kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Louise Bénédicte de Bourbon

Anne Louise Bénédicte de Bourbon, född 8 november 1676, död 23 januari 1753, var en politiskt aktiv fransk prinsessa och salongsvärd, dotter till prins Henri Jules de Bourbon prins av Condé och Anne Henriette av Pfalz-Simmern och gift med hertig Louis Auguste de Bourbon, hertig av Maine, erkänd illegitim son till kung Ludvig XIV av Frankrike och Madame de Montespan. Hon är känd för sin intrig då hon planerade att avsätta Ludvig XV av Frankrikes förmyndarregering och installera maken som regent.

Biografi

Tidigt liv
Louise-Bénédicte växte upp i Paris i en slavliknande relation till sin far, som misshandlade både sin familj och sin personal. Hon beskrevs som uppriktig, kvick, elak och temperamentsfull. Som släkting till kungahuset kallades hon "prinsessa av blodet", men fick vid hovet smeknamnet "dockan av blodet" på grund av sin utseendefixering. Hon ansågs vara den vackraste av sina systrar och undervisades i läsning, skrivning, dans och sång. Louise Bénédicte förlovades först med kungens illegitime son Louis de Bourbon, men han dog dock redan 1683.

Ludvig XIV:s regeringstid
Den 19 maj 1692 blev hon bortgift med kungens illegitime son Ludvig August, sedan hennes bror hade tvingats gifta sig med Ludvig Augusts syster. Ludvig August var liksom hon själv invalid: han haltade, medan hon hade en lam arm. Relationen mellan makarna blev olycklig. Hon föraktade honom för att han var utomäktenskaplig, handikappad och för hans brist på ambition, och hon bedrog och hånade honom öppet. Hon höll sedan 1700 sitt eget hov på slottet Château de Sceaux, där hon fick namnet bidrottningen och skapade orden Honungsbiet, som hon delade ut till 39 personer i form av en silverkappa, en peruk formad som en bikupa och en medalj med ett porträtt av henne själv.

Ludvig XV:s regeringstid
Med hjälp av madame de Maintenon blev hennes make utnämnd till prins av blodet, och genom Ludvig XIV:s testamente inkluderad i tronföljden och ställföreträdande regent i Ludvig XV:s förmyndarregering. Efter Ludvig XIV:s död 1715 blev dock hans testamente förklarat ogiltigt och hertig Filip II av Orléans, blev regent för den omyndige Ludvig XV. Louise-Bénédicte iscensatte då en konspiration för att avsätta Orléans som regent till förmån för kungens farbror, kung Filip V av Spanien. Intrigen benämndes Cellamare-konspirationen efter Spaniens ambassadör i Frankrike, Antonio del Giudice, furste av Cellamare, och innefattade även hertigen av Richelieu och Melchior de Polignac. Komplotten upptäcktes och paret fängslades 1719, hon i Dijon och han i Doullens. De släpptes året därpå.  

Efter frigivningen återvände hon till sitt privata hov i Sceaux. Hon ägnade sig därefter åt att planera äktenskapspartier, främst för sin dotter, som dock aldrig gifte sig. Hennes salong besöktes av Voltaire, Montesquieu, François-Joachim de Pierre de Bernis, Anne Claude de Caylus, Charles-Jean-François Hénault och Jean-Baptiste Rousseau.

Referenser

Franska hertiginnor
Födda 1676
Avlidna 1753
Huset Bourbon-Condé
Franska salongsvärdar
Kvinnor
Nils L. Wallin

Nils Lennart Wallin, född 11 mars 1924 i Östersund, död 22 november 2002 i Florens, var en svensk musikchef och musikvetare.

Biografi
Nils L. Wallin fick sin utbildning bland annat vid Schola Cantorum i Basel. Han var kritiker i Aftontidningen 1946–1953. Wallin blev filosofie licentiat vid Uppsala universitet 1953, och filosofie doktor vid Göteborgs universitet 1982 på avhandlingen Den musikaliska hjärnan. Han var rektor för Folkliga musikskolan (Ingesund) i Arvika 1953–1965, direktör för Rikskonserter 1963–1970 samt konserthuschef och verkställand direktör för Konsertföreningen i Stockholm 1970–1976.

Priser och utmärkelser
1963 – Ledamot nr 709 av Kungliga Musikaliska Akademien
1965 – Spelmannen

Bibliografi

Källor
Noter

Tryckta källor

Vem är det, svensk biografisk handbok 1993

Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Födda 1924
Avlidna 2002
Män
Svenska musikologer
Svenska musikchefer
Svenska skolledare under 1900-talet
Ålefeskarns vals

Ålefeskarns vals är en bohuslänsk sång skriven av Bröderna Berlin (Ragnar, Gunnar, Åke, Harry Berlin) från Lysekil.
Låten spelades in 1975 med Kjell Kraghe som sångare, och har sedan blivit något av Kjell Kraghes signum. Under åren har även andra artister spelat in låten, tex skådespelaren och sångaren Stefan Ljungqvist på albumet Västkustens bästa visor.

Album med Ålefeskarns vals (urval) 
Skärgårdsminnen (musikalbum) 2007
Svensk Gammaldans 2006
Västkustens bästa visor / Stefan Ljungqvist 1999
Ålefeskarns vals och 20 andra melodier / Kjell Kraghe 1991
Nyanser (musikalbum) / Lill-Nickes 1982
Flickan i dalen / Tomtelius 1982
Ålefeskar'n och andra go'bitar / Kjell Kraghe 1986
Tretton bohuslänska pärlor / Kjell Kraghe 1975

Referenser

Externa länkar 
Noter till Ålefeskarns vals
Text och ackord till Ålefeskarns vals
Svensk mediedatabas

Svenska visor
Sånger 1975
Göte Carlid

Göte Carlid, född 26 december 1920 i Sandviken, död 30 juni 1953 i Sundbyberg, var en svensk tonsättare, bibliotekarie och lärdomshistoriker.

Carlid växte upp i Visby och Örebro, studerade vid Uppsala universitet och blev fil. lic. 1950. Han var stadsbibliotekarie i Enköping 1946–1948 och i Sollentuna 1948–1950. Därefter ägnade han sig helt åt komponerande. Som musiker var Carlid självlärd. Carlid var medlem av Måndagsgruppen på 1940-talet.

Verk

Bibliografi

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 
Göte Carlid i Levande musikarv

Svenska klassiska kompositörer under 1900-talet
Svenska bibliotekarier
Födda 1920
Avlidna 1953
Män
Musiker från Sandviken
William Camden

William Camden, född 2 maj 1551 i London, död 9 november 1623 i Chislehurst, var en engelsk fornforskare.

Biografi
Camden blev lärare vid skolan i Westminster 1575 och rektor där 1592. År 1597 blev han överhärold (king of arms). Camdens mest betydande verk är Brittania (1586), en historisk-topografisk beskrivning, till vilken Camden samlade material under vidsträckta resor i landet. 

Camden utgav dessutom i Anglica, Hibernica, Normannica, Cambrica, a veteribus scripta (1602–1603) äldre krönikelitteratur. Han skänkte 1622 medel till en professur i historia vid universitetet i Oxford, där 1838 hans minne hugfästes genom bildandet av ett sällskap, Camden Society, för utgivandet av historiska källskrifter.

Referenser 
 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Noter

Externa länkar 
 
 

Brittiska skolledare
Brittiska historiker
Brittiska topografer
Personer under Tudoreran
Personer från London
Födda 1551
Avlidna 1623
Män
Svensk uppslagsbok
Personer verksamma vid Oxfords universitet
Alumner från Pembroke College, Oxford
Alumner från Magdalen College, Oxford
Alumner från Christ Church, Oxford
Pierre Cambronne

Pierre Jacques Étienne Cambronne, född 26 december 1770 i Nantes, död där 29 januari 1842, var en fransk greve och militär.

Cambronne var först köpman, men deltog från 1793 i revolutionskrigen och blev snart berömd för sin stora tapperhet, som även väckte Napoleon I:s uppmärksamhet. Efter slaget vid Jena blev Cambronne överste 1812 för ett regemente av gardet. Vid Hanau 1813 och i fälttåget 1814 utmärkte sig Cambronne i hög grad och blev generalmajor. Han följde därpå Napoleon till Elba och förde på marschen mot Paris 1815 avantgardet. 

Han upphöjdes nu till generallöjtnant, greve och pär av Frankrike. I slaget vid Waterloo försökte Cambronne med spillrorna av gardet täcka återtåget och tillbakavisade med förakt, men ej med de honom tillskrivna orden: "Gardet dör men ger sig icke" (La Garde meurt mais ne se rend pas) uppmaningarna att ge sig. Svårt sårad föll Cambronne dock i brittisk fångenskap, och ställdes sedan inför krigsrätt, men frikändes. Han spelade därefter inte någon viktigare historisk roll.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Externa länkar 
 

Franska grevar
Franska generaler
Deltagare i slaget vid Jena-Auerstedt
Deltagare i slaget vid Waterloo
Storofficerare av Hederslegionen
Franska militärer under 1800-talet
Personer från Nantes
Födda 1770
Avlidna 1842
Män
Svensk uppslagsbok
Namn ingraverat på Triumfbågen
Artificiell urinblåsa

En artificiell urinblåsa är ett artificiellt organ som ersätter en urinblåsa. Den 4 april 2006 tillkännagav en grupp biologer på Wake Forest University School of Medicine, ledda av professor Anthony Atala, att de hade skapat världens första laboratorium-framväxta organ, en urinblåsa, och transplanterat denna till en människa. Sju personer i åldrarna fyra till nitton, mottog transplantat. Urinblåsorna odlades fram från ett litet vävnadsprov som tagits från patientens egen urinblåsa. Genom denna procedur minskades risken för att patientens kropp skulle komma att stöta ifrån sig den artificiell urinblåsan. Traditionellt har skadade urinblåsor sytts ihop igen med vävnad tagen från magen eller tarmen. Patienter som genomgått den typen av operation får dock leva med sidoeffekter då inälvsvävnaden återabsorberar kemikalier som är tänkta att lämna kroppen genom urinen.

Utveckling 
Den 30 januari 1999 tillkännagav en grupp forskare att en urinblåsa som växt fram i laboratorium framgångsrikt hade transplanterats in i hundar. Dessa artificiella urinblåsor fungerade väl i över ett år i hundarna. År 2000 hade nya procedurer utvecklats för att skapa artificiella urinblåsor för människor. Denna procedur är kallad en orthotopic neobladder-procedur. Proceduren innefattar att forma en del av patientens tunntarm till att forma en ny urinblåsa.

Procedur 
Till att börja med tas en datortomografi av patienten för att undersöka formen på blåsan som skall skapas. Därefter tas ett vävnadsprov från patientens urinblåsa. Dessa celler placeras därefter på en nedbrytbar ställning som har den form som blåsan skall komma att få och får därefter växa i cirka sju-åtta veckor. Slutligen tar transplantationen rum. Den artificiella urinblåsan fästs därefter kirurgiskt vid patientens egen blåsa.

Referenser

Externa länkar 
 Lab-grown bladders 'a milestone' (BBC, 3 april 2006, 23:02 GMT 00:02 UK)
 Artificial bladder being developed by James J. Yoo M.D., Ph.D.at the Department of Urology at Harvard Medical School. - non-biological artificial bladder.
 Top 13 Medicine Stories of 2006

Implantat
Urologi
Adolfo Rodríguez Saá

Adolfo Rodríguez Saá, född 25 juli 1947 i San Luis, är en argentinsk politiker, tidigare president, och tidigare guvernör för provinsen San Luis under fem mandatperioder (från den 11 december 1983 till den 22 december 2001).

Efter att Fernando de la Rúa avgick under kravallerna i december 2001, utropades Rodríguez Saá till Argentinas president i den lagstiftande församlingen den 23 december 2001 för att utöva ämbetet i sju dagar, fram till att han avgick den 30 december 2001. Han var kongressledamot (2003 - 2005) och valde 2005 till senator för provinsen San Luis. Han blev omvald 2011 för en sexårig mandatperiod till 2017.

Adolfo Rodríguez Saá är äldre bror till Alberto Rodríguez Saá, guvernör i provinsen San Luis 2003-2011.

Källor

Externa länkar

 Rodriguez Saás familj 
 Rodríguez Saás avgångstal. 
 CNN.com. 31 december 2001. Argentina president resigns - Becomes third leader in 10 days to quit.

Födda 1947
Argentinas presidenter
Män
Levande personer
Personer i Argentina under 1900-talet
Personer i Argentina under 2000-talet
Karl Lehmann (kardinal)

Karl Lehmann, född 16 maj 1936 i Sigmaringen i Baden-Württemberg, död 11 mars 2018 i Mainz i Rheinland-Pfalz, var en tysk kardinal i den romersk-katolska kyrkan. Han var biskop av Mainz och var ordförande i den tyska biskopskonferensen.

Lehmann studerade filosofi och teologi vid Albert-Ludwigs-Universität i Freiburg im Breisgau och vid prästseminariet Collegium Germanicum et Hungaricum i Rom, därefter vid det påvliga universitetet Gregoriana. 1968 blev han professor vid Johannes-Gutenberg-Universität i Mainz, och från 1971 till 1983 var han professor i Freiburg.

Han blev biskop av Mainz 1983, och blev konsekrerad den 2 oktober av sin företrädare kardinal Hermann Volk i domkyrkan i Mainz. 1987 blev han ordförande i den tyska biskopskonferensen. Han återvaldes 1993, 1999 och 2005. Den 15 januari 2008 kungjorde han att han skulle dra sig tillbaka från uppgiften den 18 februari samma år.

Den 28 januari 2001 utsåg påven Johannes Paulus II honom till kardinal.

Källor

Noter

Externa länkar

Biografi (på bokmål)

Födda 1936
Personer från Sigmaringen
Tyska kardinaler
Romersk-katolska biskopar
Män
Storkorset av andra klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Avlidna 2018
Alumner från Påvliga universitetet Gregoriana
Biswamoyopterus biswasi

Biswamoyopterus biswasi är en gnagare i släktgruppen flygekorrar som förekommer i östra Indien. Den är inte bara den sällsyntaste ekorren utan även ett av de sällsyntaste däggdjuren över huvud taget. Arten är bara känd från en enda individ som hittades 1981 i delstaten Arunachal Pradesh och som beskrevs av den indiska biologen Sekhar Saha. Djuret vistades i en skog med träd av arten Mesua ferrea.

Det vetenskapliga släktnamnet och artepitet hedrar den indiska ornitologen Biswamoy Biswas.

Nämnda individ hade en kroppslängd av 40 centimeter samt en svanslängd av 60 centimeter. Pälsen var på ovansidan rödbrun och på undersidan vitaktig. Den liknade jätteflygekorrar i utseende men hade tofsar på öronen. Vid händer och fötter är pälsen mörkare. Biswamoyopterus biswasi har liksom flera andra ekorrar en yvig svans. Den är nära bålen gråaktig, sedan rödaktig, sedan rödbrun och vid spetsen brun. Undersökningen av djurets tanduppsättning visade stora skillnader till andra flygekorrar. I motsats till övriga flygekorrar har arten inga rödaktiga framtänder. Även formen av artens tandemalj och storleken av kindtänderna var avvikande.

Levnadssättet antas vara lika som hos andra flygekorrar.

IUCN listar arten som akut hotad (Critically Endangered) och det antas att populationen inte överstiger 250 individer. Trots att regionen är välbesökt har hittills inga fler individer hittats.

2013 beskrevs en ny art i samma släkte som förekommer i Laos, Biswamoyopterus laoensis.

Referenser 
 med följande källa:
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999

Noter 

Ekorrar
Däggdjur i orientaliska regionen
Biswamoyopterus
Newcastle Breakers

Newcastle Breakers var en fotbollsklubb från Newcastle i Australien. Klubben spelade tidigare i den numera nerlagda nationella australiska proffsligan National Soccer League (NSL) mellan 1991 och 2000. Efter säsongen 1999/2000 lades klubben ner på grund av dålig ekonomi. Efter att klubben lagts ner bildades i dess ställe Newcastle United Jets FC, vilka idag spelar i A-League.

Externa länkar 
 Historik över Newcastle Breakers i NSL

Källor 

Upplösta fotbollsklubbar i Australien
Sportklubbar bildade 1999
Sportklubbar upplösta 2004
Sportklubbar i New South Wales
Heidelberg United FC

Heidelberg United FC är en fotbollsklubb från Melbourne i Australien. Klubben spelar i Victorian Premier League som är den högsta serien i den australiensiska delstaten Victoria. Klubben spelade tidigare i den numera nerlagda proffsligan National Soccer League (NSL). Totalt spelade de 17 säsonger i NSL mellan 1977 och 1995.

Externa länkar 
 Heidelberg Uniteds officiella hemsida

Källor 

Fotbollsklubbar i Australien
Sport i Melbourne
Sportklubbar bildade 1958
Tiago Della Vega

Tiago Della Vega, född 1984 i Caxias do Sul, Rio Grande do Sul, Brasilien är en brasiliansk gitarrist. Han innehar världsrekordet som världens snabbaste gitarrist i Guinness Rekordbok 2008 där han spelar "Humlans flykt" i 370 bpm.

Brasilianska gitarrister
Födda 1984
Män
Levande personer
Benedictus Svenonis Camoenius

Benedictus Svenonis Camoenius, född 5 maj 1635, död 5 september 1704 i Karlstad, var en svensk superintendent. Han var son till superintendenten Sveno Benedicti Elfdalius och en av stamfäderna till släkten Caméen. 

Efter studier i Uppsala och i Tyskland biträdde Camoenius sin far i Karlstad. År 1663 blev han kyrkoherde i Köla, 1682 prost över Jösse härad och 1693 superintendent över Karlstads stift. 

Camoenius var främst verksam inom Värmland. Han var far till biskop Sven Caméen.

Referenser

Noter

Tryckta källor
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Vidare läsning 
 

Biskopar i Karlstads stift
Födda 1635
Avlidna 1704
Män
Canberra Cosmos FC

Canberra Cosmos FC var en fotbollsklubb från Canberra i Australien. Klubben spelade tidigare i den numera nerlagda nationella australiska proffsligan National Soccer League (NSL) mellan 1995 och 2001. Efter säsongen 2000/2001 lades klubben ner på grund av dålig ekonomi och låga publiksiffror.

Externa länkar 
 Historik över Canberra Cosmos i NSL

Källor 

Upplösta fotbollsklubbar i Australien
Sportklubbar bildade 1995
Sportklubbar upplösta 2001
Sport i Canberra
Sveno Benedicti Elfdalius

Sveno Benedicti Elfdalius, född 1588 i Klarälvdalen, Ekshärad Värmland och död 26 augusti 1666 i Karlstad, Värmlands län, var en svensk superintendent och en av stamfäderna till släkten Caméen.

Biografi
Sveno Benedicti Elfdalius var son till kyrkoherden i Klarälvdalen Benedictus Erici och Magdalena Svensdotter Brunia, och morbror till professor Erik Elfvedalius.

Efter studier i Uppsala och vid tyska universitet blev Elfdalius rektor i Karlstad 1619, kyrkoherde i Fryksdalen 1626, prost över Fryksdals prosteri 1632 och slutligen superintendent över Värmland med mera 1647, den förste sedan superintendentssätet flyttats från Mariestad till Karlstad. Han var en kraftig stiftstyresman. Han har haft banbrytande betydelse för den andliga odlingen i sitt hemlandskap, och var bland annat den som grundade Karlstads gymnasium.

Sveno Benedicti Elfdalius var far till Benedictus Svenonis Camoenius.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Noter

Biskopar i Karlstads stift
Födda 1588
Avlidna 1666
Män
Malmö chokladmuseum

Malmö Chokladmuseum invigdes sommaren 2006 som första och enda chokladmuseum i Sverige. Det är ett litet privat museum som tillsammans med en butik, café och chokladtillverkning är Malmö Chokladfabrik. De är inhysta i Mazettis gamla fabrik i centrala Malmö. I museet visas allt som har med choklad att göra; gamla produktkartonger, burkar och förpackningar. Till de mest kända hör Mazettiprodukter som Dumleklubban och ögonkakaon. Här får man lära sig om choklad i allmänhet, om Mazettis 120-åriga historia och hur man gör choklad. Det är även här, i en chokladnostalgisk miljö som grupper kan komma och prova praliner och annat. 
Chokladen tillverkas efter gamla recept och familjen Mazetti är fortfarande delaktiga i tillverkningen. Fabriken är den enda i landet som tillverkar choklad hela vägen från kakaoböna till färdig pralin.

Historia 
Allt började när Malmö Chokolad & Konfektfabriks Aktiebolag startades av Emil Mazetti-Nissen 1888. 
1945, efter att fabriken utvidgats, köptes en del av Barkgatan och Richters Bryggeri- kvarteret. 
I början av 1960-talet flyttades kakaoproduktionen in i Bryggeriet och Europas då modernaste kakaofabrik var igång.

1975 såldes företaget till Fazer som fortsatte produktionen till år 1993. Fastigheten stod tom till år 2002 då den blev konferens/kurs- och nattklubbsverksamhet. 

Sedan 2004 hyser lokalerna Malmö Chokladfabrik AB med produktion av handgjorda praliner och choklad.
2006 öppnades dörrarna till Malmös chokladmuseum.

Chokladmuseum i världen 
Sverige är långt ifrån det enda landet i världen som tycker att chokladens historia är spännande. Även i Barcelona, Québec  och Biarritz finns det chokladmuseer.

Referenser

Externa länkar 
http://www.malmochokladfabrik.se

Museer i Malmö
Museer invigda 2006
Alain Mabanckou

Alain Mabanckou, född 24 februari 1966 i Pointe-Noire i Kongo-Brazzaville, är en i USA bosatt kongolesisk journalist och författare.

Alain Mabanckou växte upp i Pointe-Noire, där han också tog studentexamen. Efter en tids juridiska studier vid Marien Ngouabi-universitetet i Brazzaville fick han ett stipendium och flyttade vid 22 års ålder till Frankrike för fortsatta juridikstudier. Efter en magisterexamen (Diplôme d'études approfondies)] i juridik på Université Paris-Dauphine arbetade han närmare tio år i Frankrike inom Suez-Lyonnaise des Eaux vid sidan av skrivande. Hans första roman gavs ut 1998, och han vann uppmärksamhet 2005 med romanen Slut på kritan, varefter det stora genombrottet kom året därpå med Ett piggsvins memoarer.

För Slut på kritan fick Alain Mabanckou Prix des Cinq Continents de la Francophonie. Slut på kritan nominerades också till brittiska tidningen The Independents pris för ”Best Foreign Fiction”.

Ett piggsvins memoarer belönades med Prix Renaudot.   

År 2002 blev Alain Mabankou lärare i franskspråkig litteratur vid University of Michigan. Efter tre år där fick han 2006 arbete som professor i franskspråkig litteratur vid University of California, Los Angeles. Han bor idag i Santa Monica.

Bibliografi  (romaner)
Bleu, Blanc, Rouge, 1998
L'enterrement de ma mère, 2000
Et Dieu seul sait comment je dors, 2001
Les Petits-fils nègres de Vercingétorix, Serpent à Plumes (2002)
African psycho (2003)
Verre Cassé, 2005 (Slut på kritan, Weyler förlag, 2008)
Mémoires de porc-épic, 2006 (Ett piggsvins memoarer, Weyler förlag, 2010)
Propos coupés-décalés d'un Nègre presque ordinaire (2006)
Black Bazar. 2009 (Black Bazar, Weyler förlag, 2011)
 Demain j'aurai vingt ans, 2010 (I morgon fyller jag tjugo, Weyler förlag, 2013
Lumiéres de Ponte-Noire

Källor
Jesper Sundin: Passionerad berättare som låter hjärtat styra i Svenska Dagbladet Kultur 15 april 2013, sidan 18-19

Externa länkar
Alain Mabanckous webbplats

Brazzaville-kongolesiska författare
Riddare av Hederslegionen
Födda 1966
Män
Levande personer
L.B. Hanna

Louis Benjamin Hanna, född 9 augusti 1861 i New Brighton, Pennsylvania, död 23 april 1948 i Fargo, North Dakota, var en amerikansk republikansk politiker. Han var ledamot av USA:s representanthus 1909–1913 och den elfte guvernören i delstaten North Dakota 1913–1917.

Hanna flyttade 1881 till Dakotaterritoriet och var verksam inom timmerbranschen och handeln. Han gjorde senare karriär inom banksektorn i Fargo.

Hanna blev invald i USA:s representanthus i kongressvalet 1908 med omval 1910. Han efterträdde 1913 John Burke som guvernör och efterträddes 1917 av Lynn Frazier. På USA:s självständighetsdag den 4 juli 1914 avtäckte han Lincolnstatyn av den norskamerikanska skulptören Paul Fjelde i Frognerparken i Kristiania. Kung Håkon VII dekorerade Hanna senare med Sankt Olavs Orden.

Kongregationalisten och frimuraren Hanna gravsattes på Riverside Cemetery i Fargo.

Externa länkar
Biografi på National Governors Associations webbplats
Biographical Directory of the United States Congress
State Historical Society of North Dakota
Political Graveyard

Födda 1861
Avlidna 1948
Ledamöter av USA:s representanthus från North Dakota
Guvernörer i North Dakota
Män
New Brighton

New Brighton kan syfta på:

Geografi

Australien 

 New Brighton, Australien, New South Wales, Byron Shire,

Nya Zeeland 

 New Brighton, Nya Zeeland, Canterbury, Christchurch City,

Storbritannien 

 New Brighton, Bradford – en ort i Bradford, West Yorkshire, England
 New Brighton, Flintshire – en ort i Flintshire, Wales
 New Brighton, Hampshire – en ort i Hampshire, England
 New Brighton, Leeds – en ort i Leeds, West Yorkshire, England 
 New Brighton, Merseyside – en ort i Wirral, Merseyside, England 
 New Brighton, Wrexham – en ort i Wrexham, Wales

USA 

 New Brighton, Minnesota – Ramsey County, 
 New Brighton, Pennsylvania – Beaver County, 

Robotskapade Australienförgreningar
Robotskapade Nya Zeelandförgreningar
Robotskapade USAförgreningar
New Brighton, Pennsylvania

New Brighton är en kommun av typen borough i Beaver County i den amerikanska delstaten Pennsylvania 45 kilometer nordväst om Pittsburgh. Folkmängden uppgick till 6 641 invånare vid folkräkningen år 2000.

Kända personer från New Brighton
L.B. Hanna, guvernör i North Dakota 1913-1917

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Orter i Pennsylvania
Beaver County, Pennsylvania