kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Campushallen

Campushallen är en idrotts- och träningsbyggnad som ligger på Universitetsområdet ”Valla” i Linköping. Byggnaden ägs av Insamlingsstiftelsen Universitetshallen i Linköping. Dess stiftare är Linköpings Studenters Idrottsförening (LSIF) samt studentkårerna Lintek och StuFF. Enligt stiftelseurkunden tillsätter Linköpings universitet ordföranden och en ledamot i styrelsen medan stiftarna har två ledamöter vardera.
Marken som byggnaden är uppförd på ägs av Akademiska Hus.

Byggnaden 
Arkitekt och projekteringsledare: Lars Johansson och Mikael Uppling vid Johansson & Uppling arkitekter AB.
Ursprungsbyggnaden uppfördes under 1999/2000 och invigdes 2 oktober 2000. Invigningstalet hölls av Bertil Anderson, dåvarande rektor vid Linköpings universitet. 

Byggnaden bestod då av ett gym, ett antal bollhallar och danslokaler på totalt ca 4000 m². Fortsatt starkt intresse för motion och idrott ledde till att hallen byggdes ut 2005 med ett nytt och större gym samt att dispositionen inne i byggnaden förändrades. Byggnaden kom nu att omfatta ca 5000 m².

Friidrottshall 
2007 uppförde Akademiska Hus, för Linköpings Kommuns räkning, vägg i vägg med Campushallen, en friidrottshall. Den tillbyggnaden består av en mellandel som innehåller bland annat reception och omklädningsrum samt en träningshall för friidrott. I samband med den tillbyggnaden flyttades även entrén till Campushallen till mellandelen.

Verksamhet 
Verksamheten i Campushallen har sedan dess tillkomst drivits av LSIF och omfattar idag gym, bollsporter, gruppträning samt kroppsbehandlingar.

Externa länkar 
 
 Linköpings GIF Friidrott

Sportanläggningar i Linköpings kommun
Sportanläggningar invigda 2000
2000 i Sverige
Vallgatan

Vallgatan är en gata i stadsdelen Inom Vallgraven i centrala Göteborg. Gatan är cirka 440 meter lång och sträcker sig mellan Kaserntorget 5 och Östra Hamngatan 45. Den är numrerad från 1 till 42, och går parallellt med Kungsgatan i norr.

Vallgatan fick sitt namn den 2 februari 1666 "Hr. Praes: refererar om gaturnes och hampnernes nampn: blef resolverat att Drottningegatan skall heeta wallgatan ...//... Desse nye nampn skole skickas till Klockaren." Namnet kommer av den då uppförda försvarsvallen i staden. Ett tidigare namn på gatan var Drottninggatan. Under 1830-talet, och troligen långt tidigare, kallades gatan i folkmun för Fägatan, då den var "... illa stenlagd, gropig och smutsig och glest bebyggd med i allmänhet helt små hus, ofta omgivna af trädgårdstäppor."

Kungsportsplatsen ligger 50 meter öster om Vallgatan.

Referenser

Noter

Webbkällor 
 Eniro.se: Mät sträcka

Tryckta källor 
 Göteborgs Gatunamn : 1621 t o m 2000, [4:e uppl.], red. Greta Baum, Tre Böcker Förlag, Göteborg 2001 , s. 302.
 Göteborg, Partille och Mölndals Gatukalender, Otto Asphem, Göteborg 1979, avsnitt "V".
 Göteborgs gatunamn, Carl Sigfrid Lindstam, Göteborgs Kommuns Namnberedning, Göteborg 1986 , s. 14.
 Göteborgs gatnamn : anteckningar af Elof Hellquist, [Särtryck ur Göteborgs Aftonblad], Wettergren & Kerber, Göteborg 1911, s. 7.

Externa länkar
 Eniro kartor, Vallgatan
 "Byggnadsvård gjorde bakgatan till trendgata", artikel av Titti Thorsell, Byggnadskultur 2-2012.

Gator i Göteborg
Gator och torg Inom Vallgraven
Vindelns landskommun

Vindelns landskommun var en tidigare kommun i Västerbottens län. Kommunkod 1952-1970 var 2404.

Administrativ historik

Degerfors landskommun inrättades den 1 januari 1863 i Degerfors socken i Västerbotten  när 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft.

I denna landskommun fanns tre municipalsamhällen. Det första, Vindelns municipalsamhälle, inrättades den 12 december 1924 och upplöstes med utgången av år 1958. Det andra, Hällnäs municipalsamhälle, inrättades den 30 juli 1937 och upplöstes med utgången av år 1962. Det tredje och sista, Granöns municipalsamhälle, inrättades den 21 november 1941 och upplöstes också med utgången av år 1958.

Kommunreformen 1952 påverkade inte indelningarna i området, då varken Västerbottens eller Norrbottens län berördes av reformen.

Degerfors landskommun bytte namn till Vindelns landskommun 1969 och blev Vindelns kommun när enhetlig kommuntyp infördes två år senare, utan territoriell förändring.

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde kommunen Degerfors församling som bytte namn 1970 till Vindelns församling. 1962 tillkom Åmsele församling.

Kommunvapnet
Blasonering: Sköld, karvskurestyckad av blått, vari en balkvis ställd lax av silver med röda fenor, och av silver, vari en balkvis ställd blå slaga.

Vapnet föreslogs på 1950-talet av en rektor i kommunen. Laxen kommer från Umeå tingslags sigill och slagan syftar på jordbruk. Det fastställdes för dåvarande Degerfors landskommun av Kungl. Maj:t 1957 och registrerades för Vindelns kommun hos Patent- och registreringsverket 1974.

Geografi
Degerfors landskommun omfattade den 1 januari 1952 en areal av 2 958,85 km², varav 2 754,87 km² land.

Tätorter i kommunen 1960

Tätortsgraden i kommunen var den 1 november 1960 35,1 procent.

Politik

Mandatfördelning i Degerfors landskommun 1938–1966

Se även
 Vindelns församling

Källor

Sveriges kommuner 1952-1970
Tidigare kommuner i Västerbottens län
Indelningar i Vindelns kommun
Spatel

En spatel är ett plant redskap som har ett tunt, långsmalt blad, ibland i kombination med ett skaft eller handtag. Spatlar av olika storlek förekommer som laboratorieutensilier, som köksredskap och i medicinska sammanhang. De kan vara gjorda av olika material, såsom metall (vanligen rostfritt stål), porslin, plast eller trä.

I laboratorier används spatlar för att hantera små mängder av pulver eller andra fasta ämnen. Spatlar används framför allt vid hantering av mindre mängder än som praktiskt kan hanteras med en liten sked, typiskt i milligram-området om det rör sig om en liten spatel.

I medicinska sammanhang används spatlar framför allt vid undersökningar av kroppsöppningar. Ett exempel är användning av en munspatel vid undersökning av munhåla och svalg.

Spatlar som köksredskap, som brukar vara av betydligt större storlek än spatlar för laboratorie- och medicinskt bruk, används bland annat för att täcka bakverk med glasyr, och jämna till denna.

Referenser

Laboratorieutrustning
Medicinsk utrustning
Köksredskap
Marian Saastad Ottesen

Marian Saastad Ottesen, född 24 november 1975 i Florø, är en norsk skådespelare.

Ottesen är utbildad vid Statens teaterhøgskole 1996-1999, och arbetade därefter vid Oslo Nye Teater och dess biscen Centralteatret, där hon bland annat har spelat i Molières Den girige, The Rocky Horror Show, Jesper Halles Vest for Eden och Tennessee Williams The Wild Angels. Sedan 2001 är hon vid Nationaltheatret, där hon bland annat har spelat i Thorbjørn Egners Folk och rövare i Kamomilla stad, Jon Fosses Svevn och Lisbet i Ludvig Holbergs Erasmus Montanus.

Ottesen har även haft flera filmroller, och nominerades till Amandaprisen för bästa kvinnliga skådespelare 2005 för Elsk meg i morgen och 2007 för Borta med kvinnan.

Filmografi (urval)

Källor

Noter

Externa länkar 

Norska skådespelare under 1900-talet
Norska skådespelare under 2000-talet
Födda 1975
Levande personer
Kvinnor
Kalix landskommun

Kalix landskommun var en tidigare kommun i Norrbottens län. Centralort var Kalix och kommunkod 1967-1970 var 2514.

Administrativ historik
Kommunen bildades 1967 av Nederkalix och Töre landskommuner som en förberedelse till kommunreformen 1971 då landskommunen ombildades till Kalix kommun.

Kommunen var delad på Nederkalix och Töre församlingar.

Kommunvapnet
Blasonering: I rött fält en kalk av guld.

Detta vapen fastställdes för Nederkalix landskommun av Kungl. Maj:t den 28 maj 1937 och övertogs av Kalix landskommun 1967. Vapnet förs idag av den nuvarande Kalix kommun.

Politik

Mandatfördelning i Kalix landskommun valet 1966

Kommunalnämndens ordförande

Referenser

Fotnoter 

Indelningar i Kalix kommun
Sveriges kommuner 1952-1970
Tidigare kommuner i Norrbottens län
Kent Andersson (politiker)

Kent Olof Vincent Andersson, född 23 december 1955 i Västra Skrävlinge församling, Malmö, är en svensk kommunalpolitiker (socialdemokrat). 

Andersson, som varit heltidspolitiker sedan 1984, blev kommunalråd för integration och arbetsmarknad i Malmö kommun 1998 och var ordförande i kommunfullmäktige 2010–2018. Han var vice ordförande i Malmö högskolas styrelse 2000–2010 och ordförande i odontologiska fakultetsstyrelsen 2010–2015. Han blev odontologie hedersdoktor i Malmö 2017.

Källor

Noter

Svenska socialdemokrater
Kommunalråd i Malmö
Födda 1955
Politiker från Malmö
Män
Levande personer
Hedersdoktorer vid Malmö högskola och universitet
Joakim Santesson

Joakim "Kim" Santesson, folkbokförd Albert Joachim Santesson, född 2 juni 1946, död 21 juni 2014, var en svensk läkare och entreprenör.

Han var son till bokförläggaren Albert Bonnier Jr genom hans utomäktenskapliga relation med Damernas Världs dåvarande chefredaktör Mai Santesson.

Joakim Santesson studerade till läkare och fick sin legitimation 1971, blev docent i anestesiologi 1977 och startade bland annat Vaccinationscentralerna, Synpunkten, Gentros, Cityakuten och City Dental.

Han var 1966–1988 gift med Marie-José Palmari (född 1945) och fick en dotter (född 1966) och två söner (födda 1969 och 1976). Andra gången var han gift 1994–2001 med Sylvia Dovlén (född 1957), med vilken han fick en son (född 1988).

Se även
Santesson

Referenser

Ättlingar till Gerhard Bonnier
Svenska läkare under 1900-talet
Svenska entreprenörer
Födda 1946
Avlidna 2014
Män
Emerich Roth

Emerich Roth, född 28 augusti 1924 i Sevlus i Tjeckoslovakien (idag Vynohradiv i Ukraina), död 22 januari 2022 i Stockholm, var en svensk författare, föreläsare, socialarbetare och förintelseöverlevande som bland annat arbetade med att sprida information om rasism, våld och nazistiska övergrepp.

Biografi 
Roth växte upp i dåvarande Tjeckoslovakien med fyra yngre systrar i en stad med 15 000 invånare. När nazisterna kom till staden tvingades stadens 3 000 judar först flytta till ett provisoriskt getto, innan ordern kom att man skulle förflyttas för att "arbeta en kortare tid i ett annat land". Efter en flera dygn lång tågtransport i överfulla boskapsvagnar utan vatten och mat ankom tåget till Auschwitz-Birkenau.

Roths mor och två av hans småsystrar Magdalena, 12 och Judit, 10, fördes omedelbart till gaskamrarna för avrättning, medan hans far, hans systrar Edit, 17, och Elisabeth, 15, och Emerich själv fördes till arbetsläger. Hans pappa mördades under en av dödsmarscherna i krigets slutskede, och hans syster Edit dödades i ett annat läger. 

Roth kom att vara fånge i fem olika koncentrationsläger, och endast han och hans syster Elisabeth överlevde. Efter kriget var Emerich svårt medtagen och var 175 centimeter lång och vägde 34 kilo. Han låg på sjukhus och fick ett brev från någon med samma efternamn, vilket var hans kusin. I brevet stod det att hans syster hade överlevt och befann sig i Sverige.

Han kom till Sverige i december 1950 och utbildade sig och arbetade under 30 år som socialarbetare. Under dessa år valde han att inte berätta om sina upplevelser, men blev starkt påverkad 1992 av en nazistisk demonstration i Stockholm.

Han kom sedan efter 1993 att besöka minst 1 600 skolor runt om i Sverige med syftet att motverka rasism. Han var en av grundarna av Föreningen Förintelsens Överlevande. Han grundade 1994 den ideella Emerichfonden, som verkar för att uppmuntra ungdomar till "aktiviteter som motverkar våld och främlingsfientlighet samt bädda för en trivsam och medmänsklig skolmiljö". 

Emerich Roth publicerade flera böcker på temat våld och rasism, bland annat Emerich är mitt namn: Hatet, förnedringen, kärleken. Han medverkade i många videoinspelade dokumentärer och undervisningsfilmer.

Utmärkelser 
Han fick flera belöningar för sitt arbete med att informera om rasism och övergrepp, bland annat H.M. Konungens medalj 8:e storleken i högblått band år 1998, Stockholm stads Nelson Mandela-pris år 2008, Stiftelsen Karin och Ernst August Bångs minnes hedersutmärkelse år 1997, Raoul Wallenberg-priset 2015. och Olof Palmepriset år 2017.

Bibliografi (urval)

Böcker 
 1995 –
 2000 –
 2005 –

Videoupptagningar, filmer, undervisningsmaterial 
 1996 – 
 1998 – 
 2005 – 
 2012 –
 2012 –
 2016 –
 2016 –

Se även 
 Förintelsen
 Månadens stockholmare
 Auschwitz

Referenser

Externa länkar 

Emerichfonden

Födda 1924
Män
Förintelseöverlevare
Avlidna 2022
Svenska författare under 1900-talet
Personer från Zakarpatska oblast
Mottagare av Raoul Wallenberg-priset
Slobodan Rajković

Slobodan Rajković (), född 3 september 1989 i Belgrad, Jugoslavien (nuvarande Serbien), är en serbisk fotbollsspelare (mittback). Han debuterade i det serbiska landslaget 2008.

Karriär
Den 13 augusti 2020 värvades Rajković av ryska Lokomotiv Moskva, där han skrev på ett ettårskontrakt. Den 19 januari 2021 kom Rajković överens med Lokomotiv Moskva om att bryta kontraktet.

Referenser

Slobodan Rajković på transfermarkt.co.uk

Noter

Serbiska fotbollsspelare
Serbiska landslagsspelare i fotboll
Spelare i OFK Beograd
Spelare i Chelsea FC
Spelare i PSV Eindhoven
Spelare i FC Twente
Spelare i Vitesse Arnhem
Fotbollsspelare i Hamburger SV
Spelare i SV Darmstadt 98
Spelare i SSD Palermo
Spelare i Perugia Calcio
Spelare i FK Lokomotiv Moskva
Spelare i Serbiska superligan
Spelare i Eredivisie
Spelare i Fußball-Bundesliga
Spelare i Serie A
Spelare i Serie B
Spelare i Premjer-Liga
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Serbien
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 2008
Födda 1989
Levande personer
Män
Idrottare från Belgrad
For Those Who Think Young

For Those Who Think Young är en amerikansk beach party-film från år 1964 som regisserades av Leslie H. Martinson.

Handling 
Gardner Pruitt III, kallad Ding av sina vänner, är en rik tonåring som gillar att festa. Ding är förälskad i Sandy Palmer, och han försöker få henne att bli intresserad av honom så att de kan bli ihop. Samtidigt försöker Dings inflytelserika farfar, B.S. Cronin, att stoppa Dings försök att bli ihop med henne genom att stänga stället där stadens tonåringar brukar hålla till.

Men Cronin har en mörk hemlighet, och när ungdomarna upptäcker detta så försöker de utpressa honom så att han håller klubben öppen...

Rollista i urval 
 James Darren - Gardner "Ding" Pruitt III
 Pamela Tiffin - Sandy Palmer
 Tina Louise - Topaz McQueen
 Bob Denver - Kelp
 Robert Middleton - B.S. Cronin
 Nancy Sinatra - Karen Cross
 Ellen Burstyn - Dr. Pauline Swenson
 Woody Woodbury - Uncle Woody Woodbury

Externa länkar 

Filmer 1964
Amerikanska komedifilmer
Amerikanska ungdomsfilmer
Beach party-film

Beach party-film är en amerikansk filmgenre som var väldigt populär bland ungdomar under 1960-talet. Dessa filmer har ofta en humoristisk klang och utspelar sig i strandmiljö. Filmerna handlar ofta om olika vattensporter, exempelvis surfing. Det är oftast tonåringar som har huvudrollerna. Filmgenren hjälpte surfmusiken att bli populär, och populära musikgrupper inom genren fick ofta medverka i filmerna.

Genren fick aldrig något stort genombrott i Sverige, och trots att det knappt görs några beach party-filmer längre så är genren fortfarande populär i USA. Flera av de gamla filmerna från 60-talet räknas idag som klassiker. 

Filmen Beach Party från 1963 ses ofta som den första filmen som gjordes inom genren. En annan känd film inom genren är For Those Who Think Young från 1964.

Filmgenrer
Gudmund Strömwall

Sven Gudmund Strömwall, född 7 augusti 1704 på Strömma i Lidhults socken, Kronobergs län, död 7 januari 1752 i Odensjö socken, var en svensk pedagog och präst.

Han studerade i Lund och Greifswald och promoverades 1733 till filosofie magister. År 1738 prästvigdes han och blev adjunkt i Hedvig Eleonora församling i Stockholm och predikant vid Rymanska fattighuset. År 1742 blev han kyrkoherde i Odensjö.

I Greifswald disputerade han på an avhandling som totalt nedgjorde Johann Hübners verk om Sveriges geografi. Genom denna gärning blev han betraktad som en stor vetenskapsman och svensk patriot. Han reagerade också mot latinets dominans vid utbildningen av svensk ungdom. Enligt honom skulle man också gå från det enkla till det sammansatta för att underlätta inlärning. Onyttiga kunskaper skulle utmönstras. Genom boken En lättnad och förbättrad lärdoms-wäg, uti hwilken alla lärda wetenskaper afhandlas (1739) befäste han sin plats i den svenska pedagogikens historia.

Referenser 
 Carl Frängsmyr, Klimat och karaktär. Naturen och människan i sent svenskt 1700-tal. Stockholm 2000
 Svenska män och kvinnor 7. Stockholm 1954

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska präster under 1700-talet
Svenska pedagoger
Personer från Lidhults socken
Födda 1704
Avlidna 1752
Män
Fortare än döden

Fortare än döden (originaltitel: Two-Lane Blacktop) är en amerikansk långfilm från år 1971 som regisserades av Monte Hellman.

Handling 
The Driver och The Mechanic är två bilfanatiker som kör omkring på USA:s vägar i en Chevrolet av 1955 års modell. De letar efter andra bilar som de kan tävlingsköra mot.

De är totalt hängivna bilen, och de pratar bara med varandra när det är absolut nödvändigt. De plockar upp en tjej, som vill ta del av och lära känna deras värld. På en bensinmack träffar de en medelålders man som de bestämmer sig för att tävla mot.

De ska åka till Washington, D.C. och den som förlorar måste ge sin bil till vinnaren.

Produktion 
Både Bob Dylan och Kris Kristofferson erbjöds rollen som The Driver, men båda avböjde. Rollen erbjöds då musikern James Taylor, som tackade ja. En annan känd musiker spelar The Mechanic – Dennis Wilson (trummis i The Beach Boys). Det här var den enda filmen som Wilson medverkade i.

Rollista i urval 
 James Taylor - The Driver
 Dennis Wilson - The Mechanic
 Warren Oates - G.T.O
 Laurie Bird - The Girl
 Harry Dean Stanton - Liftare
 Charles Moore - Polis

Referenser

Externa länkar 
 
 Fortare än döden - Trailer - trailern till filmen som lagts ut på Youtube.

Filmer 1971
Amerikanska actionfilmer
Amerikanska dramafilmer
Filmer bevarade i National Film Registry
Magnus Frykberg

Erik Magnus Frykberg, född 31 mars 1967 i Örgryte församling, är en musikproducent, kompositör, mixare och musiker. Han skriver och/eller producerar musik åt artister, till film, tv-program, teater, reklam och webb. 

Titiyos tre första skivor producerades av Magnus Frykberg. Han har samarbetat med andra artister som Little Jinder, Weeping Willows, Peter Morén, Jay-Jay Johanson, Kent, Robyn, Orup, Petter, med flera.

Han har skrivit filmmusik till All Inclusive (Karin Fahlén), Det blir aldrig som man tänkt sig (Måns Herngren & Hannes Holm),  Som man bäddar (Maria Essén) , Leva livet, (Mikael Håfström), 

Han skrev musiken till Lars Noréns uppsättning av pjäsen Personkrets 3:1 på Elverket i Stockholm, samt skrivit mycket musik inom reklam.

Övrig musik i urval: Vinjettmusiken till Bolibompa, Introt till Melodifestivalen, Vinjetten till Nobelfesten

Han är son till Sten Frykberg. Han har samarbetat med Titiyo och har en dotter, Femi, tillsammans med henne

Källor

Externa länkar

http://www.breakmyheart.se 

Svenska musiker
Svenska kompositörer under 1900-talet
Svenska kompositörer under 2000-talet
Svenska pop- och rockmusiker
Svenska sångtextförfattare
Män
Födda 1967
Levande personer
Musiker från Göteborg
Carl Edvard Fritze

Carl Edvard Fritze, född 16 juli 1811 i Stralsund i Svenska Pommern (nu i Landkreis Vorpommern-Rügen i Tyskland), död 21 mars 1894 i Berlin, var en svensk bokhandlare och bokförläggare.

Efter studier i Stralsund ägnade han sig åt bokhandel i Berlin. Han var son till tygskrivaren Gustav Steinhöfel. År 1833 adopterades han av dekorationsmålaren Johan Carl Fritze, som var bosatt i Stockholm. År 1837 fick han tillstånd att vistas i Sverige och två år senare blev han svensk medborgare. År 1837 startade han en bokhandel och förläggarrörelse tillsammans med C.A. Bagge, embryot till Fritzes. År 1841 trädde Bagge ur firman. 

Genom sina resor i Tyskland fick Fritze goda kontakter inom den internationella bokmarknaden. Vid sidan av detta hade han även kontakter till den svenska universitetsvärlden, vilket utgjorde förutsättningarna för företagets utveckling. År 1862 erhöll han fullmakt som hovbokhandlare. Samma år överlät han firman till P.B. Eklund och E. Giron och reste tillbaka till Tyskland.

Referenser 
 Svenska män och kvinnor 2. Stockholm 1944
 Nordisk Familjebok

Noter

Vidare läsning 
 

Fritze
Födda 1811
Avlidna 1894
Svenska förläggare
Bokhandlare
Män
Den vita staden (roman)

Den vita staden (finska: Valkoinen kaupunki) är den finske författaren Jorma Ojaharjus mest kända verk. Boken kom ut på finska år 1976 på förlaget Tammi och Nils-Börje Stormboms svenska översättning två år senare på Rabén & Sjögren. Romanen, som skildrar bland annat händelser under finska inbördeskriget i Vasa, är den första delen i Ojaharjus Vasatrilogi. Den vita staden var en av Finlands två kandidater till 1979 års Nordiska rådets litteraturpris. Den andra var Lars Huldéns J.L. Runeberg och hans vänner och priset gick till Ivar Lo-Johanssons verk Pubertet.

Källor

Finländska romaner
Finskspråkig skönlitteratur
Skönlitteratur 1976
Finska inbördeskriget i skönlitteratur
Halhta Tjalhta

Halhta Tjalhta är en musikgrupp som framför sydsamisk jojk med inslag av jazz. Gruppens namn är sydsamiska och betyder "Nästan Omöjligt". Frontpersonen Anna Kråik upptäckte jojk i vuxen ålder genom en workshop på Samiska veckan i Umeå 2003. De övriga medlemmarna sysslade tidigare med jazz och klassisk musik. Gruppen bildades år 2007 sedan musikerna samarbetat i jojkoperan "Skuvle Nejla"  Hösten 2009 gav de ut sin första skiva.

Se även 
Jojk
Sydsamiska
Sápmi

Referenser 

Samiska musikgrupper
Musikgrupper bildade 2007
Bruce Beresford

Bruce Beresford, född 16 augusti 1940 i Sydney, New South Wales, är en australisk filmregissör som gjort mer än 30 filmer under sin 40-åriga karriär.

Beresford flyttade till England på 1960-talet och efter en tid i Nigeria återvände han till England och arbetade för British Film Institute. Efter ett antal kortfilmer regisserade han sin första långfilm, The Adventures of Barry McKenzie, i Australien 1972. Efter internationella framgångar med filmen Breaker Morant (1980) flyttade han till Hollywood. Han oscarnominerades som bästa regissör för sin första amerikanska film, På nåd och onåd (Tender Mercies, 1983). På väg med Miss Daisy (1989) oscarbelönades som bästa film 1990, dock utan att Beresford nominerades för regiinsatsen. Under 2000-talet har han bland annat regisserat Mao's Last Dancer (2009).

Källor

Noter

Externa länkar

Män
Födda 1940
Levande personer
Australiska filmregissörer
Alumner från University of Sydney
Samverkansrådet mot terrorism

Samverkansrådet mot terrorism är en samverkansgrupp bestående av myndighetscheferna för 14 svenska statliga myndigheter som anses relevanta i arbetet för att motverka terrorism. Samverkansrådet leds av generaldirektören för Säkerhetspolisen (SÄPO), och tillkom i början av 2005 på SÄPO:s initiativ.

Ingående myndigheter
Följande myndigheters chefer ingår i rådet:
Ekobrottsmyndigheten
Försvarets radioanstalt
Försvarsmakten
Kriminalvården
Kustbevakningen
Migrationsverket
Myndigheten för samhällsskydd och beredskap
Polismyndigheten
Skatteverket
Strålsäkerhetsmyndigheten
Säkerhetspolisen
Totalförsvarets forskningsinstitut
Transportstyrelsen
Tullverket
Åklagarmyndigheten

Nationellt centrum för terrorhotbedömning
Nationellt centrum för terrorhotbedömning (NCT) är en permanent inrättad arbetsgrupp till Samverkansrådet mot terrorism med uppgift att göra bedömningar av terrorhot. I NCT finns representanter för Militära underrättelse- och säkerhetstjänsten (MUST, som ingår i myndigheten Försvarsmakten), Försvarets radioanstalt och Säkerhetspolisen. NCT bedömer och chefen för Säkerhetspolisen beslutar om hotnivån för Sverige.

Källor

Svenska underrättelseorgan
Terrorism
Organisationer bildade 2005
Säkerhetspolisen