kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Högre artilleriläroverket

Högre artilleriläroverket i Marieberg, Stockholm, var en svensk militär utbildningsenhet för i första hand artilleriofficerare under 1800-talet som kom att ge upphov till flera andra utbildningsinstitutioner.

Officersutbildning
Högre artilleriläroverket grundades 1818 av Carl von Cardell, som var generalfälttygmästare och chef för artilleriet. Inledningsvis hölls en tvåårig lärokurs för artilleriofficerare, och 1832 öppnades läroverket även för andra truppslag inom armén. I november 1866 döptes Högre artilleriläroverket om till Krigshögskolan och i en reform 1878 delades denna upp i den "nya" Krigshögskolan för högre officersutbildning och Artilleri- och ingenjörhögskolan för specialistutbildning inom arméns mer tekniskt orienterade truppslag. Lokalerna i Marieberg lämnades 1885 för Artillerigården på Östermalm i Stockholm.

Civila elever
1842 Fastställde regeringen förslaget att ta emot civila elever på Marieberg . Kursen som startade 1846 var den första som tog emot civilingenjörselever, kursen som startade 1867 var den sista . Kursen var avsedd för de som skulle bli medlemmar i den 1851 inrättade Väg- och vattenbyggnadskåren, och detta skedde vid ett tidevarv då Sverige upplevde ett ökat behov av tekniskt utbildade personer för bland annat järnvägsbyggen. Beteckningen civilingenjör var fullt logiskt, eftersom övriga ingenjörselever på läroverket var militära. Från 1871 tog Teknologiska institutet över utbildningen vid sin fackskola för Väg- och vattenbyggnadskonst. Beteckningen civilingenjör kom därför att beteckna väg- och vattenbyggare vid Teknologiska institutet, och kom sedan att tas över av de flesta ingenjörer vid KTH och med flera andra utbildningsinriktningar.

Referenser

Ej längre existerande militära skolor i Sverige
Ej längre existerande skolor i Stockholm
Utbildningsinstitutioner bildade 1818
Bifrostorden

Bifrostorden är ett svenskt ordenssällskap grundat 1 april 1925 I Stockholm av Harald Åkerberg, Per Henning Sjöblom, F Larsson och C E Kinman. Ordenssällskapets syfte är att bedriva hjälpverksamhet, att främja en sund livsåskådning och att bereda ledamöterna tillfälle till god samvaro. Man har även en till sig knuten kvinnlig organisation, Bifrostdamernas Riksorganisation (BDR).

Ledamot
Ordenssällskapet är öppet för män ur alla samhällsklasser, oberoende av etnisk härkomst, religion och politiska ställningstaganden. Krav för inträde är att man rekommenderas av en som redan är ledamot, samt att man själv är känd för "redbar och aktningsvärd vandel".

Ritualarbetet
Orden arbetar i tio grader. När man inträder i orden upptas man i Grad I, för att sedan med tiden och efter att ha passerat mellanliggande grader, kan recipiera i Grad IX. Grad X är ordens högsta grad vilken endast kan innehas av en procentandel baserat på det totala antalet ledamöter i orden.

Varje grad har en till sig bunden ritual, vilken på olika sätt pålyser ordens budskap. På sin vandring genom graderna får ledamoten allt mer insikt och kunskap om ordens fullständiga mening. Ritualernas innehåll är hemligt för utomstående och innehavare av lägre grader.

De rituella mötena hålls i sk. loger. Övriga möten kan ske var som helst. Religion och politik är totalförbjudna samtalsämnen på Bifrostordens möten, ledamöterna uppmanas att "reda upp sina religiösa och politiska ställningstaganden utanför ordensarbetet". 

Ursprungligen skrevs ordens ritualer av författaren K.G. Ossiannilsson, vilken av stiftarna fick uppdraget att skriva en ritus som skulle med ett starkt inslag av mystik framför allt vara vacker och stämningsfull och med stegrad verkan från grad till grad.

Grader
Bifrostorden arbetar i tio grader;
I - Frihetens Grad
II - Vänskapens Grad
III - Kunskapens Grad
IV - Hoppets Grad
V - Trohetens Grad
VI - Kärlekens Grad
VII - Sanningens Grad
VIII - Skönhetens Grad
IX - Vishetens Grad
X - Styrande Viljans Grad

Representation
Bifrostorden har loger på följande orter:

 Ordenssällskap

Externa länkar
Officiell webbplats

Ordenssällskap i Sverige
Ordenssällskap i Karlskrona
Huangjiu

Huangjiu (kinesiska: 黄酒, 'gult vin') är en traditionellt mycket betydelsefull grupp av kinesiskt odestillerat vin, vanligen gjort av ris. Alkoholhalten ligger som regel strax under 20 procent. Huangjiu dricks i regel uppvärmt men kan också drickas kallt.

Det mest kända vinet av den här typen idag är det från staden Shaoxing i provinsen Zhejiang, så kallat Shaoxingjiu. Dyrare varianter av Huangjiu är årgångsviner lagrade tiotals år. Dessa lagrade viner anspelar i regel på en äldre tradition enligt vilken en kruka bra vin skulle grävas ned i marken vid en dotters födsel för att grävas upp och konsumeras först vid hennes bröllop.

Billigare varianter av huangjiu används som matlagningsvin och säljs också ofta under namnet Jiafanjiu (加饭酒, 'tillsätta-mat-vin').

Huangjiu tillverkas även i Taiwan.

Se även 
 Saké
 Zhejiangköket

Not 

Kinesiska alkoholdrycker
Taiwanesiska alkoholdrycker
WP:Projekt Kina
Kinesiska ord och uttryck
Pajala och Korpilombolo tingslag

Pajala och Korpilombolo tingslag var ett tingslag i Norrbottens län i Norrbotten som omfattade nuvarande Pajala kommun. Ytan var 1934 8 119 km², varav land 7 897, och där fanns 11 769 invånare. Tingsställen var Pajala samt Korpilombolo kyrkbyar. 

Tingslaget bildades den 1 januari 1928 (enligt beslut den 18 mars 1927) genom av ett samgående av Pajala tingslag och Korpilombolo tingslag. Tingslaget upphörde 1971 då verksamheten överfördes till Haparanda tingsrätt. 
Tingslaget ingick i Torneå domsaga.

Socknar 
Tingslagets område omfattade följande socknar:
Hörde före 1928 till Pajala tingslag
 Pajala socken
 Junosuando socken
Hörde före 1928 till Korpilombolo tingslag
 Korpilombolo socken
 Tärendö socken

Kommuner 
Tingslaget bestod den 1 januari 1952 av följande kommuner:

Junosuando landskommun
Korpilombolo landskommun
Pajala landskommun
Tärendö landskommun

Källor 
Nationella arkivdatabasen för uppgifter om domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Haparanda tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Noter

Se även
Norrbotten för full historik om tingslagen i Norrbotten

Tingslag i Norrbottens län
Pajala tingslag

Pajala tingslag var ett tingslag i norra Norrbotten. Tingsställe var Pajala. 

Tingslaget bildades 1830 genom en utbrytning ur Övertorneå tingslag och upphörde 1928 då verksamheten överfördes till Pajala och Korpilombolo tingslag. 

Tingslaget hörde till 1838 till Norrbottens domsaga, mellan 1839 och 1877 till Norrbottens norra domsaga och från 1877 till Torneå domsaga.

Socknar 
Tingslag omfattade följande socknar: 
Pajala socken  
Junosuando socken från 1914 (utbruten ur Pajala socken)

Se även
Norrbotten för full historik om tingslagen i Norrbotten

Källor
Nationella arkivdatabasen för uppgifter om domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Haparanda tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Tingslag i Norrbottens län
Korpilombolo tingslag

Korpilombolo tingslag var ett tingslag i norra Norrbotten. Tingsplats var Korpilombolo. Till en början hölls ting i Korpilombolo sockenstuga, men omkring 1880 uppfördes en kombinerad tings- och sockenstuga där tingen hölls istället.

Tingslaget blev eget tingslag 1 januari 1873 (enligt beslut 15 mars 1872) genom utbrytning av Korpilombolo socken till ett eget tingslag. Innan hade den 1856 bildade socknen varit delat på tre tingslag: Pajala tingslag för delen som tidigare tillhört Pajala socken (153 invånare 31 december 1870), Överkalix tingslag för delen som tidigare tillhört Överkalix socken (377 invånare 1870) samt Övertorneå tingslag för delen som tidigare tillhört Övertorneå socken (566 invånare 1870). Tingslaget upphörde 1 januari 1928 (enligt beslut 18 mars 1927) då det sammanslogs med Pajala tingslag för att bilda Pajala och Korpilombolo tingslag.

Tingslaget hörde till 1 januari 1877 till Norrbottens norra domsaga och från 1 januari 1877 till Torneå domsaga.

Socknar 
Tingslag omfattade följande socknar: 
Korpilombolo socken från 1873 
Tärendö socken från 1885

Befolkningsutveckling

Se även
Norrbotten för full historik om tingslagen i Norrbotten

Källor
Nationella arkivdatabasen för uppgifter om domsagor, tingslag och tingsrätter
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Haparanda tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Noter

Tingslag i Norrbottens län
Långbro gård

För gården i Älvsjö, se Långbro gård, Älvsjö

Långbro gård är en herrgård i Vårdinge socken i Södertälje kommun i Södermanland. Nuvarande huvudbyggnad är uppförd 1844, så gården ägdes av lagmannen Johan Wretman, och har byggts ut omkring 1910.

Långbro finns tidigast omnämnt 1334, då som "langhobro". Från 1600-talet var det ett säteri, och ägare har skiftat många gånger under historien. 1645 ägdes Långbro av Per Rosensköld, något senare av överståthållaren Schering Rosenhane, 1684 av landshövdingen Erik Lovisin.

Från tidigt 1800-tal drevs ett tegelbruk vid gården, och där tillverkades fastadtegel, murtegel och taktegel för försäljning. Det fanns vid den tiden även sågverk, tröskverk och kalkugn. Tegeltillverkningen fortsatte till sent 1800-tal.

Källor

Herrgårdar i Södermanland
Byggnader och anläggningar i Södertälje kommun
Norma

Norma kan avse:

 Norma – latinska namnet på stjärnbilden Vinkelhaken
 Norma (bokförlag) – ett bokförlag
 Norma (opera) – en italiensk opera av Vincenzo Bellini
 Norma (restaurang) – en ej längre existerande restaurangkedja i Stockholm
 555 Norma – en småplanet som kretsar runt solen
 Norma Editorial – spanskt förlag
 Norma Projektilfabrik – ett ammunitionsföretag
Norma Group – ett tyskt företag

Geografi

Italien 
1 Norma, Lazio, Lazio, Provincia di Latina,

Mexiko 
2 Concepción de la Norma, ort, Zacatecas, Mazapil, 
3 Norma, Veracruz, ort, Hueyapan de Ocampo, 

Robotskapade Italienförgreningar
Robotskapade Mexikoförgreningar
Dorotea hembygdsförening

Dorotea hembygdsförening är en hembygdsförening i Dorotea i Lappland, Sverige.

Dorotea hembygdsförening bildades 1933.

Externa länkar
Dorotea hembygdsförenings webbplats

Hembygdsföreningar i Lappland, Sverige
hembygdsförening
Organisationer bildade 1933
Ollas Anders Ericsson

Ollas Anders Ericsson, (i riksdagen kallad Ericsson i Ovanmyra), född 9 mars 1858 i Boda socken, Dalarna, död 20 november 1929 i Boda församling, var en svensk lantbrukare och riksdagsman. Han var far till politikern Jones Erik Andersson. 

Ericsson blev tidigt anlitad för kommunala uppdrag och var Boda kommuns sista sockenskrivare. Han var ledamot för Gagnefs samt Rättviks och Ore tingslags valkrets i andra kammaren 1887-1893, för Gagnefs och Rättviks tingslags valkrets 1894-1911 samt ledamot av första kammaren 1912-1919 för Kopparbergs läns valkrets och 1919-1921 för Hallands läns valkrets. Under denna tid var han ledamot av bevillnings- (1902–1919), konstitutions- (1919, urtima riksdagen) och statsutskottet (1920–1921) samt av försvarsutskottet 1901, kommunallagsutskottet (1918, urtima riksdagen) och författningsutskottet (1919).

I andra kammaren var Ericsson ledamot av det frihandelsvänliga Gamla lantmannapartiet, men drog sig småningom mer åt höger och tillhörde senare Nationella framstegspartiet, av vars förtroenderåd han var ledamot, en tid även vice ordförande. I första kammaren var han ledamot av nationella partiets förtroenderåd, men övergick 1918 till Bondeförbundet. Inför andrakammarvalet 1911 ställde Ericsson upp i val i Kopparbergs läns norra valkrets som första namn på en moderat lista men blev inte invald, då de moderata inte fick något mandat.

Ericsson lade fram många motioner bland annat om avskrivning av grundskatterna, rustnings- och roteringsbördorna, upphörande av skyldigheten för den i mantal satta jorden att ensamt uppföra och underhålla kyrka, prästgård, tingshus och häradsfängelse, förbud för bolag att förvärva jordbruksfastighet och införande i skolorna av obligatorisk undervisning om rusdryckernas skadlighet. Han var ledamot av rusdrycksmedels-, nykterhets- och nykterhetsundervisningskommittéerna.

Källor

Noter

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Gamla lantmannapartiet
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Nationella framstegspartiet
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Första kammarens nationella parti
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Centerpartiet
Svenska politiker under 1800-talet
Svenska politiker under 1900-talet
Personer från Boda socken, Dalarna
Födda 1858
Avlidna 1929
Män
Chico Hamilton

Foreststorn "Chico" Hamilton, född 21 september 1921 i Los Angeles, Kalifornien, död 25 november 2013 på Manhattan i New York, New York, var en amerikansk jazztrummis.

Biografi
Hamilton föddes i Los Angeles 1921 och växte upp i samma område då Central Avenues jazzkretsar började formera sig. Under 1940-talet framträdde han tillsammans med Lionel Hampton, Duke Ellington och Count Basie. Han förekom i numret March Milastaire i filmen You'll Never Get Rich (1941) då han var en del av sånggruppen som sjöng med Fred Astaire. 

I början av 1950-talet var Hamilton en av de första medlemmarna i Gerry Mulligan Quartet. I slutet av 1950-talet gick Hamilton i bräschen för en musikstil som ibland kallas chamber jazz. Han medverkade på soundtracket till Bing Crosby/Bob Hope-filmen Road to Bali och på ett antal turnéer med Lena Horne. Hamilton kan också ses i filmen Segerns sötma (1957) där han spelar sig själv mot Tony Curtis och Burt Lancaster. 

Under 1960-talet började han arbeta med nya, unga talanger, som saxofonisten Charles Lloyd och gitarristerna Gábor Szabó och Larry Coryell. Han komponerade även musik till filmer som Roman Polanskis Repulsion.

Under sin karriär har Hamilton framträtt med legendariska artister som Ella Fitzgerald, Billie Holiday och Nat King Cole.

Diskografi

1955 - Chico Hamilton Trio
1955 - Chico Hamilton Quintet feat. Buddy Collette
1956 - Chico Hamilton Quintet In Hi-Fi 
1956 - Chico Hamilton Trio (LP)
1957 - Chico Hamilton Quintet
1957 - Zen: The Music Of Fred Katz
1957 - South Pacific In Hi-Fi
1958 - Chico Hamilton Trio intro. Freddie Gambrel
1959 - Ellington Suite
1959 - With Strings Attached
1959 - Gongs East!
1959 - The Three Faces Of Chico
1959 - That Hamilton Man 
1960 - Original Chico Hamilton Quintet
1960 - Bye Bye Birdie/Irma La Douce
1960 - Chico Hamilton Special 
1962 - Drumfusion
1962 - Litho 
1962 - A Different Journey 
1962 - Passin' Thru 
1963 - Man From Two Worlds
1965 - Chic Chic Chico
1966 - El Chico
1966 - The Further Adventures Of El Chico 
1966 - The Dealer
1967 - The Best of Chico Hamilton 
1968 - The Gamut
1969 - The Head Hunters
1970 - El Exigente/The Demanding One 
1973 - The Master
1974 - Live At Montreux (med Albert King & Little Milton)
1975 - Peregrinations
1976 - The Players 
1977 - Catwalk
1979 - Reaching For The Top
1980 - Nomad
1988 - Euphoria
1990 - Transfusion
1991 - Reunion
1992 - Arroyo
1993 - Trio!
1994 - My Panamanian Friend (The Music Of Eric Dolphy)
1994 - Dancing To A Different Drummer
1998 - Complete Pacific Jazz Recordings of the Chico Hamilton Quintet
1999 - Timely
2000 - Original Ellington Suite
2001 - Foreststorn
2002 - Thoughts Of...
2006 - Juniflip
2006 - Believe
2006 - 6th Avenue Romp 
2006 - Heritage- 
2006 - SoulFeast presents Chico Hamilton- The Groove Master re-Fuzed
2007 - Hamiltonia

Externa länkar
Officiell webbplats 
Officiell internetaffär 
Juniflip Flash E-card

Födda 1921
Amerikanska jazztrummisar
Män
Avlidna 2013
Musiker från Los Angeles
Amerikanska musiker under 1900-talet
Amerikanska musiker under 2000-talet
Mark Whitfield

Mark Whitfield, född 1967 i Syosset, New York, är en amerikansk hardbop- och soul jazz-gitarrist, kanske mest känd för sina skivor på skivbolagen Verve och Warner Bros. Records. Han har bland annat arbetat med Jack McDuff, Jimmy Smith, Courtney Pine och Nicholas Payton.

Diskografi

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats

Födda 1967
Amerikanska jazzgitarrister
Män
Levande personer
Johan Ericsson i Vallsta

Johannes (Johan) Ericsson , född 4 juni 1852 i Arbrå, död där 19 juni 1936, var en svensk lantbrukare och politiker (liberal). Son till riksdagsmannen Eric Ersson i Vallsta.

Johan Ericsson, som kom från en bondefamilj, var lantbrukare i Vallsta i Arbrå, där han också var ordförande i kommunalstämman. Han var även vice ordförande i Gävleborgs läns landsting 1916–1922. 

Han var starkt engagerad i nykterhetsrörelsen, och var bland annat Sverigeordförande i Templarorden 1909–1914.

Han var riksdagsledamot i andra kammaren 1897–1917, fram till 1911 för Västra Hälsinglands domsagas valkrets och från 1912 för Hälsinglands norra valkrets. I riksdagen anslöt han sig 1897 till det liberala Folkpartiet, som år 1900 uppgick i Liberala samlingspartiet. I riksdagen var han bland annat ledamot i konstitutionsutskottet 1906–1917, och han engagerade sig bland annat i nykterhetsfrågor och för en grundlagsreform. En av hans riksdagsmotioner ledde till bestämmelsen om att andrakammarvalen skulle förrättas endast under september månad i hela landet, vilket fortfarande är gällande för allmänna riksdagsval i Sverige.

Källor
 Tvåkammarriksdagen 1867–1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, s. 130

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Folkpartiet (1895–1900)
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Liberala samlingspartiet
Personer inom nykterhetsrörelser i Sverige
Personer från Arbrå socken
Födda 1852
Avlidna 1936
Män
Rebecca Ferguson

Rebecca Louisa Ferguson Sundström, född 19 oktober 1983 i Johannes församling, Stockholm, är en svensk skådespelare. Hon har bland annat gjort rollen som Elisabet Woodville i BBC-serien The White Queen (2013) och Ilsa Faust i Mission: Impossible – Rogue Nation (2015), Mission: Impossible – Fallout (2018), Mission: Impossible – Dead Reckoning Part One (2022) och Mission: Impossible – Dead Reckoning Part Two (2023).

Biografi
Ferguson växte upp i Stockholm och gick i skolan vid Adolf Fredriks Musikklasser. Huvudrollen som "Anna Gripenhielm" i tv-serien Nya tider vid 15 års ålder ledde henne in på skådespelarbanan, med mycket uppmärksamhet, vilket i sin tur gav henne en roll i amerikanska tv-serien Ocean Ave. 

2007 flyttade hon till Österlen för att medverka i BBC:s Wallander-film Sidetracked och valde att stanna kvar i Simrishamn, där hon bland annat startade en argentinsk dansstudio och bildade familj. Där träffade hon också på Richard Hobert, som erbjöd henne en av huvudrollerna i långfilmen En enkel till Antibes (2011) tillsammans med bland andra Sven-Bertil Taube. 2013 fick hon titelrollen som Elisabet Woodville i BBC-serien The White Queen efter att produktionsbolaget länge sökt efter en lämplig skådespelare för att gestalta denna roll. Detta ledde till en mängd framträdande roller i internationella filmer. År 2017 spelade hon rollen som den svenska sångerskan Jenny Lind i musikalen The Greatest Showman. 

Vid Golden Globe-galan 2014 nominerades Ferguson till Bästa kvinnliga tv-huvudroll för rollen i The White Queen.

Familj 
Tillsammans med maken Rory har hon ett barn, fött 2018. Hon har även en son från ett tidigare förhållande med Ludwig Hallberg.

Rebecca Ferguson är genom sin brittiskfödda mor på långt håll släkt med hertiginnan av York, Sarah Ferguson.

Filmografi (i urval) 

 (film, brittisk version för BBC)

Referenser

Externa länkar 

Födda 1983
Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska skådespelare under 2000-talet
Kvinnor
Levande personer
Skådespelare från Stockholm
Son Volt

Son Volt är en amerikansk alternativ countrygrupp, bildad av Jay Farrar 1994, efter att hans tidigare band Uncle Tupelo splittrats.

Historik
Efter att det inflytelserika alt-countrybandet Uncle Tupelo splittrats 1993, och Jeff Tweedy tillsammans med merparten av de dåvarande medlemmarna bildat bandet Wilco, värvade Farrar Uncle Tupelos originaltrummis Mike Heidorn samt bröderna basgitarristen Jim och gitarristen Dave Boquist till sitt nya projekt Son Volt. Av de två Uncle Tupelo-avknoppningarna var Son Volt den mest traditionalistiska.

Bandet fick skivkontrakt med Warner Bros. Records och gav ut det kritikerrosade debutalbumet Trace i september 1995. Även uppföljaren Straightaways (1997) fick bra kritik, nu hade också Eric Heywood (mandolin och pedal steel guitar) värvats till gruppen. 1998 släpptes gruppens tredje album, Wide Swing Tremolo, något mer rockinfluerat än sina föregångare.

Därefter dröjde det innan något nytt hördes från bandet, även om rykten om en upplösning tillbakavisades. Farrar släppte 2001 soloalbumet Sebastopol och fortsatte därefter under några år med sin solokarriär. 2005 återvände han dock till Son Volt som gav ut albumet Okemah and the Melody of Riot, nu på Transmit Sound/Legacy. Bandet hade en ny uppsättning som utöver Farrar bestod av Dave Bryson (trummor), Andrew Duplantis (basgitarr) och Brad Rice (gitarr). 

2007 släppte bandet sitt femte studioalbum, The Search. Uppsättningen hade nu utökats med keyboardisten Derry Deborja, som tidigare bland annat medverkat på Farrars soloalbum Stone, Steel & Bright Lights (2004). Efter inspelningarna av albumet hade också Rice valt att lämna bandet och ersatts av Chris Masterson på gitarr. Nästa album, American Central Dust, gavs ut 2009.

Medlemmar

Nuvarande medlemmar
Jay Farrar – gitarr, munspel, sång
Andrew Duplantis – basgitarr, sång
Mark Spencer – keyboard, steel guitar
Mark Patterson – trummor
Chris Frame – gitarr

Tidigare medlemmar
Dave Boquist – banjo, fiol, gitarr, lap steel guitar
Jim Boquist – basgitarr
Derry Deborja – keyboard
Mike Heidorn – trummor
Eric Heywood – mandolin, pedal steel guitar
Chris Masterson – gitarr
Brad Rice – gitarr
Dave Bryson – trummor
James Walbourne – gitarr

Diskografi
Studioalbum

Samlingsalbum
 
EPs

Externa länkar

Officiell webbplats
Jay Farrars webbplats
Son Volt på allmusic.com

Musikgrupper bildade 1994
Amerikanska countryrockgrupper
Amerikanska alt-countrygrupper
Musik i Minneapolis
Staffan Astner

Staffan Olof Astner, född 29 november 1961 i Stockholm, är en svensk gitarrist.

Astner som spelat gitarr sedan nio års ålder har under sin karriär medverkat på flera hundra skivor och turnerat runtom i världen. Några av de artister och band som Astner har spelat med på skiva eller live är Eric Bibb, Rebekka Bakken, Ray Charles, Celine Dion, Ruthie Foster, Richard Page, Marie Fredriksson, Anni-Frid Lyngstad, Martha and the Vandellas, Barbara Hendricks, Louise Hoffsten, Ian Hunter, James Ingram, Tommy Körberg, Ulf Lundell, Eddie Meduza, Roxette, Sanne Salomonsen och Westlife.

Han utgör tillsammans med Per Lindvall (trummor) och Sven Lindvall (bas) gruppen Bronk.

Svenska gitarrister
Födda 1961
Män
Levande personer
Musiker från Stockholm
I Can See Your House from Here

I Can See Your House from Here är ett musikalbum av John Scofield och Pat Metheny, utgivet 1994 av Blue Note Records.

Låtlista
"I Can See Your House From Here" (Scofield) – 7:43
Solon: Metheny / Scofield
"The Red One" (Metheny) – 4:17
Solon: Scofield / Metheny
"No Matter What" (Scofield) – 7:14
Solon: Metheny / Swallow / Scofield
"Everybody's Party" (Scofield) – 6:15
Solon: Scofield / Metheny / Stewart
"Message To My Friend" (Metheny) – 6:09
Solon: Scofield / Metheny
"No Way Jose" (Scofield) – 7:18
Solon: Scofield / Metheny
"Say The Brother's Name" (Metheny) – 7:18
Solon: Scofield / Metheny
"S.C.O." (Metheny) – 4:41
Solon: Scofield / Stewart / Metheny
"Quiet Rising" (Metheny) – 5:26
Solon: Metheny / Scofield
"One Way To Be" (Scofield) – 5:45
Solon: Scofield / Metheny / Stewart
"You Speak My Language" (Scofield) – 6:57
Solon: Metheny / Swallow / Scofield

Medverkande
John Scofield — gitarr, stålsträngad akustisk gitarr
Pat Metheny — gitarr, nylonsträngad akustisk gitarr, guitar synthesizer
Steve Swallow — elbas, akustisk bas
Bill Stewart — trummor

Musikalbum 1994
Album av Pat Metheny
Album av John Scofield