kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bibliotekstjuven

Bibliotekstjuven är en miniserie i tre delar av Sveriges Television som visades 2011. Serien är baserad på historien om Anders Burius, mer känd som KB-mannen. Regissör är Daniel Lind Lagerlöf, och titelrollen spelas av Gustaf Skarsgård.

Handling 
John Manneus får genom sin anställning på Kungliga biblioteket tillgång till värdefulla böcker som han stjäl och sedan säljer till en bokhandlare i Amsterdam. De stora inkomsterna förändrar Johns livsstil vilket leder till tragedi i hans familjeliv. Kollegorna på biblioteket fattar misstankar och startar i hemlighet en internutredning för att söka upp bibliotekstjuven.

Rollista i urval 
Gustaf Skarsgård - John Johansson/Manneus
Gunilla Röör - Lisbet 
Reuben Sallmander - Tom Goldman
Liv Mjönes - Pia Johansson
Maria Kulle - Karin 
Lil Terselius - Bibbi 
Kristina Calvert-Smith - Jonna 
Claes Ljungmark - Otto Wersell 
Sigrid Johnson - Siri 
Barbro Enberg - Margit Johansson
Robin Keller - Solo 
Björn Bengtsson - P-O Johansson
Johan Lindell - Vidar Hultén 
Anneli Terro - Jelena 
Franc Veeger - Bart Houtkooper 
Mariah Salah - Joyce 
Johan Schildt - Johan Bergman 
Leif Ahrle - Bengt Lithell

Se även 
Anders Burius

Referenser

Externa länkar
 Bibliotekstjuven på IMDb
 SVT: Bibliotekstjuven(Arkiverad 16 februari 2011)
 SR: Bibliotekarien

Svenska miniserier från 2010-talet
TV-seriestarter 2011
TV-serieavslutningar 2011
Svenskspråkiga TV-serier
Stockholm i fiktion
Svenska dramaserier
Filmmusik av Matti Bye
Cecilie Enger

Cecilie Enger, född 1963 i Oslo, är en norsk författare och journalist.

Hon har gett ut romanerna Nødvendigheten (1994) och Ytterpunkt (1996). Brødrene Henriksen, som handlar om vänskap mellan bröder, kom 2000. Boken fick ett mycket gott emottagande, och måste hållas som ett litterärt genombrott. Vidare har Enger gett ut romanerna Se i nåde (2003) och Himmelstormeren. En roman om Ellisif Wessel (2007), ett starkt och övertygande porträtt av en kvinna som hade kunnat leva ett behagligt överklassliv, men som valde att kämpa för fattiga och utstötta och dokumentera deras lidanden.

Enger har också gett ut barnböcker.

Källor 

Norska författare under 2000-talet
Norskspråkiga författare
Norska journalister under 2000-talet
Födda 1963
Levande personer
Kvinnor
Författare från Oslo
Vackra Sally

Vackra Sally (engelska: My Gal Sal) är en amerikansk musikalfilm från 1942 i regi av Irving Cummings. I huvudrollerna ses Rita Hayworth och Victor Mature. Filmen handlar om 1890-tals kompositören Paul Dresser och sångerskan Sally Elliot. Materialet filmen baserades på var skrivet av kompositörens bror, författaren Theodore Dreiser. Flertalet sånger i filmen är skrivna av Paul Dresser.

Rollista i urval 
 Rita Hayworth - Sally Elliott (sångröst dubbad av Nan Wynn)
 Victor Mature - Paul Dresser (sångröst dubbad av Ben Gage)
 John Sutton - Fred Haviland
 Carole Landis - Mae Collins
 James Gleason - Pat Hawley
 Phil Silvers - Wiley
 Walter Catlett - Överste Truckee
 Mona Maris - Grevinnan Mariana Rossini
 Frank Orth - McGuinness
 Stanley Andrews - Mr. Dreiser
 Margaret Moffatt - Mrs. Dreiser 
 Libby Taylor - Ida, Sallys hembiträde

Musik i filmen i urval 
"I'se your honey if you wants me, Liza Jane", skriven av Paul Dresser, framförd av Victor Mature (dubbad av Ben Gage)
"On the gay white way", musik: Ralph Rainger, text: Leo Robin, framförd av Rita Hayworth (dubbad av Nan Wynn), Hermes Pan & kör
"Come Tell Me What's Your Answer, Yes Or No", framförd av Rita Hayworth (dubbad av Nan Wynn)
"Oh, The Pity of It All", musik: Ralph Rainger, text: Leo Robin, framförd av Rita Hayworth (dubbad av Nan Wynn) & Victor Mature (dubbad av Ben Gage)
"Here you are", musik: Ralph Rainger, text: Leo Robin, framförd av Rita Hayworth (dubbad av Nan Wynn) & Victor Mature (dubbad av Ben Gage)
"Daisy Bell", skriven av Harry Dacre, framförd av kör
"On the Banks of the Wabash", framförd av Rita Hayworth (dubbad av Nan Wynn)
"Me and My Fella and a Big Umbrella", musik: Ralph Rainger, text: Leo Robin, framförd av Rita Hayworth (dubbad av Nan Wynn) & kör
"My Gal Sal", Phil Silvers, Rita Hayworth (dubbad av Nan Wynn) & Victor Mature (dubbad av Ben Gage)

Externa länkar 
 
 
 

Filmer 1942
Amerikanska musikalfilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer från Twentieth Century Fox
Amerikanska biografifilmer
Biografiska filmer om musiker
Filmer om kompositörer
1890-talet på film
Linnés tvåtåiga sengångare

Linnés tvåtåiga sengångare (Choloepus didactylus) är ett däggdjur i ordningen håriga trögdjur som förekommer i Sydamerika.

Kännetecken 

Arten når en kroppslängd av 53 till 75 centimeter och en vikt mellan 4 och 8 kilogram. Pälsen har egentligen en gråbrun färg men den verkar grönaktig på grund av flera alger som lever där. Hårets mittbena ligger på buken så att vattnet rinner av när individen hänger upp och ner. Halsen är kort och har 6 till 7 halskotor. Djuret har långa böjda klor vid de främre fötterna som ger ett bättre grepp på grenen. Yttre öron finns bara rudimentärt, ögonen är däremot stora.

Utbredning och habitat 

Linnés tvåtåiga sengångare lever i norra Sydamerika. Utbredningsområdet sträcker sig från centrala Colombia och Venezuela i norr, samt östra Ecuador och Peru i väst till norra Brasilien. De flesta individerna förekommer i regnskogen i Amazonområdet. Arten vistas nästan hela livet i träd.

Levnadssätt 

Denna sengångare sover vanligen 15 timmar per dag. Den är aktiv mellan skymningen och gryningen. På grund av den mycket låga ämnesomsättningen avsöndrar den avföring bara en gång per vecka. Den rör sig mycket långsamt i trädet men har bra simförmåga. Algerna i pälsen ger djuret bra kamouflage men om den upptäckts av en fiende kan den försvara sig med sina långa klor. Arten är vanligen tyst men har några låga läten.

Föda 

Linnés tvåtåiga sengångare är nästan uteslutande växtätare. Bara i enstaka fall har det registrerats att individer ätit insekter eller andra smådjur. Vanliga födoämnen är löv, frukter, bär och små kvistar som djuret för till munnen med en hand medan den håller sig fast med andra handen. Vätskebehovet täcks med födan eller dagg.

Fortplantning 

Honor blir könsmogna efter tre år och hannar ett till två år senare. De kan para sig hela året men honor har bara en kull per år. Efter dräktigheten som varar uppskattningsvis i 6 till 10 månader föder honan oftast ett enda ungdjur. Tiden är rätt osäker då ägget vilar en obestämd tid efter befruktningen. Ungdjuret håller sig fast i pälsen på moderns buk. Ungen avvänjs efter två till tre månader och i början får den föda som tuggats av modern. Efter två till tre år är individerna helt utvecklade. Livslängden i naturen går upp till 20 år och individer i fångenskap har blivit upp till 27 år gamla.

Hot 

Allmänt finns inget större hot för arten. De jagas bara i enstaka fall och i Colombia säljs de ibland som sällskapsdjur. IUCN betraktar populationen som säkrad och listar arten som livskraftig (least concern).

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald Nowak: Walker’s Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, Baltimore 1999,

Externa länkar 

Sengångare
Däggdjur i neotropiska regionen
Chaser

Chaser kan syfta på:
 Chaser (datorspel) – ett datorspel från 2003
 The Chaser – en australisk komedigrupp
 Toyota Chaser – en bil
 Chaser (hund) – namnet på en minnestränad hund
Ellisif Wessel

Ellisif Ranveig Wessel, född Müller 14 juli 1866 i Østre Gausdal, död 28 november 1949 i Kirkenes, var en norsk författare, fotograf och politisk aktivist inom arbetarrörelsen.

Ellisif Wessel var dotter till distriktsläkaren Wilhelm Jacobi Müller (1830–1909) och Hansine Pauline Ross (1830–1907). Hon växte upp i ett strängt pietistiskt hem och slutade sin skolutbildning på realskolan i Nissen 1882. Hon gifte sig i mars 1886 med sin kusin Andreas Wessel (1858–1940), som var nyexaminerad läkare, och flyttade med maken till Kirkenes. År 1904 slöt hon sig till arbetarrörelsen och gjorde en betydande insats i utvecklingen av den första fackliga och politiska arbetarrörelsen i Finnmark, bland annat genom att grunda fackföreningen Nordens Klippe 1906. Hon började där dokumentärfotografera landskap och arbetsliv. I boken Fra vor grændse mod Rusland 1902 dokumenterade hon samisk kultur. Under sina resor blev hon också varse den utbredda fattigdomen i regionen och blev politisk aktivist.

Hennes motiv är typiska för det som många önskar föreviga på bilder:  stämningsfulla landskap, lekande barn, människor i arbete, lokala klädesskick, stora och små evenemang och reseskildringar. Hon hade en hög teknisk kvalitet i sina fotografier och en upparbetad känsla för bildkomposition. Hon har dokumenterat numera försvunna byggnader och miljöer i Sør-Varanger, som den östsamiska sommarboplatsen i Boris Gleb. Hennes mest aktiva period var omkring sekelskiftet 1800/1900. Efter 1920 finns inga bevarade fotografier av henne, och troligtvis hade hon då slutat fotografera. Varanger museum äger en fotografisamling med över 400 motiv. och Norsk Folkemuseum har också en betydande samling bilder av henne.

Ellisef Wessel gav också ut barnboken Den lille socialist (1914), flera diktsamlingar och en egen tidskrift, samt skrev en mängd dikter och artiklar i arbetarpressen. Wessel var också fotograf och efterlämnade ett värdefullt kulturhistoriskt fotomaterial från Sør-Varanger.

Paret Wessel fick sju barn, men alla dog unga.

Bibliografi i urval
Cecilie Enger: Himmelstormeren, 2007 (roman)

Bildgalleri

Se även
Arbeiderforeningen Nordens Klippe

Källor

Noter

Externa länkar 

Norska författare
Norskspråkiga författare
Norska fotografer
Personer i Norge under 1900-talet
Personer inom norsk arbetarrörelse
Födda 1866
Avlidna 1949
Kvinnor
Skoltsamer
Personer från Gausdals kommun
Kedjepickerell

Kedjepickerell, Esox niger, är en nordamerikansk sötvattenlevande rovfisk i familjen gäddor, som är nära släkt med den vanliga gäddan.

Utseende 
Kedjepickerellen är en gädda med släktets typiska, långsträckta kroppsform. Huvudet är långsträckt, med en lång, tandbeväpnad mun och gula ögon. Rygg och sidor är vanligtvis olivgröna till gulbruna, medan buken är gulbeige. Sitt namn har den fått av ett nät- eller kedjeliknande mönster av mörka linjer på rygg och sidor. Fenorna saknar normalt markeringar (även om spetsarna kan vara mörkare än resten av fenan). Dessutom har den ett svart, lodrätt streck under vardera ögat. Den kan bli upp till 99 cm lång och som mest väga 4,25 kg.

Vanor 
Arten är en solitär sötvattensfisk som framför allt lever i mörka, övervuxna, strömmande vatten från stora floder till små bäckar. Den kan också leva i vattenreservoarer anslutna till vattendragen. Den kan vara aktiv när som helst på dygnet, men framför allt under morgnar och kvällar, då den vanligtvis lurar på bytet bakom snår av vattenvegetation. De vuxna djuren vandrar till djupare vatten under vintern. Fisken kan bli åtminstone 9 år gammal.

Föda 
Födan hos de vuxna djuren består framför allt av fisk, men den kan också ta insekter, maskar, groddjur, ormar och smådäggdjur. Ynglen tar främst plankton, vatteninsekter och även sina egna syskon, men de övergår till en fiskdominerad diet vid en längd av ungefär 7 – 8 cm.

Fortplantning 
Kedjepickerellen leker under vinter till tidig vår. Honan lägger klibbiga strängar av ägg runt vattenväxter. Efter att hanen har befruktat äggen förlorar föräldrarna intresset för dem. Ynglen gömmer sig bland vattenväxter eller i bottengyttjan.

Utbredning 
Arten finns naturligt i flodsystemen i större delen av östra USA från New Hampshire, Vermont och sydöstra delstaten New York via Atlantkusten till Florida och vidare längs sydkusten till Louisiana. Den är även införd i Nova Scotia i Kanada, Maine, Ontario- och Eriesjöarna, större delen av delstaten New York, Minnesota, Iowa, Ohio, Indiana, West Virginia, Texas, Oklahoma, Nebraska och Colorado. Osäkra uppgifter finns även från Kentucky.

Kommersiell användning 
Kedjepickerellen är benig men anses ha gott kött, och den är en populär sportfisk som vanligen fiskas på spö, främst under den kalla årstiden (oktober till mars).

Referenser 

Gäddor
Sportfiskar
Matfiskar
Per V. Johansson

Per V. Johansson, född 21 mars 1955, är en svensk professionell kontrabasist, uppväxt i Ås utanför Östersund. I likhet med basisten Backa Hans Eriksson och gitarristen Olle Junholmfick Johansson en viktig del av sin musikaliska inspiration från musiklivet inom den frikyrkoförsamling, Odenslundskyrkan, där hans far Sven-Erik Johansson var organist och musikalisk ledare.

Johansson utbildades i kontrabas vid Kungliga Musikhögskolan på 1970-talet och har sedan dess varit verksam musiker inom många musikgenrer. Som frilansmusiker har Per V. Johansson spelat bland annat i "Monica Törnell New Band" och Mikael Råbergs storband och är sedan 1985 ständig medlem i Sven-Bertil Taubes Gröna Lundorkester. Per V. Johansson ingår i Trio X, en improvisationsgrupp hemmahörande i Musik i Uppland. Trio X har genom åren samarbetat med ett stort antal musiker och artister som Jojje Wadenius, Claes Janson, Mikael Samuelsson, Meta Roos, bröderna Agnas, Dan Laurin, Bengan Janson och Orphei Drängar.

Diskografi 
2002 – BlåGul Blues
2002 – Bluin' the Blues Away
2003 – In dulci jubilo
2005 – Trio X of Sweden 
2006 – Sounds of Sund 
2010 – Peter Mattei – A Kaleidoscope

Referenser

Källor 
Svensk mediedatabas
BIS Records

Svenska kontrabasister
Födda 1955
Män
Levande personer
Carl-Johan Alm

Carl-Johan Alm, född 7 januari 1969 i Västerleds församling i Stockholms län, är en svensk före detta friidrottare. Han tävlade för Spårvägars FI och Spårvägens FK.

Källor 

 
 

Svenska stavhoppare
Svenska mästare i stavhopp
Födda 1969
Män
Levande personer
Idrottare från Stockholm
LM Ericsson-byggnaden, Södertäljevägen

LM Ericsson-byggnaden, Södertäljevägen (även kallad Tellusanläggningen) är en tidigare kontorsbyggnad i rött tegel ursprungligen uppförd för företaget LM Ericssons räkning vid nordvästra sidan om Södertäljevägen (E4/E20) i Västberga, Stockholms kommun.

Bakgrund
I mitten av 1930-talet började LM Ericsson etablera sin telefon- och växelfabrik samt huvudkontor vid närbelägna Telefonplan ritad av arkitekt Ture Wennerholm. Efter andra världskriget utökades antal byggnader på området och utanför.

Byggnaden

Längs Södertäljevägen uppfördes 1968-1974 Ericssons senaste tillskott i Västberga; ett stort tegelkomplex innehållande laboratorier, undervisningslokaler och kontor. Anläggningen ritades av arkitekt Anders Berg. Han delade upp byggnaden i huvudsakligen fem byggnadskroppar med tvärställda vinkelbyggnader mot gårdssidan, en gårdsbyggnad och en vinkelbyggnad i söder mot Mikrofonvägen. Här höjer sig fasaden till en pulpettakliknande kil med Ericssons logotyp. 

Fasadgestaltningen är sluten och domineras av mörkrött tegel med vertikala fönsterband och fönsterbröstningar av blåfärgad korrugerad aluminiumplåt. En del fasader är klädda med blåfärgade plåtkassetter. Den bärande konstruktionen utgörs huvudsakligen av platsgjuten betong.

Hela byggnadskomplexet är väl synligt invid motorvägen och har blivit ett lokalt välkänt landmärke i södra Stockholms stadsbild. Enligt Stockholms stadsmuseums kulturhistoriska klassificering är området blåmärkt vilket anger bebyggelse vars kulturhistoriska värde motsvarar fordringarna för byggnadsminnen i kulturminneslagen.

Ombyggnad
Efter att hyresgästen Ericsson sagt upp sitt hyresavtal för avflytt i slutet av juni 2013 till lokaler i Kista, planerar den nya ägaren Alm Equity (med bland andra Björn Ulvaeus som delägare) en ombyggnad från kontor till bostäder. Under namnet The Brick, som även syns på husets fasad, förvandlas områdets sex kvarter till cirka 1 100 nya bostäder.

Bilder

Se även
 LM Ericssons fabriker, Tulegatan
 LM Ericssons fabrik, Telefonplan
 LM Ericsson-byggnaden, Kungens Kurva
 LM Ericssons kabelverk, Älvsjö
 LM Ericssons centrallager, Flemingsberg

Källor

Noter

Externa länkar

Västberga
Ericsson
Byggnader och anläggningar i Söderort
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Kross

Kross kan syfta på:

 Stenkross – en maskin för att krossa stora stycken av sten eller malm till mindre stycken

Personer
 David Kross (1990–), en tysk skådespelare (David Kroß)
 Jaan Kross (1920–2007), en estnisk författare
 Kris Kross (1978–2013), en rappande hip hop-duo från Atlanta
Centrumslingan

Centrumslingan (finska: Pisararata) är en planerad underjordisk järnväg för pendeltågen i Helsingforsregionen, vars syfte är att avlasta bangården vid Helsingfors centralstation. Banan skulle dyka ner i en tunnel söder om Böle järnvägsstation före Fågelsången. Den underjordiska rutten går via Finlands nationalopera i Tölö, Helsingfors centrum, Hagnäs och tillbaka till Böle och bildar på så sätt en droppe på kartan, vilket gett banan dess namn på finska Pisararata ("droppen").  

Den dubbelspåriga järnvägen under Helsingfors centrum är planerad att bli cirka 7,5 km lång. Den binder samman Kustbanan, och Vandaforsbanan med Stambanan. Centrumslingan hämtar passagerarna direkt till centrum och den skulle minska antalet byten då det också planeras stationer i Hagnäs och Tölö. Trots att rutten är aningen längre än den nuvarande rutten in till Helsingfors centrum blir resetiden ungefär den samma, eftersom tågen kan köra snabbare i tunneln än på den nuvarande bangården. Projektets kostnad uppskattas till en miljard euro.

Den underjordiska delen av banan planeras ha en längdlutning på 35 promille, vilket inte passar äldre tågmodeller, men de nya Sm5-tågen klarar av en sådan lutning.

Stationen i centrum planeras ligga under köpcentret Forum, stationen i Hagnäs i anslutning till Hagnäs metrostation och stationen i Tölö mellan Finlands nationalopera och Tölö torg. I centrum och i Hagnäs går det lätt att byta till Helsingfors metro och i Tölö kan det i framtiden finnas en anslutning till en möjlig andra metrolinje.

Översiktsplanering

Trafikledsverket och Helsingfors stad uppgör översiktsplaneringen och en miljökonsekvensbedömning (MKB). Det finns inga beslut om att projektet kommer att genomföras.

På de nuvarande spåren mellan Böle station och Helsingfors centralstation ryms det inte flera tåg under rusningstid. Centrumslingan möjliggör att tågen kan köra under Helsingfors centrum utan att stanna längre än det tar att släppa ut passagerare och plocka med nya passagerare, vilket ökar kapaciteten och minskar risken för förseningar. Det är meningen att Centrumslingan används av tågen på stadsbanorna till Esbo, Kervo och Ringbanan, medan fjärrtågen och pendeltåg från orter längre från Helsingfors också i fortsättningen använder Helsingfors centralstation.

Alternativ
 I alternativ 1 ligger tunnlarnas mynningar vid Djurgårdens idrottsplan och vid Borgbacken och nya underjordiska stationer byggs i Tölö, i Centrum och i Hagnäs. 
I alternativ 2 och 3 ligger tunnlarnas mynningar vid Djurgårdens idrottsplan och norr om Skogsbackavägen. I alternativ 2 byggs nya underjordiska stationer i Tölö, i Centrum, i Hagnäs och i Böle.
I alternativ 3 byggs dessutom en station i Alphyddan.

Källor

Externa länkar

Trafikledsverket: Centrumslingan 

Planerade byggprojekt
Järnvägslinjer i Finland
Transport i Helsingfors
Åke Fransson

Åke Fransson, född 31 mars 1955, var en svensk friidrottare (längdhopp). Han tävlade för IK Vikingen.

Källor

Födda 1955
Levande personer
Svenska längdhoppare
Män
Friidrottare i IK Vikingen
Anders Hoffström

Anders Hoffström, född 26 september 1955, är en svensk f.d. friidrottare (längdhopp). Han tävlade för Stockholms Spårvägars GoIF.

Källor

Stora Grabbar

Födda 1955
Levande personer
Svenska längdhoppare
Män
Svenska idrottare under 1900-talet
Robert Walser

Robert Walser, född 15 april 1878 i Biel, död 25 december 1956 i Herisau, var en schweizisk tyskspråkig författare. 

Walser vistades i Berlin 1905–13, och under sin tid där skrev han ett flertal romaner, bl.a. Geschwister Tanner ('Syskonen Tanner', 1907), Der Gehülfe ('Hjälpredan', 1908) och Jakob von Gunten (1909). I sitt skrivande skildrade han, på ett starkt självbiografiskt sätt, utanförskapet och försök till anpassning, och han berömdes av samtida storheter som Robert Musil och Hermann Hesse. 

1933 lät sig Walser frivilligt intas på ett mentalsjukhus i hemlandet efter att ha drabbats av ett nervsammanbrott, och där kom han att tillbringa resten av sitt liv. Hans sista bevarade texter, i huvudsak dikter, prosa och dramatik nedtecknat med millimeterhöga bokstäver på kvitton och kuvert, skrev han åren strax innan inläggningen, under en vistelse på ett sanatorium i Bern. Dessa "mikroskrifter", som de kommit att kallas, dekrypterades och publicerades sedermera under 1980-talet. Walser avled av en hjärtinfarkt under en skogspromenad 1956.

Svenska översättningar
 Damen vid fönstret och andra berättelser (översättning Reidar Ekner, Tiden, 1966)
 Bidrag i antologin Berömda tyska berättare (Prisma, 1966)
 Jakob von Gunten: en dagbok (översättning Ulrika Wallenström, Norstedt, 1980)
 När svaga håller sig för starka: prosastycken (urval, översättning och efterord av Peter Handberg, Interculture, 1988)
 Att vi lever i en ond värld. Bd 1, Sen prosa (urval och översättning av Peter Handberg) (Symposion, 2001)
 Att vi lever i en ond värld. Bd 2, Mikroskrifter (urval och översättning av Peter Handberg) (Symposion, 2001)
 Betydande människor kallar mig ett barn: mikroskrifter i urval (översättning av Peter Handberg) (Bokförlaget Faethon, 2019)
 Promenaden, följd av Bilden av fadern (översättning av Peter Handberg) (Bokförlaget Faethon, 2019)

Källor

Externa länkar

Män
Födda 1878
Avlidna 1956
Schweiziska författare under 1900-talet
Tyskspråkiga författare
Björn Johansson (friidrottare)

Björn Johansson, född 20 maj 1963, är en svensk före detta friidrottare (längdhopp). Han tävlade för IFK Helsingborg.

Vid världsmästerskapen i friidrott 1983 i Helsingfors deltog han i längdhopp men slogs ut i kvalet.

Källor

Noter 

Levande personer
Svenska längdhoppare
Män
Födda 1963
Juan de Fucasundet

Juan de Fucasundet () är ett sund i Stilla havet vid British Columbias sydöstra kust. Sundets mitt utgör den regionala gränsen mellan Kanada och USA.

Geografi
Juan de Fucasundet löper mellan den södra kusten av kanadensiska Vancouverön och den norra kusten av amerikanska Olympichalvön i delstaten Washington. Sundet förbinder både Admiralty Inlet, Harosundet, Rosariosundet, Pugetsundet samt Georgiasundet med Stilla havet.

Sundet är cirka 165 km långt och mellan 18 och 30 km brett, djupet varierar mellan cirka 275 m mot havet i väst till cirka 90 m i öst, kring kusten finns flera mindre fjordar, vikar och småöar.

Större orter vid sundet är Victoria i Kanada och Port Angeles i USA. Delar av sundet utgör ett parkområde.

Historia
Juan de Fucasundet namngavs efter den grekiske sjöfararen Ioánnis Phokás (på spanska Juan de Fuca) som enligt legenden 1592 upptäckte Anians sund. Möjligen namngavs sundet 1787 av engelske kapten Charles William Barkley på fartyget "Imperial Eagle"  eller 1788 av engelske kapten John Meares på fartyget "Felice".

Åren 1789 till 1791 utforskades sundet av flera spanska expeditioner.

1846 fastslogs gränsen mellan Kanada och USA genom Juan de Fucasundet med Oregonfördraget, oklarheter kring ögruppen San Juan Islands ledde 1859 till en konflikt kallad Griskriget.

1934 antogs det nuvarande namnet av "Geographic Board of Canada" och 1979 av "United States Board on Geographic Names".

Referenser

Externa länkar
 
 Om parkområdet

Sund i British Columbia
Sund i Washington
Baghdadi Museum

Baghdadi Museum (arabiska المتحف البغدادي) är ett museum för folklore. Museet, som invigdes 1970, är beläget i Rusafa på Tigris östra strand.

Källor

Museer i Bagdad
Museer invigda 1970