kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Johannes III Westfal

Johannes III Westfal eller Vestfal, född omkring 1307 i Åbo, död 1384, var en svensk biskop.

Han tillhörde en släkt Westfal, som måhända ursprungligen inkommit från Tyskland, men av vilken vid hans tid och något senare flera medlemmar såväl i Finland som i Stockholm framstod som förmögna och ansedda borgare. Åren 1359–1368 omnämns Johannes som kanik i Åbo och 1370 som domprost där. 

Då Johannes II Petri 1370 avled, valdes Johannes omedelbart till hans efterträdare och lyckades även erhålla påvens sanktion, ehuru denne hade förbehållit sig att själv få bestämma om platsens besättande. Som biskop följde han sina föregångare värdigt i spåren i avseende på bevakandet av kyrkans fördelar. Han utverkade av påven ett stadfästelsebrev på samtliga privilegier som tillhörde Åbo stift och dämpade en i Nyland sedan gammalt rådande tvist mellan prästerskapet och allmogen rörande en kontribution, benämnd matskott. 

Med ärkebiskop Birger i Uppsala råkade Johannes i delo om en sak, varuti han till en början såg sig tvungen att vika. Frågan gällde norra gränsen mellan Uppsala stift och Åbo stift. Redan under biskop Hemmings tid hade tvist uppstått om denna, men man hade då i godo enats om att Torneå socken skulle höra till ärkestiftet, Kemi däremot till Åbo stift. Ärkebiskop Birger väckte efter sitt ämbetstillträde det oaktat anspråk på att Kemi socken (som vid denna tid omfattade hela landsträckan mellan Torne och Ule älvar) skulle räknas till ärkestiftet och stödde sina anspråk på att Hälsinglands gräns förr sträckt sig ända till Ule älv och träsk. Detta påstående sökte åter Johannes gendriva med vittnesmål såväl av invånarna i Satakunda som av rådet i Åbo, vilka intygade att Kemi sedan urminnes tid hört till Åbo stift. Konung Albrekt av Mecklenburg avgjorde målet 1377 till ärkebiskopens fördel. Men den mäktige drotsen Bo Jonsson Grip intygade, efter ytterligare anställda undersökningar, Åbobiskopens rätt, och denna förklaring omintetgjorde konungens utslag samt lämnade Johannes i ostörd besittning av det omtvistade området. På samme Bo Jonssons anmodan nödgades Johannes i sin ordning att tills vidare åt Padis kloster i Estland återge den patronatsrätt över Borgå församling i Nyland som skänkts av konung Magnus Eriksson, men hade återtagits av Johannes företrädare.

Se även 

Lista över biskopar i Åbo stift

Biskopar i Åbo stift
Födda 1300-talet
Avlidna 1384
Män
Personer i Finland under 1300-talet
Personer från Åbo
Johannes IV Olavi

Johannes IV Olofsson eller Olavsson, född i Pargas i landskapet Egentliga Finland, död 9 juni 1510 på Kustö biskopsborg, var en svensk biskop.

Johannes studerade vid universitetet i Paris och blev där 1486 promoverad magister och var 1487 den engelska nationens prokurator. Hemkommen blev han ärkepresbyter vid Åbo domkyrka och valdes 1506, "via scrutinii", till den på hösten samma år avlidne biskop Laurens Suurpääs efterträdare. År 1507 invigdes han i Uppsala i sitt ämbete, sedan han dessförinnan åt sig utverkat påvens stadfästelse å domkapitlets val. Den tid Johannes stod i spetsen för Åbo stift är minnesvärd huvudsakligen genom de svåra hemsökelser landet då hade att utstå av de danska sjörövarflottor, som härjade dåvarande Sveriges kuster. Ryktbart är särskilt den danske fribytaren Otte Ruds nattliga överfall på Åbo stad 2 augusti 1509, då bland annat domkyrkan blev plundrad på en mängd av sina dyrbarheter.

Se även 

Lista över biskopar i Åbo stift

Noter 

Biskopar i Åbo stift
Romersk-katolska biskopar
Män
Födda 1400-talet
Avlidna 1510
Finländska präster under 1500-talet
Personer från Pargas
Ambient trance

Ambient trance är en genre som är en blandning mellan "vanlig" ambient och långsammare trance, såsom progressive trance. Genre uppstod någon gång i mitten på 90-talet. Artister i genren är bland andra Crystalsphere, Air Liquide, Solar Fields och Dubrizona.

Musikgenrer
Alla tiders Melodifestival

Alla tiders Melodifestival var en galashow till 50-årsjubileet för Eurovision Song Contest och Sveriges uttagning till Melodifestivalen. Den filmades på Cirkus i Stockholm den 21 mars 2005 och visades i SVT1 den 8 april samma år. De tio sångerna valdes genom röstning online och genererade pengar till Världens barn.

Den svenske konstnären Ernst Billgrens specialdesignade statyett Den stora sångfågeln delades ut till de tidigare vinnarna. Programledare var Kattis Ahlström och Christer Björkman.

Sånger

Se även
Congratulations (Eurovision)

Referenser

Externa länkar
TV-sändningarna i SVT:s öppna arkiv

2005 i Sverige
Melodifestivalen
Musikåret 2005
Musik i Stockholm
Gröbenzell

är en kommun och ort i Landkreis Fürstenfeldbruck i Regierungsbezirk Oberbayern i förbundslandet Bayern i Tyskland.  Folkmängden uppgår till cirka 
 invånare. Gröbenzell ligger väster om München.

Vänorter 
 Pilisvörösvár, Ungern 
 Garches, Frankrike

Referenser 

Kommuner, köpingar och städer i Landkreis Fürstenfeldbruck
Brottning vid olympiska sommarspelen

Brottning har funnits på det olympiska sommarschemat sedan de moderna spelens födelse vid 1896, utom vid olympiska sommarspelen 1900.

Fristilsbrottning och viktklasser kom in på programmet först 1904.

I september 2013 röstades det för att brottning skulle få vara kvar i OS efter diskussioner om att ta bort sporten från det olympiska programmet.

Herrar

Damer

Medaljtabeller

Totalt antal

Grekisk-romersk stil – 1896–2016

Fristil – 1904–2016

Nationer

Referenser

Externa länkar
Aleutian Range

Aleutian Range är en bergskedja i sydvästra Alaska som sträcker sig från sjön Chakachamna (130 km sydväst om Anchorage) till ön Unimak på spetsen av Alaskahalvön. Den inkluderar samtliga berg på halvön och omfattar ett stort antal aktiva vulkaner. Fastlandsdelen av bergskedjan är ungefär 1 000 km lång. De aleutiska öarna är geologiskt sett en förlängning av bergskedjan och sträcker sig ytterligare 1 600 km ut i Stilla havet. Aleutian Range omfattar dock bara den del som ligger på fastlandet och på Unimak. Ibland anses även Tordrillo Mountains, som ligger strax norr därom, tillhöra Aleutian range. Bergskedjan består till största delen av väglös vildmark och Katmai National Park and Preserve, en stor nationalpark, kan bara nås via båt eller flyg.

Kärnan av Aleutian range kan delas in i tre grupper. Listade från sydväst till nordöst är de:

 Bergen på Alaskahalvön och Unimak
 Chigmit Mountains
 Neacola Mountains

Se Aleutiska öarna för fortsättningen på bergskedjan väst om Unimak.

Nämnvärda berg i Aleutian range 
 Mount Redoubt (3 109 m), Chigmit Mountains
 Mount Iliamna (3 054 m), Chigmit Mountains
 Mount Neacola (2 873 m), Neacola Mountains
 Mount Shishaldin (2 857 m), Unimak
 Mount Pavlof (2 715 m), Alaskahalvön
 Mount Veniaminof (2 508 m), Alaskahalvön
 Isanotski peaks (2 446 m), Unimak
 Mount Denison (2 318 m), Alaskahalvön
 Mount Griggs (2 317+ m), Alaskahalvön
 Mount Douglas (2 153 m), Alaskahalvön
 Mount Chiginagak (2 134 m), Alaskahalvön
 Double Peak (2 078 m), Chigmit Mountains
 Mount Katmai (2 047 m), Alaskahalvön
 Mount Pogromni (2 002 m), Unimak

Källor 

Bergskedjor i Alaska
Erik Årman

Erik Årman, född 23 juli 1970 i Hägerstens församling, Stockholm, är en svensk operasångare (tenor). Han utbildade sig på musikhögskolan i Wien och vid konservatoriet i Wien hos Sebastian Vittucci. Han har sjungit vid flera internationella operahus och festivaler. Hans repertoar omfattar över 90 roller från barock till modern opera.

Han har även spelat Ludvig i säsong 3 av Saltön.

Årman är son till TV-journalisten Pia Brandelius.

Källor 

Svenska operasångare under 1900-talet
Män
Levande personer
Födda 1970
Sångare från Stockholm
Svenska operasångare under 2000-talet
Guldkorn från Folkparkerna 100 år

Guldkorn från Folkparkerna 100 år är en samlingsskiva med gamla låtar som spelats i folkparkerna i Sverige. Skivan gavs ut som en jubileumsskiva när folkparkerna i Sverige firade 100 år och på Stora folkparksdagen lördagen den 20 augusti 2005, ett jubileum som uppmärksammades i flera parker.

Låtlista

Musikalbum 2005
Henrik Håkansson

Henrik Håkansson kan syfta på:

 Henrik Håkansson (konstnär) 
 Henrik Håkansson (kock)
Margit Vinge

Margit Selma Clasine Vinge (i riksdagen kallad Vinge i Nacka), född den 28 april 1903 i Skövde, död 17 november 1990 i Nacka, var en svensk byråkrat och politiker (folkpartist).

Margit Vinge blev filosofie magister vid Lunds universitet 1927 och verkade därefter vid Statistiska centralbyrån 1929-1968, från 1965 som avdelningsdirektör. 

Hon var riksdagsledamot i andra kammaren för Stockholms läns valkrets 1949-1960. I riksdagen var hon bland annat suppleant i statsutskottet 1953-1960 och ledamot i allmänna beredningsutskottet för andra kammaren 1952. Hon engagerade sig inte minst i skol- och kulturfrågor.

Källor

Litteratur 
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1988), band 1, s. 277

Noter 

Födda 1903
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Folkpartiet
Kvinnor
Avlidna 1990
Mottagare av Illis Quorum
Jakob Grym

Jakob Ferdinand Grym (i riksdagen kallad Grym i Svanstein), född 22 maj 1898 i Kuivakangas i Övertorneå, Sverige, död 26 december 1961 i Svanstein, Övertorneå var en svensk kronojägare och politiker (socialdemokrat). Han var farfars far till backhopparen Isak Grimholm.

Jakob Grym var ledamot av riksdagens andra kammare 1943-44 för Norrbottens läns valkrets och av första kammaren 1945-1961 för Västerbottens läns och Norrbottens läns valkrets. I riksdagen var han ledamot i tredje lagutskottet och i jordbruksutskottet.

Referenser

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna
Personer från Övertorneå socken
Födda 1898
Avlidna 1961
Män
Emil Näsström

Emil Erhard Näsström , född 8 januari 1900 i Nätra socken, Västernorrlands län, död 28 september 1975 i Nätra, var en svensk politiker (socialdemokrat) och kommundirektör.

Näsström var ledamot av riksdagens andra kammare 1937–1940 (invald i Västernorrlands läns valkrets) och ledamot av första kammaren 1941–1968 (invald i Västernorrlands läns och Jämtlands läns valkrets). Han var 1958–1968 vice ordförande i Statsutskottet och under 1968 första kammarens ålderspresident.

Källor 
Fotnoter
 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Socialdemokraterna
Personer från Nätra socken
Män
Födda 1900
Avlidna 1975
Matskott

Matskott kallades i Sveriges äldre kyrklig-kamerala lagstiftning de avgifter som, liksom gengärden, betalades till prästen och klockaren i form av matvaror.

I Västergötland erhöll de fattiga matskott, som gavs på långfredagen, vilken därför kallades matskotts(fre)dag. De nedlades på altaret och kallades altarmat, julaltare med mera. Matskott skulle också ges vid vissa förrättningar, till exempel vid själamässor och kyrkotagning. Ursprungligen var dessa avgifter redan enligt Sveriges gamla lagar mer eller mindre obligatoriska och fick i allmänhet inte understiga ett visst värde.

Motsvarande avgifter omtalas i Sveriges grannländer. Efter reformationen minskade användningen av denna skatteform. Men den utgick ännu på flera platser enligt Upplandslagens föreskrift: "praestaer a hawa ett matskot ar hwart, swa got sum fiurae paenningae aellr fiurae paenningae", vilken bekräftades genom 1617 års ordning om prästernas uppbörd. I yngre författningar är matskottet ibland förbjudet (Österbotten genom en förordning av 18 januari 1743), ibland medgivet (södra Roslagen, genom kunglig resolution 17 juni 1695, och på Gotland – att utgå 4 gånger om året – genom Kungliga Majestäts konfirmerade stadga 30 oktober 1747).

En medelväg intar kunglig resolution på allmogens besvär 25 maj 1720, som i fråga om "altarmaten" i Blekinge förbjuder sådan, såvida den inte lämnas i prästgården. Enligt förordningen från 11 juli 1862, angående allmänt ordnande av prästerskapets inkomster, skulle matskott utbytas mot bestämda penningbelopp.

Källor

Historiska svenska skatter
Padis kloster

Padis kloster (estniska Padise klooster) var ett cistercienskloster i Estland, som grundlades från klostret i Dünamünde 1281 och lydde under abboten i nämnda kloster till 1317, då Padis kloster av danskarna, som innehade Estland, utverkade sig tillstånd att bilda eget "abtei". År 1561 kom Padis kloster under svensk lydnad, dess försvarsverk förstärktes genom Anders målares försorg, och det spelade som fäste under de följande oroliga årtiondena en framstående roll. Det erövrades av ryssarna 1576, men återtogs av svenskarna 1580 och förstärktes än en gång i början av 1600-talet. Själva klostret torde upphört redan 1561.

År 1351 överlät konung Magnus Eriksson patronatsrätten över Borgå socken i Finland med kapellen Sibbo och Pernå åt munkarna i Padis, vilka innehade rättigheten till 1428, då biskopen och domkapitlet i Åbo tillöste sig densamma. I Nyland innehade munkarna dessutom egendomar i Ingå och Kyrkslätts socknar samt laxfisken i Abborfors vid Kymmene älv och i Helsingeå i dåvarande Borgå socken.

Externa länkar

Padis kloster på Estonian Manors Portal l

Källor

Kloster i Estland
Lääne-Harju kommun
Cistercienskloster
Byggnader och anläggningar i Harjumaa
Kyrko- och klosterruiner i Estland
Saker

Saker kan syfta på:
Saker – ett historiskt, centralasiatiskt folkslag
 Saker som jag sagt till natten – ett album med det svenska rockbandet Invasionen
Anders målare

Anders Larsson eller Anders målare, född i Nyköping, död 1586 på Kronobergs slott i Växjö, var en målare, arkitekt samt fält- och fästningsingenjör. Larsson var son till en borgare (modern, efter vilken han ärvde förmögenhet, tillhörde släkten Soop), och en av de mest anlitade konstnärerna under den svenska renässansen och tillsammans med tapetzeri-vävaren Nils Eskilsson den enda svenska konstnären av betydelse under Vasatiden.

Biografi 
Redan 1541 omtalas Anders målare i flera räkenskaper som konterfejare och dekorationsmålare i Gustav Vasas tjänst. 1548 utförde han prydnadsmålerier på Gripsholms slott, antagligen för att utsmycka rummen. Från 1550 hade han anställning vid Stockholms slott, och beviset på hans stigande anseende är de ökande lönevillkoren. Med Eriks tillträde övergick han, liksom så många andra av renässansens konstnärer, till arkitekturen och arbetade även som fästningsingenjör. Han hade dock redan tidigare arbetat inom arkitekturen 1545 fick han uppdrag att Gustav Vasa att göra ett utkast till portal för slottet där. Portalen blev aldrig byggd, då Gustav Vasa tyckte den var för enkel, men 1551, då ett nytt förslag uppgjordes av Lucas vand der Werdt, lät hertig Erik Anders målare bedöma och även göra ändringar till det framlagda förslaget. År 1561 fick han i uppdrag att övervaka byggnadsarbetena vid Revals slott, domkyrka och stadsbefästning samt gjorde även upp en plan för förstärkning av Padis kloster. År 1562 utarbetade han "skampluner" (modeller) till och ledde sedan befästningsarbetena vid Weissenstein, Pernau och Viborg. Anders var under kriget med danskarna 1566 fältbyggmästare och förordnades 1567 till byggmästare på Stockholms och Svartsjö slott samt Arnö slott. 

Sedan Johan III blivit kung, blev Anders snart kungens konstnärliga allt i allo. Han skulle göra ritningar till förbättring av rådhuset i Stockholm, ändra tornen vid Söderport, måla och dekorera rum och salar och ombesörja stenhuggeriarbeten. Vintern 1568-69 var han åter verksam vid slottsbygget i Uppsala och var kungens arkitektoniske rådgivare vid kröningsanordningarna i Uppsala 1569. År 1573 blev han sjuk och ersattes som slottsbyggmästare i Stockholm av Franciscus Pahr. Vid mitten av 1574 blev mäster Filip Kern, kung Johans beryktade "bårdskärare" (barberare), den högste ledaren av arbetena. Han fick dock samma år i uppdrag att tillsammans med stenhuggaren Lucas van der Werth utföra de nya gravvårdarna för Magnus Ladulås och Karl Knutsson (Bonde).
År 1585 var Anders byggmästare på Kronobergs slott, där han avled.

Källor

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska arkitekter under 1500-talet
Födda okänt år
Avlidna 1586
Män
Svenska målare under 1500-talet
Konstnärer från Nyköping
Ngeremlengui

Ngeremlengui (även Ngaremlengui) är en av de 16 delstater i Palau i västra Stilla havet.

Geografi
Ngeremlengui ligger på huvudön Babeldaobs västra del och här ligger Ngerchelchuus som med sina cirka 242 m ö.h. är det högsta berget i Palau.

Området har en sammanlagd areal om ca 65 km² och täcks till stora delar av regnskog och berg.

Delstaten
Befolkningen i Ngeremlengui-state uppgår till cirka 390 invånare. Huvudorten är Ollei och övriga församlingar ("hamlets") är Aimeyong, Ngaremeskang, Ngchemesed, Ngedesiur, Ngerutoed och Omchebuchel.

1984 ändrades benämningen på Palaus administrativa delar från "municipalities" (kommuner) till "states" (delstater).

Externa länkar
basfakta om Ngeremlengui
bilder från Ngeremlengui
karta över Ngeremlenguis läge
om Ngeremlenguis delstatsförvaltning

Palaus delstater
Mikronesien
Kajsa Bjurklint Rosenblad

Kajsa Therése Bjurklint Rosenblad, född 3 juli 1972, är en svensk arkitekturhistoriker.

Kajsa Bjurklint Rosenblad är verksam vid Lunds universitet.

Bibliografi 

 Öja-En herrgård från 1800-talets mitt 1995
 Med noggrannhet och omsorg 1996
 Arkitektur och identitet 2001
 Scenografi för ett ståndsmässigt liv 2005, avhandling

Priser och utmärkelser 

 Cliopriset 2006, för Scenografi för ett ståndsmässigt liv – Adelns slottsbyggande i Skåne 1840-1900
 Lengertz litteraturpris 2006, för Scenografi för ett ståndsmässigt liv – Adelns slottsbyggande i Skåne 1840-1900

Källor 

Svenskspråkiga fackboksförfattare
Svenska arkitekturhistoriker
Kvinnor
Födda 1972
Levande personer
Jacques Ignace Hittorff

Jacques-Ignace (ursprungligen Jakob Ignaz) Hittorff, född 20 augusti 1792 i Köln, död 25 mars 1867 i Paris, var en fransk arkitekt.

Hittorff kom till Paris 1810 tillsammans med sin vän Franz Christian Gau. Han studerade vid École des beaux-arts i Charles Perciers ateljé. Åren 1822-24 reste Hittorff i Italien (bland annat tillsammans med den danske skulptören Bertel Thorvaldsen och den tyske arkitekten Karl Ludwig von Zanth) där han bland annat kunde ta del av nya rön som pekade på att de antika ruinerna varit bemålade. Hittorff kom att undersöka polykromin under antiken och propagerade för att klassicismen skulle ha mycket färg. Hittorff anses varken ha varit en avancerad tänkare eller talangfull arkitekt men hans idéer fungerade som en katalysator for några viktigare arkitekter som Félix Duban, Henri Labrouste, Louis Duc och Leon Vaudoyer.

Hittorffs viktigaste egna verk
 1831-1844 Saint-Vincent-de-Paul i Paris
 1844-1850 Mairie i Paris 5:e arrondissement, Place du Panthéon
 1852 Cirque d'hiver i Paris
 1861-1865 Gare du Nord i Paris

Skrifter
 Restitution du temple d'Empédocle à Sélinonte ou L'architecture polychrome chez les Grecs (1851).
 Architecture antique de la Sicile (3 volymer, 1826-1830 ; 1866-1867).

Litteratur
R D Middleton, Hittorff's polychrome campaign i The beax-arts and nineteenth-century french architecture London 1982

Källor

Franska arkitekter under 1800-talet
Födda 1792
Avlidna 1867
Män
Personer från Köln
Ngchesar

Ngchesar är en av de 16 delstaterna i Palau i västra Stilla havet.

Geografi
Ngchesar ligger på huvudön Babeldaobs sydöstra del och här mynnar en av Palaus större floder Ngerdorch River (även Shimizu river) ut i ett stort mangroveträsk vid kusten.

Området har en sammanlagd areal om ca 41 km² och täcks till stora delar av regnskog och berg.

Delstaten
Befolkningen i Ngchesar-state uppgår till cirka 270 invånare. Huvudorten är Ngerkeai och övriga församlingar ("hamlets") är  Ngeraus, Ngchesar, Ngerkesou, Ngerngesang, Ngersuul, Ngerwikl och Shimizu.

Ngchesars heliga totem är Spjutrockan. 

1984 ändrades benämningen på Palaus administrativa delar från "municipalities" (kommuner) till "states" (delstater).

Externa länkar
basfakta om Ngchesar
bilder från Ngchesar
karta över Ngchesars läge
om Ngchesars delstatsförvaltning

Palaus delstater
Mikronesien
Nils Lewan

Nils Oskar Enok Lewan, född den 18 mars 1929, är docent i kulturgeografi och landskapshistoriker vid Lunds universitet. Lewan disputerade vid Lunds universitet år 1967 med avhandlingen Landsbebyggelse i förvandling. En studie av utvecklingen i Skåne sedan 1910 med särskild hänsyn till arbetstillfällenas omfördelning.

Bibliografi (i urval) 

 Om pendling mellan bostad och arbetsplats 1960
 Arbetskraftspendling i Skåne 1963
 Arbete och bostad 1969
 Arbetsresorna 1970
 Friställda lokaler och företagsamhet 1970
 Finlands varv idag 1971
 Urbaniseringen 1978
 Utglesningen i tätorter och verksamheters arealanspråk 1979
 Ystadsområdet idag 1983
 Byar i Lundatrakten förr och nu 1985
 Bebyggelse och landskap 1989
 Urbanisering 1990
 Landskapets framtid 1991
 Landskap och urbanisering 1998
 Perspektiv på skånska landskap 2004

Utmärkelser, ledamotskap och priser
 Ledamot av Vetenskapssocieteten i Lund (LVSL, 1977)
 Lengertz litteraturpris 2005 för Perspektiv på skånska landskap.

Källor 

Svenska docenter
Personer verksamma vid Lunds universitet
Svenska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Svenska historiker under 1900-talet
Ledamöter av Vetenskapssocieteten i Lund
Födda 1929
Levande personer
Män
Ngatpang

Ngatpang är en av 16 delstater i Palau i västra Stilla havet.

Geografi
Ngatpang ligger på huvudön Babeldaobs västra del vid den stora viken Ngeremeduu Bay. Nära viken finns även vattenfallet Tabecheding Waterfall.

Området har en sammanlagd areal om ca 47 km² och täcks till stora delar av regnskog och berg.

Delstaten
Befolkningen i delstaten Ngatpang uppgår till cirka 300 invånare. Huvudorten är Oikuul och övriga församlingar ("hamlets") är  Ibobang, Mechebechubel, Ngeruchod och Ngerdubech.

Det finns några megalitiska monument och sluttningar bebyggda med stenterrasser i området.

1984 ändrades benämningen på Palaus administrativa delar från "municipalities" (kommuner) till "states" (delstater).

Externa länkar
basfakta om Ngatpang
bilder från Ngatpang
karta över Ngatpangs läge
om Ngatpangs delstatsförvaltning

Palaus delstater
Mikronesien
P7

P7, P 7  eller P-7 kan syfta på:

P7 Sisuradio – en sverigefinsk radiokanal.
P 7 Revinge – ett pansarförband inom svenska armén sedan 1963, se Södra skånska regementet.
 P 7 – ett flygplan i svenska flygvapnet, se Saab L 10
Nicholas Hawksmoor

Nicholas Hawksmoor, född 1661 i Nottinghamshire, död 25 mars 1736 i London, var en engelsk arkitekt under barockepoken.

Från omkring 1684 till 1700 arbetade Hawksmoor för sin lärare Christopher Wren med olika projekt som till exempel St. Paul's Cathedral i London och Greenwich Hospital. Hawksmoor reste till skillnad från andra arkitekter aldrig till Italien vilket möjligen kan förklara hans mycket personliga stil. Han brukar ändå anses vara en av barockens främsta arkitekter och han utformade en rad viktiga landmärken i London och Oxford. Särskilt hans kyrkor i London från 1714 till 1729 är anmärkningsvärda.

Några byggnader
 All Souls College, Oxford
 Clarendon Building, Oxford
 St Alfege, Greenwich
 St George Bloomsbury, London
 Christ Church, Spitalfields, London 
 St George in the East, Wapping, London
 St Mary Woolnoth, London

Litteratur
 Downes, Kerry, Nicholas Hawksmoor London (1969)
 De la Ruffiniere du Prey, Pierre. Hawksmoor's London Churches: Architecture and Theology. London/Chicago (2000)
 Vaughan Hart, Nicholas Hawksmoor: Rebuilding Ancient Wonders (2002)

Externa länkar
Om Hawksmoors liv
Bloomsbury church

Brittiska arkitekter
Män
Födda 1661
Avlidna 1736