kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Alicia Alonso

Alicia Alonso, född Alicia Ernestina de la Caridad del Cobre Martínez Hoya den 21 december 1920 i Havanna, Kuba, död 17 oktober 2019 i Havanna, var en kubansk prima ballerina assoluta, koreograf och balettchef. Hon var mest känd för sina tolkningar av Giselle och Carmen. Hon dansade på American Ballet Theatre och rönte stor framgång internationellt. Alonso grundade en ensemble i Havanna som senare blev Kubas nationalbalett, för vilken hon var chef ända fram till 2010. Nationalbaletten blev även ett utbildningscentrum 1960 och anses vara en av världens mest framstående balettskolor, där många kända dansare har fått sin utbildning.

Bilder

Källor

Noter

Externa länkar 

 Alicia Alonso – inofficiell webbsida
 Ne.se
 Voxxi.com

Födda 1920
Kubanska ballerinor
Kubanska koreografer
Kvinnor
Avlidna 2019
Personer från Havanna
Personer i Kuba under 1900-talet
Tomi Putaansuu

Tomi Petteri Putaansuu, född 15 februari 1974 i Rovaniemi, Finland, är sångare i den finländska hårdrocksgruppen Lordi under artistnamnet Mr. Lordi. 

Putaansuu är utbildad till medianom och regissör. Han har bland annat gjort kortfilmen The Kin. Han har också gjort en del storyboards till filmer. Runt 2008 kom filmen Dark Floors, där hela gruppen medverkade. Han har varit ledare för KISS Army i Finland.

Putaansuu är gift med Johanna Askola.

Födda 1974
Personer från Rovaniemi
Män
Finländska metalsångare
Lordi
Levande personer
51 Pegasi

51 Pegasi, som är stjärnans Flamsteedbeteckning, eller Helvetios, är en ensam stjärna i stjärnbilden Pegasus. Den är en sollik stjärna och år 1995 upptäcktes den första exoplaneten runt denna stjärna. Den har en skenbar magnitud på ca 5,49 och är svagt synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 64,6 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 50 ljusår (ca 16 parsek) från solen. Den rör sig närmare solen med en heliocentrisk radialhastighet på ca 34 km/s.

Exoplaneten tillkännagavs den 6 oktober 1995 av astronomerna Michel Mayor och Didier Queloz. Det var för första gången man hade upptäckt en exoplanet runt en sollik stjärna. Den 8 oktober 2019 tilldelades Mayor och Queloz Nobelpriset i fysik för sin upptäckt.

Nomenklatur
Vid dess upptäckt benämndes stjärnans närmaste planet 51 Pegasi b av dess upptäckare och blev inofficiellt kallad Bellerophon, i överensstämmelse med konventionen att namnge planeter efter grekiska och romerska mytologiska figurer (Bellerophon var en gestalt från grekisk mytologi som red den bevingade hästen Pegasus).

I juli 2014 startade International Astronomical Union en process för att ge egennamn till vissa exoplaneter och deras värdstjärnor. I december 2015 tillkännagav IAU namnen på Helvetios för denna stjärna och Dimidium för dess planet.

Egenskaper
51 Pegasi listades som en underjättestjärna av spektraltypen G2 IV i  The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars, 1989. Historiskt sett gavs den generellt en spektralklass av G5 V, och även i mer moderna kataloger listas den vanligtvis som en stjärna i huvudserien. Den anses allmänt fortfarande generera energi genom termonukleär fusion av väte i dess kärna, men i ett mer utvecklat tillstånd än solen. Kromosfärens effektiva temperatur är ca 5 571 K, vilket ger den karakteristiska gula färgen hos en G-stjärna. Den beräknas vara 6–8,1 miljarder år gammal, något äldre än solen, med en radie som är 24 procent större och en massa som är 11 procent större.

Planetsystem
51 Pegasi b var den första upptäckta planetmassan som följeslagare till en stjärna i huvudserien. Den kretsar mycket nära stjärnan och har en uppskattad temperaturer runt 1 200° C med en massa som är minst hälften av Jupiters. Vid dess upptäckt var detta nära avstånd inte förenligt med vedertagna teorier om planetbildning och resulterade i diskussioner om planetmigration. Flera heta Jupiter är emellertid nu kända för att vara oblika relativt stjärnaxeln.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/helvetios
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/51peg.html

Huvudseriestjärnor klass G
Stjärnbilden Pegasus
Solsystem
Flamsteedobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Solliknande stjärnor
Renault Vel Satis

Renault Vel Satis är en bil som tillverkades av den franska biltillverkaren Renault mellan 2001 och 2009. Den lanserades som ersättare till Renault Safrane. 

Formen är det utmärkande elementet hos denna modell, som trots sin storleks- och prisklass inte är av klassisk sedantyp, utan ser snarare ut som en gigantisk halvkombi. Bakpartiet slutar i en dramatisk knyck; ett karaktärsdrag som Renault introducerade i och med coupémodellen Avantime och förde vidare till Mégane år 2002. Kupéutrymmet och bagageutrymme är, på grund av denna form, spatiöst. Den tekniska grunden delar den med Renault Laguna II och Renault Espace IV och motorerna som erbjuds utvecklades i samarbete med Nissan. Vel Satis har aldrig sålt särskilt bra i Europa och i Sverige har någon reguljärimport aldrig varit aktuell, även om några privatimporterade exemplar ändå har letat sig hit.

Renault Vel Satis var fram till 2009 president Nicolas Sarkozys direktionsbil.

Kuriosa 
Renault Vel Satis förekommer i filmatiseringen av Da Vincikoden från 2006 då munken Silas rattar den i en scen.

Se även 

Vel Satis
Framhjulsdrivna fordon
Svarthalsad stork

Svarthalsad stork (Ephippiorhynchus asiaticus) är en fågel som tillhör familjen storkar. som förekommer i södra och sydöstra Asien vidare mot Australasien. I Australien kallas fågeln jabiru, vilket inte ska förväxlas med jabirustorken som tillhör ett annat släkte.

Utseende 
Svarthalsad stork är en mycket stor fågel som i snitt mäter 121-135 centimeter. Den adulta fågeln har en praktfull fjäderdräkt, där det svarta huvudet och halsen skimrar i blått och grönt. I övrigt har den svart stjärt och svarta större täckare och handtäckare vilket ger den ett kraftiga svart band som kontrasterar mot den i övrigt vita vingen. Benen är klarröda och näbben svart. Könen är lika, förutom att honan har gul iris, medan hanen har brunsvart. Juvenilen är huvudsakligen ljusbrun, med vit buk och mörka ben.

Utbredning och systematik 
Svarthalsad stork delas in i två underarter med följande utbredning:
 Ephippiorhynchus asiaticus asiaticus – Indiska halvön och Sydostasien, tidigare söderut till Malackahalvön där den nu är utdöd
 Ephippiorhynchus asiaticus australis – norra och östra Australien samt södra Nya Guinea

Svarthalsad stork har tidvis placerats i det egna släktet Xenorhynchus, men anses stå tillräckligt nära den afrikanska arten sadelnäbbsstork för att placeras i samma släkte som denna, Ephippiorhynchus. De två underarterna har föreslagits utgöra två olika arter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde men en relativt liten population som dessutom minskar relativt kraftigt. IUCN kategoriserar därför arten som nära hotad (NT). Världspopulationen uppskattas till mellan 15.000 och 35.000 individer.

Källor 
Delar av denna artikel är baserad på en översättning från engelska Wikipedia Läst 20061002.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Storkar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Biskopskåpa

Biskopskåpa är ett kyrkligt klädesplagg med anor från 1000-talet. Det bärs främst av biskopar, men även präster kan i vissa fall bära plagget. En biskopskåpa bärs dock aldrig under nattvarden. 

Plagget har sitt ursprung i samma föregångare som mässhaken.  På 1200-talet var det nästan bara biskoparna som bar plagget. Biskposkåpan var ursprungligen en praktisk fråga: biskopen skulle resa runt och hålla uppsikt över församlingarna i sitt stift och ansvara för konfirmationen som under medeltiden var biskopens uppgift. På ryggen finns en sköld, som ursprungligen var en huva att skydda huvudet mot vind och kyla. Ungefär vid samma tid samma tid utvecklades kapuschongen till en ryggsköld, en ryggsköld som kännetecknar plagget än idag.

Referenser 

Kyrkliga klädedräkter
Pastoralteologi

Pastoralteologi kallas sammanfattande den teologiska motiveringen till den kristna kyrkans församlingsvård ur dess olika aspekter. Det är också ett akademiskt ämne vid teologisk fakultet, som dock saknas som sådant numera i Sverige. De pastoralteologiska ämnena omfattar bland annat homiletik, liturgik, kateketik och själavård. Vid svenska universitet hör de hemma inom praktisk teologi eller kyrkovetenskap och ur vissa historiska aspekter inom pastoralhistoria, som ett forskningsfält inom kyrkohistoria.

Se även 
 Praktisk teologi
 Teologiskt seminarium
 Pastoralhistoria
 Kyrkovetenskap

Teologi
Renault Fuego

Renault Fuego var en tre dörrars coupémodell som tillverkades i Frankrike mellan 1980 och 1987 och i Argentina från 1981 till 1992. Modellen, som baserades på mellanklassmodellen Renault 18, ersatte coupémodellerna av Renault 15 och Renault 17.

Fuego fanns både med diesel- och med turbovarianter och var världens snabbaste dieseldrivna personbil. Fuego fick ingen "ersättare" förrän när Laguna Coupé kom 2008.

Externa länkar

Club Renault15/17 Suéde

Fuego
Framhjulsdrivna fordon
In a Glass House

In a Glass House är ett musikalbum av den engelska progressiva rockgruppen Gentle Giant, utgivet 1973. Det var det första albumet av gruppen utan Phil Shulman.

Låtlista
"The Runaway" - 7:16
"An Inmates Lullaby" - 4:40
"Way of Life" - 8:04
"Experience" - 7:51
"A Reunion" - 2:11
"In a Glass House" - 8:09

Musikalbum 1973
Album av Gentle Giant
Cecilia Nordenfelt

Cecilia Viola Helena Nordenfelt, född 19 juni 1946, är en svensk jurist och ämbetsman. Mellan 2011 och 2012 var hon chefs-JO.

Nordenfelt tog juris kandidatexamen vid Stockholms universitet 1973. 1986 blev hon assessor vid Svea hovrätt. Nordenfelt började i riksdagen som föredragande vid justitieutskottet 1987 och blev 1992 kanslichef i utskottet. Hon hade ett samordningsansvar för utskotten i riksdagsdirektörens ledningsgrupp (2000–2004). År 1997 blev hon avdelningsordförande i Allmänna reklamationsnämnden. År 2004 valdes hon till en av riksdagens justitieombudsmän. I januari 2011 efterträdde hon Mats Melin som chefsjustitieombudsman.

Justitieombudsmän i Sverige
Födda 1946
Kvinnor
Levande personer
Mats Melin (jurist)

Mats Gunnar Melin, född 26 juni 1951 i Kalmar, är en svensk jurist och ämbetsman. Han var chefsjustitieombudsman 2004–2011 samt justitieråd och ordförande i Högsta förvaltningsdomstolen 2011–2018. Han är gift med journalisten Annika Ström Melin.

Melin är uppvuxen i Uppsala. Han gick ut gymnasiet där 1970 och tog juris kandidatexamen vid Uppsala universitet. Han var aktiv i elevrörelsen och aktiv studentpolitiker. Dessutom satt han en period i dåvarande Vpl-AG, numera Värnpliktsrådet, och har verkat som fiskal vid Svea hovrätt. Melin utsågs 2001 till regeringsråd. Han var dessförinnan lagman i Svea hovrätt. År 2004 blev han chefsjustitieombudsman. Den 3 januari 2011 efterträdde han Sten Heckscher som ordförande i Högsta förvaltningsdomstolen. Han efterträddes 2018 av Helena Jäderblom.

Mats Melin har medverkat i flera statliga utredningar. Han var under åren 1991–1993 sekreterare i den kommitté som skulle utreda behovet av grundlagsändringar inför ett svenskt medlemskap i EG. Melin har även tjänstgjort som rättssakkunnig vid Justitiedepartementet och som kanslichef i EG-domstolen.

Melin utsågs 2020 till ordförande i Coronakommissionen.

Han är bosatt i Nacka i Stockholms län.

Referenser

Externa länkar
 Högsta förvaltningsdomstolen: Mats Melin

Justitieombudsmän i Sverige
Justitieråd i Högsta förvaltningsdomstolen (Sverige)
Mottagare av Hans Majestät Konungens medalj
Jurister från Kalmar
Ämbetsmän från Kalmar
Födda 1951
Levande personer
Män
Jazzsångaren

Jazzsångaren () är en amerikansk musikfilm från 1927 i regi av Alan Crosland. I huvudrollerna ses Al Jolson, May McAvoy och Warner Oland. Filmen hade biopremiär i New York City den 6 oktober 1927. Det var den första långfilmen som inte bara hade synkroniserad inspelad filmmusik, utan också läppsynkad sång och dialog i flera scener. Den bidrog till ljudfilmens genomslag och stumfilmserans nedgång. Al Jolson som var en mycket populär artist vid tiden sjunger sex sånger i filmen. Filmen är baserad på pjäsen The Jazz Singer av Samson Raphaelson, som i sin tur är baserad på dennes novell "The Day of Atonement". Darryl F. Zanuck vann en Heders-Oscar för att ha producerat filmen och Alfred A. Cohn nominerades till en Oscar för bästa manus efter förlaga vid den första Oscarsgalan.

Handling 
Historien utspelar sig i USA och handlar om en ung man, son till en judisk immigrant och kantor, som vill gå en egen väg i musikvärlden. Han revolterar mot familjen och bestämmer sig för att satsa på jazzmusik istället för judisk musik. Det för med sig komplikationer på fler än bara en nivå. Al Jolson uppträder här, liksom han ofta gjorde på scen, i blackfacesminkning.

Om filmen 
Detta var den första kommersiellt framgångsrika långfilmen med delvis synkroniserade inslag av tal och musik. Filmens huvudroll spelas av Al Jolson och hans rollfigurs far spelas av den svenskfödde skådespelaren Warner Oland (Verner Ölund).

Rollista i urval 
Al Jolson - Jakie Rabinowitz (Jack Robin) 
May McAvoy - Mary Dale 
Warner Oland - Kantor Rabinowitz
 Eugenie Besserer - Sara Rabinowitz 
 Otto Lederer - Moisha Yudelson 
Richard Tucker - Harry Lee
Yossele Rosenblatt - sig själv
Bobby Gordon - Jakie Rabinowitz (13 år)

Musiknummer i filmen 
 "My Gal Sal", musik och text: Paul Dresser, Bobby Gordon dubbad av okänd sångare
 "Waiting for the Robert E. Lee", musik: Lewis F. Muir, text: L. Wolfe Gilbert, Bobby Gordon dubbad av okänd sångare
 "Kol Nidre", trad., Warner Oland dubbad av Joseph Diskay, sjungs även av Al Jolson
 "Dirty Hands, Dirty Face", musik: James V. Monaco, text: Edgar Leslie och Grant Clarke, sjungs av Al Jolson
 "Toot, Toot, Tootsie (Goo' Bye)", musik och text: Gus Kahn, Ernie Erdman och Dan Russo, sjungs av Al Jolson
 "Kaddish", trad., sjungs av kantor Yossele Rosenblatt
 "Give My Regards to Broadway", musik: George M. Cohan, instrumental 
 "Blue Skies", musik och text: Irving Berlin, sjungs av Al Jolson
 "Mother of Mine, I Still Have You", musik: Louis Silvers, text: Grant Clarke, sjungs av Al Jolson
 "My Mammy", musik: Walter Donaldson, text: Sam M. Lewis och Joe Young, sjungs av Al Jolson

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 
 
 
 

Amerikanska filmer 1927
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska musikfilmer
1927 på film
Filmer om musik och musiker
Blackface minstrel-shower och filmer
Filmer producerade av Darryl F. Zanuck
Filmer bevarade i National Film Registry
Stenblomman

Stenblomman är en balett av den ryske tonsättaren Sergej Prokofjev. Den komponerades mellan åren 1948 och 1953 och bygger på en rysk folksaga från Pavel Bazjovs bok Malachitovaja Sjkatulka. Baletten är Prokofjevs åttonde och sista, och avslutade hans trilogi av traditionella ryska baletter.

Stenblomman koreograferades 1957 av den ryske dansaren och koreografen Jurij Grigorovitj.

Referenser 

Verk av Sergej Prokofjev
Ryska baletter
Lista över exoplaneter

Följande är listor på stjärnsystem där en eller flera exoplaneter har hittats. Fram till 19 oktober 2010 hade 493 exoplaneter upptäckts och blivit bekräftade, 67 av dessa ingår i system med fler än en planet. Notera att massorna av planeterna för det mesta är en lägre gräns. Om en planet upptäcks med hjälp av dopplermetoden (se metoder att upptäcka exoplaneter) får man ingen information om planetbanans inklination och ett sådant värde är nödvändigt för att definitivt bestämma dess massa. Normalt sett antar man att inklinationen är sådan att planeten passerar rakt mellan dess stjärna och jorden, något som är ganska osannolikt och ger det minsta värdet som planetens massa kan vara. Det finns dock exempel på planeter som man upptäckt genom att den passerat framför sin stjärna och på så sätt minskat dess styrka en kort period (denna metod kallas passagemetoden). Om man kan kombinera detta med en radialhastighet från till exempel dopplermetoden går det att med rimlig noggrannhet bestämma en exoplanets massa.

Planeterna listas med dess massa i multiplar av jupitermassor (MJ = 1,898 × 1027 kg), i vissa fall även som jordmassor (ME = 5.9737 × 1024 kg). Dess avstånd från stjärnan de roterar runt anges i AU (1 AU är avståndet mellan jorden och solen = 1.496 × 108 km). 

Enligt bestämmelser av Internationella astronomiska unionen för hur objekt får sina beteckningar ska exoplaneter heta detsamma som sin stjärnas katalognummer följt av en bokstav. Stjärnan själv betecknas med bokstaven 'a', eventuella planeter eller andra himlakroppar som roterar runt denna betecknas med 'b', 'c', 'd', och så vidare. Vissa exoplaneter har fått inofficiella namn, men dessa är inte godkända av IAU, inte heller används de i vetenskaplig litteratur.

Stjärnsystem med fler än en planet

Stjärnsystem med en upptäckt planet

Planeter som ligger i sin stjärnas beboeliga zon

Huvudartikel:Lista över potentiellt beboeliga exoplaneter

Källor 

Planeter
Exoplaneter
AB Pictoris

AB Pictoris (förkortat AB Pic) eller HD 44627, är en ensam stjärna belägen i den sydöstra delen av stjärnbilden Målaren. Den har en skenbar magnitud på 9,16 och kräver optiska hjälpmedel för observation. Baserat på parallaxmätning inom Gaiaprojektet på ca 20,0 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 164 ljusår (ca 50 parsek) från solen. Den har identifierats som en medlem av den unga, ca 30 miljoner år gamla, Tucana-Horologiumföreningen.

Egenskaper 
AB Pictoris är en gul till orange stjärna i huvudserien av spektralklass K2 V med en effektiv temperatur på ca 4 800 K.

År 2005 meddelades att ett astronomiskt objekt (AB Pictoris b, förkortat AB Pic b) hade observerats 2003 och 2004 nära och tydligt i omlopp runt stjärnan med en separation av 275 AE. Dess massa tyder på att det ligger vid gränsen mellan att vara en brun dvärg eller en planet.  
 Det observerade objektet har en beräknad spektraltyp mellan L0 V och L3 V. Med hjälp av evolutionära modeller uppskattas dess massa från 13 till 14 Jupiter-massor. Eftersom modellering av sådana unga föremål är svårt, är denna uppskattning dock osäker. Vissa modeller ger massor så låga som 11 Jupitermassor eller så höga som 70 Jupitermassor. Temperaturuppskattningar varierar från 1 600 K till 2 400 K.   Eftersom det inte är känt (2019) om objektets massa överstiger deuteriumfusionsgränsen på 13 Jupitermassor, är det inte klart om föremålet ska klassificeras som en exoplanet eller en brun dvärg.

Se även
 Variabel stjärna

Referenser

Noter

Externa länkar
 
 Homogeneous comparison of directly detected planet candidates: GQ Lup, 2M1207, AB Pic, Ralph Neuhaeuser, ESO Workshop Proceedings on Multiple Stars, , .
 

	
Stjärnbilden Målaren
Huvudseriestjärnor klass K
HD-objekt
BY Draconis-variabler
Solsystem
Sydney Carter

Sydney Bertram Carter,  född 6 maj 1915 i Camden Town, London, död 13 mars 2004 i Herne Hill, också i London, var en engelsk poet, folkmusiker och psalmförfattare. Han är bäst känd som författare till hymnen Lord of the Dance (1963), skriven till den amerikanska shaker-melodin Simple Gifts, och sången The Crow on the Cradle. Psalmen When I needed a Neighbour, författad 1965, har översatts till svenska av Anders Frostenson (Jag behövde en nästa, 1968).

Karriären 
Carter studerade vid Christ's Hospital school i Horsham, West Sussex, och vid Balliol College, Oxford, och utexaminerades 1936 som historiker. Pacifisten Carter anslöt sig till Friends' Ambulance Unit och tjänstgjorde som ambulanspersonal under andra världskriget i Egypten, Palestina and Grekland. Under 1950-talet arbetade han som textförfattare till olika revyer och musikaler. 

Under 1960-talet skrev Carter ett antal sångtexter, bland annat Lord of The Dance (se nedan) och till EP-skivan Songs of Faith and Doubt (1964 för sångaren Donald Swann). Han arbetade också som musikkritiker. Carter genomförde ett antal konsertturnéer under 1970- och 80-talen   

Carter gifte sig 1964 med Leela Nair och paret fick en son, Michael, som blev neurokirurg.

Lord of The Dance
Carter skrev texten till Lord Of The Dance  1963 som en tribut till Shakers-musik. I sångtextens fem verser beskrivs Jesus som en "dansens herre", med uppmaningen i refrängen att vi alla, ledda av honom, ska dansa var vi än befinner oss. Carter har själv sagt om psalmen (fritt från citat på engelska):

Bibliografi 
 The Rock Of Doubt (1978)
 Dance In The Dark (1980)

Referenser

Noter

Externa länkar

Brittiska psalmförfattare
Födda 1915
Avlidna 2004
Män
Alumner från Balliol College, Oxford
Jota Draconis

Edasich eller Jota Draconis (ι Draconis, förkortat Jota Dra, ι Dra), som är stjärnans Bayer-beteckning, är en stjärna i sydvästra delen av stjärnbilden Draken. Den har en skenbar magnitud på +3,29, och är synlig för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på 32,2 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd av 101 ljusår (31 parsek) från solen.

Nomenklatur
Jota Draconis har det traditionella namnet Edasich, som kommer från det arabiska Al'hiba 'av Ulug Beg och Dresden Globe, eller Al dhīlī ' Male hyena 'av Kazwini, med Eldsich som angivits i Century Cyclopedia. År 2016 organiserade Internationella astronomiska unionen en arbetsgrupp för stjärnnamn (WGSN) med uppgift att katalogisera och standardisera riktiga namn för stjärnor. WGSN:s första bulletin från juli 2016 innehöll en tabell över de första två satserna av namn som fastställts av WGSN och där Edasich anges för Jota Draconis.

Egenskaper
Jota Draconis är en orange till gul jättestjärna av spektralklass K2 III, vilket anger att den är en utvecklad stjärna som har förbrukat förrådet av väte i dess kärna och lämnat huvudserien av stjärnor. Den har en massa som är ca 1,8 gånger solens massa och en radie som är nästan 12 gånger solens radie. Med ett expanderat ytterhölje utstrålar den över 55 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur på ca 4 500 K. 

Jota Draconis har tidigare misstänkts för variabilitet. Stjärnan har dock visat sig ha en konstant ljusstyrka inom omkring 0,004 magnituder. Följaktligen förblir variationen sedan 2010 oförändrad. Ett överskott av infraröd strålning vid en våglängd av 70 μm tyder på närvaro av en omgivande skiva av stoft.

Planetsystem
År 2002 upptäcktes en exoplanet, Jota Draconis b, som var den första i omlopp i bana kring en jättestjärna. I december 2015 tillkännagav IAU det vinnande namnet Hypatia för denna planet. Den beboeliga zonen kring stjärnan ligger i intervallet 6,8-13,5 astronomiska enheter, vilket placerar den planeten väl inom denna. Anpassningen av planetens bana kan göra den direkt detekterbar via transiteringsmetoden.

Källor

Noter

Externa länkar	
 https://www.universeguide.com/star/edasich

Stjärnbilden Draken
Bayerobjekt
Flamsteedobjekt
Orangea jättar
Solsystem
HR-objekt
HD-objekt