommendör med stora korset av Kungl. Nordstjärneorden

Se även 
Lista över biskopar i Visby stift
Lista över biskopar i Växjö stift

Referenser

Noter

Tryckta källor
Crusenstolpe, Magnus Jacob, nekrolog över Heurlin i Svea folkkalender s. 146, 1861.
Svenska män och kvinnor, del 3, Stockholm: Albert Bonniers förlag, 1946, s.446

Svenska överhovpredikanter
Sveriges ecklesiastikministrar
Biskopar i Visby stift
Biskopar i Växjö stift
Ordensbiskopar
Domprostar i Växjö
Prästeståndets riksdagsledamöter
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Personer från Åseda
Födda 1786
Avlidna 1860
Män
Jacobus Johannis Zebrozynthius

Jacobus Johannis Zebrozynthius, född 1582 i Själevad, död 9 juli 1642, var en svensk professor, pastor primarius, hovpredikant och biskop.

Jacobus Johannis Zebrozynthius var son till kyrkoherden i Säbrå församling, Johannes Laurentii där även farfadern Laurentius Svenonius varit kyrkoherde. Modern Anna Segersdotter tillhörde samma släkt som den adliga ätten Ehrenklo. Hans syster var Stormor i Dalom.

Efter Gävle skola inskrevs Zebrozynthius vid Uppsala universitet och begav sig på utrikes studier varifrån han återvände 1611 som filosofie magister. 1612 fick han fullmakt som logices professor i Uppsala samt blev pastor i Vendels församling. Han blev omtalad som en god predikant och kallades 1621 till Gustav II Adolfs hovpredikant. 1624 blev han pastor primarius, varunder han inkallades av riksrådet för att uttala sig över biskop Johannes Rudbeckius bok, Om de lärdas privilegier, som Johan Skytte kallat Sveriges farligaste bok.

1639 blev Zebrozynthius biskop i Strängnäs stift efter att ha blivit enhälligt vald av stiftet. Han avled i den befattningen 1642, och är begravd i Strängnäs domkyrka.

Han var gift med Katarina eller Anna Stiernman, dotter till ärkebiskop Nicolaus Olai Bothniensis och Elisabet Andersdotter Grubb som tillhörde Bureätten. Med henne hade han sönerna matematikprofessorn Johannes Jacobi Bureus, Nils Burensköld och historieprofessorn och riksantikvarien Lars Bureus. Dottern Kristina var gift med ärkebiskop Laurentius Stigzelius och deras barn adlades Lilljemarck, och dottern Anna gifte sig med Anders Gyldenklou.

Se även 
Lista över biskopar i Strängnäs stift

Källor 

 
 Georg Gezelius, Försök til et biographiskt Lexicon öfver Namnkunnige och lärde, volym 3 
 Jöran Jacob Thomaeus, Skandinaviens kyrko-häfder 
 Svenska academiens Handlingar, 1833, s. 116 

Biskopar i Strängnäs stift
Svenska hovpredikanter
Personer under stormaktstiden
Personer från Själevads socken
Födda 1582
Avlidna 1642
Män
SBH