Nils Pallin

Hugo Nikolaus (Nils) Pallin, H.N. Pallin, född 5 april 1880 i Gävle, död 18 september 1953, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör. Han var bror till Erik och Anders Pallin.
 
Pallin utexaminerades från Maskinyrkesskolan i Stockholm 1900, från Kungliga Tekniska högskolan 1904, avlade officersexamen 1905 och studerade vid Paris universitet 1908. Han blev löjtnant vid Väg- och vattenbyggnadskåren 1910, överstelöjtnant 1939, var biträdande ingenjör vid mellersta väg- och vattenbyggnadsdistriktet och i Väg- och vattenbyggnadsstyrelsen 1905–07, ingenjör vid byggnadsarbetena för tunnelbanan i Paris 1908–09, assistent åt Stockholms stads byggnadschef 1910–11, teknisk notarie samt tf. förste byråingenjör, byråchef och distriktsingenjör i Väg- och vattenbyggnadsstyrelsen och olika distrikt 1912–32 och vägkonsulent i Gotlands län 1924–30.

Pallin verkade som konsulterande ingenjör i kommunikations- och planläggningsfrågor från 1910, var sekreterare hos delegationen för flyghamnen i Stockholm 1920, styrelseledamot 1917 och vice ordförande i Svenska Teknologföreningens avdelning för väg- och vattenbyggnadkonst 1924, kompetensförklarades till professur i vägbyggnad och kommunikationsteknik vid Kungliga Tekniska högskolan 1925, vikarierande professor där 1929, ordinarie professor från 1932 och fackavdelningsföreståndare sedan 1937.

Pallin var sekreterare i De Lappländska Fjällkarlarnas klubb från 1920, blev medlem av Alpine Club 1929, var en av stiftarna och förste ordförande i Svenska arméns reservofficersförbund 1924 och en av stiftarna och förste ordförande i Sveriges skriftställares riksförbund 1934. Han företog en mängd studieresor i Europa och Amerika, var kartograf i den svenska sydamerikanska expeditionen till Patagonien 1920–21, ledde geografiska expeditioner till Spetsbergen 1922, 1923, och 1928, till Island 1935 och till Grönland 1936. Han deltog i den första vinterbestigningen av Kebnekaise (1908), Sarektjåkkå (1916) och Kaskasatjåkka (1920). Han upptäckte flera nya 2000-meterstoppar i Lappland och genomförde en skidfärd från Norra ishavet till Kattegatt 1927–28. 

Utöver nedanstående skrifter utgav Pallin en karta över Akkafjället (1920), sammanställde "Svensk fjällkatalog" (1922), vilken inköptes av Svenska Turistföreningen, och utgav en ny edition av Petrus Tillaeus gamla karta över Stockholm (1925). Han var redaktör för tidskriften "Vägen" från 1936 och skrev talrika uppsatser i facktidskrifter och dagspressen (signaturerna "H.N.P." och "Pan").

Bibliografi
Arkitekter och ingenjörer (1911)
Behovet av tekniska attachéer (1912)
Stenbroar (1914)
Handledning i vägbyggnad (1915, ny upplaga 1926)
Skandinavisk kommunikation (1917)
Planläggning och utbyggnad av vägnät (1917)
Förslag till lösning av Stockholms bangårdsfråga (1919)
Kebnekaise: färder och äventyr i Lappland (1927)
Naturlagar för trafiken (1928)
Trafikens världsherravälde (1932)
Mountains and Glaciers in West Patagonia (1933)
Andréegåtan (1934)
Trafikteknik (1936)
Mountains and Glaciers in West Greenland (1937)
Vägarna och naturskyddet (1937)
Trafiken som samhällsomdanare (1940)
Nöd och död (1940)
Värdenas dans (1941)
Hur långt är reselivet berättigat? (1941)

Källor

Svenska professorer i väg- och vattenbyggnad
Officerare i Väg- och vattenbyggnadskåren
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Svenska bergsbestigare
Födda 1880
Avlidna 1953
Män
Ingenjörer från Gävle
Alumner från Paris universitet
Svenska ingenjörer under 1900-talet