kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Grååsen

Grååsen är en by i Valbo socken i Gävle kommun. I Grååsen fanns tidigare en byskola, vilken dock lades ned 2004.
Skolan lades ner för att det var för få elever i skolan. Från förskolan till klass 6 var det 48 elever i hela skolan.
 

Orter i Gävle kommun
Sätra, Sandvikens kommun

Sätra är en bebyggelse i Ovansjö distrikt (Ovansjö socken) i Sandvikens kommun i Gävleborgs län (Gästrikland), belägen strax väster om Sandviken och vid norra stranden av Storsjön. SCB hade före 2015 för bebyggelsen avgränsat två småorter namnsatta till Sätra och Sätra östra. Området räknas från 2015 som en del av tätorten Sandviken.

I och med utbyggnaden av bostadsområdena Björksätra och Stensätra har Sätra knutits samman med Sandvikens tätort och fungerar som ett ytterområde till staden. Mycket av byns gamla bebyggelse finns kvar än idag. Avståndet till centrum är ca 4,5 km.

Noter

Orter i Sandvikens kommun
Sandvikens bostadsområden
Tidigare småorter i Sverige
Demetrios Vikelas

Demetrios Vikelas (Δημήτριος Βικέλας), även Bikelas (på engelska känd som Demetrius Vikelas), född 15 februari 1835 i Ermoupolis på ön Syros, död 20 juli 1908 i Aten, var en grekisk företagare, författare och Internationella Olympiska Kommitténs (IOK:s) förste ordförande. 

Bikelas översatte Shakespeare, Goethe och H. C. Andersen till grekiska och idkade ett skönlitterärt, historiskt och politiskt författarskap. Mest känd blev hans berättelse Lukis Laras, som översattes till ett flertal språk, en svensk översättning kom 1883.

Ofta sjuklig som ung, hade Vikelas ingen direkt idrottsbakgrund när han 1894 kom till Paris som grekisk representant vid grundandet av IOK. Han lyckades dock övertyga övriga närvarande att moderna olympiska spel skulle återupptas i Aten, i form av Olympiska sommarspelen 1896, för att anknyta dem till antikens olympiska spel. De ursprungliga planerna var att de första moderna olympiska spelen skulle hållas i Paris. 

I och med de regler för IOK som ursprungligen föreslagits av Pierre de Coubertin, den olympiska rörelsens fader och IOK:s andre ordförande, innebar att ordföranden skulle tas från det kommande arrangörslandet, blev Demetrius Vikelas IOK:s förste ordförande. Efter att de första olympiska sommarspelen hållits 1896 avgick Demetrios Vikelas och ägnade sig senare åt utbildningsfrågor i Grekland.

Referenser

Noter

Källförteckning 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939
 Om Demetrios Vikelas på IOK:s webbplats (engelska)

Externa länkar

Födda 1835
Avlidna 1908
IOK-ledamöter
Män
Personer i Grekland under 1800-talet
Personer i Grekland under 1900-talet
Riddare av Hederslegionen
Presidentorder

En presidentorder eller presidentdekret () är i amerikanska sammanhang en form av direktiv eller dekret som utfärdas av USA:s president, och som riktar sig till federala myndigheter i den verkställande grenen. En sådan order ges av presidenten som företrädare för verkställande makt enligt USA:s konstitution. Enligt denna ligger den lagstiftande makten på kongressen, och en presidentorder kan närmast ses som en lagtolkande instruktion till en myndighet. 

Motsvarande dekret kan i USA också utfärdas på delstatsnivå av delstatens guvernör och på kommunnivå av stadens borgmästare. 

Presidentordrar finns dokumenterade i en nummerserie från 1862. Denna numrering infördes 1907, då också begreppet myntades officiellt. Från 1935 publiceras de också i Federal Register. Amerikanska presidenter har dock skrivit under instruktioner till myndigheter ända från 1789, vilka kan anses ha varit presidentordrar.

Användning av presidentordrar
President Barack Obama hade under senare delen av sin presidentperiod svårigheter att få igenom lagstiftningsförslag i en fientligt sinnad republikansk kongress, och utnyttjade presidentorderinstrumentet för att till exempel genomföra en sjukvårdsförsäkringsreform. Han kritiserades av republikaner för ett flitigt användande av presidentordrar för att gå runt kongressens lagstiftningsmonopol. Åtskilliga tidigare presidenter har dock utnyttjat presidentordrar i avsevärt större antal än Obama, som utfärdade 272. Det var ungefär lika många som hans närmaste föregångare George W. Bush och Bill Clinton gjorde (291 respektive 364). Rekord i antal har Franklin D. Roosevelt, som utfärdade 3 522 order under sina drygt 12 år vid makten. Ronald Reagan är den som signerat flest, med sina 381 presidentordrar, på senare år.

President Donald Trump startade sin presidentperiod i januari 2017 med påskrivandet av ett antal presidentordrar, varav några upphävde sådana som Obama hade utfärdat.

Se även
 Förordning
 Kungligt brev
 Kungörelse

Referenser 
 Cooper, Phillip J., By Order of the President: The Use and Abuse of Executive Direct Action, Kansas State University, University Press of Kansas, 2002.
 Howell, William G., Power without Persuasion: The Politics of Direct Presidential Action, Princeton University Press, 2003.
 Mayer, Kenneth R., With the Stroke of a Pen: Executive Orders and Presidential Power, Princeton University Press, 2002.
 Warber, Adam L., Executive Orders and the Modern Presidency: Legislating from the Oval Office, Lynne Rienner Publishers, 2006.

Externa länkar
 Archive of U.S. Executive Orders (National Archives and Records Administration)
 What is an Executive Order?
 Executive Orders at The American Presidency Project, Searchable Archive of Over 3,600 Executive Orders
 Presidential Proclamations Project, University of Houston, Political Science Dept.

Presidentämbetet i USA
USA:s administration
Politik i USA
Schubert: Male Choruses

Schubert: Male Choruses är ett musikalbum med manskören Orphei Drängar under ledning av Robert Sund. På skivan sjunger OD bara musik av kompositören Franz Schubert. Som gäster medverkar även Malena Ernman, Jonas Degerfeldt och Folke Alin. Och som medverkande stråkorkestrar är Sveriges Radios symfoniorkester och Kungliga Filharmonikerna.

Innehåll 
All musik är skriven av Franz Schubert.
"Nachtgesang im Walde, Op. 139" – 5:35
Text: Johann Gabriel Seidl (1804-1875)
"Die Nacht, Op. 17 No. 4" – 3:06
Text: Friedrich Krummacher (1767-1845)
"Der Gondelfahrer, Op. 28/D. 809" – 2:58
Text: Johann Mayrhofer (1787-1836)
"Sehnsucht, D. 656" – 4:38
Text: Johann Wolfgang von Goethe (1749-1832)
"Im Gegenwärtigen Vergangenes, D. 710" – 7:30
Text: Johann Wolfgang von Goethe (1749-1832)
"Liebe" – 3:20
Text: Friedrich von Schiller (1759-1805)
"Ständchen, Op. 135" – 5:45
Text: Franz Grillparzer (1791-1872)
"Grab und Mond, D. 893" – 3:55
Text: Johann Gabriel Seidl (1804-1875)
"Der 23. Psalm (Gott ist mein Hirt), Op. 132" – 5:23
"Die Einsiedelei, D. 337" – 2:15
Text: Johann Gaudenz von Salis-Seewis (1762-1834)
"Nachthelle, Op. 134" – 4:41
Text: Johann Gabriel Seidl (1804-1875)
"Trinklied aus dem 14ten Jahrhundert, Op. 155" – 1:32
Text: Anonym
"Dreifach ist der Schritt der Zeit" – 4:03
Text: Friedrich von Schiller (1759-1805)
"Geist der Liebe, Op. 11 No. 3" – 5:08
Text: Friedrich von Matthisson (1761-1831)
"Gesang der Geister über den Wassern, Op. 167/D. 714" – 12:28
Text: Johann Wolfgang von Goethe (1749-1832)

Total tid: 74:16

Medverkande
Orphei Drängar
Robert Sund — dirigent
Malena Ernman — alt
Jonas Degerfeldt — tenor
Folke Alin — piano
Sveriges Radios symfoniorkester
Kungliga Filharmonikerna

Album av Orphei Drängar
Musikalbum 2000
DAF 600

DAF 600 är en nederländsk personbil i småbilsklassen, tillverkad av DAF 1958–1963.

Historik
DAF 600 lanserades som årsmodell 1959 och var den första småbilen med automatlåda.

Hubert van Doorne (grundare av DAF) var länge fascinerad av tanken på att ta fram en liten och lättkörd folkbil med enkel kraftöverföring. Konventionella automatlådor vid samma tid var för stora, tunga och energikrävande för kunna att monteras och användas i en liten bil. Inspirerad av de remdrivna redskapen i fabriken tog man fram Variomatic, en helautomatisk, steglös växellåda vars enda komponenter var fyra variatorer, två remmar och vakuumslangar som hämtade vakuum från motorn. Variatorerna bestod av två primärvariatorer och två sekundärvariatorer som drev båda bakhjulen med varsin rem. Växellådan monterades bak i bilen dels för att förbättra viktfördelningen och dels för att den inte fick plats vid motorn i motorutrymmet. Bakhjulen var individuellt upphängda med en pendelaxel med skruvfjädrar och differentialväxel saknades. Genom att remmarna var individuellt kopplade till respektive bakhjul kunde utväxlingen mellan hjulen ändå variera vid kurvtagning. Motorn var en tvåcylindrig luftkyld boxermotor på 590 kubikcentimeters slagvolym, som utvecklade 22 hk vid 4000 varv/minut.

Växelväljaren hade tre lägen, framåt, neutral och back. Framåtläget lades i genom att föra spaken just framåt och backen bakåt.

Bilen var tack vare av sin enkelhet mycket lättkörd och blev väldigt populär, främst bland äldre och rörelsehindrade personer.

1961 kompletterades DAF 600 med den starkare DAF 750.

Externa länkar
Reklamfilm från introduktionen vid slutet av 50-talet.
Holländsk DAF-sida

600
Bakhjulsdrivna fordon
Lanseringar 1958
Theodor Jeansson

Theodor Wilhelm Jeansson, född 24 september 1875 i Kalmar, död 25 augusti 1939 i Stockholm, var en svensk direktör son till grosshandlaren Johan Jeansson och dennes hustru Emma Sofia Parrow. 

Fadern, Johan Jeansson, ägde aktiemajoriteten i Carl Blomquist Fabrik AB i Oskarshamn sedan 1887. Theodor Jeansson tillträdde disponentbefattningen där 1898 och var drivande i bildandet av Förenade Svenska Tobaksfabriker som bildades 1912 för att försöka hindra ett statligt monopol, Jeansson var verkställande direktör för detta bolag, som hade sitt kontor på Regeringsgatan 9 i Stockholm. Han är begravd på Djursholms begravningsplats.

Källor 
Sveriges dödbok 1947–2006, (Cd-Rom), Sveriges Släktforskarförbund
Adolfson, Göran P. D. Jeanssondynastin : storfinans med Kalmardominans , Asklepios, 1993
 Minnesruna i Svenska Dagbladet, 26 augusti 1939, sid. 9
 Jeansson, Theodor Wilhelm på SvenskaGravar.se

Svenska direktörer
Personer från Kalmar
Gravsatta på Djursholms begravningsplats
Födda 1875
Avlidna 1939
Män
Käkförsedda ryggradsdjur

Käkförsedda ryggradsdjur eller käkmunnar (Gnathostomata, Gnathostomi eller Ectobranchiata) är beteckning på ryggradsdjur med käkar bildade av de främsta gälbågarna.

Som käkmunnar räknas benfiskar (Osteichthyes), broskfiskar (Chondrichthyes) och fyrfotadjur (Tetrapoda) samt de utdöda fiskgrupperna pansarhajar (Placodermi) och taggpansarhajar (Acanthodii).

Käkmunnar
Glasgow Airport

Glasgow Airport (), även Glasgow International Airport, , tidigare Glasgow Abbotsinch Airport, är en flygplats 13 km väster om Glasgow i Skottland.

Det är Skottlands andra trafikerade flygplats och var den nionde mest trafikerade i hela Storbritannien under 2019. Det var den första flygplatsen i Skottland som hanterade över en miljon passagerare per månad.

Flygplatsen ägs av BAA Limited, som även äger London Heathrow, London Gatwick, London Stansted, Edinburgh Airport, samt Aberdeen och Southamptons flygplatser.

Referenser

Flygplatser i Skottland
Byggnader och anläggningar i Glasgow
Flygplatser invigda 1932
Bip Bop Bip Bop Bap

Bip Bop Bip Bop Bap  är en svensk kortfilm från 2005. Inspelad i Bygdeå/Sikeå-trakten, Västerbotten. Filmen är baserad på en sann historia som hände någon gång på 1980-talet.

Det är en helt vanlig morgon och pojken kliver på skolbussen. Han ser sin farfar som vanligt längst fram i bussen, hälsar och går sedan längst bak i bussen till några vänner. Helt plötsligt rasar farfar ihop och dör i bussen. Kaos utbryter, och pojken vet ej vad han ska ta sig till. I denna film möter vi pojken som vuxen, spelad av Per Morberg. Mannen (Per) vet ej vad han ska göra med sitt liv, han känner sig så ledsen för allt som hände den där morgonen. Plötsligt dyker han upp som barn, där Remi Lafvas spelar honom. Pojken har kommit för att hjälpa honom med sorgen, livet mm.

I filmen får vi också möta farmor, spelad av Harriet Andersson.

Filmen har visats på SVT 2 två gånger, en gång på hösten 2006, och på nationaldagen 2007.

Regi/Manus/Producent: Johan Lundström
Medproducent: Peter Lundgren/Vardag film
Foto: Petrus Sjövik
B-foto: Daniel Kask
Produktionsledare: Johan Lundqvist
Ljud: Jonas Lundberg
Ljud ass: Johannes Oscarsson
El: Peter Brännström
El ass: Emil Edeholdt
Scenograf: Viktor Lindgren
Inspelningsledare: Jakob Arevärn
Scripta: Jana Bringlöf Ekspong
Stillbild: Johannes Rasch
Catering: Elisabeth Åström, Ulrika Lundström

Skådespelare
Harriet Andersson
Per Morberg
Remi Lafvas

Svenska kortfilmer
Filmer 2005
Sverige på film
Schweiz Grand Prix 1952

Schweiz Grand Prix 1952 var det första av åtta lopp ingående i formel 1-VM 1952.

Resultat
 Piero Taruffi, Ferrari, 8+1 poäng 
 Rudi Fischer, Ecurie Espadon (Ferrari), 6 
 Jean Behra, Gordini, 4
 Ken Wharton, Frazer-Nash-Bristol , 3
 Alan Brown, Ecurie Richmond (Cooper-Bristol), 2 
 Emmanuel de Graffenried, Enrico Platé (Maserati-Platé)
 Peter Hirt, Ecurie Espadon (Ferrari)
 Eric Brandon, Ecurie Richmond (Cooper-Bristol)

Förare som bröt loppet
 Prince Bira, Gordini (Simca-Gordini-Gordini) (varv 52, motor) 
 André Simon, Ferrari
 Nino Farina, Ferrari (51, tändfördelare) 
 Harry Schell, Enrico Platé (Maserati-Platé) (31, motor) 
 Stirling Moss, HWM-Alta (24, drog sig tillbaka) 
 Lance Macklin, HWM-Alta (24, drog sig tillbaka)
 Robert Manzon, Gordini (20, kylare) 
 Nino Farina, Ferrari (16, tändfördelare)
 Peter Collins, HWM-Alta (12, bakaxel) 
 George Abecassis, HWM-Alta (12, bakaxel) 
 Hans Stuck, AFM-Kuchen (4, motor) 
 Toni Ulmen, Toni Ulmen (Veritas) (4, bränsleläcka) 
 Louis Rosier, Ecurie Rosier (Ferrari) (2, olycka) 
 Max de Terra, Alfred Dattner (Simca-Gordini-Simca) (1, tändfördelare)

Förare som ej startade
 Maurice Trintignant, Ecurie Rosier (Ferrari) (motor)

Noteringar
 AFM, Alfred Dattner, Ecurie Richmond, Gordini och Frazer-Nash gjorde F1-debut. 
 Motortillverkarna Bristol, Kuchen, Scuderia Enrico Platé och Simca gjorde F1-debut.  
 Eric Brandon, Alan Brown, Jean Behra, Peter Collins, Max de Terra, Lance Macklin, Toni Ulmen och Ken Wharton gjorde F1-debut.
 Ferraris första snabbaste varv.
 Piero Taruffis första och enda snabbaste varv och första och enda F1-vinst.
 Delad körning
 Ferrari nummer 32: André Simon körde 18 och Nino Farina 33 varv.

VM-ställning
Förarmästerskapet
  Piero Taruffi, Ferrari, 9 
  Rudi Fischer, Ecurie Espadon (Ferrari), 6 
  Jean Behra, Gordini, 4

 

1952 i Schweiz
Schweiz Grand Prix
Australisk ponny

Den Australiska ponnyn är en relativt ny hästras av ponnytyp som avlats fram i Australien. Rasen har utvecklats ur ett antal andra hästraser och typer som importerades till Australien av de första nybyggarna. Ponnyn är en utmärktridponny för barn som tävlar inom ridsport. Den australiska ponnyn blandas ofta ihop med den australiska ridponnyn som utvecklades senare men dessa två är helt egna raser.

Historia 

Hästar har inte funnits i Australien innan nybyggare började bosätta sig i landet och de första hästarna kom inte till den stora ön förrän 1788 och skeppades över från Sydafrika. De första ponnyerna importerades först 1803 och då kom de flesta ponnyerna från Indonesien, främst Timorponnyer som användes för att bygga upp stammar med ponnyer i Australien. Även en hel rad ponnyer följde med nybyggarna som främst var från Storbritannien och korsades in med Timorponnyerna. 

Under mitten av 1800-talet började Timorponnykorsningarna att korsas med två Exmoorponnyhingstar som kallades Sir Thomas och Dennington Court. En importerad hingst av okänd härstamning från Ungern korsades även in i ponnyerna. Under slutet av 1800-talet koncentrerades aveln på Welsh Mountainponnyn, som kom att bli den viktigaste influensen i den australiska ponnyn, speciellt hingsten Dyoll Greylight, en gråskimmel som importerades till Australien 1911. Han räknas idag som stamhingsten för hela rasen. 

Även andra ponnyer från Storbritannien som t.ex. Shetlandsponny, Connemaraponny, Highlandponny och Hackneyponny har använts i aveln. Man har även blandat in arabiskt fullblod och engelskt fullblod för att få fram en mer atletisk ponny. 

Först 1920 sattes standarden för det som vi kallar Australisk ponny.  Numera är den Australiska ponnyn en egen ras som kontrolleras med hjälp av The Australian Pony Stud Book Society som grundades 1931 med syftet att ta fram lämpliga ridponnyer för barn. I föreningen registreras även andra ponnyraser som t.ex. Shetlandsponnyer som importeras eller föds i Australien.

Egenskaper 

Den Australiska ponnyn är ganska ädel i typen och påminner mycket om sin grundras Welsh Mountain. Den är kompakt , välbyggd och stark. Ponnyerna har en tydlig ponnykaraktär och ett lätthanterligt temperament. Mankammen och hela halsen är lätt rundad vilket ger intrycket av att den ständigt går på tygeln och huvudet är finskuret och ädelt. Den australiska ponnyn är en utmärkt ridponny, speciellt framavlad för ridsport på högre nivåer. 

De australiska ponnyerna är oftast skimmel men kan vara alla färger förutom tigrerad och skäck.

Se även 
Australisk ridponny
Amerikansk ponny
Svensk ridponny
Brittisk ridponny
Tysk ridponny
Welshponny

Källor 
Australiska ponnyns standard enligt Australian Pony Stud Book Society
Australisk ponny på Equine Kingdom

Ponnyer
Hästraser från Australien
Diamonds (OD-album)

Diamonds är ett musikalbum av manskören Orphei Drängar under ledning av Robert Sund som gavs ut 2003. Sångerna på skivan är samlade spår skrivna för manskörer utvalda av OD. På skivan medverkar även pianisten Folke Alin som dirigent.

Innehåll 
"Quatre petites prières de Saint François d’ Assise": (Text: Franciskus av Assisi – musik: Francis Poulenc) – 6:39
"Modéré, mais sans lenteur" – 2:12
"Majestueux et éclatant" – 1:22
"Très expressif et fervent" – 1:11
"Bien calme" – 1:41
Gunnar Sundberg — soloist 
"Psaume 121" (Text: Paul Claudel – musik: Darius Milhaud) – 3:00
"Gryningsvind" (Text: Petter Bergman – musik: Daniel Börtz) – 6:11
"Muistse mere laulud" (Text: Trad. – musik: Veljo Tormis) – 8:51
Greger Erdös — soloist
"Iltapilviä" (Text: Veikko Antero Koskenniemi – musik: Toivo Kuula) – 2:47
"Saltarelle" (Text: Émile Deschamps – musik: Camille Saint-Saëns) – 5:15
"Traumlicht" (Text: Friedrich Rückert – musik: Richard Strauss) – 4:29
"Tarantella" (Text: Hilaire Belloc – musik: Randall Thompson) – 7:40
Folke Alin — piano
"Composition for Chorus No. 6:2" (Text: Trad. – musik: Michio Mamiya) – 2:19
"Slovenská pieseň" (Text: Ján Smrek – musik: Eugen Suchoň) – 5:21
"Zornička": (Text: Trad. – musik: Jaroslav Křička) – 9:29
"Vysoko zornička" – 2:42
"Prešporská kasárňa" – 2:13
"Kdo má počernú galánku" – 4:26
"Muoɔαaəyiyωɔoum" (Anders Hillborg) – 9:19

Total tid: 74:06

Medverkande
Orphei Drängar
Robert Sund — dirigent
Folke Alin — dirigent (6-10, 12), piano (11)

Album av Orphei Drängar
Musikalbum 2003
Sjöbergska magasinet

Sjöbergska magasinet är Malmö Rullgardinsfabriks gamla hus och är en bevarad magasinbyggnad på Humlegatan i Malmö. Ena delen av huset är numera bostäder, dels med utsikt mot det närliggande korsvirkeshuset Diedenska huset och dels mot byggnadskomplexet Caroli City. Av en händelse räddades huset när Carolikvarteren i övrigt till största del revs i början av 1970-talet. Huset byggdes i början av 1860-talet.

De omfattande rivningarna av äldre bebyggelse i kvarteren som magasinet ligger i och bredvid – Malmös äldsta – har påverkat miljön runt huset. Både Sjöbergska magasinet och Diedenska huset skiljer sig därför mycket från den omgivande bebyggelsen.

Se även
Sjöbergska palatset
Carolikvarteren och angränsande kvarter
Caroli City

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Malmö
SdKfz 11

SdKfz 11 - leichter Zugkraftwagen 3 t var en tysk halvbandvagn använd under andra världskriget. Vagnen utvecklades från början som dragfordon för lätta artilleripjäser som 10,5 cm leFH 18 och tyngre granatkastare.

Varianter 

 SdKfz 11/1 - Nebel-Kraftwagen Dragfordon för nebelwerferpjäser, med lastutrymme för ammunition.
 SdKfz 11/2 - Mittlerer Entgiftungs-Kraftwagen Saneringsfordon för utspridning av pulverformigt saneringsmedel mot senapsgas.
 SdKfz 11/3 - Mittlerer Sprüh-Kraftwagen Saneringsfordon för utspridning av vätskeformigt saneringsmedel, 125 stycken byggda.
 SdKfz 11/4 - Nebel-Kraftwagen Dragfordon för 15 cm nebelwerferpjäser, med lastutrymme för 36 raketer samt plats för sex man.
 SdKfz 11/5 - Nebel-Kraftwagen Dragfordon för 21 cm nebelwerferpjäser, med lastutrymme för 10 raketer samt plats för sex man.
 Dessutom förekom varianter som ambulanser för svåra terrängförhållanden, men dessa fick aldrig någon officiell nummerbeteckning.

Bevarade exemplar 
 Munster stridsvagnsmuseum, Tyskland

Källor

Externa länkar 

 

Tyska pansarfordon under andra världskriget
SdKfz 9

SdKfz 9 - Schwerer Zugkraftwagen (Tungt dragfordon) 18 t var en tysk halvbandvagn använd under andra världskriget. Vagnen utvecklades från början som dragfordon för tunga artilleripjäserna.

Varianter
Totalt tillverkades omkring 2 500 av modellen.
SdKfz 9/1 - Med vridbar lyftkran med 6 tons lyftkraft 
SdKfz 9/2 - Med vridbar lyftkran med 10 tons lyftkraft 
En tredje variant som inte erhöll något variantnummer tillverkades i cirka 15 exemplar med en 88 mm lvkan (FlaK 37) som användes för stridsvagnsbekämpning.

Källor

Externa länkar 

 

Tyska pansarfordon under andra världskriget
SdKfz 8

SdKfz 8 - Schwerer Zugkraftwagen (Tungt dragfordon) 12 t var en tysk halvbandvagn använd under andra världskriget. Vagnen utvecklades från början som dragfordon för tunga artilleripjäser.

Utveckling 
Utvecklades som dragfordon för tunga artilleripjäser.
	15 cm Kanone 18 
	21 cm Mörser 18 
	8,8 cm FlaK 41 
	17 cm Kanone 18 
	10,5 cm FlaK 38 och 39 (Tunga luftvärnskanoner tillhörande Luftwaffe)

Källor

Externa länkar 

Tyska pansarfordon under andra världskriget
SdKfz 6

SdKfz 6 - Zugkraftwagen 5 t var en tysk halvbandvagn som tillverkades mellan 1934 och 1943 av Büssing-NAG. Den lanserades på den civila marknaden 1934 och antogs av Wehrmacht som dragfordon för artilleriet samma år. Den användes primärt som dragfordon för den lätta fälthaubitsen 10,5 cm leFH 18, som utgjorde majoriteten av divisionernas artilleri.

Varianter 
SdKfz 6/1 - Zugkraftwagen 5 t mit Artillerie-Aufbau
SdKfz 6/2 - Selbstfahrlafette 3,7 cm Flak 36 auf Fahrgestell Zugkraftwagen 5 t. Variant med en 3,7 cm Flak 36 luftvärnskanon som primärt användes av luftvärnsförband tillhörande Luftwaffe. Tillverkad i 339 exemplar.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

 

Tyska pansarfordon under andra världskriget
SdKfz 2

SdKfz 2 Kleines Kettenkraftrad HK 101

Utveckling 
SdKfz 2 började utvecklas för att ge bergsinfanteri och fallskärmsjägare ett dragfordon för understödsvapen. Som en följd av det tänkta användningsområdet så begränsades storleken så att den skulle kunna transporteras i en Junkers Ju 52/3m, den kunde dock inte släppas ner i fallskärm.

Egenskaper 
Framhjulet användes för att svänga fordonet i vida svängar, i snävare svängar kopplas styrbromsen in. De två passagerarna satt på bakåtvända säten bakom ryggen på föraren.

Varianter 
 SdKfz. 2/1 kleines Kettenkraftrad fur Feldfernkabel Specialfordon för att lägga telefonkabel för fälttelefonsystem. Utrustad med en lätt kabeltrumma.
 SdKfz. 2/2 kleines Kettenkraftrad fur schwere Feldfernkabel Specialfordon för att lägga telefonkabel för fälttelefonsystem. Utrustad med två tyngre kabeltrummer.

Bevarade exemplar 
 Munster stridsvagnsmuseum, Tyskland

Källor

Externa länkar 

 NSU Kettenkrad (engelska)
 Amerikansk sida om Kettenkrads

 

Tyska pansarfordon under andra världskriget
De blodröda floderna II

De blodröda floderna II (originaltitel: Les Riviéres Pourpres II) är en fransk thriller producerad år 2004 av Luc Besson och regisserad av Olivier Dahan.

Filmen är en fristående fortsättning på De blodröda floderna och handlar den här gången om ett mord som sker i ett gotiskt kloster. Filmen får huvudpersonen poliskommissarie Pierre Niemans att tänka om rejält, för den här filmen handlar mer än om mord - det handlar om jordens skapelse och till och med om Guds vrede som kan bidra till domedagen för vår jord.

Rollista

Källor

Externa länkar

Franska thrillerfilmer
Filmer 2004