kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Annamitargus

Annamitargus (Rheinardia ocellata) är en hotad fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar. Den förekommer endast i Laos och Vietnam. Fram tills nyligen inkluderade den tofsargusen på Malackahalvön (R. nigrescens), då under det svenska trivialnamnet tofsargusfasan, men dessa urskiljs numera som egna arter.

Utseende och läte 
Annamitargusen är en stor fasan med en hos hanen enorm stjärt, som gör att skillnaden i kroppslängd mellan könen är mycket stor: 190–239 cm för hanen och 74–75 cm för honan. Hanen är brunsvart med vita prickar. Jämfört med närbesläktade tofsargusen på Malackahalvön har den kortare och mestadels brunaktig tofs, vit strupe och vitt ögonbrynsstreck, kastanjebrun hals, mer kastanjebrunt och grått på stjärten samt fler och mindre, beigefärgade fläckar ovan – tofsargusen har beige på strupe och ögonbrynsstreck samt lång, brunsvart och vit tofs.

Honan är mindre med mycket mindre stjärt, i fjäderdräkten varmbrun med svartaktiga och gulbruna band, fläckar och marmoreringar. Lätet på spelplats beskrivs i engelsk litteratur som ett mycket högljutt "woo'o-wao". Även vittljudande "oowaaaa" i serier hörs.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergsområden i centrala Vietnam och östra Laos. Traditionellt behandlas annamitargusen och tofsargusen på Malackahalvön som en och samma art, under trivialnamnet tofsargusfasan. Denna har dock nyligen delats upp i två på basis av skillnader i dräkt och läten.

Status och hot 
Annamitargusen tros ha påverkats mycket negativt av omfattande fångst och skogsavverkningar, så pass att internationella naturvårdsunionen IUCN listar den som akut hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga släktesnamn hedrar Pierre-Paul Rheinart (1840-1902), överstelöjtnant i franska armén, upptäcktsresande i Laos 1869, chargé d’affaires i Annam och Tonkin 1875-1876 och 1879-1883 samt generalresident i Annam 1884 och 1888-1889. Notera att det tidigare svenska trivialnamnet för Rheinardia ocellata, tofsargusfasan till viss del begränsats till populationen på Malackahalvön, numera urskiljd som den egna arten tofsargus (Rheinardia nigrescens). Annamiterna är namnet på en bergskedja på gränsen mellan Laos och Vietnam där arten förekommer.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Långnäbbshöna

Långnäbbshöna (Rhizothera longirostris) är en fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar. Den förekommer i Sydostasien. IUCN kategoriserar den som nära hotad.

Utseende 
Långnäbbshönan är en medelstor (37 cm) rapphöneliknande hönsfågel med en ovanligt kraftig och lång, nedåtböjd näbb. Fjäderdräkten är rostfärgad i ansiktet, på buken och på flankerna. Hanen uppvisar ett varierande grått band över nacken och övre delen av bröstet. Den har även vitaktiga fläckar i vingen. Honan är helt rostfärgad under. Dulithönan, tidigare behandlad som en underart, är vit på buken och saknar det vita i vingen.

Utbredning och systematik 
Långnäbbshöna förekommer från Myanmar, Malackahalvön och södra Thailand till Sumatra och Borneo. Tidigare behandlades dulithönan (R. dulitensis) som underart till långnäbbshönan. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Genetiska studier visar att långsnäbbshöna och dulithöna (Rhizothera) utgör en systergrupp till rapphöns (Perdix) och äkta fasaner i Syrmaticus, Chrysolophus, Phasianus, Catreus, Crossoptilon och Lophura.

Status 
Artens bestånd tros påverkas negativt av skogsavverkning och jakt, så pass att internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den som nära hotad.

Namn 
På svenska har arten tidigare kallats långnäbbad skogshöna, men namnet har justerats eftersom den inte är nära släkt med skogshöns som järpe, orre och tjäder.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Tofshöna

Tofshöna (Rollulus rouloul) är en fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar. Fågeln förekommer i Sydostasien. Arten minskar i antal och anses vara utrotningshotad, kategoriserad av IUCN som sårbar (VU).

Utseende och läte 
Tofshönan är en 26 cm lång hönsfågel som gör skäl för sitt namn med hanens omisskännliga och spektakulära rödaktiga tofs. Fjäderdräkten i övrigt är helmörk med röd näbb, röda ben och rött kring ögat. Honan har en mycket annorlunda fjäderdräkt, mestadels grön med grått huvud. Sången består av en serie fem till tio utdragna och något tvåstaviga visslingar, stadigt upprepat, framför allt i gryningen.

Utbredning och systematik 
Tofshöna placeras som enda art i släktet Rollulus. Fågeln i södra Burma (södra Tenasserim), Malackahalvön samt på öarna Sumatra, Borneo, Bangka och Belitung.

Status 
Tofshönan är rätt vida spridd och är på många platser inte ovanlig. Skogsavverkning har dock varit mycket omfattande i dess utbredningsområde, vilket tros ha påverkat beståndet kraftigt, så pass att den numera är upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista för utrotningshotade arter, där listad i kategorin sårbar.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn kommer från det franska namnet “Rouloul de Malacca” som Sonnerat gav fågeln 1782, som i sin tur sägs vara baserat på namnet på fågeln på malaj, "Roulroul".

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Brokfasan

Brokfasan (Syrmaticus ellioti) är en fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar.

Utseende och läte 
Brokfasan är en tydligt tecknad fasan med lång, bandad stjärt. Hanen är varmt rödbrun med gråvit huva, svart strupe, vit buk och vitt på skuldrorna och i ett vingband. Stjärten är jämnt tvärbandad i rostrött och grått. Honan är mer dämpad i färgerna, mer gråbrun, och saknar de vita teckningarna på vingarna. Vidare är stjärten kortare med otydliga tvärband. Hanen har en kroppslängd på 80 cm inklusive stjärten, honan 50 cm. Bland lätena hörs låga kluckande och kacklande ljud samt ett gällt skri. Under spelet hörs ljudliga vingslag.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i sydöstra Kina, i provinserna Guizhou, Hubei, Anhui, Zhejiang, Fujian, Jiangxi, Hunan, Guangxi och Guangdong. Fågeln lever främst i subtropiska skogar på mellan 200 och 1 900 meters höjd över havet. Ibland förekommer den även i buskmarker. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Trots att arten hotas av habitatförlust och jakt finns inga säkra bevis på att den minskar kraftigt i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som nära hotad som en försiktighetsåtgärd, men noterar att den kan nedgraderas till den lägsta hotkategorin livskraftig i framtiden.

Namn 
Fågeln är uppkallad efter den amerikanska ornitologen Daniel Giraud Elliot. Tidigare kallades den elliotfasan även på svenska, men justerades 2023 till ett mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Kina
WP:Projekt Kina
Burmafasan

Burmafasan (Syrmaticus humiae) är en asiatisk fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar.

Kännetecken

Utseende 
Burmafasanen är en stor fasan med lång, avsmalnad stjärt och röd bar hud i ansiktet. Skillnaden i storlek mellan könen är stor, där hanen har en kroppslängd på 90 cm (varav stjärten 40-53,5 cm) och honan 60 cm (stjärten 19,5-20 cm). Hanen är i fjäderdräkten kastanjefärgad och blåsvart, med vita band på skapularerna och tvärs över vingarna samt kraftigt bandad stjärt. Honan är ljusbrun med smala vita vingband och vita spetsar på stjärtfjädrarna.

Läten 
Hanens spelläte är ett galande som i engelsk litteratur återges som "cher-a-per cher-a-per cher cher cheria cheria". Även kacklande "waaak" och vassa "tuk tuk" hörs som varningsläten.

Utbredning och systematik 
Burmafasanen delas in i två underarter med följande utbredning:
 Syrmaticus humiae humiae – förekommer i bergsskogar i nordöstligaste Indien och norra Myanmar
 Syrmaticus humiae burmanicus – förekommer från sydvästra Kina (sydvästra Yunnan) till Myanmar och nordvästra Thailand

Levnadssätt 
Fågeln hittas i branta klippiga sluttningar med skog och buskmark.

Status 
Internationella naturvårdsunionen Internationella naturvårdsunionen kategoriserar arten som nära hotad. Den har en fragmenterad och liten (6000-15000 vuxna individer) världspopulation som dessutom tros minska i antal. Sentida data visar dock att den verkar tolerera viss exploatering och habitatdegradering. Beståndet i Myanmar har nyligen betraktats som säkert.

Namn 
Artens vetenskapliga namn hedrar Mary Anne Hume (1824?-1890), gift med engelska ornitologen Allan Octavian Hume. Fram tills nyligen kallades den humefasan eller 'Humes fasan'' även på svenska, men justerades 2022 till ett enklare och mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Mikadofasan

Mikadofasan (Syrmaticus mikado) är en fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar.

Utseende och läte 
Mikadofasanen är en praktfull fasan med en kroppslängd på 87,5 cm hos hanen (varav stjärten 49–53 cm) och hos honan 53 cm (med stjärten 17–22,5 cm). Hanen är djupt skifferblå med vita teckningar och röd bar hud i ansiktet, medan honan är varmbrun med breda ljusa fjäderkanter. Jämfört med taiwanfasanen som den delar utbredningsområde med saknar hanen vitt på rygg och stjärt, medan honan olikt hona taiwanfasan har mörk näbb, gråaktiga ben, ljusa teckningar undertill och en avsmalnad spetsig stjärt. Under häckningstid trummar hanen med vingarna och avger gälla visslingar.

Utbredning och systematik 
Mikadofasanen förekommer enbart i bergsskogar i centrala Taiwan. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Mikadofasanen hittas i undervegetation i bergsskogar på mellan 1600 och 3300 meters höjd, där den vanligen för ett tillbakadraget leverne. Den kan dock ibland ses ute i det öppna, särskilt vid utfodringsplatser. Arten påträffas oftast enstaka, i par eller i små familjegrupper. Häckningssäsongen är oklar, men sträcker sig troligen från slutet av mars till mitten av juli.

Status 
Även om arten troligen är säker i skyddade områden utsätts den för ihållande jakt och följder av habitatförlust. Den har sannolikt ett litet utbredningsområde och ett minskande bestånd som uppskattas till endast 6 000–15 000 vuxna individer. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Namn 
Mikado är en historisk titel för kejsaren av Japan, i detta fall kejsaren Meiji.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Endemiska fågelarter på Taiwan
Kungsfasan

Kungsfasan (Syrmaticus reevesii) är en hönsfågel i familjen fasanfåglar. Den är ursprungligen endemisk för Kina, men en frilevande population har också etablerats i Frankrike och Tjeckien. Den naturliga populationen är liten och fragmenterad, så pass att den är upptagen på IUCN:s röda lista för hotade arter, i kategorin sårbar (VU).

Utseende och läte

Utseende 
Kungsfasanen är en stor och brunspräcklig fasan som är lätt att känna igen på hanens extremt långa stjärt som mäter hela 1,5 meter. Vidare har den vitt huvud med ett svart band från näbben till nacken samt en vit fläck under ögat. Honan är förutom den mycket kortare stjärten jämnstor med hanen (75 centimeter i kroppslängd) och anspråkslöst tecknad i brunt med svart krona, gulbrunt ansikte och gråbrun bandad stjärt.

Läte 
Under häckningssäsongen avger hanen olika ljusa trumpetande och tjirpande läten och slår liksom fasanen sina vingar, ljud som kan höras ganska långt. Kontaktljud mellan individer i flock är mjuka "pu pu pu".

Systematik och utbredning

Systematik 
Kungsfasanen beskrevs taxonomiskt av John Edward Gray 1829. Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar John Reeves (1774–1856), engelsk teinspektör vid Brittiska Ostindiska Kompaniet i Kina 1812–1831 tillika naturforskare och samlare av specimen. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Utbredning 
Arten förekommer i låglänta lövskogar i nordliga centrala Kina. En förvildad frilevande population förekommer även i Frankrike och i Tjeckien (norra och centrala Mähren). Ett antal förvildade individer förekommer även i södra Sverige där den första observationen gjordes 2015.

Ekologi 
Kungsfasanen påträffas i olika typer av skogsmiljöer i ett område där nordöstra Kinas tempererade skogstyp möter södra Kinas subtropiska skogar. Den ses huvudsakligen i ekskogar, oftast med tätt lövverk och sparsamt med undervegetation, men förekommer även i barrskog och buskmarker. Arten verkar även använda sig av intilliggande jordbruksmark.

Fågeln lägger ägg från slutet av mars och framåt. Honan ruvar ensam äggen.

Status och hot 
Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som sårbar (VU). Den har en liten fragmentiserad population som minskar på grund av habitatförlust och jakt. Världspopulationen uppskattas till mellan 3000 och 5000 individer, men den kan vara mer talrik. Den förvildade populationen kategoriseras på vissa håll som invasiv eftersom den är en konkurrenskraftig och starkt revirhävdande fågel som kan utgöra ett hot mot andra  fågelpopulationer.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
WP:Projekt Kina
Endemiska fågelarter i Kina
Fåglar i palearktiska regionen
Kopparfasan

Kopparfasan (Syrmaticus soemmerringii) är en fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar som är endemisk för Japan.

Utseende och läten 
Kopparfasanen är en stor fasanfågel med mycket lång stjärt. Könen skiljer sig tydligt åt i storlek, framför allt avseende stjärten, där hanen är 87,5-136 cm (varav stjärten 48-98 cm) och honan 51-54 cm (stjärten 14-19 cm). Hanen är djupt kopparröd med gulaktig näbb, brun ögoniris och röd bar hud i ansiktet. Honan är brunare med gråbrun ovansida och mörkbrun med beigefärgade band undertill. Hanen har en kort sporre på de grå benen, vilket honan saknar. Den är inte särskilt ljudlig men yttrar ett hest och otydligt "ko..ko..ko".

Utbredning och systematik 
Kopparfasan är endemisk för Japan där den förekommer i barrskogar. Den delas in i fem underarter med följande utbredning:
 Syrmaticus soemmerringii scintillans – norra och centrala Honshu
 Syrmaticus soemmerringii intermedius – sydvästra Honshu och Shikoku
 Syrmaticus soemmerringii subrufus – södra Honshu och sydvästra Shikoku
 Syrmaticus soemmerringii soemmerringii – norra och centrala Kyushu
 Syrmaticus soemmerringii ijimae – sydöstra Kyushu

Levnadssätt 
Kopparfasanen hittas i barr-, löv- och blandskog från havsnivån till 1800 meters höjd. Födan består av ekollon och frön från träd som Castanopsis, Machilus , Cleyera och Castanea. Häckningen inleds i mars i söder, i april-maj i norr.

Status och hot 
Denna art har länge varit utsatt för ett hårt jakttryck, som trots att jakten numera är reglerad tros den fortfarande påverka beståndet. Andra hot är predation från katt och hund liksom habitatförstörelse. Den tros minska relativt kraftigt i antal, varför internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den som nära hotad. Världspopulationen har inte uppskattats, men den beskrivs som ovanlig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar anatomisten Samuel Thomas von Sömmerring (1755-1830).

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i palearktiska regionen
Endemiska fågelarter i Japan
Altajsnöhöna

Altajsnöhöna (Tetraogallus altaicus) är en asiatisk fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar. Den förekommer ovan trädgränsen i bergstrakter i Centralasien. Arten minskar i antal men beståndet anses ändå livskraftigt.

Utseende 
Altajsnöhönan är en knubbig, rapphöneliknande fågel med en kroppslängd på 58 cm. Huvud och hals är skiffergrå, undersidan grå med vita fläckar och stjärten är svart. Den är vit på hake, bröst och buk. På strupen syns ett grått svartfläckigt bröstband. Hand- och armpennor är svarta, på de förra även en vit handbasfläck som blixtrar till i flykten. Näbben är gulaktigt brun och benen rödbruna.

Läten 
Lätena är dåligt kända. De rapporteras vara grövre än hos kaukasisk snöhöna (Tetraogallus caucasicus) men mer melodiska än himalayasnöhönans (T. himalayensis).

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i södra Sibirien (Sajanbergen) och nordostligaste Kazakstan österut in i Altaj till Tuva och nordvästra Mongoliet samt i söder till Gurvan Sayhan Uul och norra Xinjiang i Kina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt
Altajsnöhönan hittas på öppna bergssluttningar ovan trädgränsen på mellan 2000 och 3600 meters höjd. Den lever av knoppar, skott, rötter, bär och insekter, ibland även smågnagare.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Namn 
Altaj är en bergskedja i Centralasien på gränsen mellan Ryssland, Mongoliet, Kina och Kazakstan där arten förekommer.

I kulturen 
Altajsnöhönan finns avbildad på ett kazakiskt 50 Tenge-mynt.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i palearktiska regionen
Kaspisk snöhöna

Kaspisk snöhöna (Tetraogallus caspius) är en bergslevande fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar. Den förekommer i bergstrakter i västra Asien. Arten minskar i antal men beståndet tros vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Kaspisk snöhöna är en stor hönsfågel, mellan 56 och 63 centimeter i längd. På håll ser den jämngrå ut, men är mönstrad i grått, brunt, vitt och svart. Bröstet är blekgrått, den har ett vitt bröst och en vit fläck på halssidan och nacken är mörkgrå. I flykten syns vita vingpennor och undergump. Hanen och honan är lika, men ungfåglarna är något mindre och dovare i färgerna.

Lätet är en ödesmättad vissling, vagt påminnande om storspovens: sooo-looo-leee. Till skillnad från den närbesläktade kaukasiska snöhönan sjunker den inte i tonläge på mot slutet. Ett annat läte är ljudliga och bubblande kacklingar: bak-bak-bak-bak-barrrrr.

Utbredning och systematik  
Kaspisk snöhöna är mycket närbesläktad med kaukasisk snöhöna. Arten delas in i två underarter med följande utbredning:
 Tetraogallus caspius caspius – förekommer i bergstrakter i östra Turkiet, södra Ryssland och västra Iran
 Tetraogallus caspius semenowtianschanskii – förekommer i bergskedjan Zagros i sydvästra Iran

Vissa urskiljer även underarten tauricus med utbredning i södra och östra Turkiet samt i Armenien.

Levnadssätt 
Kaspisk snöhöna är en bergslevande fågel som vanligtvis häckar från 2 400 meter över havet upp till snögränsen, men kan på vissa ställen gå ner till 1 800 meter eller upp till 4.000 meter. Arten lever av frön och växtdelar. Liksom kaukasisk snöhöna flyger den på morgonen ner från sin sovplats på en högt belägen klippavsats för att födosöka och tar sig långsamt uppför under dagen. Den ses oftast i par eller smågrupper med upp till åtta individer, men på hösten kan den samlas i mycket större grupper med upp till 60 fåglar.

Arten häckar i slutet av april och maj. Den lägger normalt fem till nio lerfärgade ägg i en uppskrapad grop sparsamt fodrad med gräs eller barr och några enstaka fjädrar. Endast honan ruvar äggen, i 28-29 dagar. Det är också endast honan som sedan matar dem.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). I Europa tros det häcka 4 500–10 800 par. Europa antas utgöra 55% av artens utbredningsområde, vilket gör att världspopulationen preliminärt kan uppskattas till mellan 16 000 och 40 000 individer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i palearktiska regionen
Ludwig Graff de Pancsova

Ludwig Bartholomäus Graff de Pancsova, född 2 januari 1851, död 6 februari 1924, var en österrikisk zoolog.

Graff var professor i zoologi och jämförande anatomi i Graz. Han utgav förtjänstfulla arbeten över maskar, särskilt virvelmaskar, och bearbetade Turbellaria i Heinrich Georg Bronns Klassen und Ordnungen des Tierreichs (1904–1917).

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932

Österrikiska professorer i zoologi
Personer verksamma vid universitetet i Graz
Födda 1851
Avlidna 1924
Män
Svensk uppslagsbok
Kaukasisk snöhöna

Kaukasisk snöhöna (Tetraogallus caucasicus) är en bergslevande fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar. Den förekommer enbart i höga bergsområden i Kaukasus. Beståndet är relativt litet men anses ändå vara livskraftigt.

Utseende 
Kaukasisk snöhöna är en kraftig och kompakt hönsfågel som mäter 50-60 cm. Fjäderdräkten är mörkgrå, brun, vit och svart men på avstånd ser den mest mörkgrå ut med vit strupe, ett längsgående vitt streck på halssidan och vit undergump. I flykten syns stora vita partier på ovan- och undersidan vingen, vita handpennor och roströda kanter på stjärten. Könen är utseendemässigt lika men honan är något mattare i färgen och juvenilen i sin tur lik honan men något mindre och än mattare och kontrastlösare.

Läte 
Revirlätet är en vittljudande och utdragen vissling påminnande om storspov, på engelska återgiven "wu-oo-wee-lee-uh". Varje stavelse är tydligt ljusare än den tidigare, vanligen med en fallande utandning på slutet. Oroliga fåglar yttrar svaga stigande "ooee...ooee..." och som varningsläte hörs betonade "cok-cok-cok". Födosökande fåglar håller kontakt med mjuka kluckande ljud.

Utbredning och systematik 
Arten förekommer på 2.300-4.000 meters höjd, ibland ner till 1.800 meter, i Kaukasus i norra Georgien, norra Azerbajdzjan och intilliggande Ryssland. Efter häckning rör den sig till högre liggande områden och vintertid lägre. Arten är monotypisk, det vill säga inte upp i några underarter. Den är mycket närbesläktad med kaspisk snöhöna.

Ekologi 
Kaukasisk snöhöna återfinns på kalfjäll i bergsluttningar med klippblock, alpängar och fläckar av smältande snö. Den undviker skog, buskmarker och större snötäckta områden. 

Fågeln lägger från slutet av april till juli i genomsnitt fem till åtta grönaktiga ägg som ruvas av honan i cirka 28 dagar. Äggen läggs direkt på marken i en uppskrapad grop i det öppna eller under ett överhäng.

Arten lever av frön och växtmaterial. På morgnarna flyger den ner från högt belägna övernattningsplatser för att födosöka och rör sig sedan uppför sluttningarna under dagen. Utanför häckningstid bildar den ofta små flockar, oftast bestående av tre till nio fåglar.

Status och hot 
Arten har ett relativt litet utbredningsområde och population, men beståndet är stabilt. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Populationen i Europa, tillika världspopulationen, tros bestå av 3 300–16 000 par.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Fåglar i palearktiska regionen
Fasanfåglar