kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Somaliahämpling

Somaliahämpling (Linaria johannis) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Den har en mycket begränsad utbredning i bergsbelägna enbuskmarker i norra Somalia. IUCN kategoriserar den som nära hotad.

Utseende och läten 
Somaliahämplingen är en medelstor (13 cm) fink med ljusgrå ovansida och svarta vingar och stjärt. På vingarna syns en vit fläck vid handpennornas bas. Även övergumpen är vit, medan nedre delen av ryggen är rostfärgad. Undersidan är vit med rostbeige flanker. Sången beskrivs som ett kanariefågellikt kvittrande, lätena ett korta "tsee wit", "tweek" och "sis sis sis".

Utbredning och systematik 
Somaliahämplingen förekommer endast i bergsbelägna enskogar i norra Somalia. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades hämplingarna i släktet Carduelis. Genetiska studier har dock visat att Carduelis är parafyletiskt, varför hämplingarna nu oftast förs till det egna släktet Linaria.

Levnadssätt 
Somaliahämplingen förrekommer i bergstrakter på 1200–2400 meters höjd i enskogar samt närliggande skogs– och buskmarker med olivträd, kinesträdsväxten Dodonaea viscosa, ärtväxten Cadia purpurea och Sideroxylon. Födan består mestadels av frön från exempelvis törel, Salvia och olika sorters gräs. Den födosöker på marken och i låg vegetation, men kan också ses sitta i trädtoppar och på exponerade döda grenar. Arten uppträder enstaka, i par eller i smågrupper. Fåglar i häckningstillstånd har påträffats i maj och ungfåglar sedda i juli, men i övrigt saknas kunskap om dess häckningsbiologi.

Status 
Somaliahämplingen har ett mycket litet utbredningsområde där den endast är känd från fem lokaler. Den antas också ha en mycket liten världspopulation bestående av under 1000 häckande individer. Beståndet tros dock vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Taxonomi och namn 
Somaliahämplingen beskrevs taxonomiskt för första gången 1919 av Stephenson Robert Clarke. Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar John Philip Stephenson Clarke (född 1896), engelsk naturforskare och samlare av specimen.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Somalia
Jemenhämpling

Jemenhämpling (Linaria yemenensis) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar, enbart förekommande på sydvästra Arabiska halvön.

Kännetecken

Utseende 
Jemenhämplingen är en 11,5-12 centimeter lång fink som liknar hämplingen (Linaria cannabina), men är geografiskt isolerad från denna. Den har grått huvud, kastanjefärgad ovansida, grått bröst (hos hanen), vitt vingband eller vit fläck på de i övrigt svarta handpennorna, kortare näbb samt saknar rött på panna och bröst.

Läten 
Från jemenhämplingen hörs läten som påminner både om steglits och lockande Phylloscopus-sångare, men ett "sis-sis-sis" och 
ett klart "sweet-ee". Sången är en knagglig ramsa med gulhämplingliknande toner.

Utbredning och systematik 
Jemenhämplingen förekommer i bergstrakter på den sydvästra delen av Arabiska halvön, i sydvästra Saudiarabien och västra Jemen. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades hämplingarna i släktet Carduelis men genetiska studier har visat att det släktet är parafyletiskt, varför hämplingarna nu oftast förs till det egna släktet Linaria.

Levnadssätt 
Jemenhämplingen förekommer på torra bergsplatåer, klippblocksströdda sluttningar och i wadis, mellan 1.800 och 3.000 meters höjd. Den lever av frön från buskar och låg växtlighet som gräs, örter och buskar, till exempel Plectranthus barbatus. Häckningssäsongen är mellan mars och juli, men vuxna har setts mata nyligen flygga ungar i oktober, vilket skulle tyda på att arten lägger två kullar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig eller lokalt vanlig.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i etiopiska regionen
Härmfink

Härmfink (Haemorhous cassinii) är en nordamerikansk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Tillsammans med likaledes amerikanska husfinken och purpurfinken ansågs den tidigare vara en del av rosenfinkarna i släktet Carpodacus, men genetiska studier visar att de står närmare grönfinkar, hämplingar och siskor.

Kännetecken

Utseende 
Härmfinken är liksom sina två andra amerikanska släktingar husfinken och purpurfinken en rosenfinksliknande finkfågel med rödfärgad handräkt och brunstreckad hondräkt. Denna art liknar purpurfinken, men är något mer långstjärtad och har spetsigare näbb. Hanen har lysande röd hjässa som kontrasterar med resten av huvudet och tydligt streckad gråbrun rygg med skär anstrykning. Den har vidare tunna streck längst bak på flankerna, vilket purpurfinken saknar. Honan är jämfört med purpurfinkens hona gråare med mycket tydligare streckning, på undersidan på vitare botten. Kroppslängden är 14,5–16,5 cm.

Läten 
Både den snabba ljusa sången och lätet är likt purpurfinkens, men är torrare i tonen. I flykten hörs ett torrt "krdlii" eller "chidilip".

Utbredning och systematik 
Härmfinken förekommer året runt i bergstrakter från sydvästra Kanada och västra USA söderut till nordvästligaste Mexiko i norra Baja California. Vintertid ses den även söderut till centrala Mexiko (Coahuila till Michoacán). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare betraktades härmfink tillsammans med sina närmaste släktingar husfink och purpurfink vara en del av rosenfinkssläktet Carpodacus och kallades då följaktligen rosenfinkar även på svenska. DNA-studier visar dock att dessa tre står närmare finkar och siskor i släkten som Carduelis, Spinus och Serinus än rosenfinkarna, och har därför flyttats till ett eget släkte, Haemorhous.

Levnadssätt 
Härmfinken hittas i öppna och torra tallskogar. Den ses vanligen i småflockar på jakt efter frön, frukt och vissa insekter. Fågeln häckar mellan april och juli och lägger endast en kull.

Status 
Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserade tidigare arten som nära hotad baserat på uppgifter att härmfinken minskade relativt kraftigt i antal. Ny data visar att beståndet verkar ha stabiliserats, varför den numera förs till den lägsta hotnivån, livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar den amerikanske ornitologen John Cassin (1813-1869). Tidigare kallades den cassinfink även på svenska, men justerades 2023 till ett mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i nearktiska regionen
Brun rosenfink

Brun rosenfink (Carpodacus edwardsii) är en bergslevande asiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Brun rosenfink är en relativt stor (16-17 cm), mörk och långnäbbad rosenfink med något kluven stjärt. Hanen har rosa ögonbrynsstreck och mörk övergump. Rödbrunt på bröst och flanker kontrasterar med rosa strupe och buk. Honan har ett smalt beige ögonbrynsstreck, bleka tertialspetsar och brunbeige ovansida med lätt streckning på strupe och bröst.

Läte 
Bland lätena hörs korta och abrupta, metalliska "twink" eller "tswii". Sången har inte dokumenterats.

Utbredning och systematik 
Brun rosenfink delas in i två underarter med följande utbredning:
 Carpodacus edwardsii edwardsii – förekommer i västra Kina (från sydöstra Tibet till västra Sichuan och södra Gansu)
 Carpodacus edwardsii rubicundus – häckar i Himalaya (från Nepal till sydöstra Tibet och sydvästra Kina); övervintrar så långt som till Myanmar.

Brun rosenfink är systerart till en grupp rosenfinkar bestående av rosabrynad, fläckvingad och vinröd rosenfink samt yunnanrosenfink och taiwanrosenfink.

Levnadssätt 
Fågeln påträffas i högbelägna buskmarker och öppna skogar, gärna i stånd av rhododendron, på mellan 3050 och 4240 meters höjd. Den lever huvudsakligen av frön från exempelvis gräs och vildros, men även frukt som paradisäpplen. Den tros häcka under juni till augusti. Arten är en stannfågel men rör sig till lägre nivåer mellan oktober och mitten av april.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling som inte tros vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ovanlig till sparsam, men vintertid lokalt vanlig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar den franske zoologen Henri Milne-Edwards (1800-1885).

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Nepalfink

Nepalfink (Procarduelis nipalensis) är en asiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende 
Nepalfinken är med en kroppslängd på 15–16 centimeter en medelstor men slank och tunnäbbad. Hanen är genomgående rödfärgad med mörkt brunrött röstband, ögonstreck och rygg med otydliga mörka streck. Ögonbrynstreck, strupe och buk är ljusrosa. 

Honan är brungrå utan röda nyanser och ögonbrynsstreck. Undersidan är ostreckad, manteln streckad och övergump samt övre stjärttäckare olivbruna. Den har även vitspetsade tertialer och ett gulbrunt vingband.

Läten 
Från nepalfinken hörs läten som i engelsk litteratur återges som ett hest "chair", men även en dubbel vissling.

Utbredning och systematik 
Arten häckar i bergsområden i Centralasien på mellan 2400 och 4450 meters höjd. Den delas in i tre underarter:
 Procarduelis nipalensis kangrae – förekommer i västra Himalaya (Kashmir till Garhwal)
 Procarduelis nipalensis nipalensis – förekommer i Himalaya (Kumaon till Nepal, Sikkim, Bhutan och sydöstra Tibet)
 Procarduelis nipalensis intensicolor – häckar i bergstrakter från sydvästra Kina till södra Tibet och Nordvietnam, övervintrar så långt som till södra Myanmar

Underarten intensicolor inkluderas ofta i nominatformen.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades den i släktet Carpodacus och kallades då på svenska mörk rosenfink. DNA-studier visar dock att den är närmare släkt med alpfinkar i Leucosticte varför den numera lyfts ut till det egna släktet Procarduelis där den placeras som ensam art.

Levnadssätt 
Nepalfinken är en rätt skygg och tillbakadragen fågel som häckar i buskmarker ovanför trädgränsen och blandskog med inslag av rhododendron. Vintertid ses den i skogsgläntor och jordbruksbygd. Den födosöker på marken i par eller smågrupper, på jakt efter frön och bär.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig eller ganska vanlig.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Praktrosenfink

Praktrosenfink (Carpodacus pulcherrimus) är en bergslevande asiatiska fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Den är närbesläktad ned ametistrosenfinken (C. davidianus) och vissa behandlar dem som en och samma art.

Utseende 
Praktrosenfinken är en medelstor (13-15 cm), slank rosenfink med något kluven lång stjärt. Hanen är blekt lilarosa på ögonbrynsstreck, övergump och undersida. Ovansidan är gråbrun och kraftigt streckat. Honan har ett svagt ögonbrynsstreck och kraftigt streckad vitaktig undersida. Hanen av underarten argyrophrys har längre vingar och är mer bjärt vinröd med ljusare streck på ovansidan.

Den närbesläktade aurorarosenfinken är något större, med ljusare sandbrun och mörkare finstreckad ovansida, brunare vingar med breda ljusa kanter och hos hanen mer bjärt rödrosa ögonbrynsstreck och undersida. Ametistrosenfinken har tvärt avskuren stjärt, ej kluven. Hanen har djupare rödrosa på panna och ansikte och mer utbrett rosa på undersidan. Ögonbrynsstrecket är vidare längre och bredare och kontrasterar tydligare mot den bruna hjässan.

Läten 
Bland lätena hörs gråsparvslika kvitter och drillar påminnande om stjärtmes. Ametistrosenfinken har vassare och mer metalliska kontaktläten.

Utbredning och systematik 
Praktrosenfink delas upp i två underarter med följande utbredning: 
 Carpodacus pulcherrimus pulcherrimus – förekommer i Himalaya (från Himachal Pradesh till Nepal, Bhutan och sydöstra Tibet)
 Carpodacus pulcherrimus argyrophrys – förekommer i västra Kina (Xinjiang, Qinghai, Gansu och västra Sichuan)

Systematiken kring denna art samt dess närmaste släktingar aurorarosenfink (Carpodacus waltoni, tidigare C. eos) och ametistrosenfink (C. davidianus) är komplicerad och omtvistad. Taxonet waltoni kategoriserades tidigare som underart till pulcherrimus, men har visat sig vara nära släkt med aurorarosenfinken och inkluderas numera i denna som av prioritetsskäl byter namn från C. eos till C. waltoni. Ametistrosenfinken behandlades tidigare som underart till praktrosenfinken, och vissa gör det fortfarande.

Levnadssätt 
Praktrosenfinken häckar i höglänta buskmarker mellan 3600 och 4650 meters höjd. Vintertid rör den sig till lägre nivåer och påträffas på busktäckta sluttningar samt i buskrik jordbruksmark. Fågeln livnär sig på olika sorters små frön och knoppar. Den häckar mellan juni och september och bygger ett skålformat bo lågt i en buske.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC), som dock även inkluderar ametistrosenfinken i bedömningen. Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig i större delen av utbredningsområdet.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Långnäbbad rosenfink

Långnäbbad rosenfink (Carpodacus puniceus) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar som lever i mycket höga bergstrakter i Asien.

Kännetecken

Utseende 
Långnäbbad rosenfink är en stor fink (20 cm) med rätt lång, konformad näbb och kort stjärt. Hanen är generellt röd och mörkt gråbrunt färgad, med röd strupe och bröst som kontrasterar med den mörkstreckade gråbruna resten av undersidan och ovansidan. Övergumpen är djupt rosafärgad och i ansiktet syns ett kort och rött ögonbrynsstreck. Honan saknar ögonbrynsstreck, har blekgult på bröstet och olivfärgad eller gul övergump och övre stjärttäckare.

Läten 
Bland lätena hörs en rätt högljutt och bulbylliknande visslande som i engelsk litteratur återges "are-you-quite-ready". Vidare låter den höra ett kattliknande "m-a-a-a-u" och i flykten ett sparvliknande tjirpande. Sången är ett kort "twiddle-le-de".

Utbredning och systematik 
Långnäbbad rosenfink delas in i fem underarter med följande utbredning:
 Carpodacus puniceus kilianensis – förekommer i bergstrakter från Kirgizistan och Tadzjikistan till sydvästra Xinjiang och nordöstra Ladakh
 Carpodacus puniceus humii – förekommer i västra Himalaya (Pakistan Kumaon)
 Carpodacus puniceus puniceus – förekommer i centrala Himalaya (Nepal till sydöstra Tibet)
 Carpodacus puniceus sikangensis – förekommer i sydvästra Kina (Minya Konka till Mularegionen i västligaste Sichuan)
 Carpodacus puniceus longirostris – förekommer i västra Kina (östra Qinghai till Gansu och nordvästra Sichuan)

Släktestillhörighet 
Arten placerades tidigare som ensam art i släktet Pyrrhospiza på basis av skillnader i näbbform, längre vingar och stjärt, ovanligt starka klor med böjda klor och mindre kluven stjärt. Den flyttades dock till Carpodacus efter DNA-studier. Dess närmaste släkting är enrosenfinken (Carpodacus subhimachalus).

Levnadssätt 
Arten häckar mycket höglänt på bergsplatåer långt över trädgränsen, nästan till vegetationsgränsen mellan 3900 och 5700 meters höjd.  Delar av populationen flyttar till lägre höjder vintertid. Den lever huvudsakligen av frön, knoppar, blommor, kronblad och bär. Fågeln häckar monogamt och enskilt från slutet av maj till augusti.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig eller lokalt vanlig.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Purpurfink

Purpurfink (Haemorhous purpureus) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Tillsammans med likaledes amerikanska husfinken och härmfinken ansågs den tidigare vara en del av rosenfinkarna i släktet Carpodacus, men genetiska studier visar att de står närmare grönfinkar, hämplingar och siskor.

Kännetecken

Utseende 
Purpurfinken är liksom sina två andra amerikanska släktingar husfinken och härmfinken en rosenfinksliknande finkfågel med rödfärgad handräkt och brunstreckad hondräkt. Denna art är mer kompakt än husfinken, med kortare och mer kluven stjärt, större huvud och trekantig näbb, ej något böjd som hos husfinken. Hanen har mer rött på huvud och bröst och tydlig röd anstrykning på rygg, vingar och flanker. Den saknar också husfinkens streckning undertill. Honan har tydligt tecknat huvud med vitaktigt ögonbryns- och strupsidesstreck, vitaktig undersida med tydliga mörka streck och vitaktig buk. Västliga honor (californicus) är mer diffust tecknade.

Jämfört med härmfinken är denna större, med längre stjärt och spetsigare näbb. Hanen har lysande röd hjässa som kontrasterar med resten av huvudet och tydligt streckad gråbrun rygg med skär anstrykning. Den har vidare tunna streck längst bak på flankerna, vilket purpurfinken saknar. Honan är jämfört med purpurfinkens hona gråare med mycket tydligare streckning, på undersidan på vitare botten.

Läte 
Sången är en snabb och något hes ramsa, vanligen stigande men på slutetr med en fallande drill "cheerrrr". Lätet är en kort vissling, "tweeyoo", likt rödögd vireo. I flykten hörs ljusa och hårda "pik".

Utbredning och systematik 
Purpurfink delas in i två distinkta underarter med följande utbredning:
 Haemorhous purpureus purpureus – förekommer från öst-centrala Kanada till nordöstra USA, övervintrar i Florida och Texas
 Haemorhous purpureus californicus – förekommer från sydvästra British Columbia till sydvästra USA och norra Baja California.

Släktestillhörighet 
Tidigare betraktades purpurfink tillsammans med sina närmaste släktingar husfink och härmfink vara en del av rosenfinkssläktet Carpodacus och kallades då följaktligen rosenfinkar även på svenska. DNA-studier visar dock att dessa tre står närmare finkar och siskor i släkten som Carduelis, Spinus och Serinus än rosenfinkarna, och har därför flyttats till ett eget släkte, Haemorhous.

Levnadssätt 
Purpurfinken hittas i öppna barr- och blandskogar där den ofta ses i småflockar på jakt efter frön, frukt och vissa insekter. Den häckar från april till början av augusti och lägger två kullar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i nearktiska regionen
Rosaryggig rosenfink

Rosaryggig rosenfink (Carpodacus rhodochlamys) är en bergslevande centralasiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Fältkännetecken

Utseende 
Denna art är en stor fink (18 cm), större än rosenfink och med kraftigare näbb samt mindre tydligt vingband. Hanen har vinrosa huvud, undersida och övergump med vita streck på huvud och bröst. Ögonbrynsstrecket är silvergrått, liksom pannan. Den är mörkstreckat rödbrun på ögonstreck, hjässa, nacke och ovansida. Honan är rätt enfärgat streckad med rätt mörkt huvud.

Rosaryggig rosenfink är mycket lik sin nära släkting karakoramrosenfink (C. grandis), av vissa behandlad som underart till rhodochlamys. Denna har dock något längre vingar, kortare stjärt och tunnare näbb med rakare kulmen. Ögonbrynsstrecket är mer kontasterande men smalare och pannan mörk. Honan har tydligare ögonbrynsstreck samt ljusare men mer streckad undersida.

Läte 
Rosaryggig rosenfink saknar egentlig sång. Lätet är mycket nasalt.

Utbredning och systematik 
Rosaryggig rosenfink behandlas antingen som monotypisk eller delas in i två underarter med följande utbredning:
 Carpodacus rhodochlamys rhodochlamys – förekommer i bergen i östligaste Uzbekistan, sydvästra Kina, Altai och norra Mongoliet
 Carpodacus rhodochlamys kotschubeii – förekommer i Altajbergen (Kirgizistan) till Pamir och Tadzjikistan

Tidigare behandlades karakoramrosenfink (C. grandis) som underart till rosaryggig rosenfink och vissa gör det fortfarande.

Levnadssätt 
Rosaryggig rosenfink häckar i bergsbelägna barrskogar. Den lever huvudsakligen av frön, knoppar och bär från buskar och träd, exempelvis ros, oliv, kaprifol, en, havtorn, berberis och karaganer. Arten ses i par eller små grupper. Den är vanligtvis skygg eller tillbakadragen, men tillfälligtvis tamare.

Häckning 
Fågeln häckar mellan maj och juli. Den placerar sitt skålformade bo av gräs, djurhår, växtbibrer och enbark lågt i en buske, ofta en rosenbuske, berberisbuske eller krusbär. Honan lägger fyra till sex blekblå brunfläckade ägg som båda kön ruvar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling som inte tros vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig till sparsam. Notera dock att IUCN inkluderar karakoramrosenfink i rosaryggig rosenfink.

Namn 
Arten har tidigare kallats blek rosenfink på svenska, men detta är nu namn på C. stoliczkae.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen