kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jagdgeschwader 54

Jagdgeschwader 54 Grünherz (Gröna hjärtat) var en tysk jaktflottilj under andra världskriget. Flottiljen var den som under kriget gjorde anspråk på det största antalet segrar -  drygt 9 600 - näst efter JG 52 som antecknades för drygt 10 000. I början av kriget flög JG 54 Messerschmitt Bf 109 men i slutet av 1943 bytte man till Focke-Wulf Fw 190.

I flottiljen tjänstgjorde flygaress som Walter Nowotny, Otto Kittel och Hannes Trautloft med tillsammans mer än 550 segrar.

Flottiljchefer 
Major Martin Mettig, 1 februari 1940 - 25 augusti 1940
Oberststleutnant Hannes Trautloft, 25 augusti 1940 - 5 juli 1943
Major Hubertus von Bonin, 6 juli 1943 - 15 december 1943
Oberststleutnant Anton Mader, 28 januari 1944 - september 1944
Oberststleutnant Dieter Hrabak, 1 oktober 1944 - 8 maj 1945

Externa länkar

Källor 

Militära enheter ur Luftwaffe
Håkons Hall

Håkons Hall är en sporthall i Lillehammer i Norge. Hallen byggdes inför Olympiska vinterspelen 1994, och var där den större av de två anläggningar där ishockey spelades. Det var här Sverige den 27 februari 1994 vann OS-guld efter finalseger mot Kanada. Hallen tar 11 500 åskådare under ishockeymatcher. Förutom OS-ishockey 1994 har även VM i ishockey 1999, Dam-VM i handboll 1999 och EM i handboll för herrar 2008 arrangerats i hallen.

När det inte är något mästerskap som arrangeras i hallen används den som ett sportcenter med två handbollsbanor, sex volleybollbanor eller badmintonbanor, två squashbanor och en stor klättervägg.

Norges Olympiske Museum ligger också i Håkons Hall.

I hallen anordnades även Junior Eurovision Song Contest 2004, där melodin 'Antes Muerta Que Sencilla' av María Isabel vann för Spanien.

Externa länkar

Håkons Hall på www.olympiaparken.no
Håkons Hall på Hockeyarenas.net

Olympiska vinterspelen 1994
Ishallar i Norge
Sportanläggningar invigda 1993
Lillehammers kommun
Vera Nordin

Vera Nordin, folkbokförd Inga Vera Eleonora Arnold (från 1955), född Källblom den 4 september 1920 i Stockholm, död den 5 september 2007 i Stockholms domkyrkoförsamling, var en svensk journalist, konstnär och författare.

Biografi 
Vera Nordin var dotter till direktör Hilding Källblom och Gurly Lindberg. Hon tog sin fil. kand. i Stockholm 1947. Året därpå började hon studerade vid Otte Skölds målarskola och var senare specialelev i grafik för Harald Sallberg. Hon blev redaktör för tidskriften Utlandssvenskarna 1940, var en tid anställd vid Bergslagsposten och var redaktör för Hertha mellan 1976 och 1982. I övrigt var hon frilansjournalist, konstnär, filmare, författare, konst- och teaterkritiker i ett tiotal dagstidningar och skrev barnböcker, lyrik samt dramatik för såväl scen som TV.

Nordin var gift 1946–1955 med Olle Nordin (1920–1992) och tillsammans fick de döttrarna Lena 1947 och Monique 1950. År 1955 gifte hon om sig med konstnären Hans Arnold och tillsammans fick de tvillingarna Björn och Ylva 1956. Vera Nordin är gravsatt i minneslunden på Skogskyrkogården i Stockholm.

Verk 
 BUAM-BU Trollet som inte fanns (1945), barnbok
 Kär lek (1954), erotisk samling
 Dansa, min docka (1964), dramatik scen och TV
 Matulda och Megasen (1967), animerad TV-serie, som även blev film och barnbok

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Nationalencyklopedin

Vidare läsning 
 

Svenska författare under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Svenska redaktörer
Svenska konstkritiker
Svenska teaterkritiker
Författare från Stockholm
Journalister från Stockholm
Konstnärer från Stockholm
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Födda 1920
Avlidna 2007
Kvinnor
Hetty Wainthropp Investigates

Hetty Wainthropp Investigates är en brittisk deckarserie som har sänts på BBC. 

Serien sändes i 28 avsnitt under fyra säsonger, 1996 till 1998.
 
Huvudrollen, Hetty Wainthropp, är en bestämd kvinna med egen detektivbyrå och spelas av den brittiska skådespelaren Patricia Routledge. Hennes man spelas av Derek Benfield och hennes assistent Geoffrey spelas av Dominic Monaghan.

Externa länkar 

Brittiska TV-serier från 1990-talet
TV-seriestarter 1996
TV-serieavslutningar 1998
Al-Amara

al-Amara (arabiska العمارة) är en stad i sydöstra Irak, och är den administrativa huvudorten för provinsen Maysan. Staden är belägen vid floden Tigris. Det finns inga officiella uppgifter från sen tid över stadens befolkning, men det distrikt som hör till staden hade en uppskattad folkmängd av 490 983 invånare 2009, på en yta av 4 557 km².

Källor 

Orter i Irak
Jonas Otter (sångare)

Jonas Fredrik Otter, ursprungligen Lindkvist, född 21 juli 1965 i Stockholm, är en svensk sångare och låtskrivare. Mellan 1998 och 2017 var han gift med Åsa Jinder.

Otter gav ut sitt första album våren 2007, Hospice for Romantic Hearts, med bland annat singeln "When Love Says Goodbye", som är en duett med sångerskan Tone Norum. Album nummer två kom 2009 och innehåller en duett med Anne-Lie Rydé. Otter har även gjort en duett, Wrong Side Of The Stick, med sångerskan Amber Digby från Texas. I oktober 2017 släppte han sitt fjärde album, Mud In My Blood, där han bland annat sjunger en duett tillsammans med Tone Norum. Gladys del Pilar och Blossom Tainton är andra artister som medverkar på detta album.

Diskografi 
2017: Mud In My Blood
2013: Blue is the color of my heart
2009: What will the neighbors say?
2007: Hospice for Romantic hearts

Priser och utmärkelser 
2007:  Första plats på country-SM i Sälen

Källor

Noter

Webbkällor
 "Svenska countryartister" (arkiverad på Internet Archive 2009)

Externa länkar 
 
 Jonas Otter på Discogs

Födda 1965
Levande personer
Män
Musiker från Stockholm
Svenska countrymusiker
Y&T

Y&T är en amerikansk hårdrocks- och heavy metal-grupp bildad i Kalifornien 1974 av gitarristen och sångaren Dave Meniketti. De har i dag sålt över 4 miljoner skivor världen över. Enligt vissa musikkritiker och källor så är de pionjärerna inom 1980-talets omåttligt populära hair metal. Idén till namnet Y&T fick de från The Beatles skiva Yesterday and Today.

Historia
Den första banduppsättningen bestod av Dave Meniketti på sologitarr och sång, Leonard Haze (1955–2016) på trummor, Phil Kennemore på basgitarr och Joey Alves (1953–2017) på kompgitarr. 1986 ersattes Haze av Jimmy DeGrasso (Lita Ford, Ozzy Osbourne) på trummor och 1989 ersattes Alves av Stef Burns på gitarr. DeGrasso lämnade bandet i slutet på 1980-talet men har fortsatt med att vara en etablerad musiker då han bland annat spelat med Alice Cooper, Megadeth, David Lee Roth och i dag Ministry.

Trots att Y&T gav ut skivor och turnerade regelbundet från 1976 fram till 1991 så fick de aldrig någon större kommersiell framgång. Två musikvideor blev dock populära och därmed låtarna, dessa var "Mean Streak" från 1983 och "Summertime Girls" (som tog sig upp till 55:e plats på Billboard Hot 100) från 1987. 1985 medverkade bandet i supergruppen Hear 'n Aid med bland andra Dio, Quiet Riot, Twisted Sister, Iron Maiden, Judas Priest och Blue Öyster Cult.

1991 meddelade Y&T att de skulle lägga ner. De återförenades 1995 och spelade sedan sporadiskt under några år med uppsättningen Meniketti, Burns, Kennemore och DeGrasso. En ny återförening gjordes 2001, dock med Leonard Haze istället för DeGrasso på trummor. Burns lämnade också snart gruppen för att spela med Huey Lewis and the News och ersattes av John Nymann som var en gammal vän till bandet.

Y&Ts grundare, sångare och gitarrist Dave Meniketti räknas i dag som en gitarrist i världsklass och har under åren i Y&T fått erbjudanden att spela i andra storband såsom Ozzy Osbourne och Whitesnake. Han har även släppt två soloskivor, On the Blue Side och Menketti. Basisten Phil Kennemore avled den 7 januari 2011.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Dave Meniketti – sång, sologitarr (1974–1991, 1995–)
John Nymann – rytmgitarr, bakgrundssång (2003–)
Mike Vanderhule – trummor (2006–)
Aaron Leigh – basgitarr, bakgrundssång (2016–)

Tidigare medlemmar
Leonard Haze – trummor (1974–1986, 2001–2006; död 2016)
Phil Kennemore – basgitarr, bakgrubdssång (1974–1991, 1995–2011; död 2011)
Joey Alves – rytmgitarr, bakgrundssång (1974–1989; död 2017)
Jimmy DeGrasso – trummor (1986–1991, 1995–2001)
Stef Burns – rytmgitarr, bakgrundssång (1989–1991, 1995–2003)
Brad Lang – basgitarr, bakgrundssång (2010–2016)

Diskografi
Studioalbum
Yesterday & Today (1976)
Struck Down (1978)
Earthshaker (1981)
Black Tiger (1982)
Mean Streak (1983)
In Rock We Trust (1984)
Down for the Count (1985)
Contagious (1987)
Ten (1989)
Musically Incorrect (1995)
Endangered Species (1997)
Facemelter (2010)
Acoustic Classix Vol.1 (2018)

Externa länkar

Y&T och Dave Menikettis officiella hemsida

Amerikanska rockgrupper
Glam metal-grupper
Permascand

Permascand AB i Ljungaverk är ett svenskt verkstadsföretag. Företaget är, med sina cirka 130 anställda, den största privata arbetsgivaren i Ånge kommun. Permascand tillverkar elektroder för elektrokemisk industri och processutrustning i titan.

Idag går drygt 95 % av produkterna till marknader utanför Sverige, främsta Europa och Sydamerika.

Företaget grundades 1971 som ett samriskföretag mellan Kemanord och den italienska De Nora-gruppen. Affärsidén var att tillverka elektroder av titan med katalytiska beläggningar, något som fortfarande är huvudsysselsättningen. Till 2012 tillhörde företaget AkzoNobel-koncernen, men är numera ett fristående aktiebolag.

Externa länkar
Permascands hemsida

Ånge kommun
Svenska verkstadsföretag
Svenska kemisk-tekniska företag
Akzo Nobel
Eva Swartz

Eva Birgitta Swartz Grimaldi, född 15 april 1956, är en svensk VD, styrelseledamot och utredare verksam inom media  och kultur.

Karriär 
Swartz Grimaldi har haft en rad chefsroller inom TV-branschen. 1987 började på produktionsblaget Voff Television där hon var med och producerade några av TV3:s allra tidigaste program (bl.a. Nattpatrullen) 1990 blev hon redaktör för TV4-produktionen Jeopardy på  Meter Film & Television där hon stannade i sju år som producent (bl.a Äntligen hemma) och TV-chef. I två år var hon VD för bolaget.

Den 1 april 1998 lämnade hon Meter för att bli underhållnings- och drama-chef på TV4. Under hennes tid som underhållningschef satsade kanalen på format som Vem vill bli miljonär och Farmen. I januari 2002 blev hon programdirektör och vice VD för TV4.

Eva Swartz Grimaldi blev VD för bokförlaget Natur & Kultur den 15 april 2005. 

Swartz Grimaldi utsågs den 28 juni 2007 av kulturminister Lena Adelsohn Liljeroth till ordförande för utredningen om framtidens kulturpolitik i Sverige. 

Sommaren 2012 lämnade Eva bokförlaget Natur & Kultur för att övergå i egen verksamhet. 

Swartz Grimaldi är ordförande i Apotea AB och Michaël Berglund AB samt styrelsemedlem i Stockholms Konserthus, SBB i Norden och Micael Bindefelds Stiftelse till minne av Förintelsen.

Swartz Grimaldi har även varit ordförande i Doberman AB, Norstedts AB, och styrelsemedlem i  bl.a. Storytel, Svenska Filminstitutet, Nobelstiftelsens mediebolag Nobel Media och Stockholms universitet.

Hon har även varit informationsansvarig för Italienska kulturinstitutet och arbetat som tolk och översättare.

Familj 
Eva Swartz Grimaldi är gift med italienskättade industrimannen Salvatore Grimaldi och bor i Villa Geber i Diplomatstaden, Stockholm. Hon ingår i Norrköpingssläkten Swartz, liksom statsminister Carl Swartz, och är syster till författaren Richard Swartz samt syssling till IT-profilen Oscar Swartz.

Utmärkelser
  H.M. Konungens medalj i guld av 12:e storleken (2020) för framstående insatser inom svenskt kultur- och samhällsliv.

Referenser

Källor
 DN 2007-06-28, Eva Swartz leder utredning om ny kulturpolitik
 Fokus 2007-11-23, Eva Swartz, förlagschef och kulturpamp

Kvinnor
Födda 1956
Svenska kulturpersonligheter
Levande personer
Sommarvärdar 2008
Klipping

Klippingar var fyrkantiga mynt under 1500- och 1600-talen. De framställdes genom att metalltenar försågs med rader av stämplar som sen klipptes isär. Mynten har ofta kommit till i hast, och ibland har delar av stämpeln klippts bort. Valörerna finns i guld, silver, koppar och bly.

De första kända klippingar var de som på Kristian II:s befallning myntades i Danmark 1518–1522. De består av nästan ren koppar, är små och oregelbundet fyrsidiga med rundade hörn. Gustav Vasa följde Kristians föredöme och lät vid befrielsekrigets början slå ett nödmynt, känt under namnet ”dalklippingen” eller ”hedemoraklippingen” (slagen i Hedemora och Söderköping 1521). Mynten var av dålig kvalité och ersattes under de närmast följande åren av bättre kvalité. Klippingarna avskaffades i Danmark 1523, men snart visade det sig att danska klippingar cirkulerade i Sveriges södra gränsprovinser. För att få ordning på detta togs klippingen ur bruk även i Sverige. Därigenom framkallades brist på gångbart mynt vilket fick stort missnöje som följd. 

I mitten av 1500-talet myntades åter klippingar i Sverige; 1543 på Svartsjö slott, och 1556–57 i Åbo. Erik XIV lät slå stora massor av klippingmynt åren 1562–68, och under brödernas resning, 1568, framställdes i Vadstena klippingar i rent silver. Mynten kom att kallas ”unionsklippingar” eller ”blodklippingar”, eftersom de delvis präglats av de silvertackor Märta Eriksdotter Leijonhuvud skänkt för att bekosta statskuppen mot Erik XIV. Silvertackorna hade hon fått av kronan som ersättning för dödandet av hennes make och söner (Sturemorden). De har även kallats "Vadstenaklippingar". Johan III slog 1568–72 stora mängder mynt av sämre kvalité, med inflation som följd. Karl IX:s klippingar däremot tillverkades i Arboga och i Säter till och med i guld och silver.

På Gustav II Adolfs tid infördes klippingar av idel koppar, och 1715, på Karl XII:s tid myntades de som nödmynt i Wismar av järn (kanonmetall).

Källor 
 Nordisk familjebok

Äldre svenska mynt
Hospice for Romantic Hearts

Hospice for Romantic Hearts är ett album av och med countrysångaren Jonas Otter, utgivet 2007. Ledspåret till albumet heter just "Hospice for Romatic Hearts". Andra låtar som blev välkända är "When Love Says Goodbye", duett med Tone Norum, och "Mama oh Mama".

Låtlista
"Hospice for Romantic Hearts"
"Mama oh Mama"
"When Love Says Goodbye"
"Really Gone Gone"
"I'm All Country Now"
"If You Don't Love Me Anymore"
"The Right to Remain Silent"
"I Can't Decide"
"Falling Into You"
"All In"
"Nobody Knows That Girl"

Musikalbum 2007
Laxkarpar

Laxkarpar kan syfta på:

 Laxkarpar (ordning) – en ordning i djurklassen taggfeniga fiskar
 Laxkarpar (familj) – en familj i ordningen laxkarpar
Shivering Spines

Shivering Spines var en svensk popgrupp från Jönköping 1988-1994. Deras musik är en blandning av irländsk folkmusik, jazz, pop och rock. Shivering Spines korades av skivbolaget PolyGram till "årets rockband 1990" och gav ut en singel på bolaget. 

1993, efter många turer med PolyGram, kom bandets debutalbum, Garlic Escargots. I och med Garlic Escargots fick Shivering Spines ett uppsving både vad gäller konserter, spelningar i riksradion och bra recensioner i tidningar som Pop, Sound Affects och Backstage. Videon till låten Lying Awake har spelats i MTV:s 120 minutes, PM (SVT) och TV2.

Shivering Spines har mest spelat på mindre klubbar och studenthak men har även gästat Dalarock-90, Hultsfredsfestivalen-91, Hultsfredsfestivalen-93 och Påskfestivalen-93 i Köpenhamn.

Diskografi 

Desert Hum / Power
(7", Tilt Records, Spines 001, -89)

Judas Kiss / Pros and Cons of Convertible Homes
(7", Tilt Records, Spines 002, -90)

Live Kulturhuset 14 sept-91
(MC, Tilt Records, Spines 003, -91)

Heaven is.../ The Night Before Today
(7"/CD, PolyGram, 866750-7, -92)

Garlic Escargots
(CD, Brimstone Production, BRCD 9301, -93)

Sunny Side / A Dog´s Life (Digitalt, Brimstone Production, -92)

Filmografi 
Heaven is...
(från CD-singel Heaven is.../ The Night Before Today, PolyGram -92)

December Live
(live från Kåren Jönköping, Brimstone Prod. BRVD 9212, -92)

Lying Awake
(från skivan Garlic Escargots, Brimstone Production, BRVD 9306, -93)

Glimtar ur historien 

26 november 1988
Shivering Spines första konsert skedde på ett studentställe, Lunds nation i Lund.

15 augusti 1989
Bandet släpper sin första 7" singel, Desert Hum / Power.

16 april 1990
Shivering Spines andra 7" singel, Judas Kiss / Pros & Cons of convertible Homes. Judas Kiss spelades mycket på radio och b-sidan blev en live-klassiker.

6 maj 1990
Shivering Spines vann PolyGrams rocktävling "Rockband of the year-90". Shivering Spines fick skivkontrakt med PolyGram och en utlovad turné

18 maj 1990
Shivering fick kulturpriset i Jönköping.

30 juni 1990
Festivalkonsert på "Dalarock" i Hedemora, Sverige.

31 december 1990
Desert Hum blev ett nummer i kommunalskratts revy.

9 augusti 1991
Shivering Spines spelar på "Hultsfredsfestivalen 91".

14 september 1991
Liveinspelning på Kulturhuset i Jönköping

16 juni 1992
PolyGram släpper CD and 7" singel Heven is... /The Night Before Today.

9 oktober 1992
Shivering Spines spelar på "Oktober-Orgie Festival" i Köpenhamn, Danmark.

11 mars 1993
Shivering Spines spelar återigen i Danmark på "Påskøls-Festival" in Kopenhagen.

2 april 1993
Radiokonsert tillsammans med Little Mike och Stig Vig (Dag Vag).

3 juni 1993
Stor släppfest för Shivering Spines CD, Garlic escargotes. Inspelning av videon till "lying wake".

14 augusti 1993
Shivering Spines konsert på "Hultsfredsfestivalen 93".

14 september 1993
Videon "lying awake" spelas på SVT och veckan senare på MTV 120-Minutes.

26 november 1993 Studenterhuset i Köpenhamn

30 juli 1994
"Sommerfestival" i Morbaerhaven, Denmark.

Externa länkar 
Shivering Spines på Youtube

Upplösta svenska popgrupper
Musikgrupper bildade 1988
Musikgrupper upplösta 1993
Musikgrupper från Jönköping
When Love Says Goodbye

When love says goodbye är en countryballad av Jonas Otter. 

Texten och musikrn har Otter skrivit, och han sjunger låten på sitt album Hospice for Romantic Hearts, tillsammans med Tone Norum.

"When love says goodbye" var en av de första låtarna som släpptes från albumet. Redan efter ett par dagar spelades den på radio över hela landet.

Medverkande i låten
Jonas Otter, sång, text, musik
Tone Norum, sång
Christian Johansson, trummor
Ulric Johansson, elbas
Niklas Widén, steelguitar
Peter Nilsbo, piano
Sven-Gunnar Pettersson, keyboard
Anders Skogh, notskrivare

Svenska countrylåtar
Engelskspråkiga sånger
Alfa Romeo P2

Alfa Romeo P2 är en tävlingsbil, tillverkad av den italienska biltillverkaren Alfa Romeo mellan 1924 och 1926.

Bakgrund
När Fiat slutade tävla i början på 1920-talet, föll det på Alfa Romeos lott att försvara de italienska färgerna. Vittorio Jano lämnade Fiat 1923 för att konstruera tävlingsbilar åt Alfa. Hans första arbete för sin nya arbetsgivare var P2. Bilen byggdes enligt det gällande reglementet för Grand Prix racing, med tvålitersmotorer.

Utveckling
Bilen hade ett helt konventionellt chassi med stela axlar. Motorn var en rak åtta med dubbla överliggande kamaxlar. En Roots-kompressor tryckte in luft i två förgasare. Motorn lämnade från början 140 hk, men effekten höjdes med tiden.

Tekniska data

Tävlingsresultat
Bilen användes av Alfa Romeos fabriksteam Alfa Corse. Den vann redan sin debuttävling på Circuit de Cremona i norra Italien 1924, med stallets försteförare Antonio Ascari bakom ratten.

Säsongen 1925 infördes ett världsmästerskap inom Grand Prix-racingen. Alfa Romeo tog hem titeln med två segrar på fyra lopp. Ascari vann Europas Grand Prix på belgiska Spa-Francorchamps och Gastone Brilli-Peri vann Italiens Grand Prix på Monza.

Alfa Corse fortsatte tävla med bilen fram till 1930, då Achille Varzi tog P2:ans sista stora seger i Targa Florio.

Källor
Alfa Romeo Personenwagen av Wolfgang Nuber, 1993.

Externa länkar

The Golden Era of Grand Prix Racing om Alfa Romeo.
Dennis Davids Grand Prix History.

P2
Historiska tävlingsbilar
Grand Prix-bilar
Bakhjulsdrivna fordon
Schlachtgeschwader 2

Schlachtgeschwader 2 Immelmann organiserades från Sturzkampfgeschwader 2 den 18 oktober 1943 eftersom störtbombning hade upphört att vara det huvudsakliga angreppssättet. Precis som StG 2 fick förbandet sitt namn från flygaresset Max Immelmann.

(I dagens tyska flygvapen finns namnet kvar med Aufklärungsgeschwader 51 Immelmann).

Geschwaderkommodoren  
Lista på Geschwaderkommodoren:
 Oberstleutnant Hans-Karl Stepp, 18 oktober 1943 - 31 juli 1944 
 Oberstleutnant Hans-Ulrich Rudel, 1 augusti 1944 - 8 februari 1945 
 Major Friedrich Lang (tillförordnad), 9 februari 1945 - 13 februari 1945 
 Oberstleutnant Kurt Kuhlmey (tillförordnad), 14 mars 1945 - 20 april 1945 
 Oberst Hans-Ulrich Rudel, ? april 1945 - 8 maj 1945

Referenser 

Militära enheter ur Luftwaffe
Alfa Romeo 158 Alfetta

Alfa Romeo 158 Alfetta är en formelbil, tillverkad av den italienska biltillverkaren Alfa Romeo mellan 1938 och 1940. Den uppdaterade Alfa Romeo 159 Alfetta tillverkades 1951.

Bakgrund
När de tyska silverpilarna härskade oinskränkt över trettiotalets Grand Prix-racing, föreslog Enzo Ferrari att Alfa skulle satsa sina resurser på den mindre Voiturette-klassen istället. Konstruktionsarbetet startade våren 1937. Eftersom Vittorio Jano var upptagen med de större bilarna, stod Gioacchino Colombo för huvuddelen av arbetet.

158
Alfettan hade en rak åtta med dubbla överliggande kamaxlar, försedd med Roots-kompressor. Motorn var till stora delar byggd av magnesium och vägde endast 165 kg. Effekten angavs till 190 hk.

När bilen återvände till racerbanorna 1946 hade effekten ökat till 254 hk. Ett år senare hade effekten passerat 300 hk och till den första formel 1-säsongen 1950 tog Alfa ut 350 hk.

159
Till 1951 presenterade Alfa den vidareutvecklade 159:an. Bilen hade fått ett nytt, starkare chassi med ny bakaxel och bättre bromsar, starkare motor och modifierad växellåda.

Tekniska data

Tävlingsresultat

Grand prix-tävlingar före 1950
Alfa Romeo återupplivade sitt fabriksstall Alfa Corse till 1938. Alfettan tog en dubbelseger redan vid sitt debutlopp i Livorno i augusti samma år genom Emilio Villoresi och Clemente Biondetti. Villoresi tog ytterligare en seger under säsongen.

Säsongen 1939 tog Nino Farina två segrar och Biondetti en. Året därpå vann Farina Tripolis Grand Prix, den sista segern innan andra världskriget satte stopp för tävlandet även i Italien. 

Under kriget ställdes bilarna undan vid Monzabanan. Legenden säger att när tyskarna ockuperade norra Italien, gömdes bilarna på en ostfabrik i närheten.

Säsongen 1946 återupptog Alfa Corse tävlandet. Med förare som Farina, Achille Varzi och Carlo Felice Trossi dominerade man efterkrigstidens Grand Prix-tävlingar. Men på kort tid under 1948 och 1949 förlorade Alfa Corse tre av sina bästa förare och man drog sig ur tävlandet.

F1-säsongen 1950
Till den första formel 1-säsongen  var Alfa Romeo tillbaka igen, återigen med Alfettan som vapen. Förarna Nino Farina, Juan Manuel Fangio och Luigi Fagioli dominerade totalt. Farina och Fangio vann tre lopp var, av sju möjliga. Farina blev F1-sportens förste världsmästare, med Fangio och Fagioli på andra respektive tredje plats.

F1-säsongen 1951
Säsongen  tävlade Alfa Romeo med den uppdaterade 159:an. Fangio vann tre lopp och Farina ett. Vid säsongens slut stod Fangio som världsmästare, med Farina på fjärde plats.

F1-säsongen 1952
Säsongen  ändrades reglementet så att världsmästerskapet kördes med formel 2-bilar. Alfa Romeo saknade resurser att ta fram en ny bil och drog sig därför tillbaka från högsta klassen. Det tog nästan trettio år innan man var tillbaka i F1 igen säsongen .

Källor
Alfa Romeo Personenwagen av Wolfgang Nuber, 1993.

Externa länkar

The Golden Era of Grand Prix Racing om Alfa Romeo.
Dennis Davids Grand Prix History.

158 Alfetta
Historiska tävlingsbilar
Grand Prix-bilar
Formel 1-bilar
Bakhjulsdrivna fordon
Ernst Hellqvist

Ernst Hellqvist var en svensk idrottsman (kortdistanslöpare). Han tävlade för Alingsås IF.

1897 vann Hellqvist SM på 100 meter (tid 11,4 s).

Referenser

Noter

Tryckta källor 

Svenska kortdistanslöpare
Svenska mästare i kortdistanslöpning
Födelseår saknas
Dödsår saknas
Män
Svenska idrottare under 1800-talet
Friidrottare i Alingsås IF