kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Marieborgs herrgård

Marieborgs herrgård är en byggnadsminnesförklararad byggnad i Norrköping.

Marieborgs herrgård uppfördes på 1760-talet av assessor Carl Niclas Wadström, vilken också uppförde ett tegelbruk på platsen. Den har sitt namn efter Wadströms hustru Maria Blomberg. Sonen Carl Bernard Wadström, känd som abolitionist, växte upp på Marieborgs herrgård.

Huvudbyggnaden är ett tvåvånings timrat och vitputsat hus med lika höga flyglar i reveterat timmer. Herrgården hade ursprungligen två flygelbyggnader, varav den ena, i vitputsat resvirke, från 1821, finns kvar. Gården byggdes till på 1780-talet under kammarherren Fredrik Ulrik Friesendorffs ägarskap. Huvudbyggnaden restaurerades 1973.

Marieborgs herrgård används sedan 1934 av Marieborgs folkhögskola, som drivs av Marieborgs folkhögskoleförening och har sina rötter i arbetarrörelsen i Östergötland.

Fotogalleri

Källor
Kringla.nu, läst 2012-05-21

Externa länkar
Webbplats för Marieborgs folkhögskola och Marieborgs kursgård

Byggnader och anläggningar i Norrköping
Byggnadsminnen i Östergötlands län
Hubert von Herkomer

Hubert von Herkomer, född 26 maj 1849, död 31 mars 1914, var en tysk-brittisk målare och grafiker.

Herkomer fick sin huvudsakliga utbildning i München men bosatte sig 1870 i London, till en början som illustratör i The Graphic. Han utvecklade en rik och mångsidig verksamhet som konstnär och fick stort inflytande genom sin mycket besökta målarskola. Bland hans verk märks dramatiska figurkompositioner, bondegenrer, religiösa fantasier, landskap och särskilt en rad formsäkra och psykologiskt träffande porträtt av samtida kulturpersonligheter. Inom grafiken gav Herkomer namn åt "herkomerotypen", en förut uppfunnen metod att på galvanisk väg mångfaldiga monotyper på kopparplåt. Herkomer verkade även som poet och operakompositör. Herkomer är representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 1132-33.

Noter
 

Tyska målare under 1800-talet
Tyska målare under 1900-talet
Brittiska målare under 1800-talet
Brittiska målare under 1900-talet
Tyska grafiker
Tyska skulptörer under 1800-talet
Tyska skulptörer under 1900-talet
Brittiska skulptörer
Brittiska skulptörer under 1900-talet
Tyska poeter under 1800-talet
Tyska dramatiker under 1800-talet
Tyskspråkiga poeter
Tyskspråkiga dramatiker
Bayrare
Män
Födda 1849
Avlidna 1914
Representerade vid Nationalmuseum
Svensk uppslagsbok
Stenhuset på Saltängen

Stenhuset på Saltängen är en kulturminnesskyddad byggnad i Norrköping.

Louis de Geer uppförde 1627-1630 och 1642-1646 ett palats i holländskt tegel av gul sandsten vid Motala ström i Norrköping, vid nuvarande Saltängsgatan. Detta blev stadens mest praktfulla privathus. Förutom huvudbyggnaden uppfördes flyglar, stall och ekonomibyggnader samt en brukshandel. Det fanns också en trädgård med ett orangeri.

Huset brandhärjades 1711. Det nuvarande huset uppfördes 1784 av byggmästaren Johan Fredric Fehmer i timmer med reveterade fasader. Det gamla husets murade källarvåning ingår dock i det nyare huset.

År 1920 tillkom husets takkupor.

Källor
Riksantikvarieämbetet, läst 2012-05-21

Externa länkar

Saltängen
Byggnader och anläggningar i Norrköping
Byggnadsminnen i Östergötlands län
W6-huset

W6-huset är en kulturminnesskyddad byggnad i Norrköping.

W6-huset på Saltängsgatan är byggt i tegel, sannolikt 1760, efter ritningar av byggmästaren Johan Fredric Fehmer. Det byggdes till västerut 1806 och ombyggdes också omkring 1851. 

Ordenssällskapet W6 lät inreda en ordenssal med musikläktare på vindsvåningen 1864 och bedrev åren 1861-1906 restaurangrörelse i större delen av byggnaden. År 1909 flyttade Östergötlands Folkblad in sin redaktion i huset och 1921 inreddes lägenheter.

Källor
Riksantikvarieämbetet

Externa länkar

Saltängen
Byggnader och anläggningar i Norrköping
Byggnadsminnen i Östergötlands län
Lindö kapell

Lindö kapell är en kyrkobyggnad i Lindö i Norrköpings kommun.

Lindö kapell uppfördes 1934–1936 efter ritningar av Kurt von Schmalense vid Lindöhällsvägen i Lindö. Klockstapeln uppfördes 1951. Kapellet tillhör S:t Olofs församling.

Kapellets altare är tillverkat i bok av möbelsnickarmästare Bertil Johansson i Markaryd och invigdes 1992. Altartavlan, som föreställer "Änkans son i Nain", är målad av okänd konstnär. Ljusstakar, dopfunt, med flera föremål är formgivna och gjorda av konstsmeden Christer Wide.

Fotogalleri

Källor
 

Lindö
Kyrkobyggnader i Norrköping
Kyrkobyggnader invigda 1936
Kapell i Sverige
1936 i Sverige
Gnoien

Gnoien  är en mindre stad i det nordtyska förbundslandet Mecklenburg-Vorpommern.

Staden ingår i kommunalförbundet Amt Gnoien tillsammans med kommunerna Altkalen, Behren-Lübchin, Finkenthal och Walkendorf.

Geografi
Gnoien ligger sydost om Rostock i distriktet Rostock vid ån Warbel, som är en biflod till Trebel. Söder om staden uppstår floden Peene.

Staden har ortsdelarna Eschenhörn, Gnoien, Kranichshof, Warbelow och Dölitz.

Historia 
Orten anlades planmässigt under 1200-talet i närheten av en existerande borg. Orten Gnogen omnämns första gången 1257. Det första omnämnandet som stad är från 1287. Under denna tid tillhörde staden herrskapet Werle som ingick i herrskapet Rostock 1291. 1348 kom Gnoien till hertigdömet Mecklenburg.

Under stadens historia härjades Gnoien flera gånger av stadsbränder till exempel 1522, 1649 och 1710.

1884 anslöts staden till den nya järnvägen Gnoien-Teterow.

Östtyska tiden
Under DDR-tiden låg staden i distriktet Teterow, som tillhörde länet Neubrandenburg (1952–1990).

Befolkningsutveckling 

 Befolkningsutveckling  i Gnoien

Källa:,

Sevärdheter 

 Marienkyrkan från 1200- och 1300-talet
 Nygotiska rådhuset från 1890-talet

Vänorter 
Sedan 1991 är Gnoien vänort till Wettringen i det tyska förbundslandet Nordrhein-Westfalen.

Kommunikationer 
Genom staden går förbundsvägen B 110 (tyska: Bundesstraße), som går mellan Rostock och Demmin.

Den 27 kilometer långa järnvägen Gnoien-Teterow nedlades 1997.

Referenser 

Kommuner och städer i Landkreis Rostock
Daniel Ankarloo

Bengt Daniel Ankarloo, ursprungligen Norrman 19 mars 1970 i Backa församling i Göteborgs kommun, är en svensk fil. dr i ekonomisk historia, lektor i socialt arbete med specialisering åt socialpolitik, samhällsdebattör, fackboksförfattare och lektor.

Forskning 
Ankarloo har bland annat kritiskt granskat den förmenta vetenskapligheten hos disciplinen nationalekonomi.

Biografi 
Ankarloo disputerade 1999 för filosofie doktorsgrad i ekonomisk historia på avhandlingen "Institutions", what is in a word?: a critique of the new institutional economics och är lektor i socialt arbete med inriktning i socialpolitik vid Malmö Högskola sedan 1999. 

Ankarloo har specialiserat sig inom socialpolitik med inriktning på den svenska modellen och dess förutsättningar och särdrag, globaliseringens och privatiseringars effekter samt den tredje sektorn. Han är engagerad i debatten om välfärdsstatens framtid i Sverige och Danmark, samt kritiska perspektiv på marknadsanpassningen av den högre utbildningen, föreläser och debatterar kring välfärd, globalisering och socialpolitik.

Familj 
Daniel Ankarloo är systerson till historikern Bengt Ankarloo.

Bibliografi
 1994 – 
 1995 – 
 2005 – 
 2008 – 
2008 - Ankarloo Daniel, Marknadsmyter: En kritisk betraktelse av nyliberala påståenden
 2010 – 
 2012 – 
2015 - Nationalekonomiskrået En insider-outsiderteori om den nationalekonomiska disciplinen i Goda sanningar : debattklimatet och den kritiska forskningens villkor [Elektronisk resurs]. - 2015. -

Referenser

Externa länkar
Presentation hos Malmö Högskola

Svenska ekonomhistoriker
Debattörer
Personer verksamma vid Malmö universitet
Svenska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Författare från Göteborg
Svenska lektorer
Födda 1970
Levande personer
Män
Lärare från Göteborg
George William Smith

George William Smith, född 1762 i Essex County, Virginia, död 26 december 1811 i Richmond, Virginia, var en amerikansk politiker (demokrat-republikan). Han var först tillförordnad guvernör i delstaten Virginia i januari 1811, tillträdde senare samma år ämbetet som Virginias 17:e guvernör men omkom sedan i en teaterbrand.

Smith var verksam som advokat och gifte sig 1793 med Sarah Adams. Paret fick åtta barn. Den 30 september 1806 avled hustrun Sarah och Smith gifte om sig med Jane Read Jones. Han var ledamot av Virginias delegathus 1790–1793 och 1801–1802. Guvernör John Tyler avgick den 15 januari 1811 och Smith var tillförordnad guvernör i fyra dagar innan James Monroe valdes till Tylers efterträdare. Smith efterträdde senare samma år Monroe som guvernör. Smith gravsattes i Monumental Church i Richmond efter att ha omkommit i teaterbranden den 26 december 1811.

Noter

Externa länkar
George William Smith på National Governors Associations webbplats

Guvernörer i Virginia
Personer som omkommit i bränder
Amerikanska demokrat-republikaner
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Essex County, Virginia
Födda 1762
Avlidna 1811
Män
Cournon

Cournon kan avse två kommuner i Frankrike:

 Cournon, Morbihan, i Bretagne
 Cournon-d'Auvergne, Puy-de-Dôme
Allen Coulter

Allen Coulter är en amerikansk tv-regissör som blivit nominerad för 7 Primetime Emmy Awards. 
Han har gjort den amerikanska dramafilmen Remember me (2010), Hollywoodland (2006) och TV-serien Michael Hayes (1997). Han har också producerat 20 avsnitt av tv-serien Sopranos (1999-2000).

Källor

Amerikanska TV-regissörer
Födelseår saknas
Levande personer
Män
Gamla stadshuset, Norrköping

Gamla stadshuset i Norrköping är ett byggnadsminne vid Karl Johans park i Norrköping.

Gamla stadshuset i Norrköping uppfördes 1802–03 av länsbyggmästaren Casper Seurling vid Hotelgatan i reveterat timmer och med valmat, tegeltäckt sadeltak. Arkitekt var Carl Fredrik Sundvall. Huset om- och tillbyggdes till 1848–51 efter ritningar av Carl Theodor Malm. Bland annat tillkom en bostadsflygel av tegel.

Åren 1931–32 gjordes en större restaurering, varvid ett nytt halvrunt trapphus i tegel ersatte det ursprungliga på baksidan av huset, efter ritningar av Ragnar Hjorth. 
Det nya Norrköpings rådhus ersatte från 1910 husets funktion som stadshus och det användes därefter som postkontor och under period också som epidemisjukhus.

Källor
Länsstyrelsen Östergötlands webbplats, läst 2012-05-20

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Norrköping
Byggnadsminnen i Östergötlands län
Norrköpingsutställningen

Norrköpingsutställningen, NU64, var en utställning i Norrköping 1964.

I början på 1960-talet var Norrköping i nedgång till följd av att många företag inom den i staden dominerande teko-industrin lagts ned under den så kallade textilkrisen.

Bland annat för att locka till sig nya företag organiserade Norrköpings kommun en utställning för att visa att staden siktade mot framtiden, bland annat genom satsningar på högteknologi med en omfattande elektronisk industri som ersättning för den äldre textilindustrin.

Ett bestående fysiskt arv efter Norrköpingsutställningen finns i "nordisk villaparad", en grupp exklusiva enfamiljshus hus i modernistisk stil utefter Nordengatan, sydväst om Söderleden. Det mest kända av dessa hus är Villa Norrköping, ritat av den norske arkitekten Sverre Fehn. Planen till Norrköpingsutställningen utformades av Gunnar Martinsson. Hans huvudidé för hela utställningsområdet var att skapa hus i en park, som hölls samman av stora öppna gräsytor. Häckar och staket mellan ersattes av mjuka kullar i parken. Utställningskommissarie var Carl-Ivar Ringmar.

Källor
Thord Strömberg: New logo. Industristaden byter skinn i Mats Berglund (red): Sakta vi går genom stan: stadshistoriska studier tillägnade Lars Nilsson den 31/5 2005, Stads- och kommunhistoriska institutet, 2005, , sidorna 280-309

Norrköpings historia
Kultur i Norrköping
Utställningar i Sverige
1964 i Sverige
Vetenskapsåret 1964
Arkitekturåret 1964
August Herlenius

August Herlenius, född den 22 december 1861 i Nors socken, Värmlands län, död den 28 februari 1930 i Stockholm, var en svensk industriman. Han var son till Jonas Herlenius och bror till Emil Herlenius.

Biografi
Herlenius blev bergsingenjör 1889, underlöjtnant vid Göta artilleriregemente 1881, kapten vid regementet 1895, disponent vid Storfors bruk 1894–1910, direktör för Uddeholms AB 1914–1928, ledamot av vattenfallsstyrelsen från 1908 och direktör för Jernkontoret från 1929. Herlenius var krigsberedskapskommissionens ordförande 1928. Han utnämndes till kabinettskammarherre 1908.

Utmärkelser

Svenska utmärkelser
  Kommendör av första klassen av Nordstjärneorden, 6 juni 1922.
  Kommendör av andra klassen av Nordstjärneorden, 6 juni 1917.
  Riddare av Nordstjärneorden, 1906.
  Kommendör av första klassen av Vasaorden, 15 december 1925.
  Kommendör av andra klassen av Vasaorden, 5 juni 1915.
  Riddare av första klassen av Vasaorden, 1914.
  Riddare av första klassen av Svärdsorden, 1906.

Utländska utmärkelser
  Kommendör av första graden av Danska Dannebrogorden, senast 1915.
  Kommendör av första klassen av Finlands Vita Ros’ orden, tidigast 1925 och senast 1928.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 1133.

Noter

Externa länkar 

Kabinettskammarherrar
Svenska direktörer
Svenska officerare
Kommendörer av första klassen av Nordstjärneorden
Kommendörer av första klass av Vasaorden
Riddare av Svärdsorden
Kommendörer av första graden av Dannebrogorden
Kommendörer av första klassen av Finlands Vita Ros’ orden
Personer inom Sveriges näringsliv
Svenska militärer under 1800-talet
Personer från Nors socken
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1861
Avlidna 1930
Män
Svensk uppslagsbok
Emil Herlenius

Emil Herlenius, född 26 november 1867 i Kroppa socken, Värmlands län, död 20 juni 1944, var en svensk teolog. Han var son till Jonas Herlenius och bror till August Herlenius.

Herlenius blev teologie kandidat i Uppsala 1895 och lektor i kristendom vid Högre allmänna läroverket i Falun 1908. Han utgav flera arbeten om sekteristiska rörelser i Sverige, såsom Erik-Jansismen i Sverige (1897) och Erik-Jansismens historia (1900).

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 1133.

Noter

Externa länkar 
 
 

Svenska lektorer
Svenska kyrkohistoriker
Personer från Kroppa socken
Födda 1867
Avlidna 1944
Män
Svensk uppslagsbok
William H. Cabell

William H. Cabell, född 16 december 1772 i Cumberland County, Virginia, död 12 januari 1853 i Richmond, Virginia, var en amerikansk politiker (demokrat-republikan). Han var Virginias guvernör 1805–1808.

Cabell studerade vid Hampden-Sydney College och The College of William & Mary. År 1795 gifte han sig med kusinen Elizabeth Cabell som avled i november 1801. År 1805 gifte han om sig med Agnes Sarah Bell Gamble. Han var ledamot av Virginias delegathus 1796, 1798 och 1802–1805.

Cabell efterträdde 1805 John Page som guvernör och efterträddes 1808 av John Tyler.

Efter sin tid som guvernör arbetade Cabell som domare. Han avled år 1853 och gravsattes på Shockoe Hill Cemetery i Richmond.

Referenser

Guvernörer i Virginia
Amerikanska demokrat-republikaner
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Cumberland County, Virginia
Födda 1772
Avlidna 1853
Män
Alumner från College of William & Mary
Lars Vilhelm Herlin

Johan Lorentz Lars Wilhelm Herlin, född 16 april 1806 i Västra Sallerups socken, död 22 november 1841 i Stockholm, var en svensk målare och litograf.

Herlin av elev till Anders Arvid Arvidsson i Lund, och utförde porträtt i olja och miniatyr men fick senare anseende som en förnäm porträttlitograf, särskilt genom sin mjuka kornighet och sin eleganta och kraftigt kontrasterande ljusbehandling. Herlin finns representerad vid Nationalmuseum i Stockholm.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 1133.

Noter

Personer från Eslöv
Födda 1806
Avlidna 1841
Svenska målare under 1800-talet
Svenska litografer under 1800-talet
Män
Representerade vid Nationalmuseum
Bratten (havsområde)

Bratten är ett havsområde inom svensk exklusiv ekonomisk zon i Skagerrak med centrum cirka 40 km väst-sydväst om Väderöbod. Området är ett Natura 2000-område (id se0520189) och en del av djuprännan som löper söder om Norge. Det har en nästan kvadratisk form och omfattar cirka 1 200 km². Det som bland fiskare och andra ibland kallar Bratten är den östra, mycket kuperade delen.

Området har ovanligt mycket berg- och dalformationer och hyser många ovanliga organismer och fiskarter, många rödlistade. Upptäckten av pockmarks, stora kratrar bildade av uppströmmande gas och vätska, ger ännu en för svenska förhållanden unik dimension av området genom att de geologiska formationerna skapat mängder av håligheter i många storlekar. Dessa skapar skydd mot hot och därmed en osedvanligt stor artrikedom.

Det förekommer intensivt trålfiske i området. Djupa mjukbottnar som fisket trålar på ingår inte i art- och habitatdirektivet (Natura 2000), men både trålfisket och sportfisket i området kan behöva regleras, för att man inte oavsiktligt ska skada de rev som omfattas av Natura 2000.

Referenser 
 Länsstyrelsens förslag 2010-09-22 till Natura 2000 område, dnr 511-4103-2010

Noter

Skagerrak
Norra Qidynastin

Norra Qidynastin, (北齐, Běi Qí), var en av de norra dynastierna i Kina som regerade åren 550-577.

Norra Qi var en efterföljare till staten Östra Wei och grundades av kejsare Wenxuan, som hade en hankinesisk far och en moder som kom från Xianbei-folket, vars språk kom att användas av Qi-hovet.

Kulturell betydelse

Även om dynastin var politiskt kaotisk med flera inkompetenta kejsare var perioden en kulturell blomstringsperiod. Ett av de mest kända minnesmärkena från perioden är grottorna i Xiangtangshan i Hebei-provinsen. Norra Qi var särskilt betydande inom keramiken och den buddhistiska konsten, då starka influenser från det samtida Guptariket skapade en ny skulpturstil. Detta lade grunden för mycket av den kosmopolitiska kulturen under Sui och Tangdynastierna.

Större delen av vår kunskap om dynastin kommer från det officiella historieverket Bei Qi-shu, vilket färdigställdes av Li Baiyao år 636.

Norra Qidynastins härskare

Källa

Externa länkar

De sydliga och nordliga dynastierna
WP:Projekt Kina
Hermann I av Thüringen

Hermann I av Türingen död 1217, var en pfalzgreve av Sachen.

Herrman gjorde 1180 uppror mot Henrik Lejonet, tillfångatogs samma år och frigavs 1181. 1190 efterträdde han sin bror Ludvig II som lantgreve av Thüringen och spelade en ledande roll bland de nordtyska länsherrarna. 

Hermann bekämpade Henrik VI, växlade upprepade gånger parti under de tronstrider, som följde på Henriks död 1197, och spelade en ledande roll inom den fursteliga, som 1211 hyllade Fredrik II gentemot Otto IV. 

I sägnen är Hermann känd som anstiftare av sångarstriden på Wartburg.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 1133.

Noter

Externa länkar 

Födda 1100-talet
Avlidna 1217
Tyska grevar
Män
Thüringens historia
Svensk uppslagsbok
Venus atmosfär

Venus atmosfär är tjockast i hela solsystemet. Atmosfärtrycket vid ytan är 93 bar eller ca 90 gånger jordens lufttryck. Atmosfären består av 96,5 % koldioxid och Venus är solsystemets varmaste planet. En kombination av mycket tät atmosfär och vulkanisk aktivitet bidrar till höga atmosfäriska temperaturer, upp emot 500 °C.

Kompositionen

Källor 

Venus
Atmosfär efter himlakropp
Hermannsburgmissionen

Hermannsburgmissionen var en missionsverksamhet, som utgick från den av Ludwig Harms grundade missionsskolan i Hermannsburg på Lüneburgheden och tog intryck av den strängt lutherska befolkningen i trakten.

De första missionsärerna sändes ut 1853. Flera missonsfält, men under 1900-talet minskade verksamheten, och sedan man vid första världskriget upphört med sin mission i Indien fanns endast verksamheten i Betsjuanaland i Sydafrika kvar. Missionen var till en början "kolonialmission", och man försökte efter hemlandets mönster grunda åkerbrukskolonier.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 1137.

Kristna missionsorganisationer
Religiösa organisationer bildade 1849
Obebodd ö

En obebodd ö eller öde ö är en ö utan fast mänsklig befolkning. Sådana öar kan antingen tidigare ha varit befolkade men senare övergivits, till exempel Gotska Sandön i Östersjön, och Skellig Michael utanför Irland, medan andra aldrig haft permanent befolkning. Öar kan vara obebodda på grund av ogästvänligt klimat, svårtillgänglighet, eller naturskydd.

Obebodda öar förekommer ofta i äventyrsromaner- och filmer som Robinson Crusoe, Skattkammarön, Två års ferier och Flugornas herre. samt andra fiktiva berättelser för att skildra ensamma människors kamp mot naturen, ofta efter skeppsbrott.

Se även
Robinsonad

Källor

Fotnoter

Externa länkar

 Öde ö
Hermannställningen

Hermannställningen var under första världskriget en bakre tysk ställning på västfronten, ofullständigt utbyggd.

Ställningen besattes under reträtten 1918 av 2:a och 18:e arméerna 9 oktober och av 4:e och 6:e arméerna 17 oktober. Den utrymdes i början av november. Ställningen gick från trakten av Gent, följde Lys och Schelde och övergick vid Marle i Hunding-Brunhilde-ställningen.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 1137-38.

Första världskriget
Krigsåret 1918
1918 i Belgien
Ernemar

Ernemar är en småbåtshamn med gästhamn i nära anslutning till tätorten Oskarshamn. Småbåtshamnen drivs av en ekonomisk förening och har plats för omkring 500 bryggförtöjda båtar. Därutöver finns en gästhamnsbrygga med plats för cirka 40 båtar. I området finns även bostäder, sjömack, café och en skeppshandel. Ernemarområdet är idag även en populär plats för sol och bad

Historik 
I nära anslutning till Ernemar låg i början av 1900-talet ett kopparverk som gav upphov till miljögifter. Efter att den verksamheten avvecklats blev det aktuellt att exploatera området. Till en början hade Oskarshamns stad avsikt att fylla igen hela Ernemarviken för att ge plats åt utökad varvsverksamhet eller annan hamnverksamhet. En aktionsgrupp bildades för att förhindra en utfyllnad. Politikerna ändrade sig och beslutade att en småbåtshamn skulle byggas i området. I Ernemar finns även en äldre lotsgård som idag används för bostadsändamål.

Källor
Gren, Tomas: Oskarshamn- vid Smålandskusten. Tryckår 2006.
Båtsidan.com

Noter

Småbåtshamnar i Sverige
Transport i Oskarshamn