kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rostlärka

Rostlärka (Mirafra rufa) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar. Den hittas i Afrika strax söder om Sahara, från Mali till Sudan. Arten är dåligt känd och beskrivs som fåtalig, men beståndet anses ändå vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Rostlärkan är en liten till medelstor (13–15 cm) lärka med smalt beigefärgat ögonbrynsstreck och mörkstreckade roströda örontäckare. Nominatformen (se nedan) har rostfärgad hjässa och ovansida med varierad streckning i svart och beige. Stjärten är svartaktig med rostfärgade centrala stjärtpennor och smala beigefärgade kanter på yttre stjärtpennorna. Undersidan är beige, något ljusare på strupen, och bröstet streckat  och fläckat i mörkare brunt och rostbrunt. 

Den skiljer sig från andra lärkor i släktet genom något längre stjärt som saknar vita sidor, från mer liknande kanellärkan genom något ljusare ovansida och beige, ej roströd, undersida. De olika underarterna skiljer sig i graden av streckning och färgtonen: lynesi är nästan enfärgad ovan medan nigriticola är mörkare ovan, djupare beige under med kraftigare streckning på bröstet.

Lätena är bristfälligt dokumenterade. Hanens sång som avges i spelflykt beskrivs som "behaglig".

Utbredning och systematik 
Rostlärka delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Mirafra rufa nigriticola – förekommer från östra Mali till norra Togo och Niger
 Mirafra rufa rufa – förekommer från Tchad till västra Sudan (Darfur)
 Mirafra rufa lynesi – förekommer i centrala Sudan (Kordofan)

BirdLife International och IUCN placerar istället arten i släktet Calendulauda.

Levnadssätt 
Rostlärkan hittas i halvtorr savann och öppet skogslandsskap med inslag av Combretum på klippiga bergsryggar. Den ses födosöka på marken, enstaka eller i par, på jakt efter insekter och frön.

Häckning 
Rostlärkans häckningsbiologi är dåligt känd. Spelflykt har noterats maj–juli, i Tchad även i september. Vare sig bo eller ägg har dokumenterats.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som generellt fåtalig men vanlig i vissa områden.

Taxonomi och namn 
Rostlärkan beskrevs taxonomiskt för första gången 1920 av Hubert Lynes. Dess vetenskapliga artnamn rufa betyder "röd" eller "rödaktig". På svenska har den även kallats rostbusklärka.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Kanellärka

Kanellärka (Mirafra rufocinnamomea) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Kanellärkan är en medelstor satt lärka med liten näbb, streckning på huvud och rygg samt ljusa kanter på vingpennorna som ger den ett fjälligt utseende. Fjäderdräkten varierar i färg geografiskt, med roströd till mörkbrun ovansida, beige undersida och en rödaktig vingpanel som syns både i flykten och på sittande fågel. Rödnackad lärka är större, med helt annorlunda sångflykt (se nedan)

Utbredning och systematik 
Kanellärkan har en mycket stor utbredning i Afrika söder om Sahara. Den delas in i hela 15 underarter med följande utbredning:
 Mirafra rufocinnamomea buckleyi – södra Mauretanien och Senegal till norra Kamerun
 Mirafra rufocinnamomea serlei – sydöstra Nigeria
 Mirafra rufocinnamomea tigrina – östra Kamerun till norra Demokratiska republiken Kongo
 Mirafra rufocinnamomea furensis – sydvästra Sudan
 Mirafra rufocinnamomea sobatensis – nordöstra Sudan
 Mirafra rufocinnamomea torrida – sydöstra Sudan och sydöstra Etiopien söderut till centrala Uganda, centrala Kenya och centrala Tanzania
 Mirafra rufocinnamomea rufocinnamomea – nordvästra och centrala Etiopien
 Mirafra rufocinnamomea omoensis – sydvästra Etiopien (floderna Omo till Madji och Baro)
 Mirafra rufocinnamomea kawirondensis – östra Demokratiska republiken Kongo till västra Uganda och västra Kenya
 Mirafra rufocinnamomea fischeri – östra Angola till södra Somalia, östra Kenya, Tanzania och norra Moçambique
 Mirafra rufocinnamomea schoutedeni – Gabon till Centralafrikanska republiken, västra Demokratiska republiken Kongo och nordöstra Angola
 Mirafra rufocinnamomea lwenarum (inklusive zombae) – norra Zambia (Balovale)
 Mirafra rufocinnamomea smithersi – Zambia till Zimbabwe, nordöstra Botswana och nordöstra Sydafrika
 Mirafra rufocinnamomea mababiensis – västra Zambia till centrala Botswana
 Mirafra rufocinnamomea pintoi – Swaziland, södra Moçambique och närliggande Sydafrika (söderut till nordöstra KwaZulu-Natal)

Levnadssätt 
Kanellärkan hittas i gräsrik savann och öppet skogslandskap. Där födosöker den efter insekter genom att springa mellan tuvor och buskar.

Sång och sångflykt 
Hanen har en karakteristisk sångflykt, med inslag av att mekaniskt slå ihop vingarna under kroppen. Den stiger 50 till 100 meter upp i luften och cirklar över reviret, utstötande en vingklapp per sekund, vanligen återgivet som "prrrrrt, prrrrrt, prrrrt...". Det kan åtföljas av en enkel finkliknande sång, "cheeroo-weee".

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Somalialärka

Somalialärka (Mirafra somalica) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Somalialärkan är en slank lärka med en vass och rak dolklik näbb, långa ben och en lång mörk stjärt med kontrasterande vita yttre stjärtpennor. Ovansidan är rostbun med vitaktiga fjäderkanter som ger den ett fjälligt utseende. Undersidan är vitaktig med rostfärgade strimmor över bröstet. På huvudet syns ett ljust ögonbrynsstreck. Lätena är inte beskrivna.

Utbredning och systematik 
Somalialärka delas in i två underarter med följande utbredning:
 Mirafra somalica somalica – förekommer i norra och nordöstra Somalia och möjligen även i östligaste Etiopien
 Mirafra somalica  rochei – förekommer i kustnära delar av centrala Somalia

Sedan 2021 inkluderar BirdLife International uarsheklärkan (M. ashi) i arten.

Levnadssätt 
Somalialärkan hittas i öppna gräsmarker och lätt beskogade områden, ofta på röd sandjord. Där syns par springa runt på marken. När den tar till vingarna flyger den endast korta sträckor.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Notera dock att sedan 2021 inkluderar IUCN den fåtaliga uarsheklärkan i arten. Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ganska vanlig.

Namn 
Fågeln har på svenska även kallats ogadenlärka, ett namn som numera är reserverat för Mirafra gilletti.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Lavalärka

Lavalärka (Mirafra williamsi) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Lavalärka är en liten och kompakt lärka. Den har varierande mörk- till rostbrun ovansida, ibland med mörkare streck eller fjädercentra. Vidare har den ljust ögonbrynsstreck och ljus strupe samt ljus buk som kontrasterar med kraftigt streckat bröst, ofta med en rostfärgad anstrykning. Stjärten är brunaktig med vita yttre stjärtpennor som syns väl i flykten. Andra liknande lärkor i utbredningsområdet är generellt mindre roströda och har mindre streckning på bröstet. Lätena är dåligt kända, men ljudliga "tsireet" har noterats under spelflykt.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i ökenområden i norra Kenya (Marsabitregionen). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Lavalärka kan är begränsad till en mycket speciell miljö, klippiga lavaströdda slätter halvöken.

Status 
Lavalärka har ett rätt begränsat utbredningsområde, men beståndet tros vara stabilt. IUCN placerar arten i hotkategorin livskraftig. Världspopulationen uppskattas till 200 000 vuxna individer.

Namn 
Fågelns vetenskapliga namn är en hyllning till den brittiska ornitologen John George Williams (1913-1997) som var kurator på  Coryndon Museum i Nairobi. Tidigare kallades den williamslärka även på svenska, men justerades 2023 till ett enklare och mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Källor

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Kenya
Rostgumpslärka

Rostgumpslärka (Pinarocorys erythropygia) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar. Den förekommer i Afrika söder om Sahara. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Rostgumpslärkan är en kraftig och utdragen trastlik lärka med slående rostrött på övergump och yttre stjärtpennor. Ovansidan är mörkbrun med ljusare fjäll, undersidan ljus med kraftiga streck och huvudet tydligt tecknat. Honan har mer rostrött i vingen. Ungfågeln är ljusare med kraftigt fjällad undersida. Sången som avges i sångflykt består av ett visslande "tseeeo-tseeeo".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i torra törnbuskmarker i Afrika söder om Sahara. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Rostgumpslärkan häckar från oktober till april i öppna skogar, ofta i områden som nyligen brunnit. Efter häckningen sprider den sig nomadiskt norrut till torrare fält och savann. Par och lösa flockar kan ses promenera omkring på jakt efter insekter och frön. Hundratals individer kan samlas i brända områden.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Sotlärka

Sotlärka (Pinarocorys nigricans) är en trastlik fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar. Den häckar i centrala och södra Afrika i skogstypen miombo, i ett område från Angola via södra Kongo-Kinshasa till södra Tanzania IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Utseende och läte 
Sotlärkan är en stor (19–20 cm) och slank, trastlik lärka med påtaglig ansiktsteckning, mycket mörk ovansida och kraftigt tecknat bröst. Hanen har vitt runt ögat, på kinden, på halssidan samt i ett mustasch- och ögonbrymsstreck, medan den har mörka örontäckare samt mörkt ögon-, strupsides- och kindstreck. Hjässan och ovansinda är svartbrun med tydliga ljusa kanter på vingpennorna i fräsch dräkt. Undersidan är vitaktig, på bröstet tydligt streckat i svartbrunt. Ögat är mörkt, benen vitaktiga och näbben mörk hornfärgad med ljusare längst in på nedre näbbhalvan. 

Honan skiljer sig från hanen genom mindre tydlig ansiksteckning, ljusare ovansida och mer beige undersida med inte lika mörk streckning. Hanen sjunger i sångflykt ett rätt tonlöst och strävt “zhreeep” eller “drree-up”.

Utbredning och systematik 
Sotlärka delas in i två underarter med följande utbredning:
 Pinarocorys nigricans occidentis – förekommer i sydvästra Kongo-Kinshasa och norra Angola, flyttar till Namibia och Moçambique
 Pinarocorys nigricans nigricans – förekommer i södra Kongo-Kinshasa, nordvästra Zambia och sydvästra Tanzania, flyttar till Namibia och Moçambique

Levnadssätt 
Arten häckar i miombo och Uapaca-savann, vanligen där det finns relativt lite marktäckande växtlighet och ofta där det nyligen brunnit. Utanför häckningstid ses den i öppnare miljöer och kan då ses också på vägrenar. Fågeln födosöker mestadels på marken då den ofta stannar och snärter till med öppna vingar, ett beteende den tros ha för att skrämma upp insekter, dess huvudsakliga föda.

Häckning 
Sotlärkan häckar under torrperioden, från augusti till oktober. Boet är ett djupt hål som den tros gräva ut själv, intill en jordklump eller exponerad grästuva. Däri lägger den två ägg. Ungarna matas av båda föräldrarna som intill boet beter sig mycket oroligt och flyger upp till närmaste träd vid störning.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Den tros inte heller vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som sporadiskt, oregelbundet och lokalt förekommande.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Kortstjärtad lärka

Kortstjärtad lärka (Spizocorys fremantlii) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Kortstjärtad lärka är en udda lärka med karakteristiskt kort stjärt och stor näbb. Notera även den svarta "tåren" under ögat. Fjäderdräkten varierar geografiskt, från sandbrun i norr till mörkbrun i söder. Arten liknar något lagerlärka, men har större näbb, kortare stjärt och saknar huvudtofs. Sången består av korta serier med böjda visslingar, medan det typiska lätet är en nasal vissling.

Utbredning och systematik 
Kortstjärtad lärka delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Spizocorys fremantlii fremantlii – förekommer i  sydöstra Etiopien och Somalia.
 Spizocorys fremantlii megaensis – förekommer i södra Etiopien och norra Kenya.
 Spizocorys fremantlii delamerei – förekommer från södra Kenya till norra Tanzania.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades den som enda art i släktet Pseudalaemon, men inkluderas numera i Spizocorys efter DNA-studier.

Levnadssätt 
Kortstjärtad lärka hittas i torra och kortväxta gräsmarker, vanligen i savannmiljöer. Den påträffas generellt i småflockar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig, i Somalia ibland mycket vanlig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Guy Fremantle (född 1867), major i British Army och verksam som samlare av specimen i Somaliland 1897. På svenska har den även kallats skägglärka.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Rosanäbbad lärka

Rosanäbbad lärka (Spizocorys conirostris) är en afrikansk fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Rosanäbbad lärka är en liten och kompakt lärka med tydligt tecknat ansikte och en liten och skär, konformad näbb. Fjäderdräkten varierar från beigebrun i sydost till gräddgrå i nordväst. Liknande herdelärkan är till skillnad från rosanäbbad lärka diffust streckad på flankerna. Bland lätena hörs enkla, upprepade och drillande "trrrt-trrt-trrt-trrt".

Utbredning och systematik 
Rosanäbbad lärka delas in i sex underarter med följande utbredning:
 Spizocorys conirostris damarensis – nordvästra Namibia (Swakop River till Ovamboland)
 Spizocorys conirostris barlowi – södra Namibia till södra Botswana och nordvästra Kapprovinsen
 Spizocorys conirostris harti – sydvästra Zambia (Matabele Plain)
 Spizocorys conirostris makawai – sydvästligaste Zambia (Liuwa och Mutalaslätten)
 Spizocorys conirostris crypta – nordöstra Botswana (Makgadikgadi Pan)
 Spizocorys conirostris conirostris – Sydafrika och nordvästra Lesotho

Rosanäbbad lärka är närmast släkt med svartmaskad lärka och herdelärka.

Levnadssätt 
Rosanäbbad lärka hittas i fuktiga gräsmarker i öst och uppträder nomadiskt i karroo och Kalahari. Den uppträder i par eller smågrupper. Fågeln födosöker efter frön på marken.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beskrivs som lokalt vanlig i söder, men allt mer sporadisk i norr. Världspopulationen tros därför vara på minskande. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar ändå arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Herdelärka

Herdelärka (Spizocorys fringillaris) är en utrotningshotad afrikansk fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Herdelärkan är en liten (12–13 cm) lärka med kraftigt streckad ovansida och hudfärgad, knubbig näbb. Undersidan är beige med ett streckat bröstband som kontrasterar mot den vita strupen. Liknande rosanäbbad lärka har en mindre konformad, skär näbb, blekare undersida och vita yttre stjärtpennor. Bland lätena hörs upprepade "chiree" och i flykten under häckningstid "chuk".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i nordöstra Sydafrika, i södra Mpumalanga och östra Fristatsprovinsen. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Arten tros ha minskat mycket kraftigt orsakat av habitatförstörelse till förmån för jordbruk. Detta tros fortsätta i framtiden. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som starkt hotad. Världspopulationen uppskattas till endast mellan 1.000 och 2.500 vuxna individer.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Sydafrika
Obbialärka

Obbialärka (Spizocorys obbiensis) är en fågel i familjen lärkor som är endemisk för Somalia.

Utseende och läte 
Obbialärkan är en liten (12 cm) lärka med knubbig näbb. Den har ett tydligt ögonbrynsstreck samt mörka ögon-, mustasch- och strupesidestreck. Undersidan är vitaktig med regelbundna svartaktiga streck på bröstet och utmed flankerna. Flyktlätet är ett "tip-tip".

Utbredning och systematik 
Fågeln lever i kustnära öknar i Somalia, från Obbia till Hal Hambo. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Obbialärkan hittas i stora, bevuxna sanddyner. Häckning har konstaterats i maj, juni och november, med en kullstorlek på två till tre ägg.

Status och hot 
Arten tros minska i antal till följd av möjlig degradering av dess levnadsmiljö. Kunskapen om arten är dock mycket bristfällig, så pass att internationella naturvårdsunionen IUCN inte anser sig kunna bedöma dess hotstatus.

Noter

Externa länkar 

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Somalia
Svartmaskad lärka

Svartmaskad lärka< (Spizocorys personata) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Svartmaskad lärka är en udda och rätt färgglad medelstor lärka. Noterbart är en svart ögonmask, ljus näbb och roströd anstrykning på buken. Stjärtsidorna är ljusbeige, vilket syns tydligt i flykten. Sången består av en enkel visslad fras som kan höras från marken eller under sångflykt.

Utbredning och systematik 
Svartmaskad lärka delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 S. p. personata – förekommer i östra Etiopien
 S. p. yavelloensis – förekommer i södra Etiopien och norra Kenya (söder till Galaga-Öknen)
 S. p. mcchesneyi – förekommer i norra Kenya (Marsabit Plateau)
 S. p. intensa – förekommer i centrala Kenya

Levnadssätt 
Svartmaskad lärka förekommer mycket lokalt i torrt landskap, kortvuxen gräsmark och på lavafält.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Tårlärka

Tårlärka (Spizocorys sclateri) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Tårlärkan är en medelstor och kompakt lärka med stor huvud och en tjock ljus näbb som verkar lite uppåtböjd. Fjäderdräkten är beigebrun, framför allt på undersdan. Under ögat syns ett mörkt streck med en karakteristisk tårformad teckning. Bland lätena hörs enkla tjirpanden som avges både i flytken och på marken.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i öknar i södra Namibia och Kapprovinsen. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Sclaterlärkan bebor öde steniga slätter med spridda buskar och ibland gräs. Där vänder den på stenar i jakt på föda och tar frön från grästuvor. Arten syns oftast när den besöker vattenhål under dagen när hettan är som störst.

Status 
Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som nära hotad baserat på antagande att beståndet är relativt litet. Populationsutvecklingen är okänd.

Namn 
Fågelns vetenskapliga namn hedrar den engelske ornitologen William Lutley Sclater (1863-1944). Tidigare kallades den sclaterlärka även på svenska, men justerades 2023 till ett enklare och mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Grå svalstare

Grå svalstare (Artamus cinereus) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utseende 
Grå svalstare är en knubbig fågel med breda trekantiga vingar och en kort nedåtböjd näbb. Ovansidan är grå, undersidan ljusare, med svart mellan öga och näbb. Stjärten är svart med vit spets som bryts av svart i mitten. I flykten syns ljusa vingundersidor som kontrasterar med grå buk.

Utbredning och systematik 
Grå svalstare delas in i fem underarter:
 normani/dealbatus-gruppen
 Artamus cinereus normani – förekommer i norra Queensland (sydöstra Cape York-halvön)
 Artamus cinereus inkermani – förekommer i östra Queensland (Burdekin River, Burnett River)
 cinereus-gruppen
 Artamus cinereus melanops – förekommer i det inre av centrala västra Australien till centrala Queensland och norra Victoria
 Artamus cinereus cinereus – förekommer i sydvästra Western Australia
 Artamus cinereus perspicillatus – förekommer i östra Små Sundaöarna

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Sotsvalstare

Sotsvalstare (Artamus cyanopterus) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Sotsvalstare delas in i två underarter:
 A. c. cyanopterus – förekommer i  sydöstra Australien (från centrala Queensland till sydöstra South Australia och Tasmanien)
 A. c. perthi – förekommer i sydvästra Western Australia och halvön Eyre (South Australia)

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Gråhuvad svalstare

Gråhuvad svalstare (Artamus fuscus) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utseende 
Svalstarar är slanka fåglar med rätt stora, triangulära vingar som de glidflyger på ovanför trädtopparna. Vitbröstad svalstare är en typisk, 19 cm lång medlem av släktet. Den har skiffergrått huvud, skärgrå undersida och en vit halvmåne på övre stjärttäckarna.

Utbredning och systematik 
Gråhuvad svalstare är den västligaste av svalstararna och förekommer från Indien och Sri Lanka till Myanmar, södra Kina och Sydostasien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Svalstarar
Fåglar i orientaliska regionen
Bismarcksvalstare

Bismarcksvalstare (Artamus insignis) är en fågel i familjen svalstarar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Bismarckarkipelagen (New Britain och New Ireland). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar

Svalstarar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Bismarckarkipelagen