kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ulla Hamilton

Ulla Christina Hamilton, född Ericson 17 oktober 1958 i Falköping, är en svensk jurist och moderat politiker. Hon är sedan 1994 ledamot i Stockholms kommunfullmäktige och hon var borgarråd i Stockholms stad 2006–2014. Sedan januari 2015 är Hamilton verkställande direktör för Friskolornas riksförbund.

Biografi
Hamilton var ordförande i Föreningen Heimdal 1982–1983. Hon tog juristexamen 1984 vid Uppsala universitet. Hon var politiskt sakkunnig i statsrådsberedningen 1991–1994 med ansvar för statsminister Carl Bildts inrikespolitiska aktiviteter. År 1995–1999 var hon public affairs-konsult på Lexivision AB. Därefter utsågs hon till ansvarig för Svenska Arbetsgivareföreningens (SAF) utbildnings- och arbetsmarknadspolitiska avdelning. SAF blev sedermera Svenskt Näringsliv och vid utnämningen till borgarråd 2006 var Ulla Hamilton kommunikationschef på Svenskt Näringsliv.

Ulla Hamilton har varit ledamot av kommunfullmäktige i Uppsala, Lund och nu i Stockholm.  

Hamilton var som borgarråd i Stockholm ansvarig för miljö- och fastighetsroteln från 2006 till september 2008, därefter blev hon miljö- och trafikborgarråd. Hon var ordförande i fastighetsnämnden 2006–2008 och ordförande i Stockholms Hamnar AB 2006–2010, dessförinnan vice ordförande 2002–2006. I oktober 2010 utsågs Ulla Hamilton till företagar-, arbetsmarknads- och trafikborgarråd. Hon var ordförande i arbetsmarknadsnämnden 2010–2014, ordförande i trafik- och renhållningsnämnden 2010-2014, samt ordförande i Stockholm Business Region 2010–2014. Hon har även varit föredragande borgarråd för Stockholm Vatten AB, Stockholm Parkering AB, Fortum Värme AB och stiftelsen Electrum.

Under perioden 2003–2011 var Hamilton första vice ordförande i Stockholmsmoderaterna. Hon var vice gruppledare för moderaterna i Stockholms stadshus 2008–2014. Hon har även varit ledamot av styrelsen och arbetsutskottet i Kommunförbundet i Stockholms län, samt ledamot i beredningen för tillväxt och regional utveckling, Sveriges Kommuner och Landsting (SKL). Hon har även varit ledamot i Stockholmsregionens Europaförening, samt ledamot av Taxi Stockholms styrelse, från våren 2015 till november 2016. 

Ulla Hamilton är vice ordförande i Stokab och ledamot i styrelsen för Stockholm Business Region.

Hon är gift med advokaten Christoffer Hamilton.

Referenser

Externa länkar

Ulla Hamiltons blogg
Ulla Hamilton på Youtube

Kvinnor
Födda 1958
Personer verksamma vid Svenskt Näringsliv
Borgarråd i Stockholms stad
Svenska moderater
Svenska jurister
Alumner från Uppsala universitet
Levande personer
Personer från Falköping
Dominique van Hulst

Dominique Rijpma van Hulst, född 7 september 1981 i Eindhoven i Nederländerna, är en nederländsk sångerska som går under artistnamnet Do. Hon är mest känd för danscovern av Bryan Adams låt Heaven från 2002 som hon gjorde tillsammans med DJ Sammy och Yanou. 

Hon har släppt två album, Do från 2004, samt Follow me från 2006.

Referenser

Noter

Externa länkar

Officiell webbplats

Nederländska sångare under 2000-talet
Födda 1981
Levande personer
Kvinnor
Kebnekaise fjällstation

Kebnekaise fjällstation ligger 690 meter över havet och är belägen 19 kilometer väster om Nikkaluokta, som i sin tur ligger cirka 70 kilometer väster om Kiruna. 

Fjällstationen, som drivs av Svenska Turistföreningen (STF), består av en huvudbyggnad och flera tillhörande annex med totalt 220 bäddar.

Historik
Fjällstationens äldsta byggnad är Kebnekaisestugan, som anlades 1907-1908. Den byggdes i sten efter alpmodell. 1924 byggdes den på med en våning. Under åren 1948-1952 skedde en stor utökning av stationen med flera byggnader. Därefter har den byggts ut 1966, 1978-1979 och 1990-1991.

I huvudbyggnaden finns en restaurang och en affär. I servicebyggnaden finns det bastu, torkrum och självhushållskök.

Vandringsleder
Det finns leder till Kebnekaise, till Tarfala och till Kungsleden.

Kommunikationer
Allmän väg slutar i Nikkaluokta och därifrån går en vandringsled på 19 km fram till fjällstationen. På vägen, omkring sex kilometer från Nikkaluokta ligger Kaffekåtan vid Ladtjojaure.

Se även
Kebnekaisetoppstugan

Källor

Noter

Externa länkar
STF Kebnekaise

Byggnader och anläggningar i Kiruna kommun
Platser i Kebnekaiseområdet
Friluftsliv
Turism i Sverige
Fjällturiststationer i Sverige
Club Universidad de Chile

Club Universidad de Chile är en chilensk fotbollsklubb från Santiago de Chile. Klubben bildades 24 maj 1927 under namnet "Club Deportivo Universitario". Traditionella motståndare är Colo-Colo och Universidad Católica. Hemmaarenan heter Estadio Nacional de Chile och klubben hyr stadion från Ñuñoas kommun, strax utanför Santiagos innerstad. Klubbens smeknamn är "La U" ("U:et" på svenska). Klubben hade per 2012 vunnit mästerskapet 18 gånger, den senaste gången Torneo Clausura 2017.

Historia 
Fram till år 1980 tillhörde klubben universitetet Universidad de Chile. Trots att klubben inte längre har samma ägare är banden mellan klubben och universitetet ännu starka. Fram till 1980 hette klubben "Club Deportivo Universitario".

Idag heter klubben "Club Deportivo Universidad de Chile" eller "Corporación de Fútbol Profesional de la Universidad de Chile".

Laget har totalt vunnit högsta divisionen 17 gånger och därmed ligger man på andra plats vad gäller vunna titlar (Colo-Colo ligger först).

Titlar 
 Copa Sudamericana, segrare (1): 2011
 Primera División, segrare (18): 1940, 1959, 1962, 1964, 1965, 1967, 1969, 1994, 1995, 1999, 2000, 2004, 2009-A, 2011-A, 2011-C, 2012-A, 2014-A, 2017-C
 Torneo Metropolitano: segrare (2) 1968, 1969
 Copa Chile: segrare (4) 1979, 1998, 2000, 2013
 Primera B: segrare (1) 1989
 Supercopa de Chile, segrare (1): 2015
 Copa Francisco Candelori: segrare (1) 1969

Spelare

Spelartrupp

Noterbara spelare

  Hugo Carballo
  Leonardo Rodríguez
  Cristian Traverso
  Jorge Spedaletti
  Clarence Acuña
  Victor Alonso
  David Pizarro
   Ernesto Alvarez
  Pedro Araya
  Mauricio Pinilla
  Eduardo Bonvallet
  Carlos Campos
  Leonel Sánchez
  Marcelo Salas
  Eduardo Vargas
  Marcos González
  Ángelo Henríquez
  Manuel Pellegrini
  Faustino Asprilla
  Mauricio Victorino
  Juan Manuel Olivera

Externa länkar 

Officiell webbplats
Snökanon

En snökanon är en maskin som tillverkar snö genom att blanda luft och vatten. Snökanoner används ofta i skidbackar, för att tillverka snö när det är snöbrist, men även inom längdskidåkningen används snökanoner för att skapa åkbara banor när natursnön inte räcker. Där kan det ibland innebära att den tillverkade snön måste fraktas till en plats ut i terrängen.

Historia 
Snökanonen uppfanns  och patenterades 1950 av Art Hunt, Dave Richey och Wayne Pierce. Snötillverkning började användas kommersiellt i början av 1970 och förändras hela tiden, i takt med att skidindustrin växer och vädret förändras på skidanläggningarna.

Konstsnö 
Snön från snökanoner brukar kallas konstsnö. Den har inte riktigt samma struktur som natursnö, vilket kan få konsekvenser för hur man bör valla. Konstsnön är även betydligt hårdare i konsistensen vilket kan ge den negativa konsekvensen att det lättare blir "isigt". En fördel med den hårda konsistensen är att det möjliggör åkning i höga hastigheter då den ger bra grepp för välslipade Carvingskidor. En annan fördel med konstsnöns hårda konsistens är hållbarheten, den smälter betydligt långsammare än natursnö vilket förlänger säsongen för skidanläggningarna.

Snis

Ibland används snis som en beteckning på den blandprodukt av vatten och luft som produceras av en snökanon. Särskilt används detta ord där vatten/snö-blandningen ska användas som byggnadsmaterial, som hos ishotell.

Snökanonens inverkan och utveckling 
Effektiv snötillverkning har blivit mer och mer viktigt för att skidanläggningarna ska lyckas varje år. Detta beror mest på förändringarna i klimatet och den ökande populariteten för skidåkning och snowboardåkning. Många skidanläggningar satsar mer och mer på snötillverkning för att själva kunna producera största delen av snön som behövs för att klara sig under hela säsongen, då natursnön ofta inte håller sig säsongen ut. Egen snötillverkning ger skidanläggningarna möjlighet att planera säsongsstart och säsongsslut. 

På grund av klimatförändringarna har många skidanläggningar fått varmare väder, vilket tidvis har gjort det omöjligt att använda vanliga snökanoner. Dock har den tekniska utvecklingen möjliggjort snötillverkning vid allt högre temperaturer. För att kunna producera konstsnö behövdes tidigare temperaturer ned emot -10°C medan det nuförtiden i praktiken räcker med 0°C. Snö tillverkad vid 0°C blir dock av något sämre kvalitet. Idealisk temperatur är för det mesta mellan -5°C och -15°C.

Ett effektivt snösystem kräver mer än bara snökanoner, även kraftfulla vattenpumpar och ett nät med vattenledningar är nödvändigt då vattnet många gånger måste transporteras många hundra höjdmeter uppför berget. Det är även av väsentlig betydelse att ha stor tillgång på vatten till exempel en stor sjö eller närliggande vattendrag.

Se även 
Alpin skidsport
Skidsport

Referenser

Externa länkar 

SLAO om snötillverkning (arkiverad)

Maskinteknik
Snö
USA:s invasion av Panama

Invasionen av Panama, kodnamn Operation Just Cause, inleddes den 20 december 1989 då USA invaderade Panama och avsatte Manuel Noriega. I operationen användes flyg som understöd för marktrupper och specialförband som sattes in för att tillfångata Noriega, med syftet att utlämna honom till USA där han var misstänkt för delaktighet i narkotikahandel. 

Den officiella amerikanska motiveringen för invasionen gavs av president George H. W. Bush på morgonen den 20 december 1989, några timmar efter operationens början. I sitt uttalande uppgav Bush att Noriega hade deklarerat krigstillstånd mellan USA och Panama, och att han därmed hotade säkerheten för de cirka 35 000 amerikanska medborgare som då levde och arbetade där. Bush lyfte även fram attacker mot amerikanska trupper och bekämpande av narkotikahandel som ytterligare motivering för invasionen, då han menade att Panama hade blivit ett centrum för penningtvätt och en transitpunkt för narkotikahandel till USA och Europa.

Kongressmedlemmar och andra i det politiska etablissemanget i USA hävdade att Noriega hotade Panamakanalens neutralitet, och att USA enligt Torrijos-Carter-fördragen hade rätt att ingripa militärt för att skydda kanalen. Mobilisering av amerikanska trupper skedde bara några dagar efter att panamansk militär dödat en civilklädd amerikansk marinsoldat.

Noriegas tillfångatagande 
För att förhindra Noriegas eventuella flykt verkställde amerikanska Navy SEALs Operation Nifty Package, som innebar att man sänkte Noriegas båt och förstörde hans jetplan - en operation som resulterade i fyra dödade och nio skadade. Militära operationer fortsatte i flera veckor, främst mot militära enheter från den panamanska armén, men Noriega förblev på fri fot. Han misstänktes av de amerikanska styrkorna ha gömt sig på olika ambassader i Panama City, samtidigt som han lyckades hålla kortare anföranden via radio och uppmana sina supportrar att "segra eller dö."    

När Noriega insåg att han hade få utsikter i händelse av en massiv jakt, och med en belöning på 1 miljon dollar för tillfångatagande hängande över sig, sökte han och fick en fristad i Vatikanens diplomatiska beskickning i Panama City.Den amerikanska militären använde såväl psykologiska som diplomatiska påtryckningar mot Vatikanen, såsom ständiga, högljudda uppspelningar av rockmusik utanför byggnaden. Den efterföljande rapporten från den amerikanske försvarschefen hävdade att musiken främst användes för att förhindra att parabolmikrofoner användes för att avlyssna förhandlingar - och inte som ett psykologiskt vapen baserat på Noriegas förmodade avsky för rockmusik, som ryktet annars har gjort gällande. Noriega kapitulerade efter elva dagar av belägring till den amerikanska militären den 3 januari 1990. Han sattes omedelbart på ett flygplan och flögs till USA där han senare fängslades.

Galleri

Referenser

Externa länkar

1989 i Panama
1989 i USA
Amerikanska krig
Kolonialkrig
Krigsåret 1989
Relationer mellan Panama och USA
George H.W. Bush
Elpanna

Elpanna är en del av ett vattenburet uppvärmningssystem som kan förekomma i alla vattenburna värmesystem, från småhus till stora fastigheter och fjärrvärmenät.

Elpannan värmer upp vatten i en eller flera så kallade värmepatroner. En cirkulationspump pumpar sedan runt det varma vattnet i rörsystemet. I radiatorer eller golvvärme avkyls vattnet av rumsluften för att sedan åter skickas in i pannan för värmning.

Elpannan är relativt enkel i sin konstruktion och därmed billig i inköp och pålitlig men använder elenergi som är ett relativt dyrt energislag. Det gör den lämplig för nöddrift av värmesystem med någon annan primär energikälla som har lägre energikostnad. Den primära energikällan har ofta har en högre teknisk komplexitet med fler komponenter som kan haverera. 

För att sänka driftkostnaden för uppvärmningen är det vanligt att elpannor ersättas eller kombineras med någon annan billigare värmekälla. Det kan till exempel vara en eldriven värmepump som sänker elanvändningen genom att öka värmefaktorn. Det är vanligt att värmepumpar har en inbyggd elpanna för spetsvärme, legionellabekämpning eller nöddrift. 

Andra exempel är  fjärrvärme och bränslepellets men då det kräver tillgång till ett fjärrvärmenät eller plats för bränslelagring och panna är dessa en mindre vanlig ersättare. 

Uppvärmning
Henrik Burwin III av Mecklenburg

Henrik Burwin III av Mecklenburg, tyska Heinrich Burwin, död 1277/1278, furste av Mecklenburg i Rostock 1226-1278. Son till furst Henrik Burwin II av Mecklenburg (död 1226) och svenska Kristina (levde 1248).

Biografi
Henrik Burwin III, faderns tredje son, titulerade sig herre av Rostock 1226, herre av Mecklenburg 1227, furste av Mecklenburg 1232 samt herre av Rostock 1236.

Jämte sina bröder efterträdde Henrik Burwin sin döde fader i Rostock 1226, och 1227 även farfadern i Mecklenburg. Efter en delning med bröderna erhöll han Rostock 1236 och nödgades bli sachsisk vasall.

Henrik Burwin sökte förhindra de uppåtsträvande hansestädernas makt, särskilt Rostock och Wismar. Han gynnade tyska bosättningar, kyrkor och kloster, och förde våldsamma fejder med bröderna. Han bistod Danmark mot Schleswig-Holstein, gjorde flera infall i det sistnämnda och förhärjade landet. 1256 erhöll Henrik Burwin delar av Parchim.

Henrik Burwin levde ännu 2 december 1277 men avled kort därefter.

Äktenskap och barn
Henrik Burwin III gifte sig före 15 februari 1237 med Sofia  (död före 24 april 1241), dotter till svenske kung Erik Knutsson. Paret fick följande barn:

Johan (död före 17 februari 1268), faderns medregent från 1262
Valdemar (död 9 november 1282), furste av Mecklenburg i Rostock 1278-1282
Henrik (död ung, begravd i Doberan)
Erik (död ung, begravd i Doberan)

Referenser 

Annales Stadenses
Thorau, Peter: Jahrbücher des Deutschen Reichs unter König Heinrich (VII.) Teil I, Duncker & Humblot Berlin 1998, Seite 306 -

Personer i Tyskland under 1200-talet
Huset Mecklenburg
Män
Födda 1200-talet
Avlidna 1270-talet
Gävlepojken

Gävlepojken, vars riktiga namn var Johan Johansson, född 1663 i Gävle, död i november 1676 i Stockholm, var en svensk visgosse (en pojke som pekar ut häxor). Han är känd för den roll han spelade i häxprocessen i Katarina i Stockholm under det stora oväsendet 1675-76. I Trolldomskommissionens protokoll benämns hans tillnamn Grijs ett fåtal gånger, däremot benämns hans patronymikon och smeknamn mycket oftare. Det här pekar på att myndigheterna lade till namnet för att relatera med modern som hade dömts för häxeri i Gävle. I skönlitteratur kallas han vanligtvis för namnet Grijs.

Biografi

Föräldrarna var borgaren (skomakaren) Johan Davidsson (död 1672) och Catharina Nilsdotter Grijs (död 1675), som var bosatta i västra Gävle. Johan växte upp i Gävle där han pekade bland annat ut sin egen mor, Catharina Nilsdotter Grijs, som häxa under häxprocessen i Gävle våren 1675.

Våren 1675, då han var tolv år, hade han kommit till sin mors kusin Ingrid Eriksdotter Grijs (död 1677) gift med hökaren och estländaren Johan Jöransson Lind eller Lindvald – på Falkenbergsgatan i östra Södermalm i Stockholm. I Stockholm blev han känd som pojken från Gävle eller Gävlepojken, det namn som han också blivit känd under i historien.

Han berättade historier om vad häxorna gjorde på Blåkulla för andra barn och människor i kvarteret. Under sin tid i Stockholm pekade han ut många häxor och fick många barn att vittna emot både släktingar, grannar och till och med mot föräldrar. Många blev avrättade.

Johan dömdes själv till döden efter att många barn erkänt att de hade ljugit. Även Lisbeth Carlsdotter, som ofta samarbetade med Johan, dömdes till döden. Gävlepojken ansågs vara en lögnhals och "en vanartig och lögnaktig bängel". Trots att han var minderårig, hängdes han med stor sannolikhet på Hötorget i Stockholm i november 1676 av bödeln Johan Larsson Hvitlock. Enligt vissa källor var Johan sinnessjuk och påstod att han själv var en häxa innan han dog. Den 20 december 1676 avrättades även Lisbeth på Hötorget i Stockholm.

Eftermäle
I Jan Guillous film/TV-serie Häxornas tid spelades Gävlepojken av Mattias Källgård.

Se även 
Malin Matsdotter
Gertrud Svensdotter
Greta Norström

Referenser

Noter

Källor 
Isakson, Börje, Bränn häxan!: en berättelse om den stora häxjakten på Södermalm i Stockholm 1675-1676, Rabén & Sjögren, Stockholm, 1998
Aldersparre, Carl: Historiska Samlingar, del 4-5. Stockholm 1812 och 1822. 
Jan Guillou, Häxornas försvarare, Piratförlaget 2002 ()
Lamberg, Marko, Häxmodern: berättelsen om Malin Matsdotter, Svenska litteratursällskapet i Finland, Helsingfors, 2021
Rosenbahr, Christer: Nytt ljus över kyrkomålarna Grijs under 1600-talet, Släkt och Hävd 2021:3, Genealogiska Föreningen.

Svenska brottslingar
Det stora oväsendet
Avlidna i barndomen
Personer som blivit avrättade av Sverige under 1600-talet
Personer under stormaktstiden
Födda 1663
Avlidna 1676
Män
Personer i Gävles historia
Personer i Stockholms historia
Skunk Works

Lockheed Martin Advanced Development Programs, mer känd under smeknamnet Skunk Works, är en avdelning inom försvarsjätten Lockheed Martins dotterbolag Lockheed Martin Aeronautics, som utvecklar nya typer av flygplan för militärt bruk. 

Avdelningen är känd för att bland annat tagit fram flygplan som U-2, SR-71 Blackbird och F-117 Nighthawk.

Bakgrund
Skunk Works startade 1939 som utvecklingsavdelningen för särskilda projekt inom Lockheed Corporation. Clarence "Kelly" Johnson ledde avdelningen från 1943 till 1975. Fram till 1989 var huvudanläggningen belägen vid Hollywood Burbank Airport i Burbank, Kalifornien. Moderbolaget Lockheed gick 1995 samman med Martin Marietta och bildade konglomeratet Lockheed Martin.

Se även
 Area 51
 Nevada Test Site

Referenser

Externa länkar

Lockheed Corporation
Företag bildade 1943
Amerikanska flygplanstillverkare
Militärindustri
Företag i Kalifornien
Palmdale
Lockheed Martin
Burbank, Kalifornien
Universidad de Chile

För fotbollsklubben, se Club Universidad de Chile.

Universidad de Chile är Chiles äldsta universitet, beläget i huvudstaden Santiago.

Det grundades av staten den 17 september 1843 och ersatte därmed Universidad de San Felipe (grundat 1647).

Viktiga chilenska personligheter har studerat vid Universidad de Chile, som exempelvis Gabriela Mistral, Pablo Neruda och 17 chilenska presidenter.

Se även 
:Kategori:Astronomiska upptäckter av Universidad de Chile

Källor 

Universitet och högskolor i Chile
Utbildningsinstitutioner bildade 1843
Henrik I av Mecklenburg

Henrik I "Pilgrimen" av Mecklenburg, tyska Heinrich "der Pilger", född 1230/1232, död 2 januari 1302 i Mecklenburg, begravd i Doberan, var furste av Mecklenburg 1264-1302. Son till furst Johan I av Mecklenburg (död 1264) och Luitgard av Henneberg.

Biografi
Henrik, herre av Mecklenburg i Wismar 1257, efterträdde fadern 1264 i styret av furstendömet Mecklenburg. Omkring 1270 genomförde han ett korståg till Livland mot de hedniska litauerna och utmärkte sig då för sin tapperhet.

1271 drog Henrik på pilgrimsfärd till Jerusalem, men på resan dit tillfångatogs han av saracenerna. Han fördes till Kairo där han fängslades. Nyheten om Henriks bittra öde nådde inte Mecklenburg förrän 1275, men då utbröt genast strider mellan bröder och kusiner om vem som skulle leda förmyndarskapet över Henriks maka Anastasia och parets barn. Det beslutades att förmyndarskapet skulle föras gemensamt.

Anastasia fick 1278 nyheter om att hennes make Henrik ännu levde. Med bistånd av staden Lübeck sände hon då en betydande summa pengar till de tyska riddarna i Akkon, för att dessa skulle utverka Henriks frigivning. Pengarna returnerades dock till Anastasia då nya strider brutit ut med saracenerna.

Först 1279 återfick Henrik sin frihet av sultan Malek al-Mansur. Han uppehöll sig dock i Morea och Rom, och först 1298 återvände Henrik till Mecklenburg, där han avled 2 januari 1302.

Äktenskap och barn
Henrik gifte sig 1259/1260 med Anastasia av Pommern (död 1317), regent av Mecklenburg 1272-1287. Paret fick följande barn:

Luitgard (mördades 1283), gift med blivande kung Przemysl av Polen (mördades 1296)
Henrik II av Mecklenburg (död 1329), furste av Mecklenburg
Johan III (drunknade 1289), furste av Mecklenburg

Referenser
Allgemeine Deutsche Biographie, herausgegeben von der Historischen Kommission bei der Bayrischen Akademie der Wissenschaften, Band 11, s. 541

Noter

Externa länkar

Personer i Tyskland under 1200-talet
Huset Mecklenburg
Födda 1230-talet
Avlidna 1302
Män
Lockheed F-117 Nighthawk

F-117 Nighthawk var ett attackflygplan utvecklat av det amerikanska företaget Lockheed Corporation. Flygplanets främsta egenskaper är dess smyg-förmåga, det vill säga att flygplanet lämnar ifrån sig ett förhållandevis litet radareko. Enligt US Air Force ska den här typen av plan vara så gott som omöjliga att se på radar. Under Gulfkriget 1991 användes denna flygplanstyp flitigt. Det har även använts i Irakkriget 2003. 

Den sista flygningen med en F-117 skedde den 22 april 2008. Planen blev efter detta placerade i en hangar och kommer tills vidare finnas kvar i reserv. Flygplanet togs ur tjänst i början av 2000-talet. Lockheed Martin F-35 Lightning II är tänkt att fylla en motsvarande roll i framtiden.

Användning 
Den 27 mars 1999 under Kosovokriget blev ett plan av denna typ nedskjutet för första gången i historien av serbiska styrkor. Vrakdelarna finns idag att se på flygmuseet i Belgrad i Serbien.

Bilder

Externa länkar 

 

Amerikanska attackflygplan
Smygflygplan
Amerikanska militärflygplan under kalla kriget
Flygplan tillverkade av Lockheed
Cormorant

Cormorant var en prototyp till ett litet förarlöst flygplan som har smygegenskaper, som var under utveckling hos det amerikanska företaget Lockheed Martin fram till 2008, då utvecklingskontraktet avbröts. Cormorant är det engelska trivialnamnet för skarv.

Obemannade flygplan
Lockheed Martin