kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet

Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (engelska: European Union Intellectual Property Office, EUIPO), tidigare Kontoret för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken och mönster) (engelska: Office for Harmonization in the Internal Market (Trade Marks and Designs), OHIM) är Europeiska unionens varumärkesmyndighet som har till uppgift att främja och administrera registreringen av gemenskapsvarumärken och gemenskapsformgivningar, vilka gäller inom hela unionen. Myndigheten startade sin verksamhet 1996 och har sitt säte i Alicante, Spanien. Den 23 mars 2016 bytte myndigheten namn till sitt nuvarande.

Genom registrering av ett gemenskapsvarumärken eller en gemenskapsformgivning kan sökanden skaffa sig ett enhetligt skydd för hela EU-territoriet. Handläggningsspråk för myndigheten är engelska, tyska, franska, italienska och spanska. Under år 2006 registrerade myndigheten mer än 60 000 gemenskapsvarumärken och nästan 70 000 gemenskapsformgivningar. 

Myndighetens beslut kan överklagas till tribunalen i EU-domstolen. 

Systemet med gemenskapsvarumärken och gemenskapsformgivningar existerar parallellt med de nationella systemen för registrering av varumärken och mönster.

Källor

Se även
Patent- och registreringsverket
WIPO

Externa länkar
 Officiell webbplats

Immaterialrätt inom Europeiska unionen
Immaterialrättsmyndighet
Organisationer bildade 1996
Organisationer i Spanien
Valencia (region)
Eldsnabbvinge

Eldsnabbvinge, Thecla betulae, är en fjärilsart i familjen juvelvingar. Vingspannet varierar mellan 28 och 40 millimeter, på olika individer. (i äldre litteratur är dess svenska namn Björksnabbvinge)

Beskrivning

Både hanen och honan är mörkbruna på ovansidan och har ett svansutskott på bakvingen. Utskottet samt vingspetsen längst bak är orange. Honan har tvärsöver framvingen ett orange fält. Hanen har en svag antydan till fält på samma ställe. Undersidan hos båda könen är gulorange och rödorange, något mer dämpad nyans hos hanen, med smala vita och svarta linjer tvärs över både fram- och bakvingen. Larven är grön med några smala ljusare längsgående linjer och smala diagonala streck på sidorna. Den blir upp till 20 millimeter lång.

Värdväxter för eldsnabbvinge är olika arter i plommonsläktet, bland annat hägg och slån, men även andra växtsläkten.

Flygtiden är vanligen från augusti till september, men kan variera beroende på geografi och klimat.

Utbredning
Eldsnabbvingens utbredningsområde sträcker sig i Europa från södra delarna av brittiska öarna och österut, med en sydlig utbredningsgräns i norra Spanien, centrala Italien och norra Grekland, och en nordlig gräns i södra Skandinavien. Utbredningsområdet fortsätter från Europa genom Sibirien till norra Kina, Korea och området kring Amur. I Norden finns den i Danmark, i södra Sverige upp till Hälsingland samt i sydvästligaste Finland. Dess habitat är i skogsbryn och buskmarker.

Källor

Externa länkar

Juvelvingar
Vesijärvi

Vesijärvi är en insjö vid Lahtis i södra Finland. Den ligger i kommunerna Hollola, Asikkala och Lahtis i landskapet Päijänne-Tavastland. Sjön ligger  meter över havet. Den är  meter djup. Ytan är  kvadratkilometer och strandlinjen är  kilometer lång.. Vesijärvi är sammanbunden med Päijänne via Vääksy kanal. Sjöns medeldjup är 6 meter. 

Vesijärvi är känt för sin övergödning som orsakats av utsläpp av avlopp i sjön. Utsläppen pågick redan då Lahtis blev stad 1905 till 1975 då vattenreningsverket i Kariniemi togs i bruk.

Källor

Externa länkar 

Insjöar i Päijänne-Tavastland
Insjöar i Finland större än 100 kvadratkilometer
Kymmene älvs avrinningsområde
Lahtis
Hollola
Asikkalas natur
Huggormsfisk

Huggormsfisk eller sabeltandsfisk (Chauliodus sloani) är en djuphavsfisk som lever i alla tropiska och tempererade hav. Den ingår i släktet Chauliodus och kan bli upp till 22 centimeter lång.

Beskrivning 
Huggormsfisken är en mycket slank fisk med en stor mun, tydligt underbett, och långa huggtänder. Kroppen glänser i blått, grönt, silver och svart. Ryggfenan, som börjar just bakom huvudet, har 5 till 8 mjukstrålar varav den första är starkt förlängd till omkring halva kroppens längd. Längs sidorna och buken har arten minst 24 ljusorgan. Könen är lika. Arten kan bli upp till 22 cm lång.

Utbredning 
Arten är en circumglobal fisk som förekommer i tropiska och tempererade vatten. I norra till nordöstra Atlanten finns den från Azorerna över Medelhavet och den grekiska övärlden till Island.

Ekologi 
Huggormsfisken är en frisimmande djuphavsfisk, som förekommer till över 1 000 m djup i Atlanten, mellan 200 och 4 700 m i Sydkinesiska havet, och från 470 till 1 200 m i Joniska havet. Arten har en dygnsbunden höjdmigration: Den drar sig upp till grundare vatten på natten, och djupare ner under dagen. Den har inte speciellt effektiva gälar, och tros därför föredra syrerikt vatten. På grund av det undanskymda levernet är inte mycket övrigt känt om arten.

Föda och predation 
Huggormsfisken är en rovfisk, som lever av djurplankton, kräftdjur och mindre fiskar, upp till drygt 60% av dess egen längd. Vid fångsten använder den sin förlängda främre fenstråle på ryggfenan som ett agn för att locka bytet. Det stora gapet och de långa tänderna förhindrar bytet att fly. Bland bytesdjuren finns Cyclothone, ett släkte av små självlysande djuphavsfiskar, Bregmaceros, ett släkte av mindre, torskliknande fiskar samt Diaphus, Lampanyctus och Myctophum, tre släkten i familjen prickfiskar. Arten har en långsam metabolism, och tros inte äta oftare än var 12:e dag.

Själv utgör arten föda åt guldmakrill (Coryphaena hippurus), kortnäbbad delfin (Lagenodelphis hosei), spinndelfin (Stenella longirostris), hågäl (Galeus melastomus), pailonahaj (Centroscymnus coelolepis), Allocyttus verrucosus (tillhör ordningen sanktpersfiskartade fiskar) och atlantisk soldatfisk (Hoplostethus atlanticus).

Fortplantning 
Inte heller fortplantningen är särskilt väl känd för arten. Det är känt att den är äggläggande med yttre befruktning. Larverna är omkring 6 mm långa när de kläcks, men ingenting är känt om tillväxthastigheten. Livslängden har uppskattats till mellan 15 och 30 år.

Källor 

Drakfiskartade fiskar
Bob G. Lind

För andra personer med samma namn, se Bob Lind

Bob G Lind, född Bo Göran Ivar Lind den 5 juli 1950, är en svensk författare, homeopat och amatörforskare, främst inom området arkeoastronomi, som verkar i Skåne.

Biografi 
Lind är mest känd för sina kontroversiella idéer om skeppssättningen Ales stenar, som han presenterat i flera egenhändigt utgivna skrifter och genom mycket intensiv privat guideverksamhet på platsen. I december 2007 gick han även ut i media med en radikal nytolkning av gravfältet Höga stenar.

Han har också intresserat sig för sädesfältscirklar, om vilka han publicerade en bok år 1994. Lind menade att dessa var en varning från en utomjordisk intelligens om en annalkande kärnkraftskatastrof. “Den enastående tekniken som används när cirklarna i sädesfälten skapas är fullständigt överlägsen vår egen och fjärrstyrs alltid av en flygande farkost med utomjordisk intelligentia ombord”, skrev han bland annat. Han menar även att epicentrum och den första kontakten med den utomjordiska intelligensen inträffade i Uppåkra, där en stor järnåldersboplats har upptäckts. De tre (idag två) gravhögarna skall ha ingått i ett nätverk av energifält, dels för att skydda invånarna, dels för att ge drivkraft åt utomjordiska farkoster. Informationen hade Bob Lind fått under en nattlig meditation inne i en cirkel i Harplinge 1993.

Linds tolkningar har i allmänhet fått litet eller inget stöd från forskarsamhället, men hans envisa kamp mot etablissemanget har uppmärksammats i media varför hans hypoteser ändå fått stor spridning. 

Han är även verksam som bland annat homeopat och irisdiagnostiker i Malmö.

Musiker
Lind släppte 1977 en singel: Älskar dig / Marie och 1978 ytterligare två: Farväl min vän / Du är allt för mig och Hej Angelie / Dröm men ändå verklighet.

Bibliografi
Det finns inte bara en Gud det finns miljoner, 1989
Budskapet i sädesfälten, 1994
Solens skepp och Ales stenar : gudasymbol, astronomisk helgedom, solårskalender och solvisare, 1996
Ales stenar: ur ett arkeoastronomiskt perspektiv, 2004
Mykenska och Feniciska spår på Österlen. 2010
Kopplingen Stonhenge - Ales stenar, 2011
En utredning om Ales stenar: restaureringen 1916 och 1956, 2011

Kritik
 Curt Roslund & Jonathan Lindström, "Det stora guidebråket på Ales stenar" i Folkvett 2002:2

Referenser

Externa länkar

Bob G Linds arkeoastronomiska webbplats
"Nej till ny dispens för Bob G Lind: ”Därför måste han ta bort den”" i Ystads Allehanda 21 april 2021

Svenska författare
Födda 1950
Levande personer
Män
Svenskspråkiga författare
Ufologer
Personer inom alternativmedicin
Amatörastronomi
Personer inom det paranormala
Svenska sångare under 1900-talet
Klaus Hagerup

Klaus Hagerup född 5 mars 1946 i Oslo, död 20 december 2018, var en norsk författare, skådespelare och regissör.

Hagerup debuterade med diktsamlingen Slik tenker jeg på dere 1969. Han är emellertid mest känd för boken Markus og Diana från 1994.

Hagerup arbetade vid Den Nationale Scene (1968–1969), senare bland annat vid Nationaltheateret och Hålogaland Teater, både som skådespelare, dramaturg och författare. Han har också medverkat i filmer, men är mer känd som dramatiker för radioteater och teaterscenen samt som ungdomsboksförfattare med en rad populära titlar. 1988 skrev han biografin Alt er så nær meg om sin mor, poeten Inger Hagerup. Klaus Hagerup har mottagit flera litterära priser för sina böcker. Flera av hans texter har blivit tonsatta av Sverre Kjelsberg, bland annat Ellinors vise.
 
Han är far till författaren Hilde Hagerup.

Priser och utmärkelser 
1979 – Kultur- och kyrkodepartementets priser för barn- och ungdomslitteratur för I denne verden er alt mulig
1989 – Kritikerpriset för Landet der tiden var borte
1990 – Sonja Hagemanns barn- och ungdomsbokspris för Høyere enn himmelen 
1992 – Kultur- och kyrkodepartementets priser för barn- och ungdomslitteratur för I går var i dag i morgen
1994 – Bokhandlarpriset för Markus og Diana og lyset fra Sirius
1994 – Bragepriset för Markus og Diana og lyset fra Sirius
2003 – Arks barnbokspris för Markus og Sigmund
2004 – Riksmålsförbundets barn- och ungdomsbokspris

Bibliografi (utgivet på svenska) 
1992 – Högre än himlen, översättning Nenne Runsten (filmatiserad som Högre än himlen 1993)
1994 – Snabbare än vinden, översättning Nenne Runsten
1995 – Markus och Diana, översättning Nenne Runsten
1996 – Glödande hjärtans klubb, översättning Nenne Runsten
1996 – Seniorhumoristen, översättning Karl G. och Lilian Fredriksson
1999 – Markus och tjejerna, översättning Nenne Runsten
2000 – Markus, fotbollen och kärleken, översättning Nenne Runsten
2007 – Regnmakarna, del 1, översättning Annika Claesdotter
2008 – Regnmakarna, del 2, översättning Annika Claesdotter
2009 – Regnmakarna, del 3, översättning Annika Claesdotter

Referenser

Noter

Norska författare under 1900-talet
Norskspråkiga författare
Födda 1946
Avlidna 2018
Män
Författare från Oslo
Norska författare under 2000-talet
Carl Friedrich Philipp von Martius

Carl (Karl) Friedrich Philipp von Martius, född 17 april 1794 i Erlangen, död 13 december 1868 i München, var en tysk botaniker.

Martius var en av sin tids mest produktiva författare, föreläsare och minnestecknare. Han var även en framstående geografisk skildrare. 1814, då han skrev vetenskapliga verk och gav ut Flora cryptogamica Erlangensis, blev han medicine doktor. 

Samma år sändes han tillsammans med Johann Baptist von Spix till Brasilien av den bayerske kungen Maximilian I Joseph. De reste i samma sällskap som ärkehertiginnan Maria Leopoldina av Österrike. De två forskarna reste 1817-1820 genom östra Brasilien, från Rio de Janeiro till Amazonfloden och därefter genom inlandet till gränsen mot Peru.

Martius blev 1826 professor vid Ludvig-Maximilians-universitetet i München. 1840 började han tillsammans med flera andra experter att ge ut Flora brasiliensis. Utgivningen av detta övertogs efter hans död av August Wilhelm Eichler och efter honom av professor Ignatz Urban. Utgivningen avslutades 1906 då det 41:a bandet hade getts ut.

Martius blev ledamot av svenska Kungliga Vetenskapsakademien 1837 och Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala 1860.

Han är begravd på Alter Südfriedhof i München.

Bibliografi 
Reise in Brasilien (tre band, 1823-1831)
Historia naturalis palmarum (tre band, 1823-1850)
Nova genera et species plantarum (tre band, 1824-1832)
Icones plantarum cryptogamicarum (1828-1834)
Palmetum Orbignianam (1843-1846)Beiträge zur Ethnographie und Sprachenkunde Amerikas'' (1867)

Källor 

Tyska botaniker under 1800-talet
Tyska professorer
Personer verksamma vid Münchens universitet
Personer från Erlangen
Män
Födda 1794
Avlidna 1868
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Penguin revolution

Penguin Revolution  (Penguin Kakumei)   är en mangaserie av Sakura Tsubaka. Serien ges ut i tidningen Hana to Yume, men även i egna pocketböcker.

Mangaserier
Gender-bendermanga/anime
Mark Frost

Mark Frost, född 25 november 1953 i New York City, New York, är en amerikansk författare, manusförfattare, regissör och filmproducent. Han är mest känd för att ha skrivit manus till Spanarna på Hill Street och att, i samarbete med David Lynch, ha skapat TV-serien Twin Peaks.

Filmografi i urval

Som regissör

Som manusförfattare

Som exekutiv producent

Externa länkar 
 

Amerikanska manusförfattare
Födda 1953
Män
Levande personer
Budoterminologi

De olika budosporterna använder sig av japansk terminologi. Nedan finns en översättning av en del av dessa termer:

 
Sporttermer
Japanska ord och uttryck
WP:Projekt Japan
Gullvivefjäril

Gullvivefjäril (Hamearis lucina) är en fjärilsart i familjen metallmärken, men som tidigare placerades i familjen juvelvingar. Vingspannet varierar mellan 25 och 29 millimeter.

Beskrivning

Honan och hanen är mycket lika varandra, ibland är honan lite ljusare. Ovansidan är brun med gulorange fläckar som är ganska stora och sitter ganska tätt. Undersidan är ljusare och har stora vita fläckar på bakvingen. Larven är hårig, brun med små svarta prickar i smala linjer och blir upp till 15 millimeter lång.

Levnadssätt
Värdväxter för gullvivefjärilen är gullviva och andra arter i vivesläktet. Äggen läggs vanligen på undersidan av vivebladen och kläcks efter 10-20 dagar. Äldre larver gömmer sig på marken på dagen och äter endast på natten. Under juli och augusti sker förpuppningen och puppan övervintrar.

Fjärilens flygtid är i maj och juni. I södra Europa kan den ibland få en andra generation som flyger i augusti och september.

Utbredning
Gullvivefjärilens utbredningsområde är i centrala och södra Europa och i Turkiet. I Sverige förekommer den i sydöst, från Skåne till Mälardalen, främst i södra Kalmar län, på Öland och i Östergötland. Den saknas helt i övriga nordiska länder. Den behöver en miljö där det finns gott om värdväxter (vivor), helst i gles lövskogsmiljö med omväxlande skugga och solbelysta gläntor. Detta slag av miljö har under senare tid alltmer försvunnit, bland annat på grund av granplantering. Därför har antalet gullvivefjärilar och deras utbredning i Sverige minskat och den anges vara Sårbar (VU) på den svenska rödlistan. I andra europeiska länders rödlistor anges den som Hotad i Lettland, Sårbar (VU) i Tyskland, Belgien och Polen och Försvunnen (RE) i Danmark och Litauen.

Källor

Externa länkar
Moths and Butterflies of Europe and North Africa Här finns livscykelschema för gullvivefjärilen, både för en och två generationer samma säsong. (O=ägg, L=larv, P=puppa, I=imago dvs den fullvuxna fjärilen)

Metallmärken
Akin Düzakin

Akin Düzakin född 21 maj 1961 i Gaziantep, Turkiet, är en turkisk-norsk illustratör bosatt i Norge sedan 1987. Han är utbildad i industridesign och arkitektur från Ankara och från Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo där han studerade från 1987 till 1994.

Akin Düzakin har illustrerat en lång rad barnböcker, bland annat böckerna om Tvillingbror och Tvillingsøster av Liv Marie Austrem, som han fick Bragepriset för 1995 och 1997. Tillsammans med Oddmund Hagen blev han tilldelad Unni Sands bildebokpris 1998 för bilderboken Over jordet.  Han har även fått mottaga flera internationella utmärkelser och 2006 Bokkunstprisen för sin verksamhet som nyskapande och tongivande illustratör.

Akin Düzakin är känd för akrylmålerier med poetiska, lätt naivistiska motiv och tydliga figurer. Düzakin är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum.

Bibliografi (utgivet på svenska) 

 Måste bara vänta 2000 (tillsammans med Oddmund Hagen)

Priser och utmärkselser 

 Bragepriset 1995 för Tvillingbror
 Bragepriset 1997 för Tvillingsøster
 Kultur- och kyrkodepartementets priser för barn- och ungdomslitteratur 1997 för Noa. Han som overlevde Den store flommen 
 Kultur- och kyrkodepartementets priser för barn- och ungdomslitteratur 2001 för Min storebror Apen

Noter

Norska illustratörer
Födda 1961
Män
Levande personer
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Ängspärlemorfjäril

Ängspärlemorfjäril (Argynnis aglaja) är en brun och orange fjäril som ofta påträffas på ängar där den suger nektar från klintar och tistlar.

Utseende 

Vingspannet varierar mellan 45 och 58 millimeter. Hanen och honan är ganska lika varandra. Ovansidan är orange med brunsvarta fläckar som är mer eller mindre ordnade i band. Ytterkanten är också brunsvart och innanför denna är fläckarna halvmånformade. På undersidan är framvingen något ljusare orange med strödda brunsvarta fläckar. Bakvingens undersida är grön, närmare ytterkanten gul. Över hela bakvingen finns vita fläckar, samt ett band av vita fläckar längs ytterkanten.

Larven är svart och taggig och runt andningshålen på sidorna är den röd. Den blir upp till 40 millimeter lång.

Levnadssätt 
Denna fjäril, liksom alla andra fjärilar, genomgår under sitt liv fyra olika stadier; ägg, larv, puppa och fullvuxen (imago). En sådan förvandling kallas för fullständig metamorfos.

Flygtiden, den period när fjärilen är fullvuxen, infaller för ängspärlemorfjärilen under juni till augusti. Under flygtiden parar sig fjärilarna och honan lägger äggen ett och ett eller några tillsammans på värdväxterna, de växter larven lever på och äter av. Dessa är för ängspärlemorfjärilen bland annat olika arter i violsläktet.

När larven kläcks ur ägget äter den emellertid inte, utan övervintrar och börjar äta på våren. Den förpuppas i början av sommaren. Efter 2-3 veckor kläcks den fullbildade fjärilen ur puppan och en ny flygtid börjar.

Habitat 
Fjärilens habitat, den miljö den lever i, är framför allt blommande ängar och hedmarker. De vuxna fjärilarna verkar föredra nektar från bland annat olika arter i klintsläktet och tistelsläktet.

Utbredning 
Ängspärlemorfjärilens utbredningsområde omfattar stora delar av den palearktiska regionen. Den förekommer från nordligaste Afrika och Europa genom Sibirien och Iran till Kina, Korea och Japan. Den finns i hela Norden utom Island. Den förekommer inte i de nordligaste landskapen i Norge, Sverige och Finland även om den tillfälligtvis har påträffats även där.

Källor

Externa länkar 

Praktfjärilar
Skogspärlemorfjäril

Skogspärlemorfjäril (Argynnis adippe) är en orange fjäril med brunsvarta fläckar. Den lever på ängar där det växer blommor, i skogsgläntor och annan glesare skogsmark. Fjärilslarven lever på och äter av violer. Ett äldre synonymt svenskt namn på skogspärlemorfjäril är allmän pärlemorfjäril.

Utseende 

Vingspannet varierar mellan 51 och 63 millimeter Hanen och honan är ganska lika varandra. Ovansidan är orange och mönstrad med brunsvarta fläckar, både runda och mer oregelbundna. Ytterkanterna är svartbruna med en rad av tandade brunsvarta fläckar strax innanför. 

Undersidan av framvingen är ljusare orange med strödda brunsvarta fläckar. Framhörnet är mönstrat med gula och ljusbruna fält. Undersidan på bakvingen skiljer sig åt mellan två olika former. Den vanligaste formen har fält i ljusbrunt, orange och vitt. Formen Argynnis adippe cleodoxa har istället för vita fält gula. Gemensamt för bådas undersida av bakvingen är grönaktiga framkanter och bakkanter samt ett tvärgående band av runda bruna fläckar med vit mitt som är inringad med brunsvart.

Larven är gråbrun eller gråsvart med ljusare längsgående ränder och ett ljusbrunt huvud. Den är försedd med relativt långa taggar och blir upp till 40 millimeter lång.

Levnadssätt 
Denna fjäril, liksom alla andra fjärilar, genomgår under sitt liv fyra olika stadier; ägg, larv, puppa och imago(fullvuxen). En sådan förvandling kallas för fullständig metamorfos.

Flygtiden, den period när fjärilen är fullvuxen, infaller i juli-augusti. Under flygtiden parar sig fjärilarna och honan lägger äggen i närheten av larvens värdväxter. Larven växer sig kläckningsfärdig inuti ägget, men ägget kläcks inte förrän på våren året därpå. Värdväxter, som är de växter larven lever på och äter av, är för skogspärlemorfjärilen olika arter i violsläktet.

Larven äter och växer under 2-3 månader varefter den spinner ett litet rum av blad och i detta rum förpuppas den. Efter 2-4 veckor kläcks den fullbildade fjärilen ur puppan och en ny flygtid börjar.

Habitat 
Fjärilens habitat, den miljö den lever i, är blomsterängar och gläntor i skogsmark.

Utbredning 
Skogspärlemorfjärilens utbredningsområde är från Europa och genom den tempererade delen av Asien till Amurområdet och Japan. I Norden finns den i hela Danmark, i sydöstligaste Norge, i Sverige upp till södra Norrland samt i södra halvan av Finland.

Systematik 
Ibland placeras denna art i släktet Fabriciana, men oftare anges detta som ett undersläkte till Argynnis.

Källor

Externa länkar 
Moths and Butterflies of Europe and North Africa - Bilder på vuxna skogspärlemorfjärilar och larver

Praktfjärilar
Divertikel

En divertikel (från latin diverticulum, av divertere, vända bort), är en utvidgning av väggen i ett hålorgan, till exempel tarm, urinblåsa och matstrupe. 

Divertiklar i tjocktarmen, tarmfickor, orsakas ofta av att rubbad tarmfunktion ökat trycket inifrån tarmen. Tarmfickor är vanliga, särskilt hos äldre. I 40-årsåldern har ungefär 10 procent av befolkningen tarmfickor, över 60 års ålder förekommer de hos nästan 50 procent. 

Särskiljning görs på äkta divertiklar då hela väggen buktar ut och falska divertiklar då organets inre skikt pressas fram genom omgivande muskelvävnad.

Se även 
Divertikulos - ett större antal divertiklar i tjocktarmen
Divertikulit - inflammation i divertikeln

Referenser

Noter 
 

Patologiska kroppsliga tillstånd
Mag- och tarmsystemet
Phil O'Donnell

Phil O'Donnell, född 25 mars 1972 i Bellshill, North Lanarkshire, död 29 december 2007 i Motherwell, North Lanarkshire, var en brittisk (skotsk) fotbollsspelare som spelade för  Motherwell, Celtic och Sheffield Wednesday. Han spelade även en match för Skottlands landslag 1994.

Död
29 december 2007 föll Phil O'Donnell ihop på fotbollsplanen under en Scottish Premier League-match mot Dundee United. Han avled i ambulansen på väg till sjukhus. O'Donnell efterlämnade fru och fyra barn.

Skotska fotbollsspelare
Födda 1972
Avlidna 2007
Spelare i Motherwell FC
Spelare i Celtic FC
Spelare i Sheffield Wednesday FC
Spelare i Scottish Football League
Spelare i Scottish Premier League
Spelare i Premier League
Spelare i English Football League
Män
Fotbollsspelare som omkommit under matcher