kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Roststrupig papegojnäbb

Roststrupig papegojnäbb (Sinosuthora przewalskii) är en fåtalig tätting i familjen papegojnäbbar inom ordningen tättingar som enbart förekommer i Kina.

Utseende och läte 
Roststrupig papegojnäbb är en distinkt, gråaktig till olivbrun fågel med kontrasterande blekt kastanjebrunt på hals och övre delen av bröstet. Den har även kastanjefärgad panna och tygel, liksom ett långt ögonbrynsstreck som blir brunsvart längst bak. Kroppslängden är 13-14,5 cm. Från flockar hörs hackande "chrr-rr-rr-rr" uppblandat med vassa "tsit-it" och "tsip".

Utbredning och systematik 
Roststrupig papegojnäbb förekommer i bergstrakter i centrala Kina, i södra Gansu och nordligaste Sichuan. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare inkluderades alla papegojnäbbar förutom större papegojnäbb (Conostoma oemodium) i Paradoxornis. DNA-studier visar dock att större papegojnäbb och den amerikanska arten messmyg (Chamaea fasciata) är inbäddade i släktet. Paradoxornis har därför delats upp i ett antal mindre släkten.

Familjetillhörighet 
DNA-studier visar att papegojnäbbarna bildar en grupp tillsammans med den amerikanska arten messmyg, de tidigare cistikolorna i Rhopophilus samt en handfull släkten som tidigare också ansågs vara timalior (Fulvetta, Lioparus, Chrysomma, Moupinia och Myzornis). Denna grupp är i sin tur närmast släkt med sylvior i Sylviidae och har tidigare inkluderats i den familj, vilket i stor utsträckning görs fortfarande. Enligt sentida studier skilde sig dock de båda grupperna sig åt för hela cirka 19 miljoner år sedan, varför tongivande International Ornithological Congress (IOC) numera urskilt dem till en egen familj, Paradoxornithidae. Denna linje följs här.

Levnadssätt 
Artens ekologi är dåligt känd. Historiskt har den rapporterats från öppen lärkskog, grästuvor på en brant bergssluttning samt i bambustånd på mellan 2440 och 3050 meters höjd. Sentida observationer har dock gjorts i tät undervegetation med bambu i blandskog samt i bambusnår på 2800 meters höjd. Fem individer som observerades i maj 2011 i Tangjiahe Nature Reserve förekom i ett höjdledsmässigt smalt bälte i bambu strax nedanför trädgränsen. Den livnär sig huvudsakligen av insekter. Ett bo som hittades i juni 2013 innehöll tre nykläckta ungar.

Status och hot 
Roststrupig papegojnäbb har ett litet utbredningsområde. Inga kända hot finns dock mot arten, varför internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Nikolaj Przjevalskij (1839-1888), general i ryska armén samt upptäckresande och naturforskare i Centralasien.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Papegojnäbbar
Fåglar i orientaliska regionen
Kinas fauna
WP:Projekt Kina
Endemiska fågelarter i Kina
Vitbröstad papegojnäbb

Vitbröstad papegojnäbb (Psittiparus ruficeps) är en fågel i familjen papegojnäbbar inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Vitbröstad är en rätt stor (19-19,5 cm) papegojnäbb med relativt lång näbb. Adulta fågeln är djupt roströd på hela huvudet ända till bak i nacken. I övrigt är den ljus under, med ljus strupe, och brun ovan.

Arten är mycket lik rosthuvad papegojnäbb (P. bakeri) som tidigare behandlades som en underart. Vitbröstad papegojnäbb är dock beigefläckat vit undertill, ej beige, något mindre och har avvikande sång: fyra till sex fallande visslingar jämfört med en rytmisk fras som avslutas med utdragna visslingar.

Utbredning och systematik 
Vitbröstad papegojnäbb förekommer från Nepal till Bhutan, norra Assam, södra Kina (nordvästra Yunnan) och sydöstra Tibet. Tidigare betraktades vitbröstad och rosthuvad papegojnäbb (P. bakeri) som samma art. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare inkluderades alla papegojnäbbar förutom större papegojnäbb (Conostoma oemodium) i Paradoxornis. DNA-studier visar dock att större papegojnäbb och den amerikanska arten messmyg (Chamaea fasciata) är inbäddade i släktet. Paradoxornis har därför delats upp i ett antal mindre släkten.

Familjetillhörighet 
DNA-studier visar att papegojnäbbarna bildar en grupp tillsammans med den amerikanska arten messmyg, de tidigare cistikolorna i Rhopophilus samt en handfull släkten som tidigare också ansågs vara timalior (Fulvetta, Lioparus, Chrysomma, Moupinia och Myzornis). Denna grupp är i sin tur närmast släkt med sylvior i Sylviidae och har tidigare inkluderats i den familj, vilket i stor utsträckning görs fortfarande. Enligt sentida studier skilde sig dock de båda grupperna sig åt för hela cirka 19 miljoner år sedan, varför tongivande International Ornithological Congress (IOC) numera urskilt dem till en egen familj, Paradoxornithidae. Denna linje följs här.

Levnadssätt 
Vitbröstad papegojnäbb hittas i bambustånd i eller intill städsegrön lövskog. Den livnär sig av insekter, till exempel små skalbaggar, men även frön och säd som hirs och ris. Fågeln häckar mellan april och oktober i Indien. Arten tros vara strikt stannfågel.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av habitatförstörelse och fragmentering, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Papegojnäbbar
Fåglar i orientaliska regionen
Brun papegojnäbb

Brun papegojnäbb (Cholornis unicolor) är en bergslevande asiatisk fågel i familjen papegojnäbbar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Brun papegojnäbb är en stor (21 cm) papegojnäbb med kraftig, gul näbb. Pannan till hjässan är mörkt brungrå med mörkare fjädercentra, vilket ger den ett något fläckigt intryck. På hjässan syns även svarta längsgående band. Undersidan är sotgrå och ovansidan brun, mot rödbrun på vingarna.  Sången är klar, högljudd och ganska ljus: "ii-wuu-iiew" eller "ii wiu’uu".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bambuskogar från Nepal till sydöstra Tibet, sydvästra Kina och nordöstra Myanmar. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare inkluderades alla papegojnäbbar förutom större papegojnäbb (Conostoma oemodium) i Paradoxornis. DNA-studier visar dock att större papegojnäbb och den amerikanska arten messmyg (Chamaea fasciata) är inbäddade i släktet. Paradoxornis har därför delats upp i ett antal mindre släkten.

Familjetillhörighet 
DNA-studier visar att papegojnäbbarna bildar en grupp tillsammans med den amerikanska arten messmyg, de tidigare cistikolorna i Rhopophilus samt en handfull släkten som tidigare också ansågs vara timalior (Fulvetta, Lioparus, Chrysomma, Moupinia och Myzornis). Denna grupp är i sin tur närmast släkt med sylvior i Sylviidae och har tidigare inkluderats i den familj, vilket i stor utsträckning görs fortfarande. Enligt sentida studier skilde sig dock de båda grupperna sig åt för hela cirka 19 miljoner år sedan, varför tongivande International Ornithological Congress (IOC) numera urskilt dem till en egen familj, Paradoxornithidae. Denna linje följs här.

Levnadssätt 
Brun papegojnäbb påträffas i bambustånd i bergsbelägen öppen städsegrön lövskog på mellan 1850 och 3600 meters höjd. Den livnär sig på bambu, knoppar från ormbunksväxter, mossa och annat vegetabiliskt material men också skalbaggar och andra insekter. Fågeln häckar mellan januari och augusti. Arten är huvudsakligen stannfågel, men rör sig i vidare områden utanför häckningstid.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal på grund av habitatförstörelse och fragmentering, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som generellt sparsamt förekommande, sällsynt i Bhutan och ganska vanlig i delar av Kina.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Papegojnäbbar
Fåglar i orientaliska regionen
Tofspapegojnäbb

Tofspapegojnäbb (Sinosuthora zappeyi) är en fåtalig fågel i familjen papegojnäbbar inom ordningen tättingar, endemisk för Kina.

Utseende och läte 
Tofspapegojnäbben är en liten (12,5 cm) och omisskännlig varmbrun papegojnäbb. Den har grå huva med en prydlig vit ring runt ögat. Den bär en buskig tofs i pannan är vitare på strupen än på huvudsidorna. Sången är ett tunt och ljus ss-si-su-si och lätet hårda och abrupta trr-ik och trrrh.

Utbredning och systematik 
Arten förekommer i bergstrakter i södra Kina (Washan och Omei Shan i östra Sichuan). Den behandlas antingen som monotypisk eller delas in i två underarter med följande utbredning:
 Sinosuthora zappeyi erlangshanica – Erlang Shan i Sichuan, sydcentrala Kina
 Sinosuthora zappeyi zappeyi – sydcentrala Sichuan (förutom Erlang Shan) samt nordvästra Guizhou

Släktestillhörighet 
Tidigare inkluderades alla papegojnäbbar förutom större papegojnäbb (Conostoma oemodium) i Paradoxornis. DNA-studier visar dock att större papegojnäbb och den amerikanska arten messmyg (Chamaea fasciata) är inbäddade i släktet. Paradoxornis har därför delats upp i ett antal mindre släkten.

Familjetillhörighet 
DNA-studier visar att papegojnäbbarna bildar en grupp tillsammans med den amerikanska arten messmyg, de tidigare cistikolorna i Rhopophilus samt en handfull släkten som tidigare också ansågs vara timalior (Fulvetta, Lioparus, Chrysomma, Moupinia och Myzornis). Denna grupp är i sin tur närmast släkt med sylvior i Sylviidae och har tidigare inkluderats i den familj, vilket i stor utsträckning görs fortfarande. Enligt sentida studier skilde sig dock de båda grupperna sig åt för hela cirka 19 miljoner år sedan, varför tongivande International Ornithological Congress (IOC) numera urskilt dem till en egen familj, Paradoxornithidae. Denna linje följs här.

Status och hot 
Denna art har ett litet och mycket fragmenterat utbredningsområde. Den minskar dessutom i antal till följd av habitatförlust genom skogsavverkning, turism och omvandling till jordbruksmark. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som sårbar. Världspopulationen uppskattas till mellan 3 500 och 15 000 individer.

Levnadssätt 
Tofspapegojnäbben förekommer flockvis i bambustånd och rhododendron i öppna, tempererade barrskogar nära bergstoppar, vanligen mellan 2 350 och 3 450 meter över havet, men ett fynd har gjorts på endast 1 000 meters höjd. Den häckar i bambustånd och bygger sitt bo av bambulöv, rötter och mossa.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar amerikanen Walter Reaves Zappey (1878-1914), samlare av specimen och preparator vid Museum of Comparative Zoology, Harvard University.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Papegojnäbbar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Kina
Kattsångare

Kattsångare (Sylvia galinieri) är en fågel i familjen sylvior inom ordningen tättingar, endemisk för Etiopien.

Utseende och läten 
Kattsångaren är en 14-15 cm lång, huvudsakligen grå fågel med kastanjebrun undergump, svart tygel och gråvit panna. Den upptäcks lättast genom den explosiva sången som levereras dagen lång, framför allt i regn: varierad och högljutt trastlik med mer sångarlika högre toner. Varningslätet är ett mjukt, spinnande läte (därav fågelns namn).

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i höglänta områden i norra, västra och södra Etiopien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktskap 
Tidigare placerades den bland timaliorna (därav det tidigare namnet "etiopisk timalia") men genetiska studier visar att den är en medlem av familjen sylvider. Traditionellt placeras den också i ett eget släkte, Parophasma, men den är så pass nära släkt med trädgårdssångaren samt de afrikanska nunnesångarna, príncipesångaren och rödnäbben att den nu flyttats till släktet Sylvia.

Levnadssätt 
Kattsångaren hittas i bergsbelägna skogar med enbuskar och rosenträd. Den uppträder i par eller i grupper om upp till åtta individer och vistas helst i undervegetationen och på medelhög nivå. Födan består av enbär och andra små frukter. Fågeln häckar mellan januari och juli. Den bygger en bräcklig boskål av växtfibrer som placeras cirka fem meter ovan mark. Arten är stannfågel.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av habitatförstörelse och fragmentering, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ganska vanlig till vanlig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Joseph Germain Galinier (1814-1888),kapten i franska armén och upptäcktsresande i Abessinien 1839-1843.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Sylvior
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Etiopien
Vitstjärtad sångare

Vitstjärtad sångare (Poliolais lopezi) är en fågel i familjen cistikolor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln placeras som enda art i släktet Poliolais. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Poliolais lopezi manengubae – förekommer i sydöstra Nigeria och södra Kamerun (Manenguba och berget Mont Koupé)
 Poliolais lopezi alexanderi – förekommer på berget Kamerun
 Poliolais lopezi lopezi – förekommer på ön Bioko (Guineabukten)

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar José Lopes, portugisisk taxidermist och samlare av specimen för Boyd Alexander i Kap Verdeöarna och tropiska Afrika.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Cistikolor
Fåglar i etiopiska regionen
Bergnunnesångare

Bergnunnesångare (Sylvia abyssinica) är en afrikansk fågel i familjen sylvior inom ordningen tättingar, nära släkt med de i Europa förekommande arterna svarthätta och trädgårdssångare.

Kännetecken

Utseende 
Bergnunnesångaren är en trastlik fågel med rödbrun rygg och kontrasterande grått huvud och grå nacke. Den grå undersidan är svagt streckad och buken är blekare än bröstet. På flankerna syns en gulaktig anstrykning. Den tunna näbben är svart på övre näbbhalvan, blek på den undre, och benen är gråblå. The African hill babbler weighs 14-25g and their length is 13–15 cm.

Läte 
Bergnunnesångaren har en fyllig och melodisk sång som liknar en trasts eller en gyllings, bestående av visslande fraser med olika tonhöjd med vissa insprängda vassare toner.

Utbredning och systematik 
Bergnunnesångare delas in i fem underarter med följande utbredning:
 S. a. abyssinica – Etiopien och Sudan till östra Uganda, sydvästra Tanzania, sydöstra Kongo-Kinshasa och Angola
 S. a. stictigula – Malawi och norra Moçambique
 S. a. stierlingi – östra och södra Tanzania
 S. a. monachus – berget Kamerun
 S. a. claudei – ön Bioko i Guineabukten

Vissa behandlar ruwenzorinunnesångaren (S. atriceps) som underart till bergnunnesångaren, men numera behandlas de vanligen som skilda arter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades den bland timaliorna i släktet Pseudoalcippe, med det svenska trivialnamnet bergsnunnetimalia. Genetiska studier visar att den är nära släkt med trädgårdssångare och svarthätta bland Sylvia-sångarna.

Levnadssätt
Bergnunnesångaren tris i bergsskogar i tät undervegeation vid skogskanter och öppningar. Den lever i par som födosöker efter insekter och frukt. Fågeln håller sig dold och upptäcks ofta på sången.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Den beskrivs som vanlig.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Sylvior
Fåglar i etiopiska regionen
Pekingsångare

Pekingsångare (Rhopophilus pekinensis) är en östasiatisk tätting som numera placeras i familjen papegojnäbbar.

Kännetecken

Utseende 
Pekingsångaren är en liten (15-17 cm), gråbrun tätting med mycket lång, avsmalnad stjärt, påminnande om en prinia. På huvudet syns ett grått ögonbrynssstreck över ett ljust öga samt svart tygel och mustaschstreck. Ovansidan är kraftigt svartstreckad, förutom som är ostreckat brun. Den långa stjärten är blekgrå i spetsen. Undersidan är vit med rost- eller kastanjebrun streckning på bröstsidorna och flankerna. Undergumpen är rostbrun.

Liknande tarimsångaren, tidigare behandlad som underart, har mörka ögon, svagare streckad på hjässa och undertill, gråare hjässa och stjärt samt är större.

Läten 
Bland lätena hörs mjuka toner som yttras i duett, i engelsk litteratur återgiven som "chee-anh"; även serier med mjuka, behagliga, fallande "dear dear dear...".

Utbredning och systematik 
Pekingsångare förekommer i centrala och nordöstra Kina samt på norra Koreahalvön. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tarimsångare (R. albosuperciliaris) behandlades tidigare som underart till pekingsångare, men urskiljs numera som egen art på basis av avvikande utseende, läten och ekologi, där tarimsångaren förekommer i mycket torrare, mer ökenlik miljö.

Familjetillhörighet 
Tidigare ansågs pekingsångaren vara en medlem av familjen cistikolor (Cisticolidae), då under det svenska namnet kinesisk snårsångare. DNA-studier visar dock att den tillhör en grupp små tättingar bestående av papegojnäbbar (Conostoma samt det numera uppdelade släktet Paradoxornis), den amerikanska arten messmyg, samt en handfull släkten som tidigare också ansågs vara timalior (Fulvetta, Lioparus, Myzornis, Chrysomma och Moupinia). Denna grupp är i sin tur närmast släkt med sylvior i Sylviidae och har tidigare inkluderats i den familj, vilket i stor utsträckning görs fortfarande. Enligt sentida studier skilde sig dock de båda grupperna sig åt för hela cirka 19 miljoner år sedan, varför tongivande International Ornithological Congress (IOC) numera urskilt dem till en egen familj, Paradoxornithidae. Denna linje följs här.

Levnadssätt 
Pekingsångaren påträffas i torra, bergsbelägna buskmarker med spridda tallar och högt gräs. Information om föda saknas, men tros bestå av ryggradslösa djur. Utanför häckningstid bildar den flockar, ibland med andra timalior. Fågeln häckar i maj. Arten är huvudsakligen stannfågel, men vissa utför rörelser vintertid, bland annat till Sydkorea.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Papegojnäbbar
Fåglar i palearktiska regionen
Rhopophilus

Rhopophilus är ett släkte i familjen papegojnäbbar inom ordningen tättingar. Släktet omfattar numera två arter som förekommer i norra Kina och norra Korea:
 Pekingsångare (R. pekinensis) 
 Tarimsångare (R. albosuperciliaris)

Tidigare ansågs tarimsångaren och pekingsångaren vara medlemmar av familjen cistikolor (Cisticolidae). DNA-studier visar dock att de tillhör en grupp små tättingar bestående av papegojnäbbar (Conostoma samt det numera uppdelade släktet Paradoxornis), den amerikanska arten messmyg, samt en handfull släkten som tidigare också ansågs vara timalior (Fulvetta, Lioparus, Myzornis, Chrysomma och Moupinia). Denna grupp är i sin tur närmast släkt med sylvior i Sylviidae och har tidigare inkluderats i den familj, vilket i stor utsträckning görs fortfarande. Enligt sentida studier skilde sig dock de båda grupperna sig åt för hela cirka 19 miljoner år sedan, varför tongivande International Ornithological Congress (IOC) numera urskilt dem till en egen familj, Paradoxornithidae. Denna linje följs här.

Referenser

Externa länkar

Papegojnäbbar
Fågelsläkten
Nokia Lumia 610

Nokia Lumia 610 är den fjärde Windows Phone baserade mobiltelefonen från Nokia och annonserades 27 februari 2012, vid samma lansering som för den icke-amerikanska varianten av Nokia Lumia 900.

Förutom Windows Phone 7.5 som system har mobilen även Nokias lösning för kostnadsfri navigering med mera.

Lumia 610 var vid annonseringen Nokias Windows Phone-mobil med lägst modellnummer och därvid den med lägst pris. Dessutom var modellen den med långsammast processor och minsta mängden RAM, detta efter att Microsoft tillät tillverkarna att sälja modeller med sämre specifikationer än tidigare systemkravet med bland annat 512 MB RAM.

Den 11 april 2012 annonserade Nokia en speciell NFC-version av Lumia 610 .

Externa länkar 
 Detaljerad produktinformation hos Nokia Developer

Referenser 

Microsoft Lumia
Saharasångare

Saharasångare (Curruca deserti) är en fågel i familjen sylvior inom ordningen tättingar. Den häckar i öknar i nordvästra Afrika där den är stannfågel. IUCN kategoriserar den som livskraftig. Tidigare behandlades den som underart till ökensångaren (Curruca nana).

Utseende och läten 
Saharasångaren är en mycket liten (11-12 centimeter) och väldigt ljus fågel med sandfärgad ovansida, rostfärgad ovansida på stjärten, gulbruna ben, blekgul näbb och gult öga. Den är lik sin nära släkting ökensångaren (C. nana), men denna är något större, gråare ovan, har mörkare handpennor och har svarta spolstreck på tertialer och mittre stjärtpennor, något saharasångaren saknar. 

Fågelns tjattrande lockläte liknar ökensångarens. Sången är ljus, klar och rytmiskt ojämn utan sträva toner och inleds av en torr drill.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer som stannfågel i öknar i nordvästra Afrika till östra Libyen. Den är en mycket sällsynt gäst på det europeiska fastlandet med ett fynd i Italien 1988, ett i Spanien 2011 och ett i Nederländerna 2014. Fynd av obestämda saharasångare eller ökensångare finns från Tjeckien och Frankrike.

Tidigare behandlades saharasångare som en underart till ökensångare (Curruca nana) men urskiljs numera allmänt som egen art.

Ekologi 
Fågeln häckar i halvöken med sparsam växtlighet, framför allt med täta tuvor av Aristida pungens, upp till 2.000 meter över havet i Algeriet. Den intar huvudsakligen småinsekter som den tar från marken, men också frön och bär. Den häckar från januari till början av mars i södra delen av utbredningsområdet där den troligen också lägger två kullar, i norr normalt en från slutet av mars till maj. Honan lägger två till fem ägg, i snitt tre.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i släktet Sylvia. Genetiska studier visar dock att Sylvia består av två klader som skildes åt för hela 15 miljoner år sedan. Sedan 2020 delar BirdLife Sverige och tongivande internationella auktoriteten International Ornithological Congress (IOC) därför upp Sylvia i två skilda släkten, varvid saharasångaren förs till Curruca. Även eBird/Clements följde efter 2021.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stabil populationsutveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Sylvior
Fåglar i etiopiska regionen
Fåglar i palearktiska regionen