kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Cairnterrier

Cairnterriern är en hundras från Skottland i Storbritannien. Den är en lågbent terrier, ursprungligen grythund men sedan länge framförallt sällskapshund. Ordet cairn kommer från gaeliskan och betyder stenröse.

Historia
Cairnterriern härstammar från Skotska högländerna, Skottlands västkust och Hebriderna, motsvarande det historiska grevskapet Inverness, särskilt ön Skye. Liksom skyeterrier, west highland white terrier och skotsk terrier är den en variant av Highland Terrier. Historiskt användes dessa för att jaga räv och grävling. Hundarna tog sig ner i gryten efter bytesdjuret och drev sedan upp det till den väntande jägaren.

1909 deltog de på hundutställning första gången i Inverness under sitt nuvarande namn och fick samma år egen klass på Crufts i London. 1910 fick rasen egen rasklubb. Tidigare hade den räknats som en korthårig skye terrier. Cainrterriern erkändes som egen ras 1912 av brittiska the Kennel Club. Ända till omkring 1920 var parning tillåten mellan west highland white terrier och cairnterrier.

Under 2000-talet har cairnterriern tillhört de populäraste hundraserna i flera länder, däribland Sverige, men har fallit tillbaka något överallt utom i Danmark.

Egenskaper
Till lynnet är cairnterriern intelligent, livlig, stark och lojal. Precis som många andra terrierraser tycker de om att gräva efter ett riktigt eller inbillat bytesdjur. De har ofta en stark jaktinstinkt som de flesta terrier, och kräver mycket träning. Om den är motiverad hänger den med på det mesta. Många tränar agility, spår, lydnad och viltspår med sina cairns. De anpassar sig oftast bra till barn och passar ofta som familjehundar.

Utseende
Cairnterriern har en sträv, vädertålig päls vars färg kan variera mellan vete-, röd, sandfärgad, grå eller brindle i dessa färger. Brindlefärgade exemplar kan variera i nyans under sin livstid. Pälsen kan delas in i två lager: ett mjukt och tätt underullslager under ett strävt yttre lager. Hundens mankhöjd ska vara mellan 28 och 31 cm och vikten 6–8 kg.

Källor 
 Denna artikel är delvis baserad på [http://en.wikipedia.org/w/index.php?title=Cairn_Terrier&oldid=263906760 motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia]
 Renée Willes: All världens hundraser, Bromma 2003, 
 Carl-Reinhold von Essen (red): Hundboken, Stockholm 1955-1956
 Carl O. M. P. Leuhusen: Rashundar i ord och bild, Stockholm 1932
 Desmond Morris: Dogs, North Pomfret, Vermont 2008, 
 Cairn Terrier, Meet the Breeds, American Kennel Club (AKC) (läst 2012-02-23)

Externa länkar 

 Rasspecifik Avelsstrategi (RAS), Svenska Cairnterrierklubben 
 Finska cairnterrierklubben

Terrier
Hundraser från Storbritannien
Pierre Monteux

Pierre Monteux, född 4 april 1875 i Paris, död 1 juli 1964 i Hancock i Maine, var en fransk dirigent.

Biografi 
Monteux var dirigent vid Ryska baletten i Paris. Han var verksam vid Metropolitan Opera och Bostons symfoniorkester, och vid Koninklijk Concertgebouworkest i Amsterdam. Han grundade 1930 Orchestre Symphonique de Paris. Han blev 1961 ledare på livstid för London Symphony Orchestra.

Pierre Monteux ledde uruppförandet av baletten Våroffer av Igor Stravinskij i Paris 1913, en av århundradets mest spektakulära musikaliska händelser. Han företog talrika konsertturnéer i Europa, bland annat gästade han Stockholms Filharmoniska Orkester (numera Kungliga Filharmonikerna) ett flertal gånger, första gången redan 1925.

Födda 1875
Avlidna 1964
Män
Franska dirigenter
Riddare av Hederslegionen
Musiker från Paris
Frank R. Gooding

Frank Robert Gooding, född 16 september 1859 i Tiverton, England, död 24 juni 1928 i Gooding, Idaho, var en amerikansk republikansk politiker. Han var guvernör i delstaten Idaho 1905–1909. Han representerade Idaho i USA:s senat från 1921 fram till sin död.

Gooding kom 1867 till USA. Han flyttade 1877 till Kalifornien och 1881 till Idahoterritoriet.

Gooding besegrade ämbetsinnehavaren John T. Morrison i republikanernas primärval inför guvernörsvalet i Idaho 1904. Han vann sedan själva guvernörsvalet och efterträdde Morrison som guvernör i januari 1905. Han efterträddes 1909 av James H. Brady.

Gooding förlorade 1918 fyllnadsvalet till USA:s senat mot demokraten John F. Nugent. Han besegrade sedan Nugent i både 1920 och 1926 års senatsval. Han avled 1928 i ämbetet och efterträddes av John W. Thomas.

Gooding var metodist. Hans grav finns på Elmwood Cemetery i Gooding. Både staden Gooding och Gooding County har fått sina namn efter Frank R. Gooding.

Referenser

Externa länkar

RootsWeb

Födda 1859
Avlidna 1928
Guvernörer i Idaho
Ledamöter av USA:s senat från Idaho
Män
Arturo Benedetti Michelangeli

Arturo Benedetti Michelangeli, född 1920 i Brescia, död 1995, var en italiensk pianist. Han hör till de största pianisterna under 1900-talet. Sedan 1965 anordnas i Brescia och Bergamo en musikfestival uppkallad efter honom.

Män
Födda 1920
Avlidna 1995
Italienska pianister
Dårörtssläktet

Dårörtssläktet (Scopolia) är ett släkte i familjen potatisväxter med fem arter. Dårört (S. carniolica) förekommer förvildad och naturaliserad i Sverige och odlas ibland som kuriosa i trädgårdar. 

Släktet innehåller fleråriga, kala örter med trind, upptil grenad stjälk. Bladen sitter strödda, de övre bladen är brett lansettlika, helbräddade, med grova nerver, de nedre bladen är reducerade till fjällika bildningar. Blommor sitter ensamma i bladvecken, de är skaftade och hängande. Fodret är klockformat, foderflikarna är korta. Kronan har mycket korta, trubbiga flikar, de är vanligen purpurbrun eller rödaktiga med gulaktig insida. Ståndarna är fem. Pistillen är ensam. Frukten är en klotrund kapsel. Arten betecknas som mycket giftig och innehåller flera alkaloider, som exempelvis scopolamin.

Släktnamnet Scopolia hedrar den italienske Johann Scopoli, en naturvetenskaplig forskare som levde mellan .

Referenser

Webbkällor 
Svensk Kulturväxtdatabas
Den virtuella floran - dårörter

Potatisväxter
Då Växtindex
KTH Chalmers Capital

KTH Chalmers Capital är ett riskkapitalbolag som investerar i tidiga faser i svenska bolag som har spännande teknologier, skalbara affärsmodeller och drivna entreprenörer. Totalt förvaltar bolaget 254 miljoner kronor uppdelat på två fonder: KTH Seed Capital och KTH Chalmers Capital. Investerare i fonderna är Wallenbergstiftelserna, SEB och Industrifonden samt KTH och Chalmers. Typiska investeringsområden är IT, internetteknologi, materialteknologi och miljöteknik. Sedan starten 2003 har bolaget investerat i elva bolag varav två avyttrades under våren 2008.

Medarbetare 
Jakob Svärdström, Operativ Partner
Jonas Rahmn, Partner
Joachim Karlsson, Partner

Avyttringar 
Admeta
ZealCore

Externa länkar 
Officiell webbplats

Svenska investmentbolag
Företag bildade 2003
Riskkapitalbolag
Svenska riskkapitalbolag
Steve Symms

Steven Douglas "Steve" Symms, född 23 april 1938 i Nampa, Idaho, är en amerikansk republikansk politiker och lobbyist. Han representerade delstaten Idaho i båda kamrarna av USA:s kongress, först i representanthuset 1973-1981 och sedan i senaten 1981-1993.

Symms utexaminerades 1960 från University of Idaho. Han tjänstgjorde sedan i USA:s marinkår 1960-1963. Han arbetade därefter som pilot, fruktodlare och redaktör.

Symms blev 1972 invald i representanthuset. Han omvaldes 1974, 1976 och 1978. Han besegrade sittande senatorn Frank Church i senatsvalet 1980. Han vann sedan senatsvalet 1986 mot dåvarande guvernören John V. Evans. Symms efterträddes 1993 som senator av Dirk Kempthorne.

Symms slog 2001 ihop sitt lobbyföretag med Parry, Romani & DeConcini. Det nya företaget heter Parry, Romani, DeConcini & Symms.

Externa länkar

Biografi på LobbyCongress.com

Födda 1938
Ledamöter av USA:s representanthus från Idaho
Ledamöter av USA:s senat från Idaho
Män
Personer från Nampa
Levande personer
Amerikanska lobbyister
Personer som tjänstgjort i USA:s marinkår
Alumner från University of Idaho
Storglaciären

Storglaciären är en glaciär i Tarfaladalen på östra sluttningen av Kebnekaise i Lappland.

Glaciären dokumenterades först av Fredrik Svenonius och fotograferades av honom redan 1886. Storglaciären kom att bli huvudsakligt studieobjekt för Tarfala forskningsstation då den grundades på 1940-talet och mätserierna av Storglaciärens massbalans, som startade 1946 är världens längsta. Den långvariga forskning som bedrivits på glaciären gör att den idag tillhör de mest kartlagda glaciärerna i världen.

Storglaciären är cirka 3,5 km lång och har en yta av 3,1 km². Glaciären sträcker sig från cirka 1 700 meters höjd ner till cirka 1 150 meter över havet. Isens medeldjup är 100 meter och det maximala djupet är cirka 250 meter. Glaciären avancerade kraftigt under 1800-talet och nådde en maximal utbredning i modern tid runt 1910 då den åter fotograferades av Svenonius. Därefter har fronten retirerat ungefär 500 meter till dagens position.

Källor

Noter

Glaciärer i Sverige
Platser i Kebnekaiseområdet
Sagan om Despereaux

Sagan om Despereaux är en animerad familjefilm från 2008, regisserad av Sam Fell och Rob Stevenhagen.

Handling 
Despereaux är en liten mus som, tillsammans med sin utstötte vän Roscuro, ger sig ut på äventyr för att rädda en prinsessa som befinner sig i knipa.

Engelska röster 
Matthew Broderick – Despereaux
Emma Watson – Prinsessan Pea
Robbie Coltrane – Gregory
Frances Conroy – Antoinette
Tony Hale – Furlough
Ciarán Hinds – Botticelli
Dustin Hoffman – Roscuro
Sigourney Weaver – Berättare
Tracy Ullman – Miggery Sow
Kevin Kline – André
William H Macy – Lester

Svenska röster 
Niclas Wahlgren – Despereaux 
Annika Barklund – Prinsessan Pea
Björn Gedda – Gregory
Rikard Wolff – Botticelli
Christian Fex – Bolto
Claes Ljungmark – Roscuro
Ewa Fröling – Berättare
Vicki Benckert – Miggery Sow
Anders Öjebo – André
Andreas Nilsson – Lester
Claes Vogel – Hovis

Svensk version 
Dubbningsbolag: Eurotroll AB
Regi: Hasse Jonsson
Översättning: Vicki Benckert
Tekniker: Hasse Jonsson
Producent: Lasse Svensson

Externa länkar 

Filmer 2008
Amerikanska animerade filmer
Brittiska animerade filmer
Animerade filmer 2008
Bruno Maderna

Bruno Maderna, född 21 april 1920 i Venedig, Italien, död 13 november 1973 i Darmstadt, Tyskland, var en italiensk tonsättare och dirigent.

Biografi
Vid fyra års ålder blev Maderna undervisad i fiolspel i Chioggia. Han fortsatte sina studier i Milano (1935), Venedig (1939) och i Rom (1940), där han slutligen tog sin examen i komposition och musikvetenskap vid Accademia Nazionale di Santa Cecilia. I Rom utbildades han av Alessandro Bustini, men tog också en dirigentkurs hos Antonio Guarnieri i Siena 1941, och studerade sedan komposition med Gian Francesco Malipiero i Venedig under 1942-1943.

Under andra världskriget var han inkallad i armén, men snart därefter gick han frivilligt med i det antifascistiska partisanmotståndet. Efter kriget, 1947-1950, undervisade han i komposition vid konservatoriet i Venedig på inbjudan av Malipiero.

Maderna var en mångsidig dirigent, som kunde skifta mellan olika musikstilar. Tillsammans med Luciano Berio, grundade han Studio di fonologia Musicale di Radio Milano 1954.

Under 1957-1958 undervisade han dodekafonisk teknik på Konservatoriet i Milano. Under denna period var han också verksam vid seminarier i komposition vid Dartington internationella sommarskola. Från 1967 till 1970 undervisade han i dirigering vid Mozarteum i Salzburg och även vid konservatoriet i Rotterdam. År 1963 flyttade han till Darmstadt i dåvarande Västtyskland och blev efteråt tysk medborgare.

Som dirigent framträdde han på många ställen i Europa och även i Stockholm. Bland hans verk som kompositör ingår även elektroniska kompositioner och flera kammarmusikverk där han ibland använt sig av kombination av konventionella instrument och inspelade tonband. Inom elektronisk musik är han en av de verkligt framstående föregångarna.

Verk (urval) 
 1952 Musica su due dimensioni
 1955 Notturno
 1956 Syntaxis
 1958 Continuo
 1964 Hyperion
 1972 Satyricon

Källor

 Bra Böckers lexikon, 1977

Män
Födda 1920
Avlidna 1973
Italienska kompositörer
Italienska dirigenter
Personer från Venedig
Videoprojektor

Videoprojektor, en apparat för att projicera en bild på duk där det främsta användningsområdet är visning av bilder och film. Projektorer kan vara både analoga och digitala.

Tekniker 
Två vanliga tekniker för digital projicering är LCD och DLP. Till de mindre vanliga hör bland annat CRT (Cathode Ray Tube).

LCD 
LCD (Liquid Crystal Display). I en lcd-projektor består den aktiva delen av tre enfärgade lcd-skärmar som har de tre grundfärgerna röd, grön respektive blå.
Pixlarnas genomskinlighet varieras genom den databild som skickas till projektorn. Projektorlampans ljus koncentreras genom lcd-skärmarna och riktas sedan genom en lins mot filmduken. Fördelarna med en LCD-projektor sägs vara klara färger och hög upplösning. Dock har den kortare livslängd och sämre svärta än DLP.

DLP 
DLP (Digital Light Processing). Här belyses en yta med tusentals små speglar som vinklas beroende av databilden och reflekterar således varierande mängd ljus.
Var spegel motsvarar en pixel och tiden då den reflekterar ljus mot duken bestämmer ljusstyrkan. För att färgsätta ljuset används ett roterande hjul med tre färgfält, i grundfärgerna röd, grön och blå. Till fördelarna räknas hög ljusstyrka, lång livslängd och undvikande av konvergensfel då samma pixel bestämmer alla färger. 
Till nackdelar hör att viss regnbågseffekt kan uppstå. Dlp kan även uppfattas som ansträngande att se på då färgerna moduleras sekventiellt.

Den 2 februari 2000 genomförs den första digitala filmvisningen i Europa av Philippe Binant, med DLP CINEMA-teknik av Texas Instruments.

Referenser

Bibliografi 
 Philippe BINANT, Au coeur de la projection numérique, Actions, 29, 12-13, Kodak, Paris, 2007.
 Charles S. SWARTZ (editor), Understanding digital cinema. A professional handbook, Elseiver, Oxford, 2005.

Optiska instrument
Projektorteknik
Can't Help Falling in Love

Can't Help Falling in Love är en sång skriven av Hugo Peretti, Luigi Creatore och George David Weiss, och utgiven på singel 1961 av Elvis Presley. Sången var skriven för filmen "Blue Hawaii". Den har senare spelats in av bland andra UB40, släppt 1993, och A-Teens, släppt 2002.

Sången i Blue Hawaii
Sången användes i filmen "Blue Hawaii" inspelad 1961, med Elvis Presley i huvudrollen. Elvis sjunger sången för sin flickväns farmor. Sången släpptes som singel tillsammans med sången "Rock-A-Hula Baby" och hamnade på en andraplats på Billboard 100, men toppade "Billboard Easy Listening"-listan i sex veckor. I Storbritannien låg den på förstaplats på hitlistan i fyra veckor.

Liveframföranden
Sången användes som återkommande avslutningssång under Elvis Presleys shower på 1970-talet. Den finns inspelad under många konsertfilmer och TV-program med Elvis, från och med hans 68 Comeback Special. Vid presentationen av sången under showen Aloha from Hawaii sade Elvis Presley att han tillägnade den publiken.

Andra versioner
Svenska A-Teens hade en stor framgång med låten efter dess medverkan i filmen Lilo & Stitch. Brittiska UB40 hade 1993 också en hit med sin version av denna sång. Anita Lindblom och Alf Robertson har båda sjungit in en version med svensk text – "Tro på mig".

Listplaceringar

Elvis Presleys version

UB40:s version

A*Teens version

Källor

Fotnoter

Musiksinglar 1961
Musiksinglar 1993
Musiksinglar 2002
Sånger framförda av Elvis Presley
Engelskspråkiga sånger
Singelettor i USA
Singelettor i Storbritannien
Albert Lortzing

Gustav Albert Lortzing, född den 23 oktober 1801 i Berlin, död där den 21 januari 1851, var en tysk tonsättare, skådespelare, regissör, sångare och kapellmästare.

Biografi
Han studerade en kort tid musik i Berlin, men följde sedan med föräldrarna som var knutna till ambulerande teatersällskap. Han medverkade tidigt i barnroller och utbildade sig till skådespelare och sångare. Han lärde sig också att spela piano, violin och violoncell. 

Lortzing debuterade som komponist 1824 med det komiska skådespelet Ali Pascha von Janina. Från 1833 var han skådespelare och buffatenor i Leipzig och 1844-1845 även kapellmästare där. De följande åren förde han ett fattigt och kringflackande liv med kortare anställningar en tid som kapellmästare vid Theater an der Wien, innan operan där upplöstes 1848. Vid sin död 1851 var han kapellmästare i Berlin.

Verk (urval) 
 Die Himmelfahrt Jesu Christi (Jesu Kristi himmelsfärd) - oratorium (uruppfördes i Münster i 1828)
 Ali Pascha von Janina oder Die Franzosen in Albanien (Münster 1828)
 Die beiden Schützen (1835)
 Zar und Zimmermann, oder Die Zwei Peter (Tsar och timmerman) (1837)
 Hans Sachs (1840)
 Casanova (Leipzig 1841)
 Der Wildschütz, oder Die Stimme der Natur (Tjuvskytten) (1842)
 Undine (1845)
 Der Waffenschmied (Vapensmeden) (1846)
 Regina ("Freiheitsoper", Lortzings "Frihetsopera", inte uppförd under hans levnad)
 Die Opernprobe (Frankfurt 1851)

Fotnoter

Referenser

Män
Födda 1801
Avlidna 1851
Tyska klassiska kompositörer
Musiker från Berlin
Shutter (film)

Shutter är en amerikansk skräckfilm från 2008, regisserad av Masayuki Ochiai. Den är en remake av en thailändsk film med samma namn från 2004.

Handling 
Ett par åker på smekmånad till Japan. Där råkar de ut för en olycka, och en ung kvinna omkommer. När paret kommer hem upptäcker de skuggansikten i deras bilder som de tagit på semestern.

Medverkande 
 Joshua Jackson – Benjamin Shaw
 Rachael Taylor – Nicky
 John Hensley – Adam
 James Kyson Lee – Ritsuo
 David Denman – Bruno
 Maya Hazen – Seiko

Referenser

Externa länkar 
 

Filmer 2008
Amerikanska skräckfilmer
Brooklyn på film
Tokyo på film
Filmer om självmord
Willem Mengelberg

Willem (Joseph Wilhelm) Mengelberg, född den 28 mars 1871, död den 22 mars 1951, var en nederländsk dirigent. Han var son till skulptören Friedrich Wilhelm Mengelberg, bror till glasmålaren Otto Mengelberg, farbror till kompositörerna Rudolf och Karel Mengelberg.

Biografi 
Mengelberg blev 1895 dirigent för Concertgebouworkestern i Amsterdam. Han gjorde stora insatser genom att introducera samtida kompositörer som till exempel Richard Strauss, Claude Debussy, Maurice Ravel, Arnold Schönberg och Igor Stravinskij. Han blev stämplad som kollaboratör efter den tyska ockupationen under andra världskriget och förbjöds 1945 att dirigera. Detta trots att han omtalats som judevän i den tyska pressen.

Nederländska dirigenter
Födda 1871
Avlidna 1951
Män
Christa Ludwig

Christa Ludwig, född 16 mars 1928 i Berlin, Tyskland, död 24 april 2021 i Klosterneuburg, Österrike, var en tysk operasångerska (mezzosopran). Hon var gift med sångaren Walter Berry.

Ludwig debuterade 1946 i Frankfurt, och var från 1955 vid Wiener Staatsoper. Hon uppträdde på de flesta större scenerna i världen, bland annat Metropolitan Opera i New York, innan hon drog sig tillbaka 1994. Ludwig är en av 1900-talets främsta mezzosopraner, och kännetecknas bland annat av sin starka utstrålning på scenen och sitt ovanligt stora register. Hon är känd för roller som Leonora i Fidelio och Lady Macbeth i Macbeth.

Källor 

Födda 1928
Kvinnor
Avlidna 2021
Kommendörer av Hederslegionen
Riddare av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Musiker från Berlin

Tyska operasångare under 1900-talet
Gustav Park

Gustav Lars Larsson Park, född den 9 mars 1886 i Adolfström, död den 9 mars 1968, var en samisk präst i Svenska kyrkan och samepolitiskt aktiv.

Biografi

Gustav Park var son till Lars Larsson Park och Greta Kajsa Mårtensdotter, båda aktiva renskötare inom det som nu kallas för Svaipa sameby. Han fick sin grundläggande skolgång vid Racksunds missionsskola. Åren 1908 och 1919 studerade han i Uppsala, först för att ta studenten och därefter för att läsa till präst. Han prästvigdes 1920 och fick därefter sin första tjänst i Glommersträsk. Från och med 1927 var han kyrkoherde i Stensele där han arbetade fram till sin pensionering 1955.

Under sin studietid blev Gustav Park samepolitiskt aktiv. Han var starkt kritisk mot det dåvarande lappskoleväsendet med undervisning i skolkåtor, liksom mot det lappfogdeväsende där samerna sattes under förmyndare. Han var en mycket stridbar debattör som kallades för lapparnas Mussolini av landshövdingen i Norrbotten, August Bernhard Gärde, men samernas Gandhi av den lika samepolitiskt aktive Torkel Tomasson. Tillsammans med Karin Stenberg tog han initiativ till Samernas folkhögskola, som startade i Sorsele 1942. Han var aktiv i grundandet av Riksförbundet Same Ätnam 1945. När Svenska Samernas Riksförbund konstituerades 1950 blev Gustav Park dess självskrivne ordförande, en post som han innehade till 1960.

Bibliografi
1934 – Stenseles kyrkas historia 1824-1934

Artiklar (urval)
Samefolkets Egen Tidning
1919 – Hushållskåtorna - en dödsstöt mot sameh
1923 – Kyrkoherde Vilh. Montell 60 år : en samernas välgörare
1924 – General G. Uggla död
1924 – De från Karesuando utflyttade sames renskötsel - ett svårlöst problem

Källor

Externa länkar 
 

Svenska evangelisk-lutherska präster
Samiska evangelisk-lutherska präster
Samiska pedagoger
Samiska politiker
Män
Födda 1886
Avlidna 1968
Samer i Sverige
Personer från Arjeplogs socken
John Grogan

John Grogan, född 1957, är författare till boken Marley och jag (Marley & Me, svensk översättning av Marianne Mattsson). Boken handlar om hans hund Marleys liv, från liten galen valp, till 45-kilos galen hund. Marley och jag blev en stor bestseller i England, och även i andra länder.

Födda 1957
Män
Amerikanska journalister
Levande personer
Lotte Lehmann

Lotte Lehmann, född 27 februari 1888, död 26 augusti 1976, var en tysk operasångerska (sopran).

Hon gjorde sin debut 1910 i Hamburg. Hon var knuten till statsoperan i Wien 1914–1938 och till Metropolitan Opera 1934–1945. 1945 slutade hon som operasångerska och blev istället lärare vid University of California i Santa Barbara.
Lehmann hade en ytterst bred repertoar; hennes tolkning av Fältmarskalkinnan i Richard Strauss Rosenkavaljeren blev för sin tid lika stilbildande som senare tiders framställning av Elisabeth Schwarzkopf och Elisabeth Söderström. Lehmanns tolkning är bevarad, om än i något förkortad form, på CD (EMI).

Kvinnor
Födda 1888
Avlidna 1976
Tyska operasångare under 1900-talet
Tyska sopraner
Kommendörer av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Death Race

Death Race är en amerikansk actionfilm från 2008 i regi av Paul W.S. Anderson, med Jason Statham, Joan Allen, Ian McShane och Tyrese Gibson i rollerna. Filmen är en nyinspelning av Death Race 2000 (1975) och har fått tre uppföljare: Death Race 2 (2010), Death Race 3: Inferno (2012) och Death Race 4: Beyond Anarchy (2017). Antihjälten Frankenstein som förekommer i alla fyra filmerna är en rip off på Humungus från filmen Mad Max 2: The Road Warrior (1981).
I Death Race 2 (2010) och Death Race 3: Inferno (2012) utspelar sig handlingen innan Death Race (2008) och Death Race 4: Beyond Anarchy (2017) utspelar sig efter. Vill man se filmerna i kronologisk ordning utifrån handlingen så är det följande ordning: Death Race 2 (2010), Death Race 3: Inferno (2012), Death Race (2008) och sist Death Race 4: Beyond Anarchy (2017).

Rollista

Karaktären Frankenstein
Antihjälten Frankenstein skapas i filmen Death Race 2 (2010) och heter egentligen Carl Lucas (spelad av Luke Goss). Carl är sedan Frankenstein i Death Race: Inferno (2012), samt i början av Death Race (2008) där han blir dödad. Jensen Ames (spelad av Jason Statham) tar då över som Frankenstein, men lyckas rymma. I Death Race: Beyond Anarchy (2017) är det en ny okänd person som är Frankenstein, men han blir dödad och Connor Gibson (spelad av Zach McGowan) blir den nye Frankenstein.

Källor

Noter

Externa länkar

2010-talet på film
Amerikanska actionfilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer 2008
Filmer i regi av Paul W.S. Anderson
Motorsportfilmer
Carlos Kleiber

Carlos Kleiber, född 3 juli 1930, död 13 juli 2004, var en berömd österrikisk dirigent. Han var son till Erich Kleiber.

Källor 

Födda 1930
Avlidna 2004
Män
Österrikiska dirigenter
Alumner från ETH Zürich
Storofficerare av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden