kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Husby, Lena socken

Husby är en by i Lena socken och Uppsala kommun. Troligen har husabyns ursprungliga namn varit Talinge, som är namnet på den åtting som omfattade jord i Husby och dess närmaste grannskap i Lena och Ärentuna socknar.

Husby omtalas första gången 1280, då kung Magnus på kronans vägnar bytte till sig åtta öresland i Husby av Birger Petersson (Finsta-ätten) mot lika mycket jord i Husby, Tensta. 1291 uppges Uppsala domkyrka ha jord i Husby. 1413 innehade Bengt Stensson (Natt och Dag) fyra gårdar i Husby som förläning. Byn omfattade 1540-68 tre mantal krono och ett mantal skatte.

Källor 
 Det medeltida Sverige 1:2, Tiundaland

Orter i Uppsala kommun
Honda Performance Development

Honda Performance Development är ett dotterbolag till den japanska biltillverkaren Honda som utvecklar motorer och chassin för Hondas satsningar inom amerikansk bilsport.

Honda Performance Development grundades 1993 för att bygga motorer till Champ Car och senare IndyCar Series. Till säsongen 2007 tog HPD fram en sportvagnsprototyp till American Le Mans Series under märkesnamnet Acura. Sedan 2010 används istället namnet HPD.

Bilder

Honda
Amerikanska fordonstillverkare
Racersportvagnar
Officiella motorsport- och prestandadivisioner inom fordonstillverkare
Gustaf Wilhelm Linderoth

Gustaf Wilhelm Linderoth, född 23 november 1816 i Umeå, död 25 april 1871 i Stockholm, var en svensk urmakare och grundare av Linderoths urfabrik i Stockholm.

Biografi

Gustaf Wilhelm Linderoth var son till kronolänsman Jakob Ersson Linderoth och Charlotta Gabrielsdotter. G.W. Linderoth kom 1829 faderlös till Stockholm, för att lära sig urmakaryrket hos urmakaren Salén på Stora Bastugatan på Södermalm. Efter utbildning till gesäll började han hos den framstående urfabrikanten Johan Fredrik Cedergrén med urhandel på Stora Nygatan. Efter några år blev han förste man hos urmakare C.H. Malmström, Drottninggatan nr 28. Linderoth övertog 1844 den malmströmsta verksamheten och började producera samt importera ur under namnet G.W. Linderoths urfabrik.

Han företog, särskilt i yngre år, studieresor till England, Schweiz och Tyskland och återkom från dessa med nya modeller och idéer. En viktig vändning för Linderoths firma inträffade 1853, då Oscar I för det brandskadade Tullgarns slott beställde ett tornur. Det var nu som Linderoth fick idén att lägga tyngdpunkten på tillverkning av större ur. 

År 1860 beställde SJ det första stationsuret, det blev början av en lång och framgångsrik tillverkning av tornur, stationsur, fasadur och liknande. Fram till 1871 fabricerade Linderoth 510 ur av typ byggnadsur, stationsur, tornur, loggverk, regulatorer och skeppsur till ett tillverkningsvärde av nära 175 000 kr. Linderoth innehade även ett flertal förtroendeuppdrag. Han tillhörde Stockholms stadsfullmäktiges första ledamotsuppsättning 1863, och han var ledamot av Svenska slöjdföreningen och Stockholms stads hantverksförening.

Han var gift med Betty Linderoth (född Cedergren), dotter till den tidigare arbetsgivaren, urfabrikanten Johan Fredrik Cedergrén. Även hon var en skicklig urmakare, utbildat av sin far. Hon blev 1862 den första kvinnliga svenska urmakare som fick sitt arbete utställt på International Exhibition 1862 i England, där hon fick ett hedersomnämnande. Sonen Johan G. Linderoth (1848–1924) övertog firman 1872. År 1884, när Johan G. Linderoth av Oscar II utnämndes till hovurmakare, ansågs hans fabrik som den avgjort ledande i sin bransch. Företaget upphörde 1963.

Externa länkar

Källor
 
 
 Antikurmakare: G.W. Linderoth Urfabrik.

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska urmakare
Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Personer från Umeå socken
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1816
Avlidna 1871
Män
Max Hussarek von Heinlein

Maximilian "Max" Johann Hussarek von Heinlein, född 3 maj 1865, död 6 mars 1935, var en österrikisk jurist och politiker.

Hussarek var juris doktor, ämbetsman och universitetslärare i Wien, inrikesminister 1911-17, ministerpresident juli-oktober 1918 och återtog därefter sin universitetstjänst i kyrkorätt. Som ministerpresident stod Hussarek bakom kejsarens manifest 16 oktober 1918 om dubbelmonarkins förvandling till en förbundsstat av fria nationer, det sista försökte att rädda riksenheten.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 13 s. 505.

Noter

Österrikiska jurister
Österrikiska politiker
Österrikes ministerpresidenter
Österrikes inrikesministrar
Födda 1865
Avlidna 1935
Män
Personer från Bratislava
Svensk uppslagsbok
Strömlöja

Strömlöja (Alburnoides bipunctatus), en karpfisk som finns i södra och östra Europa samt Asien.

Utseende 
En förhållandevis långsträckt fisk (dock högre än släktingen löjan) med silverfärgad kropp och mörk rygg. Bröst-, buk- och analfenornas bas är röd. Varje fjäll har en mörk fläck i bakkanten, vilka bildar punktband längs sidorna. Ryggfenan har 3 taggstrålar och 7 till 8 mjukstrålar, medan analfenan har 3 taggstrålar och 13 till 18 mjukstrålar (av vilka flertalet är grenade). Arten kan bli upp till 13 cm lång och väga 30 g, även om den vanligtvis är betydligt mindre.

Vanor 
Strömlöjan lever i stim på bottnen av strömmande vattendrag med klart vatten, även om den också kan förekomma i en del klarvattensjöar. Födan utgörs av mindre bottendjur och insekter.

Fortplantning 
Leken sker i maj till juni på grusbottnar. Lekdräkten är helt annorlunda än den vanliga färgteckningen; fisken utvecklar längsränder, som även kan överlappa varandra, av olika bredd och färg; silvervita, gula, ljusbruna, violetta, mörkblåa och svarta förekommer. Hanen får dessutom lekvårtor på huvudet.

Utbredning 
Strömlöjan finns från södra Europa i Loire i Frankrike österut i de flesta floder som rinner ut i södra Östersjön, Nordsjön, Svarta havet, Azovska havet samt Kaspiska havet som övre Volga och från Kura till Iran, där den är vanligt förekommande. I floder med utlopp i Medelhavet finns den i Rhône och mindre, kustnära vattendrag från Provence österut till Genua i Italien och västra Grekland. Dessutom kan den påträffas i floder i Albanien, Irak (som Eufrat och Tigris) till Turkmenistan och Afghanistan.

Kommersiell användning 
Arten fiskas inte kommersiellt, men däremot används den ibland som betesfisk. Dessutom förekommer den som akvariefisk.

Referenser 

Karpfiskar
Pjotr Jakubovitj

Pjotr Filippovitj Jakubovitj ( , född 3 november (gamla stilen: 22 oktober) 1860 i Valdajskij ujezd, guvernementet Novgorod, död 30 mars (gamla stilen: 17 mars) 1911 i Sankt Petersburg, var en rysk författare.

Jakubovitj studerade i Sankt Petersburg, satt tre år i Peter-Paulfästningen för deltagande i politiska rörelser och hölls 1887–1899 till straffarbete i Sibirien. I tidskriften "Russkoje bogatstvo" publicerade han 1895 under pseudonymen "L. Melsjin" (som litteraturkritiker kallade han sig "P.F. Grinevitj") uppseendeväckande skildringar från fångarnas liv i Sibirien, V mirje otverzjennych (I de förkastades värld) och Pasynki zjizni (Livets styvbarn), som utgick i flera upplagor och näst efter Fjodor Dostojevskijs "Anteckningar från det döda huset" ansågs som de yppersta i sitt slag genom den realistiska skärpan, stundom mildrad av en viss humor och alltid av varm medkänsla för de olyckliga. Som poet var han högt skattad under märket "P. Ja" (två band dikter, 1898, 1901). Vemodig lyrik, personlig resignation och stark idealism med tro på en bättre framtid utmärker hans formsköna dikter, varibland märks hans innerliga poem till systern och poetiska bilder från de sibiriska bergkullarnas nejder (V stranje sopok).

I svensk översättning finns endast I de utstöttas värld: en före detta straffarbetares anteckningar (översättning Kjell Johansson, Murbräckan, 2010)

Källor

Noter

Ryska författare
Ryskspråkiga författare
Ryska litteraturkritiker
Födda 1860
Avlidna 1911
Män
Personer från Novgorod oblast
Ugglan
Neukalen

Neukalen  (svenska: Neukalden)  är en mindre stad i det nordtyska förbundslandet Mecklenburg-Vorpommern.

Staden ingår i kommunalförbundet Amt Malchin am Kummerower See tillsammans med kommunerna Basedow, Faulenrost, Gielow, Kummerow och Malchin.

Geografi 
Staden är belägen tio kilometer norr om Malchin vid floden Peene i distriktet Mecklenburgische Seenplatte. Öster om staden ligger sjön Kummerower See.

Staden har följande ortsdelar: Neukalen, Franzensberg,  Karnitz, Schönkamp, Schorrentin, Schlakendorf och Warsow.

Historia

Orten Kalen (i dag: Altkalen) omnämns för första gången 1174, då orten anlades planmässigt på initiativ av fursten Henrik Burwin I vid en viktig handelsväg som gick mellan Stettin och Rostock. Orten fick sina stadsrättigheter 1253, men 1281 flyttades staden till den nuvarande platsen, som ligger 10 kilometer söder om den gamla staden. Den nya staden fick namnet Neukalen (svenska: Nya Kalen) och den ursprungliga orten namnet  Altkalen (svenska: Gamla Kalen). Efter flyttningen förlorade Altkalen sina stadsrättigheter.

1314 tillföll staden herrskapet Werle och kom till hertigdömet Mecklenburg 1436.

Under 1800-talet anlades nya vägar till Malchin (1852), Dargun (1866) och Gnoien (1884–1886). Under denna tid byggdes också en ny skola (1862) och sjukhuset (1888).  I slutet av 1800-talet utvecklades industrin (mejerier och ett gasverk) och 1907 öppnades järnvägen Malchin-Neukalen-Dargun.

Befolkningsutveckling 

 Befolkningsutveckling  i Neukalen

Källa:,,,

Kommunikationer
Norr om Neukalen går förbundsvägen (tyska: Bundesstraße) B 110 och B 104 passerar söder om staden.

Järnvägstrafiken mot Malchin lades ner 1997. Sedan 2002 används sträckan mellan städerna för dressintrafik.

Referenser 

 
Kommuner och städer i Landkreis Mecklenburgische Seenplatte
Rögnitz

För andra betydelser, se Rögnitz (olika betydelser).

Rögnitz är en kommun i det nordtyska förbundslandet Mecklenburg-Vorpommern.

Kommunen ingår i kommunalförbundet Amt Gadebusch tillsammans med kommunerna Dragun, Gadebusch, Kneese, Krembz, Mühlen Eichsen, Roggendorf och Veelböken.

Geografi 
Kommunen Rögnitz är belägen öster om sjön Schaalsee inom biosfärreservatet Schaalsee i distriktet Nordwestmecklenburg.

Kommunen har följande ortsdelar: Rögnitz, Bentin (sedan 1950) och Woldhof.

Befolkningsutveckling 

 Befolkningsutveckling  i Rögnitz

Källa:

Referenser 

Kommuner och städer i Landkreis Nordwestmecklenburg
Jan Bengtsson

Jan Axel Bengtsson, född 16 augusti 1972 i Göteborg, är en svensk affärsman och H&M-arvtagare.

Han är son till Jörgen och Sian Bengtsson, född Persson, samt systerson till Stefan Persson och dotterson till H&M-grundaren Erling Persson.

Tillsammans med tvillingbrodern Stefan Bengtsson har han drivit investmentbolaget Ekstranda AB, Sturehof AB och Ekstranda Hotell. Bröderna har också haft intressen i ytterligare ett antal företag inom nöjesbranschen.

År 2014 köpte han Kvarnön av Folksam för 49 miljoner kronor.

På en lista över Sveriges rikaste år 2006 ligger han på 29:e plats och medan brodern ligger på 30:e plats.

Referenser

Män
Födda 1972
Levande personer
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska miljardärer
Näringslivspersoner från Göteborg
Sörberge gravkapell

Sörberge gravkapell är ett gravkapell som tillhör Timrå församling i Härnösands stift. Kapellet med kyrkogård ligger i norra delen av Timrå mellan Indalsälven och E4:an.

Kapellet
Kapellet med tillhörande klockstapel uppfördes 1931 efter ritningar av arkitekt Harald Wadsjö i Stockholm. 1973 byggdes kapellet om efter ritningar av arkitekt Erik Vagn Christensen. 1982 genomfördes en ny om- och tillbyggnad då kapellet förlängdes sex meter åt väster. Ett bistättningsrum och ett förberedelserum tillkom och kylanläggning installerades. Även denna gång var ritningarna gjorda av Erik Vagn Christensen.
Kapellet är byggt av murverk och täcks av ett spånklätt valmat sadeltak av trä. Ovanför altaret finns en freskmålning utförd av A. Stenholm som föreställer Jesu uppståndelse. På målningens nederdel finns texten "Kristus har gjort dödens makt om intet".

Vid ingången till kyrkogården står klockstapeln med ett runt spånklätt tak. Ovanpå taket står en takkalott på sex pelare i vilken kyrkklockan hänger. Takkalotten kröns med spira och kors. Klockstapelns nederdel, som är murad av sten och vitputsad, fungerar som stiglucka.

Referenser

Tryckta källor

Webbkällor
 Timrå församling
 Bebyggelseregistrets byggnadspresentation

Externa länkar 

Kyrkobyggnader i Timrå kommun
Kyrkobyggnader i Härnösands stift
Kyrkobyggnader invigda 1931
Byggnader ritade av Harald Wadsjö
Kapell i Sverige
1931 i Sverige
Intrapersonell intelligens

Intrapersonell intelligens är förmågan att känna sig själv och att ha kunskap om sin verklighet.

Människor med intrapersonell intelligens är duktiga på att rannsaka sitt liv på ett objektivt sätt via intrapersonell kommunikation och äger förmåga att leva upp till de mål i livet man eftersträvar. Intrapersonellt intelligenta människor är ofta mycket medvetna om sitt emotionella tillstånd såsom tanke, känsla och vilja. De kan finna nöje i självreflexion och självanalys, såsom att dagdrömma och utforska sina mänskliga förhållanden. De avlägger tid för att analysera egna problem och befrämja sin styrka. En potentiell karriär för en med intrapersonell intelligens kan vara författarskap. Sätt att träna upp sin intrapersonella intelligens är genom att föra journal (dagböcker m.m.). Det är viktigt att utveckla en handlingsplan genom att exempelvis hålla schema över speciella områden (sömn, fysisk aktivitet, arbete, studier etc) för att avverka delmål.

Referenser 

Intelligens
Skillingmarks kyrka

Skillingmarks kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Järnskog-Skillingmarks församling i Karlstads stift. Kyrkan ligger i kyrkbyn Skillingsfors i Eda kommun.

Medeltidskyrkan
Föregående kyrka i socknen var en medeltida träkyrka som låg på Klevene udde några kilometer norr om nuvarande kyrkplats. En arkeologisk utgrävning genomfördes 1955 då grunden blottlades till en liten kyrka som hade långhus och ett kvadratiskt kor. Vid gamla kyrkplatsen står numera en minnessten.

Nuvarande kyrka
Nuvarande träkyrka uppfördes åren 1689-1690 och invigdes 1 juni 1690. Troligen genomfördes invigningen av biskop Erlandus Svenonis Broman. Från början var kyrkan helt spånklädd och hade ett brantare långhustak. I väster fanns ett lägre kyrktorn och i öster ett tresidigt kor. Enligt uppgifter målades kyrkan invändigt år 1705 av mäster Lars Märling. Kyrkan började sjunka och 1755 rätades den upp och renoverades av mäster Anders Haller.

Ombyggnader på 1800-talet
Även år 1811 genomfördes reparationer. På 1840-talet förstorades kyrkans fönster och kyrkorummet fick en läktare i väster. På 1880-talet genomfördes en ombyggnad under ledning av den norske byggmästaren Martin Johnsen från Nes i Romerike. Kyrkan fick då sitt nuvarande utseende. Koret byggdes om och blev rakt avslutat. Sakristian flyttades från norra väggen till ett utrymme öster om koret. Spetsbågiga fönster sattes in och ytterväggarnas spånbeklädnad ersattes med ljust målad träpanel. Tidigare branta yttertak byttes ut mot ett flackare tak som belades med skiffer.

Ombyggnader på 1900-talet
1939 genomfördes en renovering under ledning av arkitekt Einar Lundberg då sakristian i öster byggdes om till en absid där altaret med altaruppsats placerades. Vid norra väggen uppfördes en ny sakristia. I korets södra del inrättades en dopplats. År 1956 ersattes tidigare varmluftsanläggning med elvärme och bänkvärmare. Åren 1977-1978 renoverades interiören under ledning av arkitekt Jerk Alton. Kyrkorummet fick en ny färgsättning. Altaret lösgjordes från altaruppsatsen och flyttades fram. 1994 målades fasaderna om.

Inventarier
 En dopfunt av täljsten är från 1200-talet.
 Predikstolen med åttakantig korg är byggd 1703 och har en baldakin som tillkom vid renoveringen 1939.
 Altaruppsatsen är tillverkad vid början av 1700-talet av bildhuggaren Anders Falk.

Orgel
 1889 blev orgeln i senklassicistiskt utförande byggd med 5 stämmor och en manual  av E. A.Setterquist & Son, Örebro. Den blev besiktigad med vitsord den 15 februari 1890 av Claes Wilhelm Rendahl, domkyrkoorganist i Karlstad. Orgeln blev ombyggd 1958 till fjorton stämmor av Werner Bosch Orgelbau. Orgeln är mekanisk och den andra manualens stämmor härstammar från 1889 års orgel.

Referenser
 Kyrkor i Karlstads stift Del I, Utgiven av Värmlands Museum och Karlstads stift, 2008,

Noter

Kyrkobyggnader i Karlstads stift
Kyrkobyggnader i Eda kommun
Kyrkobyggnader invigda 1690
Wittenbergplatz (Berlins tunnelbana)

Wittenbergplatz station är en viktig knutpunkt för Berlins tunnelbana i västra delen av Berlin i stadsdelen Schöneberg nära gränsen till Charlottenburg.  Stationen ligger under torget Wittenbergplatz och trafikeras av de tre tunnelbanelinjerna U1, U2 och U3.

Tunnelbanestationen Wittenbergplatz öppnades 11 mars 1902 som en av Berlins första tunnelbanestationer. Den ritades ursprungligen av Paul Wittig. Stationen byggdes ut 1912 efter ritningar av Alfred Grenander. 

Under andra världskriget skadades stationen men återuppbyggdes under 1950-talet. 1982-1983 restaurerades stationen. Wittenbergplatz har en skylt från Londons tunnelbana med det egna namnet. Skylten skänktes 1952 av den brittiske stadskommendanten då stationen firade 50 år.

Galleri

Externa länkar
 

Schöneberg
Berlins tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 1902
1902 i Tyskland
Iban

För Internationellt bankkontonummer, se International Bank Account Number
Iban är en gren av dajakfolken och ett stamfolk eller ursprungsfolk på Borneo. De var tidigare under den brittiska kolonialtiden kända som sjödajaker. De flesta iban är bosatta i Malaysia-delstaten Sarawak, där de cirka 680 000 medlemmarna (2006), utgör cirka 30 % av befolkningen och är den största etniska gruppen. Iban finns även i Brunei, och i västra Kalimantanregionen i Indonesien.

Iban praktiserade svedjebruk och var traditionellt kända för att vara huvudjägare och framgångsrika krigare och sjörövare. Sedan européernas ankomst och den efterföljande koloniseringen av området, försvann med tiden praktiserandet av huvudjakt. Men många andra stamseder, vanor och språk lever kvar. 

De bor i långhus som kallas rumah panjai. De flesta långhus är utrustade med moderna faciliteter som el- och vattenförsörjning och annan infrastruktur som vägar, telefonlinjer och internet. Yngre Iban bor främst i städer och besöker sin hembygd endast under högtider. Iban blir idag allt mer urbaniserade men behåller många av sina traditioner och kultur.

Källor

Borneo
Ursprungsfolk i Asien
Etniska grupper i Malaysia
Bälinge kyrka, Västergötland

Bälinge kyrka är en kyrkobyggnad som ligger i Bälinge några kilometer nordöst om Alingsås. Den tillhör Alingsås församling i Skara stift.

Kyrkobyggnaden
Det är en salkyrka uppförd i sten med putsad vit fasad, försedd med ett litet gaveltorn. Byggnaden har medeltida ursprung och är till sina äldsta delar (långhusets murar) troligen uppförd under 1200-talet. Senare ombyggnad och tillbyggnad under 1500-talet och 1600-talet (två årtal som finns inskurna är 1519 och 1685) försåg kyrkan med ett fullbrett och rakt avslutat kor, läktare, altarring (1684), sakristia (1699), litet vapenhus och gaveltorn (omkring 1700). Ursprungligen hade kyrkan inga fönster på norra sidan och en port i söder. Fönstren som idag finns åt norr tillkom troligen under senare hälften av 1800-talet. Omkring 1700 tillkom en port i väster och porten i söder murades troligen igen kring samma tid. Långhus och kor har sadeltak i enkupigt tegel. Även sakristians tak är i enkupigt tegel. Gaveltornets tak är täckt med sågade spån. Vapenhuset har svart plåttak.

På 1700-talet dekorerades läktarbröstet med figurmålningar. En större restaurering av interiören utfördes 1947 efter ritningar av Ärland Noreen med bland annat ny bänkinredning, borttagande av korbänkar, omdaning av koret och framtagande av mer ursprungligt innertak samt indragning av elektricitet för att värma upp kyrkan.

Inventarier

 Madonnaskulptur från omkring 1275 utförd i ek. Höjd 88 cm. Träet har dålig kvalitet och det finns vittringar på flera ställen. Kristusbarnets huvud är utbytt mot ett i gips. Vissa färgfragment finns kvar. Verket förvarades tidigare på Alingsås museum men har återbördats till kyrkan.   
Dopfunten är från 1200-talet.
En romansk Kristusfigur sattes upp på ett nytt kors på norrväggen. 
År 1691 skänktes en altaruppsats till kyrkan, snidad av Anders Ekeberg. Den ersattes under 1800-talet av en altarpredikstol. I samband med att interiören restaurerades 1908 återbördades altaruppsatsen till kyrkan. 
En ny predikstol utförd i imitation av 1600-talets stil har anskaffats och försetts med ljudtak. Under ljudtaket hängdes en figurin i form av duva bevarad från 1600-talet.

Klockor
Lillklockan är av romansk 1200-talstyp med två skriftband. Den har en kort inskrift med bara fem bokstäver och några kors: SVS+E+I+

Orglar
Huvudinstrument är en digitalorgel. Läktarorgeln, tillverkad 1960 av A. Magnusson Orgelbyggeri AB, används inte. Den har fem stämmor fördelade på manual och pedal och pipverket står bakom träluckor.

Disposition (läktarorgeln):

Källor

Externa länkar 
 Svenska kyrkan i Alingsås

Kyrkobyggnader i Skara stift
Kyrkobyggnader i Alingsås kommun
Try 17

Try 17 (eller All I Want, även skriven som Try Seventeen) är en amerikansk dramafilm från 2002, i regi av Jeffrey Porter.

Handling 
Jones Dillon är en sjuttonåring som hoppar av college och bestämmer sig för att ägna sin tid åt sitt skrivande. Han flyttar in i ett hus som visar sig innehålla en rad galna grannar som lär honom om både livet och kärleken. Men en bilolycka får Jones att vakna upp och bestämma sig för vad han verkligen vill.

Rollista 
 Elijah Wood - Jones Dillon
 Franka Potente - Jane
 Mandy Moore - Lisa
 Elizabeth Perkins - Blanche, Jones mor
 Deborah Harry - Ma
 Chris William Martin - Steve

Externa länkar 
 

Engelskspråkiga filmer
Filmer 2002
Amerikanska romantiska komedifilmer
Kanadensiska filmer
Rod Wallace

Rodney Seymour "Rod" Wallace, född 2 oktober 1969 i Lewisham, London,
England, är en engelsk före detta professionell fotbollsspelare och numera tränare. 

Wallace började sin fotbollskarriär i Southampton men är mest ihågkommen som en framgångsrik anfallsspelare i Leeds United mellan 1991 och 1998 då han spelade 256 matcher och gjorde 66 mål. Under sin spelarkarriär från 1988 till 2004 spelade han totalt 472 ligamatcher och gjorde 152 mål.

Han har dessutom spelat för engelska landslaget där han spelade 11 gånger för England U21 och en gång för England B.

Källor
Noter

Engelska fotbollsspelare
Spelare i Southampton FC
Spelare i Leeds United FC
Spelare i Rangers FC
Spelare i Bolton Wanderers FC
Spelare i Gillingham FC
Födda 1969
Levande personer
Män
Idrottare från London
Ivan Panajev

Ivan Ivanovitj Panajev (ryska: Иван Иванович Панаев), född 27 mars (gamla stilen: 15 mars) 1812 i Sankt Petersburg, död där 2 mars (gamla stilen: 18 februari) 1862, var en rysk författare.

Panajev debuterade 1834 i den sentimentala romanstilen, men övergick snart till den realistiska novellistiken och blev litteraturkritiker i den ansedda tidskriften "Otetjestvennyja zapiski". Hans enda längre roman Lvy v provincii (Landsortslejon, 1852) är en satirisk skildring av småstadslivet. Sina ämnen valde han företrädesvis ur den lägre samhällsklassen och lyckades bäst i teckningen av kvinnliga karaktärer. Jämte Nikolaj Nekrasov övertog han 1847 efter Pjotr Pletnjov den av Aleksandr Pusjkin uppsatta tidskriften "Sovremennik", i vilken han publicerade kritiska studier under märket "Novyj poet". Under samma pseudonym utgav han 1859 en samling parodiska dikter. Hans samlade verk utgavs 1860 och 1889.

Källor

Noter

Ryska författare under 1800-talet
Ryskspråkiga författare
Ryska litteraturkritiker
Författare från Sankt Petersburg
Födda 1812
Avlidna 1862
Män
Ugglan