kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
C.R. Smith

Cyrus Rowlett Smith, född 9 september 1899 i Milam County, Texas, död 4 april 1990 i Annapolis, Maryland, var en amerikansk företagsledare och politiker. Han var verkställande direktör för American Airlines 1934-1964 och 1973-1974. Han tjänstgjorde som USA:s handelsminister 1968-1969.

C.R var den äldste sonen i en familj i det lantliga Texas. Fadern lämnade familjen då C.R var nio år gammal. C.R fick växa upp hos sin mor, tillsammans med sina sex bröder. C.R hoppade av high school då han fick anställning på en bank.

C.R Smith moderniserade American Airlines under sin tid som flygbolagets chef. Han var 1964-1968 företagets styrelseordförande. C.R Smith var vidare vd under en övergångsperiod på 1970-talet då American Airlines befann sig i en krissituation.

C.R Smith utsågs till handelsminister 1968. Redan 1969 efterträddes han dock av Maurice Stans. 

C.R. Smith dog 1990 och gravsattes på Arlingtonkyrkogården.

Referenser

Externa länkar
Miller Center vid University of Virginia
C.R. Smith Museum
Political Graveyard

Personer inom USA:s näringsliv
USA:s handelsministrar
Gravsatta på Arlingtonkyrkogården
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Milam County
Födda 1899
Avlidna 1990
Män
Alumner från University of Texas at Austin
Personer som tjänstgjort i USA:s armé
Alexander Trowbridge

Alexander Buel Trowbridge, född 12 december 1929 i Englewood, New Jersey, död 27 april 2006 i Washington, D.C., var en amerikansk affärsman och politiker. Han tjänstgjorde som USA:s handelsminister 1967-1968.

Trowbridge tjänstgjorde i USA:s marinkår i Koreakriget. Han arbetade sedan inom oljeindustrin. Han arbetade för Esso Standard Oil på Kuba och flyttade 1961 till Puerto Rico. Han var biträdande handelsminister 1965-1967. Han efterträdde 1967 John T. Connor som handelsminister. Han avgick följande år och efterträddes av C.R. Smith.

Trowbridge var presbyterian. Hans grav finns på Arlingtonkyrkogården.

Externa länkar 
 Miller Center vid University of Virginia
 Arlington National Cemetery Website
 Political Graveyard

USA:s handelsministrar
Gravsatta på Arlingtonkyrkogården
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Englewood, New Jersey
Födda 1929
Avlidna 2006
Män
Personer som tjänstgjort i USA:s marinkår
Arvid Lindmans Sextioårsfond

Arvid Lindmans sextioårsfond är en stiftelse som grundades till statsministern m.m. Arvid Lindmans 60-årsdag 1923 i Stockholm.

Fondens ändamål är att ge stöd för utbildning rörande svenskt näringsliv och dess förutsättningar och villkoren för välstånd och ekonomiskt framåtskridande i allmänhet samt att främja vetenskaplig forskning inom dessa områden.

Externa länkar 
 arvidlindmansfond.se
 

1923 i Sverige
Stiftelser i Sverige
Organisationer bildade 1923
Marconi Cleveland Grand Prix 2001

Marconi Cleveland Grand Prix 2001 var den nionde deltävlingen i CART World Series 2001. Racet kördes den 1 juli på Burke Lakefront Airport i Cleveland, Ohio. Dario Franchitti tog sin första seger sedan Surfers Paradise 1999, vilket förde in honom i mästerskapskampen. Maurício Gugelmin hade tagit sin första pole position på fyra år, men föll tillbaka till tionde plats i racet. Memo Gidley blev mycket överraskande tvåa, i sitt andra race för Chip Ganassi Racing. Bryan Herta tog Zakspeeds första pallplats i CART med en tredjeplats, medan Kenny Bräck behöll serieledningen tack vare sin sjätteplats. Regn mitt under kvalet ställde till det för de förare som skulle sätta sin tid mot slutet, vilket orsakade en annorlunda startordning.

Slutresultat

2001 i USA
Cleveland
2001
Stiftelsen Per Albin Hanssons minne

Stiftelsen Per Albin Hanssons minne är en stiftelse som grundades 1947 i Stockholm.

Stiftelsen delar ut stipendier för studier i politiska, ekonomiska och internationella frågor samt för studier i arbetarrörelsens historia, dess idéer och verksamhet. Stiftelsen stödjer högskolor och komvux.

För att kunna söka stipendier måste man vara medlem i SAP, SSU, S-kvinnor och SKSF.

Externa länkar 
 SAP:s hemsida

1947 i Sverige
Per Albin Hansson
Stiftelser i Sverige
Outerbridge Horsey

Outerbridge Horsey, född 5 mars 1777 i Sussex County, Delaware, död 9 juni 1842 i Frederick County, Maryland, var en amerikansk politiker (federalist). Han representerade delstaten Delaware i USA:s senat 1810-1821.

Horsey studerade juridik och inledde 1807 sin karriär som advokat. Han var delstatens justitieminister (Delaware Attorney General) 1806-1810. Senator Samuel White avled i ämbetet och efterträddes av Horsey. Han omvaldes 1815 och efterträddes som senator av Caesar A. Rodney.

Horseys grav finns på Saint Johns Roman Catholic Cemetery i Frederick.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Ledamöter av USA:s senat från Delaware
Amerikanska federalister
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Sussex County, Delaware
Födda 1777
Avlidna 1842
Män
Hand of Death

Hand of Death, Hongkong-film från 1976 skriven och regisserad av John Woo. Huvudpersonerna spelas av Tan Tao-liang och James Tien men även Jackie Chan och Sammo Hung har betydande roller. Hung var även actionkoreograf och Yuen Biao används flitigt som stuntman.

Handling 
Qingdynastin vill styra hela Kina men runt om i landet finns det rebeller som inte tänker tillåta detta. En av dessa rebeller, Zhang Yi, vandrar genom ett område kontrollerat av Shih Shao-Feng, en tidigare shaolinmunk som numer smider planer på att förgöra Shaolintemplet och dess anhängare innan det blir för mäktiga.

Vi får följa en av dessa munkar, Yun Fei, som sänds ut av templet för att försvara Zhang Yi. På sitt uppdrag allierar han sig med en grupp människor som av olika skäl vill se Shih död. Men det blir inget lätt uppdrag, Shih är enormt skicklig och dessutom är han ständigt omgiven av sina livvakter - de Åtta tigrarna.

Om filmen 
Detta är en av Jackie Chans första filmer där han spelar en större roll.

Rollista (urval)

Externa länkar 
 

Filmer 1976
Kung fu-filmer
Filmer från Hongkong
Filmer i regi av John Woo
WP:Projekt Kina
Samtidsvittne

Samtidsvittne eller tidsvittne kallas en person som har upplevt ett historiskt förlopp.
Historievetenskapen ser samtidsvittnen som något man måste förhålla sig lika källkritiskt till som till andra källor. Trovärdigheten är, som med alla vittnen, beroende av närheten i tid och rum till förloppet (om personen har varit närvarande vid platsen eller bara fått det förmedlat till sig), förståelsen av händelsen (till exempel vid juridiska förhandlingar) och intresse av en viss tolkning av händelsen.

Kritik 
De tyska författarna Lutz Niethammer (historiker) och Harald Welzer (socialpsykolog) har särskilt hänvisat till de svårigheter som muntliga självbiografiska berättelser medför vid rekonstruktionen av ett historiskt förlopp. Äldre samtidsvittnens självbild kan påverka minnet i så hög grad att de själva tror på objektivt falsk information. Samtidsvittnen kan utnyttja kommunikationsmöjligheten i ett samtal för att föra över mindre väsentlig information; skickliga samtidsvittnen kan bygga ut sin instuderade text till ett riktat budskap till de yngre generationerna. De båda författarna, som ägnat sig åt Tredje riket och andra världskriget, poängterar att såväl före detta koncentrationslägerfångar som deltagare i andra världskriget måste bemötas lika kritiskt som andra samtidsvittnen. För skolelever kan detta vara alltför krävande, eftersom det "autentiska" vittnet gör ett så starkt intryck på dem.

Se även 
 Samtidshistoria

Källor 

 Rolf Italiaander (Hrsg.): Wir erlebten das Ende der Weimarer Republik: Zeitgenossen berichten. Düsseldorf: Droste, 1982,  
 Alfred Neven DuMont (Hrsg.): Jahrgang 1926/27. Erinnerungen an die Jahre unter dem Hakenkreuz. DuMont Buchverlag, 2007,  
Ralph Erbar, Werner Ostendorf: Zeugen der Zeit. Anregungen für Zeitzeugengespräche in Unterricht und Jugendarbeit. Bad Kreuznach 2006 (= PZ-Information 2/2006), ISSN 0938-748X 

Historia
Primärkällor
Vetenskaplig metod
Nicholas Ware

Nicholas Ware, född 1769 i Caroline County i Virginia, död 7 september 1824 i New York, var en amerikansk politiker (demokrat-republikan). Han representerade delstaten Georgia i USA:s senat från 1821 fram till sin död.

Ware studerade både medicin och juridik. Han arbetade sedan som advokat i Augusta, Georgia. Han var borgmästare i Augusta 1819-1821.

Senator Freeman Walker avgick 1821 och efterträddes av Ware. Han avled 1824 i ämbetet och efterträddes av Thomas W. Cobb.

Wares grav finns på Grace Episcopal Churchyard i Queens.

Referenser

Externa länkar 
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Amerikanska demokrat-republikaner
Borgmästare i Augusta, Georgia
Ledamöter av USA:s senat från Georgia
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Caroline County, Virginia
Födda 1769
Avlidna 1824
Män
Ed Helms

Edward Parker "Egg" Helms, född 24 januari 1974 i Atlanta, Georgia, är en amerikansk komiker, skådespelare och sångare.

Filmografi (i urval) 

 2006  –  2013 – The Office (TV-serie)

 (röst)

 (röst)

Källor

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Män
Födda 1974
Levande personer
Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska komiker
Skådespelare från Atlanta
Alumner från New York University Tisch School of the Arts
Alumner från Oberlin College
Journey Prize

The Journey Prize är ett kanadensiskt litteraturpris som årligen utdelas av McClelland & Stewart och the Writers' Trust of Canada för bästa novell publicerad av en ny författare i en kanadensisk litterär tidskrift. Priset kan delas ut på grund av att författaren James Michener, donerade sina kanadensiska royaltys för sin novel Journey.

Vinnaren av priset väljs ut bland de berättelser som får vara med i årets volym av The Journey Prize Stories, som publiceras årligen på hösten av McClelland & Stewart.

Vinnaren av priset år 2000, Timothy Taylor, var den första författaren som hade tre berättelser publicerade samma år.

Pristagare 
1989 - Holley Rubinsky, "Rapid Transits"
1990 - Cynthia Flood, "My Father Took a Cake to France"
1991 - Yann Martel, "The Facts Behind the Helsinki Roccamatios"
1992 - Rozena Maart, "No Rosa, No District Six"
1993 - Gayla Reid, "Sister Doyle’s Men"
1994 - Melissa Hardy, "Long Man the River"
1995 - Kathryn Woodward, "Of Marranos and Gilded Angels"
1996 - Elyse Gasco, "Can You Wave Bye Bye, Baby?"
1997 - (Delat) Gabriella Goliger, "Maladies of the Inner Ear" och Anne Simpson, "Dreaming Snow"
1998 - John Brooke, "The Finer Points of Apples"
1999 - Alissa York, "The Back of the Bear’s Mouth"
2000 - Timothy Taylor, "Doves of Townsend"
2001 - Kevin Armstrong, "The Cane Field"
2002 - Jocelyn Brown, "Miss Canada"
2003 - Jessica Grant, "My Husband’s Jump"
2004 - Devin Krukoff, "The Last Spark"
2005 - Matt Shaw, "Matchbook for a Mother's Hair"
2006 - Heather Birrell, "BriannaSusannaAlana"
2007 - Craig Boyko, "Ozy"
2008 - Saleema Nawaz, "My Three Girls"
2009 - Yasuko Thanh, "Floating like the Dead"
2010 - Devon Code, "Uncle Oscar"
2011 - Miranda Hill, "Petitions to Saint Chronic"
2012 - Alex Pugsley, "Crisis on Earth-X"
2013 - Naben Ruthnum, "Cinema Rex"

Externa länkar 
Journey Prize

Kanadensiska litteraturpriser
Priser och utmärkelser instiftade 1989
Molson Indy Toronto 2001

Molson Indy Toronto 2001 var ett race som var den tionde deltävlingen i CART World Series 2001.  Racet kördes den 15 juli på Exhibition Place i Toronto, Kanada. Michael Andretti tog sin sjunde seger i Toronto, efter att tidigare vunnit 1989, 1991, 1992, 1994, 1995 och 2000. Med den sjunde segern på banan förbättrade han sitt rekord med vinster på samma bana ytterligare. Alex Tagliani och Adrián Fernández var övriga förare på pallen, vilket var ett något överraskande resultat. Alex Zanardi blev fyra, vilket var 1997 och 1998 års mästares bästa resultat i sin comeback i serien. Femma blev Scott Dixon, som drygade ut sin ledning i kampen om att bli bästa nykomling i mästerskapet.

Slutresultat

2001 i Kanada
Toronto
2001
Bal Palais

Bal Palais var en anrik dansrestaurang från 1918 på Kungsgatan 65 i Stockholm, källarlokal till biografen Palladium där numera Casino Cosmopol finns.

Konstverk av Filip Månsson, Josef Svenlund, Isaac Grünewald, Nils Asplund och Georg Magnusson ingick i dekoren.

Den 18 september 1931 köpte Sven Håkansson dansrestaurangen Bal Tabarin, vars namn ändrades till Bal Palais. Den blev snabbt ett av Stockholms mest populära dansställen. Det renoverades 1944 enligt ritningar av arkitekten Arvid Klosterborg och Georg Magnusson. 

Artister som Reeperbahn, The Police, Ella Fitzgerald, Thore Ehrlings orkester och Erik "Bullen" Berglund har uppträtt på Bal Palais. Lill-Babs debuterade där som sångerska.

Senare har lokalen bytt namn till Karlsson, Abstrakt, Glädjehuset samt Sargasso.

Sedan kasinot tog över lokalerna år 2003 finns inget kvar av den gamla inredningen.

Referenser 

 Jazzens lokaler i Stockholm s. 51

Dansställen i Sverige
Nöjeslokaler i Stockholm
Norrmalm
Anticigruppen

Anticigruppen är en grupp inom Europeiska unionens råd som bereder sammanträdena i Ständiga representanternas kommitté (Coreper) i konstellationen Coreper II. Gruppen sammanträder normalt en gång i veckan, dagen innan Coreper sammanträder i motsvarande konstellation. Under gruppens sammanträden diskuteras ärendena för Corepers nästkommande sammanträde och medlemsstaternas företrädare har möjlighet att ge en första indikation om de ståndpunkter som kommer att föras fram i de fortsatta förhandlingarna. Ärendena delas in i I- och II-punkter beroende på hur förhandlingarna i gruppen utfaller. En I-punkt är ett ärende som företrädarna har uppnått enighet kring och som därför inte kräver vidare förhandlingar i Coreper. En II-punkt är ett ärende som företrädarna inte har kunnat uppnå enighet kring och som därför kräver ytterligare förhandlingar i Coreper. I-punkter blir i sin tur A-punkter, medan II-punkter blir A- eller B-punkter i rådet beroende på hur förhandlingarna i Coreper utfaller.

Anticigruppen inrättades 1975 och är uppkallad efter sin första ordförande, italienaren Paolo Massimo Antici. Gruppen består av en delegat från varje medlemsstats ständiga representation i Bryssel samt en företrädare för Europeiska kommissionen. En delegat kallas ofta själv informellt för ”Antici”. Om en ständig representant inte kan delta vid Coreper II ersätts han eller hon av medlemsstatens delegat från Anticigruppen. Vid Europeiska rådets sammanträden närvarar Anticigruppens delegater i ett till sammanträdeslokalen närliggande rum. En direkt telefonlinje mellan varje stats- eller regeringschef och dess tillhörande Anticidelegat gör det möjligt för stats- eller regeringscheferna att snabbt få ytterligare information eller rådgivning från delegaten. Anticidelegaten är den enda formella länken mellan stats- eller regeringschefen och den nationella delegationen.

Se även 
 Mertensgruppen

Referenser 

Kommittéer och arbetsgrupper inom Europeiska unionens råd
Organisationer bildade 1975
Mertensgruppen

Mertensgruppen är en grupp inom Europeiska unionens råd som bereder sammanträdena i Ständiga representanternas kommitté (Coreper) i konstellationen Coreper I. Gruppen sammanträder normalt en gång i veckan, dagen innan Coreper sammanträder i motsvarande konstellation. Under gruppens sammanträden diskuteras ärendena för Corepers nästkommande sammanträde och medlemsstaternas företrädare har möjlighet att ge en första indikation om de ståndpunkter som kommer att föras fram i de fortsatta förhandlingarna. Ärendena delas in i I- och II-punkter beroende på hur förhandlingarna i gruppen utfaller. En I-punkt är ett ärende som företrädarna har uppnått enighet kring och som därför inte kräver vidare förhandlingar i Coreper. En II-punkt är ett ärende som företrädarna inte har kunnat uppnå enighet kring och som därför kräver ytterligare förhandlingar i Coreper. I-punkter blir i sin tur A-punkter, medan II-punkter blir A- eller B-punkter i rådet beroende på hur förhandlingarna i Coreper utfaller.

Mertensgruppen inrättades 1993 och är uppkallad efter sin första ordförande, nederländaren Vincent Mertens de Wilmars. Gruppen består av en delegat från varje medlemsstats ständiga representation i Bryssel samt en företrädare för Europeiska kommissionen. En delegat kallas ofta själv informellt för ”Mertens”. Om en biträdande ständig representant inte kan delta vid Coreper I ersätts han eller hon av medlemsstatens delegat från Mertensgruppen.

Se även 
 Anticigruppen

Referenser 

Kommittéer och arbetsgrupper inom Europeiska unionens råd
Organisationer bildade 1993
Richard Hawley

Richard Willis Hawley, född 17 januari 1967 i Sheffield, är en brittisk gitarrist, låtskrivare, producent och sångare. Efter att hans första band Treebound Story splittrats, påbörjade Hawley en framgångsrik karriär som medlem i britpop-bandet Longpigs under 1990-talet. Senare spelade han i bandet Pulp som leddes av hans vän Jarvis Cocker. Efter att även Pulp splittrats, har Hawley släppt flera musikalbum som soloartist.

Diskografi (urval)

Solo
Studioalbum
 Late Night Final (Setanta Records) (2001)
 Lowedges (Setanta Records) (2003)
 Coles Corner (Mute Records) (2005)
 Lady's Bridge (Mute Records) (2007)
 Truelove's Gutter (Mute) (2009)
 Standing at the Sky's Edge (Parlophone) (2012)
 Hollow Meadows (Parlophone) (2015)
 Further (BMG) (2019)

Minialbum
 Richard Hawley (Setanta Records) (2001)

Livealbum
 Live At The Devil's Arse (Mute Records) (2009)
 Richard Hawley Live at the Devil's Arse 28th April 2017 (LiveHereNow) (2018)

Soundtrack album
 Funny Cow (Cadiz Music) (2018)

EPs
 Lady's Bridge (2008)
 False Lights from the Land  (2010)

Externa länkar

Officiell webbplats 

Brittiska sångare
Brittiska låtskrivare
Brittiska gitarrister
Brittiska musikproducenter
Födda 1967
Män
Levande personer
Meteor Studios

Meteor Studios var ett kanadensiskt företag vigt åt datoranimation. Det deltog i effektskapandet till flera långfilmer och tilldelades flera nomineringar. Företaget gick bankrutt 2008.

Filmografi i urval
 Catwoman (2004)
 Scooby Doo 2 – Monstren är lösa (2004)
 Exorcisten: Begynnelsen (2004)
 Fantastic Four (2005)
 300 (2006)
 Resan till Jordens medelpunkt (2008)

TV-program / TV-serier i urval 
 When Dinosaurs Roamed America (2001)
 Valley of the T-Rex (2001)
 Dinosaur Planet (2003)
 Alien Planet (2005)

Källor och referenser

Externa länkar 

Datorgrafik
Kanadensiska företag
Uriah Tracy

Uriah Tracy, född 2 februari 1755, död 19 juli 1807, var en amerikansk politiker från Connecticut som tjänstgjorde både i USA:s representanthus och USA:s senat.

Tidigt liv
Tracy föddes i Franklin, Connecticut. I sin ungdom fick han utbildning i de fria konsterna. Hans namn finns med bland männen i ett militärt kompani från Roxbury, som svarade upp på revolutionärernas sida inför slaget vid Lexington i början av amerikanska revolutionen. Han tjänstgjorde senare i detta kompani från Roxbury som administratör.

Tracy tog senare examen 1778 från Yale University (där en av dem som studerade samtidigt med honom var Noah Webster). Han antogs till advokatsamfundet 1781 och praktiserade sedan som advokat i Litchfield i många år.

Politisk karriär
Tracy var ledamot av Connecticuts parlament från 1788 till 1793. Han var sedan ledamot av USA:s representanthus från 1793 till 1796, vald för Federalistpartiet.

År 1796 valdes han till USA:s senat för att ersätta Jonathan Trumbull, som hade avgått för att bli viceguvernör i Connecticut. Tracy tjänstgjorde som senator till dess han avled i Washington, D.C., den 19 juli 1807. Han blev den förste som begravdes på Kongressens begravningsplats, Congressional Cemetery.

Han var en av flera politiker från New England som 1803 föreslog att New England skulle lämna USA på grund av växande inflytande från Jeffersons demokrater och Louisianaköpet, som de kände skulle minska de norra delstaternas inflytande ännu mer.

Hans porträtt, målat av Ralph Earl, finns i Litchfield Historical Societys samlingar i Litchfield, Connecticut.

Externa länkar
 Uriah Tracy i Biographical Directory of the United States Congress
 Porträtt på Litchfield Historical Society

Referenser

Födda 1755
Avlidna 1807
Ledamöter av USA:s representanthus från Connecticut
Ledamöter av USA:s senat från Connecticut
Män
Alumner från Yale College
Michigan 500 2001

Harrah's 500 2001 var ett race som var den elfte omgången i CART World Series 2001. Racet var det sista 500-mileloppet som kördes på Michigan International Speedway i CART. Tävlingen gick av stapeln den 22 juli, och Patrick Carpentier tog sin första CART-seger, i en överraskande triumf för Forsythe Racing, efter att ha få hjälp av sin varvade stallkamrat Alex Tagliani på det sista varvet. Dario Franchitti blev tvåa på målfoto, före Michel Jourdain Jr.

Slutresultat

2001 i USA
Champ Car-tävlingar 2001
2001
Nixondoktrinen

Nixondoktrinen proklamerades under en presskonferens i Guam 25 juli 1969 av Richard Nixon. Enligt doktrinen förväntade sig USA i framtiden att deras allierade i huvudsak själva skulle svara för sitt militära försvar – särskilt i ekonomiskt avseende. Doktrinen låg i linje med den vietnamisering av Vietnamkriget som hade inletts under Lyndon B. Johnson i mars 1968. Den var tänkt att leda till att Sydvietnam gradvis skulle ta över ansvaret för Vietnamkriget, i takt med att de gjorde så skulle USA kunna ta hem sina trupper. Enligt doktrinen skulle kampen för freden föras i partnerskap med allierade. 

I Nixons ord (tal till nationen om Vietnam, den 3 november 1969) uttrycktes detta så här:
För det första kommer USA att stå fast vid alla skyldigheter enligt de avtal som ingåtts. 
För det andra kommer vi att tillhandahålla en försvarssköld, om en kärnvapenmakt hotar friheten för en allierad nation, eller mot en nation vars överlevnad vi anser avgörande för vår egen säkerhet. 
För det tredje, vi kommer i andra situationer att svara för militärt och ekonomiskt bistånd om så krävs i enlighet vad som avtalats med våra allierade. Men vid ett hot mot nationen måste våra allierade själva tillhandahålla huvuddelen av de krafter som krävs för deras eget försvar från sina egna reserver. 
Nixons rådgivare fruktade att en gradvis avveckling av alla amerikanska trupper skulle resultera i en snabb FNL-seger. Detta skulle uppfattas som ett förödmjukande nederlag för USA och skulle endast kunna undvikas om fredssamtal hölls, vilket skedde i Paris.

Nixons ansträngningar att utöva påtryckningar på Nordvietnam betecknades slutligen som Madman Theory (en galnings teori). Bob Haldeman, en av USA:s chefsförhandlare förklarade president Nixon för psykiskt svag, och så fanatisk i hatet mot kommunismen att han inte skulle dra sig för att använda kärnvapen mot Nordvietnam.

Doktrinen tillämpades av Richard Nixon i Persiska viken med militärt stöd till Iran och Saudiarabien, eftersom dessa amerikanska allierade ansåg viktiga för att upprätthålla fred och stabilitet i regionen. Enligt Michael Klare, författare till Blod and oil, öppnade tillämpningen av Nixondoktrinen för stora amerikanska militära åtaganden till allierade i Persiska viken, vilket i sin tur lett till framväxten av Carterdoktrinen och senare USA:s direkta engagemang i Kuwaitkriget respektive Irakkriget.

Referenser
 
Den store Danske encyklopedin

Vidare läsning

Externa länkar 
 Nixons Tal till nationen över Vietnamkriget, 3 november 1969

1969 i USA
Politikåret 1969
USA under kalla kriget
Tal (retorik)
USA:s politiska historia