kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Morena Baccarin

{{Infobox Skådespelare
|namn               = Morena Baccarin
|bild               = Morena Baccarin by Gage Skidmore 3.jpg
|bildstorlek        = 
|bildtext           = Morena Baccarin i juli 2016.
|födelsenamn        = Morena Silva de Vaz Setta Baccarin
|födelsedatum       = 
|plats              =  Rio de Janeiro, Brasilien
|make               = Austin Chick (2011–2015)Ben McKenzie (2017– )
|maka               = 
|partner            = 
|barn               = 2
|hemsida            = 
|guldbaggen         = 
|kristallen         = 
|oscars             = 
|emmyawards         = 
|tonyawards         = 
|goldenglobeawards  = 
|baftaawards        = 
|imdb               = 1072555
|sfdb               = 
|andra namn         = 
|år aktiv           = 2001–
|noterbara roller   = Vanessa i Deadpool Inara Serra i FireflyAdria i Stargate SG-1Anna i V  Jessica Brody i Homeland
}}

Morena Baccarin, född 2 juni 1979 i Rio de Janeiro, är en brasiliansk-amerikansk skådespelare som bland annat medverkat i Firefly, Serenity, Stargate SG-1, V och Homeland.

Baccarin flyttade till New York 1989 när hennes far, den italienske journalisten Fernando Baccarin, sändes dit av sin redaktion. Hon studerade vid New York City Lab School for Collaborative Studies, där hon var klasskamrat med Claire Danes, som också medverkar i Homeland''. Hennes mor Vera Setta är brasiliansk skådespelerska.

Den 26 november 2011 gifte hon sig med regissören Austin Chick. Paret fick en son tillsammans innan de ansökte om skilsmässa i juli 2015. Den 18 mars 2016 blev skilsmässan klar. Sedan 2015 lever Baccarin med sin kollega från "Gotham", Ben McKenzie, med vilken hon den 2 mars 2016 fick en dotter. 2017 gifte sig paret.

Filmografi (i urval)

 (röstroll)

 (röstroll)

Källor

Externa länkar

Brasilianska skådespelare
Kvinnor
Födda 1979
Levande personer
Alumner från Juilliard School
Kungsgatan, Umeå

Kungsgatan är en gata i centrala Umeå. Gatan, som ursprungligen kallats Tredje Gatan och senare Skolhusgatan, fick sitt nuvarande namn i och med 1889 års stadsplan – den första efter stadsbranden 1888.

Kungsgatan sträcker sig från Döbelns plan (stadsdelspark Väst på stan) genom ett område dominerat av trevånings flerfamiljshus med butiker i gatuplan, bland dem flera konstgallerier, förbi bland annat Hovrätten innan den korsar Västra Esplanaden och övergår i markvärmd gågata genom centrum, fram till Vasagatan. 

I centrala staden passerar Kungsgatan bland annat Sagateatern, restaurangtäta Renmarkstorget och Rådhustorget, med torghandel och snabbmatsvagnar – när där inte byggs om för tillfälliga evenemang. Där det för några årtionden sedan fanns varuhus som Domus, Tempo och Epa, dominerar på 2010-talet stora shoppinggallerior som MVG-gallerian och Utopia, samt en mängd småbutiker av vilka Burmans Musik hör till de mest kända.  

Efter Rådhustorget fortsätter gatan över Vasagatan och Östra Esplanaden, förbi Vänortsparken och Mimerskolan – åren 2015–2016 ombyggd till hotell – över Östra Kyrkogatan till stadsdelen Öst på stan, som ännu präglas av björkalléer och mindre trähus. Byggnader att notera är Rektor Johanssons gård, Länsstyrelsen och gamla biblioteket. Ännu en liten park, Herrgärdan, passeras innan gatan når bostadsområdet Östermalm, där den strax efter cykelbron Svingen – drygt hundra meter före Östra station och bostadsområdet Öbacka – mynnar i en stum vänsterkrok mot Östermalmsgatan.

Fler bilder från Kungsgatan

Noter

Externa länkar
 Umeå kommuns webbsida om Kungsgatan

Gator i Umeå
Gågator i Sverige
Döbelns plan

Döbelns plan är en liten brukspark belägen Väst på stan i Umeå, inramad av trevånings flerbostadshus och de korta tvärgatorna Smedsgatan, Repslagargatan och Prästgatan. Från parkens östra kant börjar Kungsgatan mot centrum, från dess västra sida går Östra Prinsgatan mot Hedlundaområdet.

Parken anlades i mitten av 1940-talet, en tid då trädgårdsstaden var idealet och också den tid då de första större flerfamiljshusen byggdes i Umeå.

Parken är rektangulär, med äldre björkar i utkanterna som omsluter gräsmattor, blomsterplanteringar och i mitten en liten fontän med parkbänkar och buskar. I slutet av 1990-talet byggdes parken om med bland annat nya lösningar för cykelvägar. Döbelns plan restaurerades på nytt 2011, bland annat genom nyplantering av träd.

Kuriosa 
Trots namnet ligger Döbelns plan varken nära Döbelnsgatan eller Döbelns park, som båda ligger öster om Umeå centrum.

Referenser

Externa länkar 
Döbelns plan - Umeå

Parker i Umeå
Piccalilli

Piccalilli är en relish gjord på hackade inlagda grönsaker och kryddor, tillagning och ingredienser varierar kraftigt mellan olika områden.

Brittisk piccalilli
Piccalilli är väldigt populärt bland britter. Brittisk piccalilli innehåller olika grönsaker — blomkål och squash betraktas som essentiella — och kryddningar med bland annat senap och gurkmeja. Det används som tillbehör till annan mat så som korv, bacon, ägg, rostat bröd, ost och tomater. Det är en sötare och lite skarp inläggning, där gurkmejan ger den en ljusgul färg. Det är en populär relish till kallserverat kött så som skinka, sylta och till ploughman's lunch. Inläggningen produceras både kommersiellt och i hemmet.

Amerikansk piccalilli
Piccailli är inte särskilt vanligt i den amerikanska södern. Istället serverar de chow-chow, en relish baserad på gröna (omogna) tomater. Relishen kan även innehålla lök, paprika, kål, haricots verts och andra grönsaker. Chow-chow är egentligen inte en piccalilli men kallas ofta för det och förväxlas ofta.

I den amerikanska mellanvästern är kommersiella piccalillivarianter baserade på finhackad ättiksgurka; och används som tillbehör till Chicago-style varmkorv (inte helt olikt bostongurka).

I den amerikanska nordöstern är kommersiella piccalillivarianter baserade på finhackad röd eller grön paprika. Den här typen av piccalilli är väldigt lik en paprikarelish, det som särskiljer den som en piccalilli är den mörkare röda eller gröna färgen samt att den, likt brittisk piccalilli, har större bitar och är lite skarpare i smaken och lite mindre söt.  Det är vanligt som topping på snabbmat som hamburgare och varmkorv.

Etymologi

Första gången ordet piccalilli dyker upp i det engelska språket är 1845. Etymologin är oklar men man tror att det kan vara en variation på ordet "pickle". Det finns inget som tyder på att det skulle vara relaterat till Piccadilly Circus.

Termen "paco lilla" dyker upp i vissa versioner av Hannah Glasses "The Art of Cookery"  för att beskriva ett till synes relaterat recept på inläggningar smaksatta med ingefära.

Se även
Inläggning

Referenser

Externa länkar
Ett flertal piccalillirecept från RecipeSource.com
Brittiskt piccalillirecept från BBC
Recept på piccalilli med gröna tomater
Piccalillivariant från den amerikanska södern: chow-chow 

Mat
Inläggningar och konserver
Claude av Valois

Claude av Valois, född på slottet i Fontainebleau 12 november 1547, död 21 februari 1575 i Nancy, var en fransk prinsessa och en hertiginna av Lothringen genom giftermål. Hon var dotter till kung Henrik II av Frankrike och Katarina av Medici. 

Hon gifte sig elva års ålder 19 januari 1559 med hertig Karl III av Lothringen.

Claude led av puckelrygg och klumpfot och beskrivs som en diskret och tillbakadragen person. Hon var sin mors favorit, och de besökte ofta varandra vid respektive hov efter hennes giftermål. 

Under Bartolomeinatten försökte Claude varna sin syster Margareta av Valois för den fara hon riskerade att utsättas för. Claude avled i barnsäng.

Barn 
Henrik II av Lothringen (1563–1624)
Christina av Lothringen (1565–1637), gift med Ferdinand I av Toscana 
Charles (1567–1607), kardinal av Lothringen och biskop av Metz (1578–1607), biskop av Strasbourg (1604–1607)
Antoinette (1568–1610), gift med Johan Wilhelm av Jülich-Kleve-Berg. 
Anne (1569–1576)
Frans II av Lothringen (1572–1632)
Catherine (1573–1648), abbedissa i Remiremont
Elisabeth Renata (1574–1635), gift med Maximilian I, kurfurste av Bayern
Claude (1575–1576)

Referenser

Personer i Frankrike under 1500-talet
Franska prinsessor
Kvinnor
Franska hertiginnor
Tyska hertiginnor
Födda 1547
Avlidna 1575
Huset Valois-Angoulême
Personer som dött i barnsäng
Inläggning (mat)

Inläggning är inom matlagning ett sätt att öka hållbarheten på vissa livsmedel genom att förvara dem i en konserverande lag, vanligen i en glasburk. Ättika, salt och socker är vanliga konserveringsmedel. Olika kryddor kan tillsättas för att ge smak. Vid inläggningen är det viktigt att behållaren som inläggningen skall förvaras i är ren och att de livsmedel som skall läggas in är av god kvalité och görs rena och förbereds noga för att inläggningen skall få bra hållbarhet. Flera olika sorters grönsaker passar för inläggningar och även vissa matsvampar går att använda för inläggningar, exempelvis honungsskivling. Nedan ges några exempel på inläggningar och rätter med inläggningar.

Inläggningar med fisk
Inlagd sill
Inlagd strömming

Inläggningar med grönsaker
Kimchi
Pao cai
Piccalilli (och Chow-chow)
Surkål

Gurka
Bostongurka
Saltgurka
Ättiksgurka

Inläggningar och konserver
Konservering
Pao cai

Pao cai (泡菜) är en kinesisk inläggning särskilt vanlig i sichuanesiska köket. Det är vanligast i norra och västra Kina medan man i  nordöstra Kina ofta äter en annan form av pao cai som kallas suan cai (酸菜).

Pao cai är väldigt likt den koreanska inläggningen kimchi, både i innehåll och tillredning, men tenderar att vara mer sötsur än kryddstark. Äts ofta ihop med rissoppa som frukostmat.

Se även 
Inläggning (mat)
Sichuanköket
Meigan cai

Mat och dryck i Kina
WP:Projekt Kina
Jonas Kåge

Lars Jonas Kåge, född 14 mars 1950 i Stockholm, är en svensk balettdansör, koreograf och balettchef. Han är son till sångaren och skådespelaren Lars Kåge och sonson till skådespelaren Ivar Kåge.

Jonas Kåge utbildades vid Kungliga Teaterns balettskola 1959-67 och blev solist där från 1969. Han tillhör de främsta svenska dansarna med en omfattande internationell karriär på många av de främsta scenerna i Europa och USA. 1971 kom han som förste svensk till den amerikanska nationalbaletten, American Ballet Theatre i New York, där han blev en av solisterna fram till 1974 och arbetade med flera av världens främsta, och där mötte han också sin blivande hustru, den amerikanska dansaren och sedermera dansprofessorn Deborah Dobson, som han ofta dansat tillsammans med. Därefter följde bland annat Stuttgartbaletten 1975, Genèvebaletten 1976-77, Zürichbaletten 1978-85 och gästspel på många andra scener. 

Viktiga produktioner som dansare har bland annat varit i Romeo och Julia, Les Noces, De utstötta, Embrace Tiger and Return to Mountain och Intima blad (TV), och han har dansat i 25 av George Balanchines baletter. Hans förmåga att framgångsrikt gestalta såväl klassisk som modernare former av balett har gjort honom eftertraktad av många av världens framstående koreografer, såsom Kenneth MacMillan, Jerome Robbins och José Limon. Den brittiske balettmästaren Antony Tudor skapade sin sista balett The Leaves Are Falling direkt för honom. 

1987-95 blev han balettchef för Malmöbaletten vid dåvarande Malmö stadsteater och gjorde även koreografi till ett flertal uppsättningar. 1993 fick han där Kvällspostens Thaliapris för sin produktion av Svansjön. Under hans chefstid ombildades Malmöbaletten till Skånes Dansteater, vars förste chef han därmed var. 1997-2006 var han chef för Ballet West i Salt Lake City i USA. Han och hustrun är sedan flera år verksamma som danspedagoger, bland annat i Dalarna, där de bor sedan 2006, och vid The Greenhouse Project i Uppsala. Han är sedan 2011 ledamot i Skolverkets Råd för dansarutbildning. samt konstnärlig ledare för den internationella tävlingen för unga dansare Stora Daldansen (The Nordic Baltic Ballet Competition) i Falun.

Externa länkar

Youtube, "Svansjön", Ballet West, J. Kåge koreograf, film
Youtube, Mozarts Requiem, dansare Jonas Kåge och Deborah Dobson, film

Svenska dansare under 1900-talet
Svenska koreografer under 1900-talet
Svenska teaterchefer
Födda 1950
Män
Levande personer
Dansare från Stockholm
Svenska dansare under 2000-talet
Svenska koreografer under 2000-talet
Kjell Stjernholm

Kjell Olof Stjernholm, född 25 mars 1961, är en svensk regissör och teaterchef.

Stjernholm började som barnskådespelare i olika teaterproduktioner i Stockholm, utbildade sig till teaterpedagog och arbetade en tid med barnteatern Vår Teater. Han följde sedan sin mammas (pionjär med att integrera personer med utvecklingsstörning i teaterproduktioner) teaterspår och började producera teaterprojekt med ungdomar med problem respektive vuxna skådespelare med utvecklingsstörning. 1979-87 var han ledare och regissör för gruppen Kanovillteatern i Stockholm, där hans mål var att vända skådespelarnas utvecklingsstörning till en styrka i stället för ett problem.

1987 flyttade han till Malmö och startade i samarbete med Studieförbundet Vuxenskolan den professionella Moomsteatern, en av världens främsta teatrar för professionella skådespelare med utvecklingsstörning, ofta i samverkan med vanliga yrkesskådespelare, dramatiker etc, och han har fram till våren 2012 varit dess ledare och regissör för ett stort antal produktioner, som även turnerat internationellt. Han är även en aktiv kraft inom Miljöpartiet, där han arbetar för allas likaberättigande i samhället som förtroendevald inom Region Skåne och Malmö stad från 2010.

Han har skrivit boken Moomsteatern - vem äger rätten till scenrummet (2006). 1998 fick han för arbetet med Moomsteatern och uppsättningen Den lilla människan Kvällspostens Thaliapris. Filmen Kjelles hjältar - en film om dårskap, kärlek och teater (2001) handlar om honom och Moomsteatern.

Priser och utmärkelser 

 2003 - Elsa Olenius-sällskapets hedersgåva

Externa länkar
Kjell Stjernholms bloggar
Dagens Nyheter, intervju
Region Skåne, Kultur Skåne, om Kjell Stjernholm

Litteratur
Moomsteatern -vem äger rätten till scenrummet, av Kjell Stjernholm, Kolibri AB 2006
Drama som undervisningsmetod för utvecklingsstörda elever: utvärdering av en försöksverksamhet vid Svedenskolan i Solna 1984-1985, av Kjell Stjernholm och Olga Pettersson, Omsorgsnämnden, Stockholms läns landsting, Stockholm 1986

Svenska teaterregissörer
Svenska teaterchefer
Födda 1961
Män
Sommarvärdar 2000
Levande personer
Juliana Cannarozzo

Juliana Cannarozzo, född 27 augusti 1989 i Boston, Massachusetts, är en amerikansk konståkare och skådespelare. Hon åkte för klubben Skating Club of Boston fram till hon slutade säsongen 2007-2008. Cannarozzo debuterade år 2005 i ISU Junior Grand Prix där hon fick två bronsmedaljer. Efter säsongen 2007-2008, under vilken hon hade svårigheter med diverse skador, drog sig Cannarozzo tillbaka från konståkningen och turnerade sedan med Holiday on Ice i Europa.

År 2005 spelade Cannarozzo rollen som Zoey Bloch i Disneyfilmen Isprinsessan.

Amerikanska konståkare
Kvinnor
Födda 1989
Levande personer
Idrottare från Boston
Skådespelare från Boston
Teater Terrier

Teater Terrier var namnet på en fri teatergrupp bildad i Malmö 2000 av fyra avgångselever från Teaterhögskolan i Malmö: Monica Wilderoth, Anders Carlsson, Susanne Karlsson och Erik Olsson.

Med sina utforskande, experimentella, samhällsanalytiska produktioner, som de ofta gemensamt skrivit och producerat efter omfattande forskningsarbete, ville de ur ett humanistiskt perspektiv göra teater om samhället här och nu. Pjäsen Jag skulle ha ropat för länge sedan handlade om svensk flyktingpolitik, Plocka kottar själv, gubbjävel om 70-talisternas förvirring i ett samhälle med till synes ändlösa val och möjligheter, Nu när allt är egendomligt, en kabaré om västvärldens komplicerade förhållande till tredje världen. Man har även spelat verk av andra författare och samarbetat med dramatikern Dennis Magnusson med uppmärksammade verk som Söndag och Drömmer om att dö (som en svensk med hög cred) om en svensk statsminister med självmordstankar.

2002 fick gruppen Region Skånes Kulturstipendium och 2003 Kvällspostens Thaliapris.

2007 gjordes den sista produktionen: Best of Dallas, inspirerad av den populära amerikanska TV-serien Dallas. Snart därefter ombildades gruppen under det nya namnet Institutet, då endast med Anders Carlsson som kvarvarande medlem av de ursprungliga fyra.

Externa länkar
Region Skåne 2002, om gruppen

Källor

Teatergrupper i Sverige
Teater i Malmö
Floridavattenråtta

Floridavattenråtta (Neofiber alleni) är en gnagare i underfamiljen sorkar (Arvicolinae) och den enda arten i sitt släkte.

Kännetecken 

Arten når en kroppslängd mellan 28 och 38 cm (inklusive svansen). Underpälsen är brun och täckhåren är främst mörkbruna med glest fördelade ljusa hår. Vid fötterna finns skarpa klor. Svansen är mera rund.

Utbredning och habitat 

Som namnet antyder förekommer arten främst i den amerikanska delstaten Florida. Utbredningsområdet sträcker sig även lite till Georgia. Typiska habitat är träskområden som Everglades och Okefenokee. Floridavattenråttan förekommer i sötvatten och bräckt vatten. Utbredningsområdet är inte sammanhängande och ibland finns 80 km långa mellanrum.

Levnadssätt 

Individerna bygger kupolformiga bon av gräs och vass samt flytande flottar där de intar sin föda. Dessutom gräver de tunnlar i marken. Gamla individer lever vanligen ensamma, ibland förekommer mindre grupper där några ungdjur ingår. Floridavattenråttan är främst aktiv på natten och äter gräs, vass, rötter och andra vattenväxter.

Mindre bränder i marsklandet gynnar arten då den har problem med en alltför tät vegetation.

Honor kan para sig hela året men de flesta ungarna föds under hösten. Allmänt har honor 4 till 6 kullar per år med en till fyra ungar per kull. Dräktigheten varar upp till 29 dagar och ungarna blir könsmogna cirka 100 dagar efter födelsen.

Arten jagas av olika större kräldjur, fåglar och däggdjur.

Systematik 

En uppdelning i flera underarter eller arter blev föreslagen, bredvid nominatformen till exempel N. apalachicolae, N. exoristus, N. nigrescens och N. struix, men de godkändes inte av alla zoologer.

Hot 

Floridavattenråttan hotas av habitatförlust när träskmarker omvandlas till jordbruksmark. Det gäller främst isolerade populationer som är beroende av vattendrag som håller deras levnadsområde fuktigt. Hela beståndet betraktas som säkrat och arten listas av IUCN som livskraftig (least concern).

Referenser 

Sorkar
Däggdjur i nearktiska regionen
Wimp (musikspelare)

Wimp (i marknadsföring skrivet WiMP) var en onlinetjänst för att lyssna på strömmad musik via internet. Tjänsten ägdes och utvecklades av Aspiro. Sedan mars 2015 har varumärket WiMP slutat att användas och tjänsten har bytt namn till Tidal.

Om WIMP
Tjänsten erbjöd strömmad musik med ett stort utbud av artister, skivor och låtar. Till skillnad från vissa av tjänstens konkurrenter, som exempelvis Spotify, tillhandahöll WiMP inte någon reklamfinansierad lyssning utan erbjöd endast månadsprenumeration. Oktober 2013 lanserade WiMP som första globala musiktjänst en HiFi-version, som även erbjöd musikvideo i HD-format. Tjänsten lanserades i USA som Tidal och sedan mars 2015 använder man endast Tidal som varumärke. 

Wimp var tillgänglig i bland annat Norge, Danmark, Sverige, Polen och Tyskland med drygt 500 000 prenumeranter internationellt (2015). Programmet fanns tillgängligt både i Windows-, Mac-, Windows Phone-, Iphone-, Symbian-, Meego-, och Androidformat samt till nätverksspelare som Sonos, Bluesound och Squeezebox. Deras katalog innehöll över 22 miljoner låtar.

WiMP HiFi utsågs till Årets produkt 2013 av tidskriften Ljud & Bild.

Ägare
WIMP utvecklades av det svensk-norska Aspiro. År 2012 blev norska mediekoncernen Schibsted, med dess koncern Streaming Media AS, huvudägare av Aspiro och gjorde ett misslyckat försök att ta över samtliga aktier i bolaget. I januari 2015 la det amerikanska bolaget Project Panther Bidco, med rapparen Jay-Z som storägare, ett positivt bemött bud motsvarande drygt 460 miljoner SEK för att köpa hela verksamheten, vilket slutfördes i mars samma år.

Andra musiktjänster 
 Last.fm
 Spotify
 Grooveshark

Referenser

Externa länkar 
 

Mediespelare
Programvaruföretag
Webbplatser med musikanknytning
Vättlösa kyrka

Vättlösa kyrka är en kyrkobyggnad som sedan 2002 tillhör Götene församling (tidigare Vättlösa församling) i Skara stift. Kyrkan ligger i en radby i södra utkanten av centralorten i Götene kommun.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan är romansk och uppfördes under senare delen av 1100-talet eller möjligen under början av 1200-talet. På 1400-talet fick kyrkorummets tak sina nuvarande kryssvalv. Ett gravkor söder om koret uppfördes 1656, vilket sedan 1700-talet nyttjas som sakristia. År 1756 förlängdes långhuset åt väster med åtta meter, samtidigt som koret höjdes upp. Troligen förstorades fönstren vid samma tillfälle.

Klockstapel och klockor
Öster om kyrkan står en klockstapel av trä som är uppförd 1798. Den är klädd med rödfärgade bräder och har en inbyggd klockkammare. 
Storklockan är från 1726.
Lillklockan är av en tidig medeltida form av samma typ, fast något bredare, än klockan i Saleby kyrka. Den saknar inskrifter.

Inventarier
Merparten av inredningen är från 1900-talet.
 I kyrkan finns en åttakantig dopfunt av trä som troligen är från slutet av 1800-talet. 
 Sandstensdopfunten från 1100-talet såldes vid slutet av 1800-talet till Statens historiska museum.
 Altartavlan är en oljemålning som skildrar Kristi himmelsfärd. Målningen är troligen från 1700-talet. Vid en renovering 1982 sattes tavlan återigen upp.
 En altartavla är målad 1909 av Gustaf Brattström, Skara. Tavlan finns numera på läktaren.
 Predikstolen är tillverkad 1910 efter ritningar av Charles Lindholm. Predikstolens bildfält har oljemålningar på duk utförda av C. W. Pettersson. Målningarna föreställer Jesus och evangelisterna.

Orgel
En ny orgel, placerad på läktaren i väster, med sju stämmor fördelade på manual och pedal inköptes 1969 från Nordfors & Co.

Bilder

Bilder av dopfunten

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Götene kommun
Kyrkobyggnader i Skara stift
Medeltida kyrkobyggnader i Sverige
Carlton Cricket Club

Carlton Cricket Club är en cricketklubb i Australien som spelat säsonger i Victorian Premier Cricket. Klubben startades 1864 och spelar sina hemmamatcher på Princes Park i North Carlton. Klubben är känd som "Blues", och har vunnit åtta First XI-mästerskap, bland annat säsongen 2006/2007. Bland berömda spelare finns Bill Woodfull, Dean Jones, Keith Stackpole, Abdul Qadir och Carl Hooper.

Externa länkar
Official club website

Cricketklubbar i Australien
Sportklubbar bildade 1864
Sportklubbar i Victoria, Australien
Mohawk Lacrosse Club

Mohawk Lacrosse Club, ibland kallad Mohawk Club of Troy blev den första lacrosseklubben i USA.  Den startades i Troy, New York 1868.

Se även
Lacrosseens historia

Referenser

Noter

Externa länkar
Mohawk Lacrosse Club (officiell webbplats)

Sportklubbar bildade 1868
Sportklubbar i delstaten New York
North Sydney Cricket Club

North Sydney District Cricket Club är en cricketklubb i Sydney, Australien. The Bears som de också kallas startades 1858, och gick med i Sydney Grade Cricket Competition som grundande medlem 1893, vilket gör dem till en av Sydneys äldsta elitklubbar. 

Klubben spelar sina hemmamatcher på North Sydney Oval sedan den öppnade. Under 1980-talet köpte North Sydney Council några läktare från SCG och flyttade dem dit. 

Bland berömda spelare finns Sir Donald Bradman, Bill O'Reilly, Keith Miller, Stan McCabe, Stuart MacGill, Trevor Chappell och Doug Walters, Sid Barnes, Charles McCartney, Kerry O'Keefe, Phil Marks, Scott Hookey.

Externa länkar 
North Sydney Cricket Club

Cricketklubbar i Australien
Sportklubbar bildade 1858
Sport i Sydney
Sportklubbar i New South Wales