kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Motkultur

Motkultur är ett begrepp som introducerades av Theodore Roszak i boken The making of a counter culture (1969). När en grupp inom ett samhälle opponerar sig mot de förhärskande normerna i en kultur, hegemonin, brukar begreppet motkultur eller kontrakultur användas. Subkulturen behöver inte en politisk plattform för spridningen av sin verksamhet. Det är tid, plats och socialmiljö som är deras plattform. Motkulturer kräver en speciell publik, mottaglig för deras budskap. Deras gemensamma nämnare är oppositionen mot den dominanta kulturen.

Exempel på motkulturer 

 Det kan vara till exempel en subkultur, som utöver att avvika från den rådande samhällsnormen även präglas av opposition mot den. Exempel på detta är det sena 1970-talets punkare, som utöver att vara kulturellt avgränsade vad gällde klädstil och musik, även riktade kritik mot samhällets fundament.
 Inom kriminologin har begreppet använts för att förklara viss ungdomsbrottslighet. Kritiker mot detta har menat att man istället borde fokusera på faktorer som social tillhörighet. Dessa förklaringar behöver dock inte stå emot varandra eftersom en motkultur eller subkultur kan uppstå ur en given social tillhörighet.
 Begreppet motkultur kan också gälla en bredare grupp i samhället. Till exempel kan feminismen, som sätter sig upp mot den manliga hegemonin, det vill säga patriarkatet, kallas motkultur.

Motsamhällen 
När motkulturer uppträder i fastare organiserad form kan man tala om motsamhällen. Dessa är självständiga och direktdemokratiska gemenskaper som bryter med stora delar av det övriga samhällets lagar, levnadssätt och vedertagna ideal. Motsamhällen är vanligt förekommande inom alternativrörelsen, i New Age-kretsar eller i den politiska gröna rörelsen i form av ekobyar eller mindre autonoma samhällen.

Se även
 Anarki
Anomi
Antisocialt beteende
Avvikande beteende
Civil olydnad
Klasskamp
Parallellsamhälle
Subversion

Källor 

Sociologi
Samhällsgrupper
Subkulturer
Balaenoptera omurai

Balaenoptera omurai är en art i familjen fenvalar (Balaenopteridae) som i sin tur tillhör underordningen bardvalar (Mysticeti). Arten beskrevs 2003 för första gången.

Enligt forskarna Shiro Wada, Masayuki Oishi och Tadasu K. Yamada liknar arten en sillval (Balaenoptera physalus) men är med en genomsnittlig längd av 12 meter betydligt mindre. Dessutom har arten bara 200 barder, vilket som är ovanligt för bardvalar. Om deras levnadssätt är ingenting känt.

Den första beskrivningen gjordes i tidskriften Nature den 20 november 2003. Uppgiften som bekräftades med genetiska undersökningar var sedan omstridd bland andra biologer. Analyserna ska ha gjorts med individer som fångades under 1970-talet. Med det vetenskapliga namnet är arten uppkallad efter den japanska valforskaren Hideo Omura.

Källor

Externa länkar 

 kort version av bidraget i Nature
 National Geographic – New Whale Species Announced by Japanese Scientists

Fenvalar
Balaenoptera
Geisha (godis)

Geisha är en chokladkaka som tillverkas och marknadsförs av Fazer. Geisha lanserades som hård karamell 1908 och fick sedermera heta Tokyo. Chokladkakan lanserades först 1962 och föddes genom idén att kombinera mimosa, en krispig fyllning från en konditoriprodukt, med Fazers mjölkchoklad.

Numera är Geisha-sortimentet stort och består av påse, chokladkakor, presentask och chokladrulle. Geisha finns i apelsinsmak som heter "orange dream", karamellsmak som heter "dreamy caramel", kaffesmak som heter "Touch of Cappuccino" och som glass. Förpackningarna går i rosa färg och motiven ska föra tankarna till orienten och den japanska kulturen.

Externa länkar 
Officiell webbplats
Fazer.se: Varumärket Geisha

Choklad
Fördelardosa

En fördelardosa är en del av tändsystemet i en flercylindrig bensinmotor och används för att dirigera ström till alla tändstift 

För att en bensinmotor skall kunna antända bränsle/luftblandningen behövs en gnista från ett tändstift. Spänningen till tändstiftet skapas i en tändspole eller av en magnet och leds via en tändkabel till tändstiftet.

I en bensinmotor med flera cylindrar och flera tändstift måste strömmen dirigeras till rätt tändstift för att alla cylindrar i motorn ska kunna arbeta. I äldre motorer utan elektronisk styrenhet löser man detta med en fördelardosa. I denna sitter en rotor. Strömmen leds från tändspolen via mitten av locket på fördelardosan till rotorn som har en ledande översida isolerad från omgivningen. Rotorn är placerad på en axel som roterar när motorn arbetar. Jämnt utspridda i en ring runt rotorn sitter kontakterna för tändkablarna som går till respektive tändstift.

När motorn arbetar roterar axeln så att rotorn pekar mot en kontaktpunkt just när dess cylinder ska antändas. Samtidigt bryts strömmen till tändspolen av brytarspetsen så att en högspänningspuls skapas och leds via rotorn till rätt tändstift.  

En dieselmotor behöver inte tändstift och därför ingen fördelardosa.

Moderna bilar med ottomotorer (exempelvis bensin, biogas, etanol) har ett elektroniskt tändsystem där brytare, rotor med mera har ersatts av elektronik.

Motorteknik
Sydkapare

Sydkapare (Eubalaena australis) är en art i familjen rätvalar (Balaenidae). Den liknar arten nordkapare som ingår i samma släkte.

Utbredning 

Arten lever cirkumpolärt i subpolära och tempererade havsområden på södra jordklotet, ungefär mellan 30 och 50 grader sydlig bredd. Den iakttas vanligtvis i närheten av Sydamerika, södra Afrika, Australien, Nya Zeeland och mindre antarktiska öar. Under vintern flyttar den till varmare områden för att fortplanta sig, och under sommaren vistas den i kalla regioner med mycket föda.

Utseende 

Kroppsfärgen är ljusbrun till blåsvart och ibland förekommer vita fläckar. Det finns även några vita manliga ungdjur som inte är albino. På huvudet, främst vid undre käken och nära blåshålet, finns hudsvulster som underlättar att urskilja de olika individerna. Kroppslängden ligger vanligtvis vid 18 meter och vikten vid 80 ton. Honor är oftast lite större än hanar. Som hos alla rätvalar utgör deras huvud en tredjedel av kroppslängden. Sydkapare saknar likaså ryggfenan.

Levnadssätt 

Sydkapare vistas oftast i närheten av öar eller större landområden. Trots storleken är de mycket aktiva. Som alla bardvalar upptar de födan som består av mindre kräftdjur med barderna.

Fortplantning 

Efter dräktigheten som varar i ungefär ett år föder honan under senvintern eller våren (juni till november) ett ungdjur som är 5 till 6 meter långt och väger 1000 till 1500 kg. Vid förlossningen tar honan skydd i en vik. Kalven växer snabbt, cirka 3 cm per dag, och diar under 4 till 6 månader.

Hot 

Tidigare var sydkapare målet för intensiv valfångst. Deras nyfikenhet gjorde dem till ett utmärkt byte. Sedan 1937 finns skyddsåtgärder för arten och populationen håller på att återhämta sig. Beståndet uppskattas idag till 7000 individer.

Valsafari 

Idag är arten vid flera ställen målet för valskådare (Whale watching). Goda möjligheter finns vid halvön Valdés i Argentina. Valarna närmar sig båtarna och landet på några få meter. Det förekommer även hoppande sydkapare. Även orten Hermanus i Sydafrika är känd för bra tillfällen att skåda sydkapare. Platsen uppmärksammades därför av Unesco. En annan känd vik ligger nära staden Albany i västra Australien.

Litteratur 
 M. Carwardine: Wale und Delfine. Delius Klasing, 1996
 R. R. Reeves, B. S. Stewart, P. J. Clapham, J. A. Powell: See Mammals of the World - a complete Guide to Whales, Dolphins, Seals, Sea Lions and Sea Cows. A&C Black, 2002,  
 M. Würtz, N. Repetto: Underwater world: Dolphins and Whales. White Star Guides, 2003,

Externa länkar

Källor 

Rätvalar
Roca Partida

Roca Partida (spanska Isla Roca Partida) är den minsta ön i ögruppen Revillagigedoöarna i östra Stilla havet som tillhör Mexiko. Hela ögruppen ingår i Manzanillos kommun i delstaten Colima  men förvaltas direkt av staten då den är ett biosfärområde "Archipiélago de Revillagigedo" sedan 1994.

Roca Partidaön ligger cirka 107 kilometer nordväst om huvudön Socorro. Den obebodda klippön är av vulkaniskt ursprung och har en areal om ca 0,3 ha (0,003 km²) med en längd på ca 91 meter och ca 45 meter bred. Den högsta höjden är på endast ca 34 m ö.h.

Historia 
Roca Partidaön upptäcktes möjligen redan 1543 av spanske Ruy Lopez de Villalobos men upptäckten tillskrivs vanligen spanske José Camacho som anses att 1779 ha upptäckt både "Roca Partida" och den västligaste "Santa Rosa" (Clarión).

Den 25 juli 1861 under presidenten Benito Juárez införlivas hela ögruppen i delstaten Colima och 1957 upprättar den mexikanska flottan en bas på Socorroön.

Referenser

Externa länkar 
 om Roca Partida
 karta över Roca Partida
 bilder från Roca Partida

Öar i Colima
Öar i Stilla havet
Sasha Mäkilä

Sasha Aleksi Mäkilä, född 19 juni  1973, är en finländsk kapellmästare och för tillfället kapellmästarassistent vid Clevelands orkester.

Mäkilä är född i Kervo, Finland. Han studerade cello vid Helsingfors konservatorium och inledde sedan studier vid Rimskij-Korsakovkonservatoriet i Petersburg under ledning av Leonid Korchmar. 2004, ännu under sin studietid, utnämndes han till dirigent för Rysslands nationalbiblioteks symfoniorkester i Petersburg .

Senare studerade Mäkilä vid Sibelius-Akademin i Helsingfors under ledning av Leif Segerstam, och vid American Academy of Conducting i Aspen under ledning av David Zinman. Han har även deltagit i bl.a. Jurij Simonovs, Kurt Masurs och Jorma Panulas mästarkurser.

2005 var Mäkilä finalist i Suwons internationella kapellmästartävling i Sydkorea . 2006 vann han tredje pris i den sjätte internationella Vakhtang Jordania-kapellmästartävlingen i Förenta Staterna .

2007-2010 var Mäkilä Kurt Masurs kapellmästarassistent vid Orchestre National de France. Från och med september 2010 är han Franz Welser-Mösts kapellmästarassistent vid Clevelands orkester .

Mäkilä har gästdirigerat orkestrar i Europa, Förenta Staterna och Sydafrika. 2004 debuterade han på Helsingfors konservatorium som operakapellmästare. Han har dirigerat de första finländska framförandena av Philip Glass operor Les enfants terribles och In the Penal Colony. På hans kapellmästarrepertoar finns även ny finsk musik, komponerad av bl.a. Kalevi Aho och Jukka Tiensuu.

Externa länkar 
Hemsidan
Orchestre National de France
Vakhtang Jordania Conducting Competition
Ooppera Skaala
The Russian National Library Symphony Orchestra

Födda 1973
Finländska dirigenter
Män
Levande personer
Personer från Kervo
Carl Bolle

Carl Bolle, född 20 juni 1893 i Berlin, död 9 oktober 1955 i Berlin, var en tysk militär och flygare. Han var far till botanikern Friedrich Franz Bolle.

Bolle inledde sin militära karriär vid Kürassier-Regiment Nummer 7 där han utnämndes till officer. Under första världskriget sökte han sig till de tyska flygstyrkorna. Efter flygutbildning placerades han som flygspanare vid Kagohl 4, där flög tillsammans med Lothar von Richthofen som spanare. Han förflyttades senare till jaktflyget vid Jagdstaffel Boelcke, där han blev den sista staffelführer för enheten fram till 11 november 1918 då enheten upplöstes. Han tilldelades Pour le Mérite 28 augusti 1918.

Tyska flygare
Tyska militärer under 1900-talet
Personer i Tyskland under första världskriget
Personer från Berlin
Män
Födda 1893
Avlidna 1955
Alumner från Oxfords universitet
Clarión

Clarión (spanska Isla Clarión, tidigare Isla Santa Rosa) är en ö i ögruppen Revillagigedoöarna i östra Stilla havet som tillhör kommunen Manzanillo i Colima, Mexiko. Ön har en area på  kvadratkilometer. Clarión ligger cirka 380 kilometer väster om huvudön Socorro. Isla Clarión är tillsammans med de övriga Revillagigedoöarna ett biosfärområde under namnet "Archipiélago de Revillagigedo" sedan 1994.

Den högsta höjden är den västra vulkanen Monte Gallegos på cirka 335 m ö.h. och övriga toppar är Monte de la Marina på cirka 280 m samt den östra Pico de la Tienda på cirka 292 m. Utanför öns nordvästra kust ligger ytterligare små klippöar, de så kallade Roca Monument.

Clarión har ingen bofast befolkning förutom cirka 9 militärpersonal på en förläggning vid Bahia Azufre på öns södra del. 
Ön är boplats för en rad fåglar, bland andra Clariónkorpen (Corvus corax clarionensis) som är en endemisk underart av korp.

Historia 
Clariónön upptäcktes möjligen redan 1542 av spanjoren Ruy Lopez de Villalobos eller 1615 av holländaren Joris van Spilbergen men upptäckten tillskrivs vanligen spanjoren José Camacho som anses att 1779 ha upptäckt både "Santa Rosa" och den nordligare "Roca Partida".

Den 25 juli 1861 under presidenten Benito Juárez införlivades hela ögruppen i delstaten Colima och 1957 upprättade den mexikanska flottan en bas på ön.

Referenser

Externa länkar 
 om Clarión
 karta över Clarión

 Öar i Colima
Biosfärområden i Mexiko
Öar i Stilla havet
Gustaf Nilsson i Vibberbo

Erik Gustaf Nilsson (i riksdagen kallad Nilsson i Vibberbo), född 26 april 1860 i Nedre Ulleruds socken, Värmland, död 10 juli 1944 i Söderbärke, Dalarna var en svensk jordbrukare och riksdagsman.

Nilsson ägde och var jordbrukare på ett bergsmanshemman i Vibberbo, Kopparbergs län. Han var i hemorten mycket anlitad i kommunala uppdrag (nämndeman sedan 1917, landstingsman sedan 1919) och var 1918–1924 ledamot av andra kammaren (först för Kopparbergs läns västra valkrets, sedan för Kopparbergs län). Han var under denna tid en av Bondeförbundets ledande män och ordförande i dess riksdagsgrupp (urtima riksdagen 1919-1921), var ledamot av 2:a lagutskottet 1919–1924, av 2:a särskilda utskottet vid 1919 års urtima riksdag och av utrikesnämnden 1921–1924 samt 1919–1923 ledamot av försvarsrevisionen. Han biträdde vid 1924 års riksdag ej sitt partis motion i försvarsfrågan och lämnade samma år partiet för att i stället närma sig Frisinnade folkpartiet.

Källor
 
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, s. 78

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Centerpartiet
Personer från Nedre Ulleruds socken
Födda 1860
Avlidna 1944
Män
Ugglan
Franz Krischke

Franz Krischke, född 1885 i Becka i Ungern, död 1960 i Wien i Österrike, var en österrikisk konstnär. Krischke målade mest stilleben. En berömd serie heter Still life with clock and globe.
Franz Krischke är representerad på Wiener Künstlerhaus i Österrike.

Källor

Österrikiska konstnärer under 1900-talet
Födda 1885
Avlidna 1960
Män
Tony Warren

Tony Warren, född i Düsseldorf 1961, är en målare med svenskt och amerikanskt medborgarskap. Warren växte upp i Sverige men har under många år rest och bott i USA, Asien och Europa. Tony Warren har studerat klassiskt måleri under fyra år vid ”School of Representational Art” i Chicago, USA.

Tony Warren utför sina konstverk med skiktmåleri i klassisk teknik. Motiven är främst tidlösa figurativa målningar med porträttmåleriets form, men även psykologiskt inträngande porträtt och stilleben.

Genom att förena det klassiska måleriet med det moderna från 1900-talet skapar Tony Warren ett beskrivande måleri med det bästa från två världar.

Referenser
Källa: Asgard galleri och konsthandel

Svenska målare under 1900-talet
Svenska målare under 2000-talet
Män
Födda 1961
Levande personer
Personer från Düsseldorf
Kikiziberget

Kikizi är det högsta berget i Burundi. Det ligger i provinsen Rutana. Berget är  meter högt och ligger i landets sydöstra del, mellan städerna Rutana och Kinyinya.

Berg i Bururi (provins)
Ulsters Fria Presbyterianska Kyrka

Ulsters Fria Presbyterianska Kyrka (the Presbytery of the Free Presbyterian Church of Ulster) är ett prebyterianskt trossamfund, bildat av pastorn och politikern Ian Paisley, på St Patricks Day 1951.
Kyrkan har sitt säte och starkaste fäste i Nordirland, där man har omkring 12 000 medlemmar fördelade på 60 lokala församlingar och Whitefield College Of The Bible.

Historia 

Fria Presbyterianska Kyrkan bildades av tidigare medlemmar av Irlands Presbyterianska Kyrka, som ett resultat av en konflikt inom denna kyrka mellan ledare av Lissara presbyterianska församling i Crossgar, Nordirland och det regionala äldsterådet i Down County.

Den 3 februari 1951 hade församlingen annonserat ett väckelsemöte med den kontroversielle pastorn Ian Paisley som inbjuden talare. Nittio minuter innan mötet skulle ta sin början möttes de lokala och regionala äldsteråden. Det sistnämnda ville förbjuda församlingen att upplåta kyrkolokalen åt detta möte. När två lokala äldstebröder vägrade acceptera detta beslut så blev de omedelbart avskedade.

Som ett resultat därav beslutade sextio församlingsmedlemmar (däribland samtliga söndagsskollärare) att lämna Irlands Presbyterianska Kyrka.
Utbrytarna lät publicera Fria Presbyterianska Manifestet i vilket man angav flera motiv för att lämna kyrkan:

 Man ansåg att Irlands Presbyterianska Kyrka silar mygg och sväljer kameler när man upplåter sina kyrkolokaler åt danser och fester samtidigt som man inte ville tillåta det aktuella väckelsemötet.

 Kyrkans läronämnds beslut 1927 att inte avsätta professor Davey för dennes kontroversiella teorier.

 Kyrkans medlemskap av Kyrkornas Världsråd (som man dock senare lämnat).

 Påstått valfusk vid utnämnandet av äldstebröder.

Den 17 mars samlades man, tillsammans med äldste från ytterligare fyra församlingar, för att under Ian Paisleys ledning bilda Ulsters Fria Presbyterianska Kyrkas Äldsteråd. En av de ledande äldstebröderna inom det nya trossamfundet var George Gibson. Han valdes till kyrkans förste sekreterare och hans privata kontor fungerade även som kyrkans högkvarter. Gibson ritade den första kyrkobyggnaden tillhörande Ulsters Fria Presbyterianska Kyrka men uteslöts senare på grund av sin helgelselära och gick 1958 åter med som medlem av Lissara presbyterianska församling och Irlands Presbyterianska Kyrka.

Under 1960- och 70-talen upplevde Fria Presbyterianska Kyrkan en stark tillväxt i nya medlemmar och församlingar. Missionsverksamhet upptogs i Storbritannien, Kanada, USA och Australien.
Nordamerikas fria presbyterianska kyrka är sedan 2005 ett självständigt trossamfund, i full nattvards- och ämbetsgemenskap med systerkyrkan i Nordirland.

Idag bedrivs även mission i Indien, Jamaica, Kenya, Irland (huvudsakligen i Donegal och Monaghan), Spanien, Filippinerna och Tyskland.

Källor 

Who We Are Kyrkans officiella hemsida

Reformerta samfund
Kristendom i Nordirland
Religiösa organisationer bildade 1951
Organisationer i Nordirland
Clarion

Clarion eller Clarión kan syfta på:

 Clarion Hotels – ett varumärke inom Strawberry
 Faurecia Clarion Electronics, en japansk tillverkare av ljud- och navigationsutrustning för bilar.

Geografi
 Clarión – en ö i Stilla havet
 Clarion, Iowa – en ort i Wright County i Iowa, USA

Personer
 Hippolyte Clairon (1723–1803), fransk skådespelerska under 1700-talet, känd under namnet La Clarion.
Nordlig rätvalsdelfin

Nordlig rätvalsdelfin (Lissodelphis borealis) är en art i familjen delfiner (Delphinidae). Den förekommer i norra delen av Stilla havet mellan 30 och 51 grad nordlig bredd.

I motsats till andra delfiner saknar arten ryggfenan – likt den andra arten i släktet (sydlig rätvalsdelfin). Den är särskilt smärt och uppnår en längd av tre meter. Honor är med 2,3 meters längd lite mindre. Vikten går upp till 113 kg för hanar och till 81 kg för honor. Bröstfenorna är cirka 28 cm långa och bredden för båda stjärtfenorna är ungefär 35 cm. Vid hakan, bröstet och buken är djuret vitt, annars svart. Ungdjur är grå.

Nordlig rätvalsdelfin lever vanligtvis i grupper med 100 till 200 individer som ibland förenar sig till flockar av 3000 djur. När individerna simmar nära vattenytan andas de med 10 till 75 sekunders mellanrum. Under en studie registrerades en simhastighet av 34 km/h. Nordlig rätvalsdelfin kan stanna upp till 6,15 minuter under vattenytan. Arten bildar ofta blandade grupper med andra valar. Den dyker vanligen till ett djup av 200 meter eller djupare för att fånga födan. Enligt data från två exemplar utgörs födan till 89 procent av fiskar och till 11 procent av bläckfiskar. Nordlig rätvalsdelfin föredrar prickfiskar som byten.

Enligt uppskattningar är honor i lite över 12 månader dräktiga. Antagligen föds de flesta kalvar i juli och augusti. Ungen är vid födelsen cirka 100cm lång. Individerna blir efter ungefär 10 år könsmogna.

Ibland förekommer jakt på arten men det antas att beståndet inte är hotat. För hela populationen finns inga uppskattningar men nära Kaliforniens kustlinje finns antagningsvis 80 000 exemplar.

Referenser

Noter

Delfiner
Vägledningen för 24-timmarswebben

Vägledningen 24-timmarswebben är en svensk publikation som innehåller riktlinjer för utveckling av webb och e-tjänster i offentlig sektor. I dokumentet finns riktlinjer för hur utveckling av webbplatser och e-tjänster skall bedrivas. Riktlinjerna vänder sig till beslutsfattare, systemutvecklare och innehållsansvariga. Utöver riktlinjer för produktion av webbplatser finns även stöd för upphandling av produkter (till exempel publiceringsverktyg) och tjänster inom området.

En av grundstenarna i vägledningen är att säkerställa att de webbplatser/tjänster som utvecklas blir användbara för så många medborgare som möjligt. Detta sker genom ett fokus på användbarhet, tillgänglighet och standarder.

Vägledningen gavs ut av Verva, verket för förvaltningsutveckling och har uppdaterats vartannat år. Vägledningen för 24-timmarswebben har utkommit tre gånger. Den sista december 2008 lades Verva ner och arbetet med 24-timmarswebben fortsatte inom ramen för E-delegationens uppdrag.  

E-delegationen släppte 2012 en ny vägledning för webbutveckling för arbetet med offentliga webbplatser. 2015 övergick ansvaret för sajten till Post- och telestyrelsen.

Externa länkar 
 Vägledning för webbutveckling (webbriktlinjer.se)

Internet i Sverige
World Wide Web
San Benedicto

San Benedicto (spanska Isla San Benedicto, tidigare Inocentes och La Anublada) är den östligaste ön i ögruppen Revillagigedoöarna i östra Stilla havet som tillhör Mexiko. Öarna tillhör kommunen Manzanillo i delstaten Colima. San Benedictos area är  kvadratkilomter och den ligger cirka 52 kilometer norr om huvudön Socorro. Sedan 1994 är San Benedicto tillsammans med de övriga Revillagigedoöarna ett biosfärområde, "Archipiélago de Revillagigedo".

Den högsta höjden är vulkanen Bárcena på ca 300 m ö.h. på öns södra del.

Ön var boplats för den numera utdöda San Benedictosmygen (Salpinctes obsoletus exsul), en endemisk underart av gärdsmygar.

Historia 
San Benedictoön upptäcktes den 25 december 1533 av den spanske kaptenen Hernando de Grijalva på fartyget "San Loranzo" och namngavs först "Isla Inocentes". 1542 återupptäckte spanjoren Ruy Lopez de Villalobos ön och döpte den till La Anublada. Därefter besöktes ön av en rad upptäcktsresande, bland andra Alexander von Humboldt 1811 och den amerikanske ornitologen Andrew Jackson Grayson 1865.

Den 25 juli 1861 under presidenten Benito Juárez införlivades hela ögruppen i delstaten Colima och 1957 upprättade den mexikanska flottan en bas på huvudön. Öns vulkan har haft ett utbrott i modern tid som började den 1 augusti 1952 och varade till den 24 februari 1953.

Referenser

Externa länkar 
 om San Benedicto
 karta över San Benedicto
 bilder från San Benedicto

 Öar i Colima
Öar i Stilla havet
Skånska Aftonbladet

Skånska Aftonbladet var en skånsk kvällstidning (höger) som hade sin huvudredaktion i Malmö.

Tidningen grundades 1880 och sammanslogs 1907 med Malmö-Tidningen (grundad 1895) till Malmötidningen Skånska Aftonbladet. Tidningen upphörde vid årsskiftet 1949/1950 sedan den övertagits av, och då sammanslogs med Kvällsposten.

Chefredaktörer
Simon Petrus Broomé 1880–1904
Hakon Wigert-Lundström 1904–1909
John Christensen 1909–1925
Erik Hagberg 1925–1949

Dagstidningar startade 1880
Nedlagda svenska dagstidningar
Dagstidningar nedlagda 1949
Media i Malmö
Presbyterian Church in Ireland

Presbyterianska kyrkan i Irland (engelska: Presbyterian Church in Ireland, iriska: Eaglais Phreispitéireach in Éirinn) är det största presbyterianska trossamfundet i Irland och den största protestantiska kyrkan i Nordirland.

Kyrkan är medlem av de Reformerta kyrkornas världsallians.

Externa länkar
Presbyterian Church in Ireland

Reformerta samfund
Kristendom i Irland
Organisationer i Irland
Kristendom i Nordirland
Organisationer i Nordirland