kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lars Håland

Lars Håland, född 28 juli 1962 i Stockholm, är en svensk tidigare längdskidåkare.

Håland var aktiv i världscupen mellan åren 1986 och 1999. Totalt blev det en seger i världscupen på 40 starter. Håland deltog vid både VM 1989 i Lahtis och vid VM 1993 i Falun. Totalt blev det under karriären två mästerskapsmedaljer; båda kom i Lahtis-VM, dels i guld med stafettlaget och dels brons på 15 kilometer fristil.

1989 och 1990 ingick han i Dala-Järna IK:s lag som blev svenska stafettmästare. 1997 blev han svensk mästare på femmilen för Åsarna IK.

Källor

Fotnoter

Födda 1962
Idrottare från Stockholm
Levande personer
Män
Svenska idrottare under 1900-talet
Svenska längdåkare
Svenska mästare i längdskidåkning
Världsmästare i längdåkning
Längdskidåkare i Dala-Järna IK
Längdskidåkare i Åsarna IK
Pål Gunnar Mikkelsplass

Pål Gunnar Mikkelsplass, född 29 april 1961, är en norsk tidigare längdåkare. 

Mikkelsplass tävlade i världscupen mellan åren 1981 och 1997. Totalt blev det tre segrar i världscupen. Som bäst blev han trea i den totala världscupen året 1988.  

Mikkelsplass deltog vid två olympiska spel, i såväl OS 1984 som OS 1988. Hans bästa resultat var silver på 15 km vid OS i Calgary. Vid världsmästerskapen var Mikkelsplass med i det norska stafettlag som tog guld vid VM 1982 och VM 1985. 

Mikkelsplass är anlitad som personlig tränare för Therese Johaug under säsongen 2016/2017.

Källor

 Fakta på FIS webbplats

Födda 1961
Norska längdåkare
Olympiska silvermedaljörer 1988
Män
Levande personer
Emådalsbanan

Emådalsbanan är en normalspårig 1435 mm järnväg för godstrafik som går från järnvägen Nässjö-Vetlanda-Åseda i Vetlanda österut mot Kvillsfors. I Kvillsfors delas järnvägen och fortsätter som sidospår mot Pauliström, Järnforsen och Nyboholms bruk i Kvillsfors.

Banan saknar trafik sedan den 1 februari 2023.

Historik 
När det bestämdes att godstrafiken på den smalspåriga Vetlanda–Målilla Järnväg skulle upphöra på den 37 kilometer långa sträckan mellan Vetlanda och Järnforsen beslutade riksdagen att sträckan mellan Vetlanda och Järnforsen skulle byggas om till normalspår för industriernas järnvägstransporter. Den nya normalspåriga järnvägen anslöt till den normalspåriga Sävsjöström-Nässjö Järnväg i Vetlanda. Mellan Kvillsfors och Pauliström byggdes ett nytt 7 kilometer långt sidospår med medel från AMS till Mo och Domsjö AB pappersbruk. Den smalspåriga godstrafiken upphörde den 30 november 1984 och den normalspåriga järnvägen öppnade för trafik den 7 januari 1987 mellan Vetlanda och Pauliström. Till Järnforsen inleddes godstrafiken den 15 maj 1987.

För tiden före normalspåret se Vetlanda–Målilla Järnväg.

Trafik 
Banan trafikeras som spärrfärd mellan Vetlanda och Kvillsfors. Från Kvillsfors till Pauliström och Nyboholm framförs tåget som växling på sidospåren till och från Metsä Tissues anläggningar i Nyboholm och Pauliström. Sträckan Kvillsfors - Järnforsen trafikeras för närvarande inte men mellan 2009 och 2010 fanns det timmertrafik till Bergs Timbers sågverk i Järnforsen. Hastigheten är låg eftersom den för spärrfärd i System S är begränsad till 40 km/tim och på sidospår vid växling till 30 km/tim.

Vid månadsskiftet januari/februari 2023 upphörde även godstrafiken på sträckan mellan Vetlanda och Pauliström efter att Green Cargo sagt upp avtalet med Metsä Tissue.

Framtid 
Järnvägens framtid beror på godstransporter till och från företagen längs banan. Det finns inga planer för persontrafik. Vetlanda och Uppvidinge kommuner genomförde 2011 en idéstudie om godstrafikens utveckling längs banan och fann möjligheter till en ökning av antalet godsvagnar till och från industrier längs banan. Utvecklingen för godstransporterna begränsas emellertid av tillgången till attraktiva tåglägen som inte är i konflikt med krösatågstrafiken på järnvägen mellan Nässjö och Vetlanda, långa gångtider på grund av låg hastighet och industrispår vid både avsändaren och mottagaren av godset.

Referenser 

Järnvägslinjer i Sverige
Järnvägslinjer öppnade 1987
GEF

Den Globala miljöfonden (The Global Environment Facility, GEF) är en mellanstatlig organisation som etablerades 1992 under Riokonferensen. Sedan augusti 2012 är Naoko Ishii den Globala miljöfondens VD och ordförande. Organisationens syfte är att tillhandahålla bidrag till utvecklingsländer för projekt och program som gynnar den globala miljön och främjar hållbar utveckling i lokala samhällen. GEF fungerar också som finansiell mekanism åt fem konventioner: Konventionen om biologisk mångfald, Förenta Nationernas klimatkonvention, Stockholmskonventionen om långlivade organiska föroreningar, FN:s konvention om bekämpning av ökenspridning och Minamatakonventionen om kvicksilver. Fonden beviljar stöd till projekt som handlar om biologisk mångfald, klimatförändring, internationella vatten, landförstöring, ozonlagret och långlivade organiska miljögifter.

Projekttyper 
GEF-projekt bedrivs inom sex komplexa globala miljöområden:
 Biologisk mångfald 
 Klimatförändring
 Internationella vatten 
 Landförstöring 
 Ozonlagret 
 Långlivade organiska miljögifter (Persistent Organic Pollutants - POPs) 
 GEF-projektinformation

Sedan 1992 har GEF tillhandahållit medel för mer än 4 700 projekt i 170 länder. Organisationen har anslagit nära 20 miljarder dollar för egna projekt och har bidragit med 107 miljarder dollar till projekt i samarbete med andra.

Referenser

Externa länkar 
GEF:s webbplats

Miljöorganisationer
Nils Beckman (professor)

Nils (eller Nicolaus) Beckman, född 1634i Heide i Dithmarschen, död 1689, var en tysk-svensk jurist, professor och nidskrivare.

Beckman förvärvade juris doktorsgrad i Orléans 1666 och erhöll genom rekommendation av riksmarsken Gabriel Oxenstierna, för vilkens son han varit informator i Königsberg, 1667 en professur i romersk rätt vid det nyupprättade universitetet i Lund. Under hösten 1668 fungerade han även som rektor för universitetet. Hans juridiska lärdomsmeriter var synnerligen klena. Beckman gjorde sig under sin tid i Lund ryktbar genom intriger och nidskrifter mot sin kollega, Samuel von Pufendorf, som han beskyllde för kätteri och ateism. År 1673 tvingades Beckman till följd av detta fly till Danmark, där han fortsatte sina nidskriverier; 1675 blev han av svenska regeringen förklarad ärelös och landsförvisad. Efter att en tid ha fört ett kringirrande liv i Tyskland, övergick han till katolicismen och blev föreståndare för S:t Mikaels kloster vid Bamberg.

Källor

Noter

Svenska professorer i juridik
Rektorer vid Lunds universitet
Personer under stormaktstiden
Personer från Schleswig-Holstein
Män
Ugglan
Avlidna 1689
Födda 1634
Comfortably Numb

"Comfortably Numb" är en rocklåt från 1979 skriven av David Gilmour och Roger Waters och framförd av Pink Floyd på deras konceptalbum The Wall. Den tillhör gruppens mest kända låtar och är särskilt berömd för sina två elgitarrsolon, framförda av Gilmour.

Större delen av musiken skrevs och spelades ursprungligen in av Gilmour för hans debutalbum som soloartist, David Gilmour. Han beslöt sig dock för att ta med låten till bandet och The Wall.

Låtens text handlar om hur albumets huvudperson Pink kollapsar och får medicin av en läkare för att kunna ta sig upp på benen, vilket gör att han känner sig comfortably numb (behagligt domnad). Enligt musikmagasinet Rolling Stone ska texten ha inspirerats av Waters upplevelse av att ha blivit injicerad med lugnande medel i samband med en behandling av hepatit.

Låten har spelats in som cover av gruppen Scissor Sisters och återfinns på deras album Scissor Sisters, samt av gruppen Kirlian Camera på deras album Odyssey Europa.

Källor 
 Fitch, Vernon (2005). The Pink Floyd Encyclopedia. 3. uppl. 

Sånger av Pink Floyd
Sånger 1979
Herman Nordström

Herman Engelbert Nordström , född 11 augusti 1882 i Fryksände församling, Värmlands län, död 9 januari 1967 i Fryksände församling, var en svensk hemmansägare, byggnadsarbetare och riksdagspolitiker (socialdemokrat).

Nordström var byggnadsarbetare i Torsby i Värmland. I riksdagen var han ledamot av andra kammaren 1912-1917 och från 1933. Han var bl.a. ledamot i konstitutionsutskottet.

Källor 
Sveriges dödbok 1947-2006, (Cd-Rom), Sveriges Släktforskarförbund

Litteratur 
Tidens kalender 1941, almanack och uppslagsbok. Stockholm: Victor Pettersons bokindustri A.B., 1940, sid. 134.

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna
Personer från Fryksände socken
Födda 1882
Avlidna 1967
Män
Global International Waters Assessment

Global International Waters Assessment (GIWA) (på svenska ungefär Globala utvärderingen av internationella vatten), är ett vattenprogram som leds av Förenta nationernas miljövårdsprogram.

Externa länkar
GIWA

FN-program
Fiat Dino

Fiat Dino är en sportbil, tillverkad av den italienska biltillverkaren Fiat mellan 1966 och 1972.

Bakgrund
I mitten av sextiotalet planerade Ferrari att börja bygga en mindre mittmotorbil under namnet Dino. Motorn skulle även användas i tävlingsbilar i Formel 2-klassen. För att följa FIA:s reglemente måste motorn tillverkas i 500 exemplar per år. Ferrari räknade dessutom med att sälja betydligt fler Dino-bilar än så. Eftersom man saknade kapacitet att bygga så många motorer själva, vände man sig till Fiat. Företagen träffade en överenskommelse att Fiat skulle leverera motorer till Ferrari, mot att man fick använda denna i en egen bil. Det blev första steget mot Fiats övertagande av Ferrari 1969. Fiat Dino har, liksom Ferrari Dino, fått sitt namn efter Enzo Ferraris bortgågne son, Alfredo.

Fiat Dino
Den öppna Spidern presenterades på Turin-salongen 1966, tillsammans med 124 Spider. Båda bilarna tillverkades av Pininfarina och karosserna delade grundstomme. På Genèvesalongen våren 1967 tillkom den Bertone-ritade coupén, samtidigt med 124 Coupé. Den täckta bilen hade längre hjulbas och var fullt fyrsitsig. Bilarna hade framvagn med dubbla triangellänkar och skruvfjädrar, medan den stela bakaxeln var upphängd i bladfjädrar.

Hösten 1969 uppdaterades Dinon med en större motor och individuell  bakhjulsupphängning från Fiat 130.

Produktionen fortsatte fram till december 1972, då man byggt 7 600 exemplar.

Motor
Hjärtat i Dino-vagnarna var en V6:a på två liter. Motorn hade 65° vinkel mellan cylinderbankarna, dubbla överliggande kamaxlar per cylinderhuvud och var byggd helt i aluminium. 1969 ersatte en större motor med blocket i gjutjärn.

Källor
Fiat Personenwagen, av Fred Steininger, 1994.

Externa länkar
Svenska Fiatklubben
Engelskspråkig sida om Fiat 

Dino
Bilar fomgivna av Bertone
Bakhjulsdrivna fordon
Göran Hugo Olsson

Göran Hugo Wilhelm Olsson, krediterad Göran Olsson eller Göran Hugo Olsson, född 20 september 1965 i Lund, är en svensk dokumentärfilmare samt filmregissör, manusförfattare, filmfotograf och producent.

Olsson var filmkonsulent vid Svenska Filminstitutet 1999-2002. Han grundade produktionsbolaget Story AB och var redaktör för SVT:s kortfilmsmagasin Ikon 1998–2002. Han var också medlem i redaktionen för SVT:s Elbyl 1996–1997.

Vid Guldbaggegalan 2012 blev hans film The Black Power Mixtape 1967–1975 belönad med två guldbaggar i de nyinstiftade kategorierna Bästa klippning och Bästa originalmusik.

Tillsammans med Dino Jonsäter skapade han A-cam, världens minsta filmkamera.

Olsson är styvfar åt sångerskan Vanessa Falk, sedan ett äktenskap med hennes mor Tove Falk-Olsson. Dom har även gemensamt sonen John (född 1993). Olsson är sedermera omgift med tv-producenten Fatima Varhos och har tillsammans med henne döttrarna Effi (född 2013) och Oona (född 2015).

Filmografi i urval 

 – En dokumentär om Leila K
 – Medregi, Stefania Malmsten och Maria Ben Saad
 – En dokumentär om Billy Paul
 - En dokumentär om den afro-amerikanska medborgarrättskampen under åren 1967–1975

 (manus och produktion)

Externa länkar 

 
 Produktionsbolaget Story AB

Svenska filmregissörer
Svenska dokumentärfilmare
Svenska filmkonsulenter
Guldbaggen för bästa klippning
Regissörer vars film vunnit Guldbaggen för bästa dokumentärfilm
Män
Födda 1965
Levande personer
Svenska filmfotografer
Emil Andersson (socialdemokrat)

Emil Andersson (i riksdagen kallad Andersson i Prästbol), född 13 augusti 1876 i Norra Råda församling, Värmlands län, död 30 oktober 1948 i Norra Råda, var en svensk hemmansägare och socialdemokratisk riksdagspolitiker.

Andersson var hemmansägare i Prästbol (Sunne kommun) i Värmland. I riksdagen var han ledamot av andra kammaren 1917–1928 och från 1931, invald i Värmlands läns valkrets. Han var bland annat ledamot i statsutskottet. Han skrev sex egna motioner i riksdagen bl.a. om anslag till bibanor, Klarälvens skadeverkningar, egnahemslån.

Källor 
Sveriges dödbok 1947-2006, (CD-Rom), Sveriges Släktforskarförbund

Litteratur 
Tidens kalender 1941, almanack och uppslagsbok. Stockholm: Victor Pettersons bokindustri A.B., 1940, sid. 134.

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna
Personer från Norra Råda socken
Födda 1876
Avlidna 1948
Män
Wienkonventionen om diplomatiska förbindelser

Wienkonventionen om diplomatiska förbindelser är ett internationellt fördrag rörande diplomatiskt umgänge samt privilegier och immunitet för diplomatiska beskickningar. Fördraget antogs den 18 april 1961 av United Nations Conference on Diplomatic Intercourse and Immunities som hölls på Neue Hofburg, Wien, Österrike, mellan den 2 mars och den 14 april 1961.

Fördraget har ratificerats av 190 nationer och anses som grundläggande för staters behandling av diplomater och diplomatiska beskickningar. Bland annat innehåller fördraget regler om diplomatisk immunitet och möjligheten att förklara en diplomat persona non grata.

Konventionen är gällande svensk lag. Bland annat står det i Lag (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall att Wienkonventionen gäller.

Se även 
 Wienkonventionen om traktaträtten

Externa länkar 
 Förenta Nationerna: Vienna Convention on Diplomatic Relations
 Regeringskansliet i Sverige: Wienkonventionen om diplomatiska förbindelser

1961 i Österrike
Diplomati
Internationella konventioner
Internationell rätt
Politikåret 1961
Wien under 1960-talet
Sveriges Catamaran och Trimaranseglare

Sveriges Catamaran och Trimaranseglare (förkortat SCTS, engelska Swedish Catamaran and Trimaran Sailors) är ett klassförbund inom Svenska Seglarförbundet. SCTS kallas ofta flerskrovsförbundet, har en hemsida, samt ger ut tidningen Bladet.
SCTS hanterar också generella segelnummer för flerskrovsbåtar som saknar klasslogotyp. Flerskrovsegelnumren har formen SWE XXX M.

Förbundet är mest aktivt för cruising-trimaraner och - katamaraner i storleksklassen 25 - 35 fot.

Externa länkar
 http://www.multihulls.org

Källor

Flerskrovsbåtar

Seglingsförbund i Sverige
SolarWolf

SolarWolf är ett action/arkadspel skrivet av Pete Shinners. Det använder öppen källkod samt är skapat med Pygames game development library.

Enligt upphovsmannens egen sajt är hans bästa personliga poängrekord "någonstans kring 40". Enligt samma sajt är det rapporterat bästa poängrekordet 15 flygskepp och 26 skips. Så låga poängrekord som 13 flygskepp med 25 skips har rapporterats på diverse webbplatser.

SolarWolf kan hämtas hem gratis från dess officiella webbplats.

Spelupplevelse 
I SolarWolf kontrollerar spelaren ett flygskepp med piltangenterna och målet är att samla alla de kuber som finns på banan, men medan detta görs anländer fyra fiendeplan (en från varje sida av skärmen). Dessa avfyrar eldklotsliknande raketer mot spelaren. Blir skeppet träffat förlorar spelaren ett extraliv. Varje bana har en tidtagare på högra sidan; skulle spelaren lyckas klara av en bana innan tiden gått ut kan spelaren skippa hela nästa bana.

Medan spelet fortgår tillkommer nya utmaningar. Fienderna avfyrar fler eldklot, hinder så som asteroider och minor uppenbarar sig (att kollidera med dem kostar spelaren ett liv), och gula block (vilka kräver två passeringar för att samla in) och röda block (kräver tre passeringar) börjar visa sig. En gömd spikmina kan senare i spelet uppstå ur ett gult eller rött block.
Under spelets gång syns flera power-ups som spelaren kan samla. Dessa power-ups inkluderar en utökning av tidsbegränsningen, förstörelsen av ett av de fyra fiendeskeppen, en sköld (vilken tillfälligt endast skyddar spelarens flygskepp från eldklot), ett extraliv och en slow-animation power-up (som temporärt försätter spelet i slow-animation för att göra det mindre intensivt för spelaren). När spelaren väl får slut på liv är spelet över; men denne kan senare fortsätta spelet från en sparad fil.

Källor

Externa länkar 
 SolarWolfs officiella webbplats 

Fria datorspel
Windows-spel
Macintosh-spel
Linuxspel
Hemsö fästning

Hemsö fästning är en försvarsanläggning vid Ångermanälvens mynning. Värnpliktiga vid Härnösands kustartilleriregemente (KA 5) i Härnösand gjorde fem månader av sin militärtjänstgöring på Hemsön fram till 1989 då anläggningen slutligen togs ur drift och övergick till en övningsanläggning fram till 1992.

Historia
Beslutet om fästningens uppförande togs 1914 och 1917 påbörjades det. Redan 1918 avbröts dock arbetet för att återupptas 1921 med redan beviljade medel. Den blev dock inte klar och lades i materielberedskap 1925, fram till andra världskriget då den färdigställdes. Den bestod av flera militära anläggningar på Hemsön, tillhörande dåvarande Kustartilleriet. Bland annat ingick två bergsanläggningar - det lätta batteriet på Havstoudd samt tunga batteriet på Storråberget. Hemsö fästning var en av Kalla krigets största försvarsanläggningar längs den norrländska kusten. Anläggningarna var topphemliga och Hemsön var under den här tiden förbjuden mark för utländska medborgare. 

Det tunga batteriet på Storråberget byggdes 1953–1957 och består av ett 15,2 cm batteri i dubbellavettage. De tre dubbelpjäsernas räckvidd var drygt 20 kilometer. I skalskyddet ingick tre luftvärnspjäser samt en omfattande utbyggnad av bland annat skyttevärn och granatkastarställningar. Anläggningen rymmer en personalstyrka på 320 man och var då den byggdes tänkt att klara ett kärnvapenanfall samt kunna vara självförsörjande under 90 dagar. Således finns utrustning och utrymmen för detta, till exempel kök, matsalar, förråd, logement, vatten- och luftrening, dieselelverk, sjukvårdssal och rum för stabsfunktioner och eldledning. 

Det lätta batteriet på Havstoudd uppfördes några år senare och det rymde 112 man - även det var skyddat mot atomvapen. Ett tredje batteri, även det ett lätt batteri av samma typ som Havstoudd, fanns i närheten av lotsstugan på Härnön. Batterierna hade som uppgift att skydda Härnösands hamn samt flottans basområde i Ångermanälvens inlopp. 

År 1989 muckade de sista värnpliktiga på Hemsö fästning och 1998 blev det ett statligt byggnadsminne. Anläggningarna ägs av svenska staten och förvaltas av Statens fastighetsverk. Sommaren 2005 öppnades ett museum på tunga batteriet på Storåberget. På lätta batteriet på Havstoudd finns sedan 2006 en konferensanläggning.

Kommendanter

1917–1919: Olof Widmark
1919–1920: Leonhard Key
1921–1926: Carl Falck
1926–1931: Hilding Wahlberg
1931–1937: Gustaf Lunding
1937–1942: Ragnar Isaacsson

Se även

Hemsö försvarsområde
Härnösands kustartilleriregemente
Norrlands kustartilleriförsvar
Norrlandskustens marinkommando

Referenser

Noter

Externa länkar

Hemsö Fästnings webbplats
Hemsö fästning på Statens fastighetsverks hemsida
Hemsö fästning på DigitaltMuseum

Byggnader och anläggningar i Härnösands kommun
Befästningar i Sverige
Militärhistoriska museer i Sverige
Byggnadsminnen i Härnösands kommun
Museer i Västernorrlands län
Museer invigda 2005
Frithiof Söderbergh

Svante Frithiof Edvard Söderbergh (i riksdagen kallad Söderbergh i Karlshamn), född 10 april 1864 i Karlshamn, död där 1 juli 1924, var en svensk borgmästare och politiker (liberal).

Frithiof Söderbergh, som var son till en sjökapten, avlade hovrättsexamen 1887 vid Uppsala universitet och gjorde därefter karriär i domstolsväsendet. År 1896 utsågs han till borgmästare i Karlshamn, en post han innehade till sin död.

Han engagerade sig i den frisinnade rörelsen och var 1909–1910 ordförande i Blekinge läns frisinnade valkretsförbund (motsvarande dagens länsförbund). Han ingick också i Frisinnade landsföreningens förtroenderåd (motsvarande partistyrelse) 1908–1915.

Han var riksdagsledamot 1906–1916, år 1906–1910 i andra kammaren för Karlshamns, Sölvesborgs och Ronneby valkrets och 1911–1916 i första kammaren för Blekinge läns valkrets. I riksdagen var han bland annat vice ordförande i 1909–1910 års första tillfälliga utskott och ledamot i lagutskottet 1911–1916. Han engagerade sig bland annat i alkoholpolitiska frågor.

Riddare av Kungl. Vasaorden   1908

Riddare av Kungl. Nordstjärneorden   1914

Källor

Litteratur
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1986), band 3, s. 79

 
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Liberala samlingspartiet 
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Liberala samlingspartiet
Karlshamns borgmästare
Personer från Karlshamn
Födda 1864
Avlidna 1924
Män
Arrianos

Arrianos (grekiska) eller Lucius Flavius Arrianus (latin) var en romersk politiker, general och författare av grekisk börd, verksam under andra århundradet efter Kristus. Han föddes i Nikomedia i Mindre Asien kring år 85. Han utsågs till romersk konsul år 129 eller 130 varefter han under sex år var ståthållare i Kappadokien då han bland annat besegrade en alansk invasionshär vilket han skrev om i boken Kriget mot alanerna (Ektaxis kata Alanoon). Därefter bosatte han sig i Aten. Det var under denna tid han tros ha skrivit de flesta av sina verk såsom han mest kända, Anabasis Alexandri, vilken anses vara antikens mest kompletta skildring av Alexander den Stores invasion av Perserriket.

Källor
Arrianos: Alexander den store, översättning från grekiskan med inledning och kommentarer av Ingemar Lagerström: Wahlström & Widstrands klassikerserier. 

Arrianus, Lucius Flavius
Romerska politiker
Romerska författare
Män
Avlidna 100-talet
Renault 5 Turbo

Renault 5 turbo var en specialversion av Renaults småbil Renault 5 som tillverkades under 1980-1984. Den har motorn bakom föraren monterad på längden och drivning på bakhjulen - vilket gör den strikt tvåsitsig. Modellen designades för att användas i rally och tog efter samma koncept som Lancia Stratos hade använt för att skörda framgångar i sporten. Bilen hade inte särskilt många delar gemensamma med den framhjulsdrivna standardmodellen av Renault 5, men tanken var naturligtvis att rallybilen skulle öka intresset för de vanliga bilarna.

Renault turbo (1) 
Den första serien tillverkades i 400 exemplar för att kvala in i Grupp 4-reglementet. Den hade en 1,4-liters turbomotor med 158 hk.

Renault turbo 2 
När de första 400 bilarna hade tillverkats kom en ny version som använde fler standardkomponenter och därför blev lite billigare. Det var fortfarande en mycket snabb bil med bra vägegenskaper, särskilt på krokiga asfaltsvägar. Efter att denna serie började tillverkades kom den första serien att kallas "Turbo 1"

Renault 5 Maxi turbo 
Alla tävlingsbilar byggdes med "Renault 5 Turbo 1" som grund. Motoreffekten ökades till 180, 200 och slutligen 345 hk. Den sistnämnda kallades Renault 5 Maxi turbo.

Renault 5 med mittmotor hade inga direkta konkurrenter men den fyrhjulsdrivna Peugeot 205 Turbo 16 med motorn bakom föraren torde vara den närmaste konkurrenten vid sidan av Lancia Delta S4. I tävlingssammanhang blev framgångssagan inte så långvarig, eftersom fyrhjulsdrivna bilar började slå igenom i början av 1980-talet och tog helt över i Grupp B som var den stora tungviktsklassen internationellt.

Andra turbomodeller 
Den "vanliga" Renault 5 fanns också i lite sportigare Alpine-modeller, vara en hette Renault 5 Alpine Turbo. Trots att namnet påminner om Renault 5 turbo var det här en helt vanlig framhjulsdriven standardbil, dock med lite starkare motor på 110 hk. 

Även den nya generationen av Renault 5 som började tillverkas 1985 fanns med turbomotorer i enstaka versioner, men vid det laget hade den ursprungliga Renault 5 turbo redan slutat tillverkas, så någon ny generation av mittmotorbilen blev det inte.  

1998 återupplivade Renault konceptet med att bygga en mittmotorbil baserad på en vanlig småbil när Clio V6 presenterades. 

5 Turbo
Bakhjulsdrivna fordon