kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Charles Gray

Charles Gray, egentligen Donald Marshall Gray, född 29 augusti 1928 i Bournemouth, Dorset, död 7 mars 2000 i London, var en brittisk skådespelare.

Biografi 
Gray gick på Bournemouth School samtidigt som bland andra Benny Hill, vars skola hade evakuerats under andra världskriget. Grays filmkarriär tog sin början på en teaterklubb vid Bournemouths Palace Court Hotel när han hoppade in som sista-minuten-ersättare i The Beaux Stratagem. Han överraskade publiken och sig själv med sin talang.

När Gray sedan skulle bli en professionell skådespelare fanns det redan en skådespelare som hette Donald Gray, varför han fick byta namn. Han valde Charles och han tyckte det passade bra för att en släkting till honom och en nära vän hette det.

På 1960-talet rönte Charles Gray framgång som karaktärsskådespelare och medverkade ofta i brittisk television. Han spelade också mot Laurence Olivier i filmen Glädjespridaren (1960). År 1964 spelade han mördaren Jack Baker i ett Perry Mason-avsnitt. Hans genombrott kom 1967 när han tillsammans med Peter O'Toole och Omar Sharif medverkade i filmen Generalernas natt. Gray spelade agenten Dikko Henderson i James Bond-filmen Man lever bara två gånger (1967). Gray gjorde även Ernst Stavro Blofeld i Diamantfeber (1971).

Charles Gray är nog mest känd för sin insats i Rocky Horror Picture Show och för karaktären Judge Oliver Wright i Shock Treatment. Hans gjorde rösten åt Jack Hawkins i Thalias hämnare.

Charles Gray avled i cancer år 2000.

Filmografi (filmer som haft svensk premiär) 

1960 – Glädjespridaren – kåsören
1964 - Perry Mason (TV-serie)
 – general von Seidlitz-Gabler
1967 – Man lever bara två gånger – Henderson
1969 – Mr. Big – Nick ”Ugglan” Harrison
1970 – Cromwell – Lord Essex
1970 – John Shay avrättaren – Vaughan Jones
1970 – Mosquito divisionen – Hufford
1971 – Diamantfeber – Blofeld
1973 – Thalias hämnare – Solomon Psaltery (röst)
1974 – Besten – Bennington
1975 – The Rocky Horror Picture Show – berättaren
1976 – Prins på vift – Hollander
1976 – Den sju-procentiga lösningen – Mycroft Holmes
1977 – 30 silverpenningar – Charles Cook
1979 – Arvet
 – butlern Bates
1981 – Shock Treatment – domare Oliver Wirght
1983 – ... trots allt en äkta gentleman – Claudius
1983 – Spionen som levde två gånger - Sir James Chorley
1985, 1988, 1994 - The Adventures of Sherlock Holmes (TV-serie) – Mycroft Holmes
1986 - The Gourmet - Huvudrollsinnehavaren Sir Manley Kingston

Källor

Externa länkar 
 

Brittiska skådespelare
Födda 1928
Avlidna 2000
Män
Personer från Bournemouth
Lájtávrre

Lájtávrre, enligt tidigare ortografi Laitaure, är en lappländsk fjällsjö som bildats av älven Rapaätno och ligger söder om Sareks nationalpark. Sjön ligger 498 m ö.h.. Kungsleden (sträckningen Kvikkjokk - Saltoluokta) har sommartid en båtled över Lájtávrre. STF-stugor ligger på den norra sidan av sjön vid Aktse.

Delavrinningsområde 
Lájtávrre ingår i delavrinningsområde (744972-161116) som SMHI kallar för Utloppet av Laitaure. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Räknas de 54 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean  kvadratkilometer. Ráhpaädno som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 4, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 4 vattendrag innan det når havet efter  kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (48 procent) och kalfjäll (29 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent.

Se även 
 Lulesamiska naturobjekt på kartorna
 Laitauredeltat

Källor

Externa länkar 
 
 
 

Insjöar i Luleälvens avrinningsområde
Insjöar i Lappland
Insjöar med lulesamiska namn
Insjöar i Jokkmokks kommun
Insjöar i Jokkmokks kommun med lulesamiska namn
Insjöar i Sverige om minst fem kvadratkilometer
Ijvvárláhko

Ijvvárláhko, enligt tidigare ortografi Ivarlako, är en vidsträckt högslätt som ligger i den södra delen av Sareks nationalpark. Den är i sina södra delar bevuxen med lågväxande videbestånd. Höjden över havet ligger mellan 800 och 900 meter. Ijvvárláhko kan nås från Kvikkjokk via Kungsleden.

Källor
 Svenska fjällkartan, BD 10 
 Luohttoláhko på topografiska kartan 

Sarek
Hackerence

Hackerence var ett demoparty och sedermera ett LAN-party i Härnösand. Det arrangerades två gånger per år mellan 1989 och 2000, och var ett av de första större evenemangen av denna typ i Sverige. Det första evenemanget hölls 1-3 december 1989. Från början var de vanliga datorplattformarna på evenemanget Commodore 64, Amiga 500 och Atari ST för att under 1990-talet övergå till PC. 

Demopartyt startades och drevs i början av ungdomsföreningen "Unga Forskare Härnösand", UFH. Hösten 1991 hade evenemanget vuxit så pass mycket att organisationen ComUn (Computer Union) skapades och tog över efter UFH. Hackerence 16 hade 1997 över 500 besökare.

Efter det 21 evenemanget (Hackerence XX) i maj 2000, lades det ner.

Under våren 2012 återuppstod Hackerence med ett nytt gäng som hoppas på att locka både spel och demoscenen.

Litteratur
 
 Hemsidor

Källor

Externa länkar
 Hackerence på demosidan Pouët

Demopartyn
Nedlagda evenemang
Iberisk fetknopp

Iberisk fetknopp (Sedum sediforme) är en art i familjen fetbladsväxter från Medelhavsområdet till centrala Frankrike och Portugal.

Blommans färg varierar från grön-vitt till blekgult.

Synonymer
Petrosedum sediforme (Jacquin) V.Grulich 
Sedum altissimum Poiret 
Sedum altissimum subsp. nicaeense (All.) Nyman 
Sedum altissimum var. latifolium Rouy & E.G.Camus 
Sedum dolomiticum Masters 
Sedum fruticulosum Brotero 
Sedum lusitanicum Brotero nom. illeg.
Sedum nicaeense All. 
Sedum ochroleucum Chaix 
Sedum rupestre subsp. ochroleucum (Chaix) Hegi & Schmid 
Sedum sediforme (Jacquin) Pau 
Sedum sediforme subsp. dianium (O.Bolòs) O.Bolòs & Vigo 
Sedum sediforme var. dianium O.Bolòs 
Sedum soluntinum Tineo ex Guss. 
Sempervivum jacquini Haworth nom. illeg.
Sempervivum sediforme Jacquin

Referenser

Noter 

Fetknoppssläktet
Ib Växtindex
Corioli

Corioli var en antik volskisk stad i Latium adiectum, enligt de romerska annalerna erövrad 493 f.Kr., tillsammans med Longula och Pollusca, samt för volskernas räkning återtagen av Gaius Marcius Coriolanus, dess ursprunglige erövrare, som, i protest mot hur hans landsmän behandlade honom, hade deserterat till fienden. Efter detta dyker den inte upp i historien mer, och några år senare (443 f.Kr.) omtalas en dispyt mellan Ardea och Aricia över en bit land, som skall ha tillhört Corioli, men vid okänt datum hade övergått i romerska händer tillsammans med Corioli. Platsen återfinns troligen i nordvästra delen av området mellan havet, floden Astura och Albanbergen; men den kan inte anges noggrannare (teorin att det skulle vara Monte Giove, söder om Valle Aricciana, vilar inte på tillräckliga bevis), och till och med under Plinius den äldres tid omnämndes den som en av Latiums förlorade städer.

Källor

Romerska städer
Romerska republiken
Zacatecas (delstat)

Zacatecas är en delstat i Mexiko belägen i den centrala delen av landet. År 2007 hade den 1 382 583 invånare på en yta av 73 252 km². Det största storstadsområdet hittar man runt den administrativa huvudorten Zacatecas och dess tvillingstad Guadalupe. En annan stor stad är Fresnillo. Delstaten är känd för sina rika silverfyndigheter.

Källor

Externa länkar 

Mexikos delstater
Zacatecas (delstat)
Spurius Cassius Vecellinus

Spurius Cassius Vecellinus var en av den tidiga romerska republikens konsuler. Han står nedtecknad i fasti som konsul 502, 493 och 486 f.Kr., men hans konsulat tillsammans med Proculus Verginius Tricostus Rutilus tros snarare ha inträffat 480 f.Kr., det år då slaget vid Salamis ägde rum i Grekland, vilket ger en kronologireferens för tidig romersk historia.

Livius (2.17) nämner att Cassius deltog i en belägring av Pometia under sitt första konsulat. 493 förhandlade Cassius fram fördraget (Foedus Cassianum) mellan romarna och latinarna, vilket skapade både fredliga relationer och en militärallians. Cicero nämner att en kopia av detta avtal fortfarande existerade på hans tid (Balb. 53) och Dionysios av Halikarnassos summerade dess innehåll (6.95).

486 f.Kr. resulterade ett fördrag med hernikerna i att de gav upp två tredjedelar av sitt territorium, vilket Cassius föreslog skulle distribueras till plebejerna, tillsammans med privat mark, som han ansåg var illegalt erhållen. Hans medkonsul Verginius motsatte sig detta och hävdade att Cassius siktade mot att bli kung; efter att hans ämbetstid var slut blev Cassius åtalad, dömd och avrättad (Livius 2.41). Historien innehåller dock anakronismer och likheter med historien om Graccherna, så den kan, åtminstone delvis, vara påhittad.

Källor 
 Bickerman, E. J. (1980). Chronology of the ancient world. Ithaca: Cornell University Press.

Se även 
 Foedus Cassianum

Män
Avlidna 400-talet f.Kr.
Födda 500-talet f.Kr.
Cassius Vecellinus, Spurius
Cassii
Betongtakpannor

Betongtakpannor är ett av de vanligaste takmaterialen i Sverige och tillverkar av sand, cement och vatten, (betong).  

Betongtakpannor produceras i en rad olika färger, men svart respektive tegelröd är de vanligaste. Utseendemässigt är skillnaden mellan röda betongtakpannor och vanligt taktegel av lera inte stor, men betongtakpannor är betydligt tjockare och ger taket andra proportioner. Därför bör man inte ersätta takpannor av lertegel med betongtakpannor, särskilt inte på äldre hus. Betongtakpannor och vanligt taktegel åldras inte på samma sätt; nylagt lertegel respektive nylagt röda betongtakpannor liknar varandra, men efter ett antal år får lerteglet sin typiska patina, medan betongtakpannor får en mera jämn färgton. 

Vanligt taktegel har använts i tusentals år och fanns redan hos de gamla egyptierna. Produktionen av betongtakpannor kom i gång först efter andra världskriget i större skala. I samband med byggboomen under efterkrigstiden blev betongtakpannor snart det vanligaste takmaterialet i Sverige, speciellt på villor och mindre flerfamiljshus. 

Betongtakpannor förekommer även på många äldre hus, där man bytt ut lerteglet mot betongtakpannor. Skillnaden i pris mellan betongtakpannor och vanligt taktegel är till betongtakpannans fördel. Betongtakpannor har också setts som något enklare att lägga, skillnaden har minskat på senare år i och med att lerteglet, precis som betongtakpannor försett med falsar.

Litteratur
Per Hemgren och Henrik Wannfors. Husets ABC

Se även
Taktegel

Referenser

Material
Byggteknik
Latinska förbundet

Latinska förbundet (omkring 600-talet–338 f.Kr.) var en sammanslutning av omkring 30 byar och stammar i provinsen Latium nära antikens Rom, skapat för gemensamt försvar. Cato d.ä. räknar upp några av städerna i latinska förbundet: Tusculum, Aricia, Lanuvium, Lavinium, Cora, Tibur, Pometia och Ardea

Latinska förbundet skapas
Det skapades ursprungligen för skydd mot fiender från omgivande områden under staden Alba Longas ledning. Under 500-talet f.Kr. försökte etruskiska kungar etablera sitt styre över Aricia, men förbundets politik hindrade etruskernas invasion. Den tidiga romerska republiken bildade en allians med latinska förbundet 493 f.Kr. Enligt den romerska traditionen följde detta avtal, Foedus Cassianum, på en romersk seger över förbundet i slaget vid Regillus. Avtalet stadgade, att både Rom och Latinska förbundet skulle dela på byte från militära erövringar (vilket sedermera skulle bli en av orsakerna till det latinska kriget 341–338 f.Kr.) och att gemensamma fälttåg skulle ledas av romerska generaler. Denna allians slog tillbaka anfall från sådana folk som aequierna och volskerna - nomadiska stammar från Apenninerna – som hindrades att invadera Latium genom att man använde sammanblandade arméer. Det är fortfarande oklart om latinarna hade accepterat Rom som medlem i förbundet eller om avtalet undertecknades mellan den romerska republiken och det latinska förbundet.

Romarna tar över förbundet
Roms ökande makt ledde gradvis till att det började dominera förbundet. Då originalavtalet 358 f.Kr. skulle förnyas infördes formellt romerskt ledarskap för förbundet, vilket ledde till det latinska krigets utbrott (343–338 f.Kr.). Efter romersk seger upplöstes förbundet.

Efter förbundets upplösning 338 f.Kr. döpte romarna om dess städer till municipium och grundade coloniae i dem. Detta innebar, att städerna nu styrdes av Rom (eller den romerska republiken) och att folket i dem ansågs vara romerska kolonisatörer.

Källor

Roms kungatid
Militära allianser
Romerska republiken
Keltiska folk på Brittiska öarna

Keltiska folk på Brittiska öarna

Se även lista över keltiska stammar samt Irlands historia.

Britanner 
I nuvarande England och Wales bodde sedan många århundraden f.Kr. olika britanniska folkstammar. Vid tiden för romarnas erövring av Britannien under Julius Caesar var området uppdelat i många små folkstammar som gemensamt kallas britanner, britoner eller britter (efter latinets britanni). 

Längs sydkusten bodde dumnonier, (lat. dumnonii) i nuvarande Cornwall, belgier, (lat. belgae), regnier, (lat. regni) och canter, (lat. cantii) i nuvarande Kent.

I mellersta nuvarande England bodde silurer, (lat. silures) i södra Wales, trinobanter, (lat. trinobantes) och icener, (lat. iceni) vid östkusten.

I norra delen av nuvarande England bodde ordoviker, (lat. ordovices) i norra Wales, cordovier, (lat. cordovii) och coritanier, (lat. coritani) samt främst briganter, (lat. brigantes) i nuvarande Northumberland.

Pikter 
I södra nuvarande Skottland på låglandet bodde ett folk som kallas pikter. Man vet faktiskt inte vilken folkgrupp som de tillhörde, eftersom ingen bevarad text finns efter dem, men de antas ha varit kelter. Namnet picti fick de av romarna för att de kroppsmålade eller tatuerade sig. Pikterna anföll ständigt de romerska befästningarna, ofta gemensamt med skoterna. Det gick så långt att romarna vid två tillfällen byggde två stora vallar från kust till kust i södra Skottland. Efter romarna lämnat Britannien så började pikterna krig mot skoterna. De besegrades så småningom, efter flera århundradens strider av skoterna.

Gaeler 
Keltisk folkstam med ursprung på ön Irland. Gaelerna kan indelas i tre undergrupper:
 Iriska gaeler –  stannade kvar på Irland.
 Skoter – ett folk som etablerade sig i nuvarande Skottland
 Manx – ett folk som etablerade sig på Isle of Man

Se även
 Kelter
 Irlands historia
 Lista över keltiska stammar

Etniska grupper i Europa
Ardmore

Ardmore kan syfta på:

Ardmore (destilleri) – ett destilleri som tillverkar whisky, beläget i östra delen av regionen Speyside i Skottland

Geografi

Irland 

 Ardmore (ort i Irland, Munster), Waterford,

USA 

 Ardmore, Oklahoma, Oklahoma, Carter County, 
 Ardmore, Tennessee – en stad Giles County, på gränsen till Alabama 
 Ardmore, Alabama – en stad i Limestone County, på gränsen till Tennessee 
 Ardmore, Pennsylvania, Montgomery County, 

Robotskapade USAförgreningar
Guadalupe, Zacatecas

Guadalupe är en stad i centrala Mexiko och är belägen i delstaten Zacatecas.

Stad och storstadsområde

Guadalupe ligger strax öster om delstatens huvudort Zacatecas och bildar tillsammans med denna ett storstadsområde, Zona Metropolitana de Zacatecas-Guadalupe. Guadalupe har 105 369 invånare (2007), med totalt 137 028 invånare (2007) i hela kommunen på en yta av 814 km². Storstadsområdet har 273 000 invånare (2007) på en yta av 1 263 km².

Referenser

Orter i Zacatecas
Städer i Mexiko
Louise av Danmark (1875–1906)

Louise av Danmark (fullständigt namn: Louise Caroline Josephine Sophie Thyra Olga), född 17 februari 1875 i Köpenhamn, död 4 april 1906 i Ratiboritz, var en dansk prinsessa. Hon var äldsta dotter till sedermera kung Fredrik VIII av Danmark och hans maka Louise av Sverige.

Biografi

Uppväxt 

Prinsessan Louise av Danmark föddes den 17 februari 1875 i sina föräldrars residens Frederik VIII:s palats på slottsanläggningen Amalienborg, danska kungafamiljens huvudresidens i stadsdelen Frederiksstaden i centrala Köpenhamn. Hon var tredje barn och äldsta dotter till kronprins Fredrik och kronprinsessan Louise. Prinsessan Louise växte upp med sina syskon i föräldrarnas residenspalats på Amalienborg, och i familjens sommarresidens Charlottenlunds slott, beläget vid stranden av Öresund 10 kilometer norr om Köpenhamn.

Äktenskap 
Hon gifte sig 5 maj 1896 på Amalienborg i Köpenhamn med prins Fredrik av Schaumburg-Lippe (1868–1945), son till prins Wilhelm av Schaumburg-Lippe och prinsessan Bathildis av Anhalt. Paret bosatte sig på Ratiboritz slott i Böhmen. 

Äktenskapet var lyckligt, men Louise led av melankoli (depression), led av hemlängtan, trivdes inte i Böhmen och avlade ofta månadslånga besök i Danmark.  

Prinsessan Louise dog den 4 april 1906 i Ratiboritz till följd av hjärnhinneinflammation, som angavs som den officiella dödsorsaken. Den verkliga dödsorsaken var dock att hon hade dränkt sig i en sjö nära slottet, vilket hon försökt göra en gång tidigare men då stoppats av trädgårdsmästaren.

Barn
 Marie av Schaumburg-Lippe (1897–1938) gift med Fredrik Sigismund av Preussen (1891–1927)
 Christian av Schaumburg-Lippe (1898–1974), gift med sin kusin, Feodora av Danmark
 Stephanie av Schaumburg-Lippe (1899–1925) gift med Viktor Adolf zu Bentheim und Steinfurt

Anfäder

Referenser

Noter

Tryckta källor
 
 
 Wrangel, F U, Die Souveränen Fürstenhäuser Europas, Stockholm 1898
 af Klercker, Cecilia, Förgången glans. En drottnings statsfru berättar, Norstedts förlag, Stockholm 1944

Kvinnor
Födda 1875
Avlidna 1906
Huset Glücksburg
Danska prinsessor
Fiat 508

Fiat 508 är en personbil, tillverkad av den italienska biltillverkaren Fiat mellan 1932 och 1953.

508 Balilla (1932-37)
Fiats småbil Balilla presenterades 1932. Den hade treväxlad växellåda och såldes med täckt eller öppen tvådörrars kaross. Året därpå tillkom den sportiga 508 S med starkare motor. 1934 uppdaterades Balillan med fyrväxlad växellåda, starkare motorer och modernare karosser, nu även med fyra dörrar.

Produktionen uppgick till drygt 113 000 exemplar.

508C (1937-39)
1937 kom 508C med modernare karosser, individuell hjulupphängning fram och en större motor. Den fanns även med lång hjulbas som 508L.

Produktionen uppgick till 57 000 exemplar.

1100 (1939-53)
1939 modifierades fronten och bilen bytte namn till 1100, analogt med övriga modellprogrammet. Produktionen återupptogs efter andra världskriget och 1947 tillkom coupé-versionen 1100 S. 1948 kom 1100B med starkare motor och förbättrad fjädring. Året därpå presenterades den sista utvecklingen, 1100E, med synkroniserad växellåda och rattspak. Coupén 1100 ES fick ny kaross från Pininfarina.
 
Produktionen uppgick till 157 400 exemplar.

Kuriosa

I filmen Dunderklumpen! kör Beppe Wolgers en mörkröd Balilla.

Motorer

Bilder

Källor
Fiat Personenwagen, av Fred Steininger, 1994.

Externa länkar
Svenska Fiatklubben
Engelskspråkig sida om Fiat

508
Bakhjulsdrivna fordon
Tone

Tone är ett kvinnonamn som har sitt ursprung i "Tor" och "ne". Tor är i den nordiska mytologin en mycket stark krigsgud och 'ne' betyder "ny" på norska, det vill säga "en ny Tor". Den mer svenska stavningen Tove är också en variant på Tor och är vanligt förekommande i Danmark. Tone används som namn både i Danmark och Norge, mest förekommande i Norge. På 1960-talet var det mycket vanligt i Norge att man gav flickor namnet Tone.

Kända personer med namnet Tone 
 Tone Bekkestad, norsk meteorolog
 Tone Norum, svensk sångerska
 Tone Damli, norsk sångerska
 Tone Schunnesson, svensk författare
 Tone Sekelius, svensk sångerska

Kvinnonamn
Norska kvinnonamn
Fiat 1100

Den här artikeln rör Fiat 1100-103 och dess efterträdare. För den äldre Fiat Balilla 1100, se: Fiat 508.

Fiat 1100 är en personbil, tillverkad av den italienska biltillverkaren Fiat mellan 1953 och 1969.

1100-103 (1953-60)
På Genèvesalongen 1953 presenterades Nuova 1100, eller 1100-103. Den hade ny, självbärande kaross, med självmordsdörrar fram. Mekaniken baserades på företrädaren. Senare samma år tillkom den starkare 103 TV (Turismo Veloce) och 1954 kombi-versionen Familiare. TV-versionen var en populär rallybil.

1956 kom den uppdaterade 103E, med starkare motorer och modifierad front. 

I oktober 1957 avlöstes den av 103D, med starkare motor och större bagageutrymme. 1959 kompletterades programmet med den lyxigare 103H, eller 1100 Lusso. 

Produktionen uppgick till 742 000 exemplar.

1200 Granluce (1957-60)
På Turin-salongen 1957 presenterades 1200. Den ersatte TV-modellen och hade, förutom större motor, modernare kaross med rätthängda framdörrar, nytt tak och större fönsterytor.

Produktionen uppgick till 400 000 exemplar.

1100 (1960-69)
1960 avlöstes 103D- och H-modellerna av 1100 Export och Special. Export hade den äldre 103-karossen, medan Special hade en ny kaross med rätthängda framdörrar, baserad på 1200:n. 

Hösten 1962 ersattes båda modellerna av 1100D, med 1200cc motor. 

Sista utvecklingen blev 1100R, från februari 1966. R-varianten var en billig instegsmodell som kompletterade Fiat 124. Den ersattes av Fiat 128. 1100R importerades inte till Sverige. 

Produktionen uppgick till 945 000 exemplar. Fiat sålde sedan tillverkningsrätten till Indien, där bilen fortsatte att tillverkas under namnet Premier Padmini, en kopia av 1100D, ej 1100R.

1100/1200 Trasformabile (1955-59)
Se under huvudartikeln: Fiat Pininfarina Spider.

Motorer

Bilder

Källor
Fiat Personenwagen, av Fred Steininger, 1994.

Externa länkar
Svenska Fiatklubben
Engelskspråkig sida om Fiat 

1100
Bakhjulsdrivna fordon
Frynichos

Frynichos var son till Polyfradmon och elev till Thespis samt en av de tidigaste grekiska tragikerna.

Vissa personer betraktade honom under antiken verkligen som tragedins grundare. 511 f.Kr. rönte han sin första poetiska framgång. Hans berömda pjäs Miletos erövring tillkom troligen strax efter att perserna hade erövrat denna stad (under det joniska upproret). Publiken rördes till tårar, poeten bötfäldes "ὡς ὑπομνήσας οἰκεῖα κακά", "för påminnelser om liknande missöden" (Miletos var en av Atens kolonier och hölls därför särskilt kär av moderstaden), och det beslutades att någon pjäs om ämnet inte fick produceras igen.

476 f.Kr. rönte Frynichos framgång med Phoenissai, uppkallad efter de feniciska kvinnor som bildade kören, som firade segern över perserkungen Xerxes I i slaget vid Salamis fyra år tidigare. Themistokles bekostade pjäsen som choragus (producent), och en av pjäsens syften var att påminna atenarna om hans stora handlingar. Perserna av Aischylos (472 f.Kr.) var en imitation av Phoenissai. Frynichos sägs ha dött på Sicilien.

Vissa av titlarna på hans pjäser, Danaides, Actaion, Alcestis och Tantalos, visar att han behandlade mytologiska såväl som samtida ämnen. Han introducerade en separat skådespelare, skild från körledaren och lade därmed grunden för den teatraliska dialogen. Men i hans pjäser, liksom i de tidiga dramerna över huvud taget, var det dramatiska elementet underordnat det lyriska, vilket visas genom kören och dansen. Enligt Suda introducerade Frynichos för första gången kvinnliga rollfigurer på scenen (spelade av män i masker) och använde den trokéiska tetrametern på ett särskilt sätt.

Fragment finns i August Nauck, Tragicorum graecorum fragmenta (1887).

Källor 

 The Oxford Classical Dictionary, p. 1177.

Se även 
 Grekiskt drama

Män
Födda 500-talet f.Kr.
Avlidna 400-talet f.Kr.
Antikens grekiska dramatiker