kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Astrid Sylwan

Astrid Margareta Sylwan, född 25 december 1970 i Antwerpen i Belgien, är en svensk målare.

Astrid Sylwan utbildade sig på Gerlesborgsskolan under ett år, på Birkagårdens folkhögskola i måleri och skulptur under två år och under åren 2001–2005 i fri konst på Konstfack i Stockholm med magisterexamen 2005. Hon har också studerat konstvetenskap, kulturgeografi och estetik vid Stockholms universitet och Uppsala universitet.

Hon arbetar med abstrakt, färgstarkt, storskaligt måleri. Hon har fått bland annat Konstnärsnämndens arbetsstipendium och Bærtling-stiftelsens stipendium. I december 2008 tilldelades Astrid Sylwan Jörgen Fogelquists stipendium om 100 000 kronor. 

Hon är en av konstnärerna som utsmyckar den kommande Citybanan i Stockholm. 

Sylwan finns representerad vid bland annat Dalslands konstmuseum samt Konstmuseet i Skövde.

Offentliga verk i urval 
 "Landmarks", 2011, Nacka stadshus, Nacka
 Black, Grey, Broken Sky and Palest Blue, keramik och stål, 2010, i Umedalens skulpturpark i Umeå
”Ramble and Roam”, 30 meter lång keramikvägg under Holmsundsvägen vid Umeå östra station i Umeå, 2010
 Bröstcentrum, 2007 Södersjukhuset i Stockholm
 ”Kanske nu”, 2006, Värmdö stadshus, Gustavsberg

Bibliografi i urval
"Det nödvändiga steget", Leif Mattsson, omkonst.com, 2010-01-25
"Astrid Sylwan", av Sophie Allgårdh, i Samtidigt – svenskt måleri på 2000-talet, Värnamo 2009

Källor
Lexikonett Amanda, läst 2014-05-04

Noter

Externa länkar 	
 Astrid Sylwan fick rätt mot Kungälvs kommun. Läst 17 dec 2020. 
Susanna Slöör: Försvarad, förlorad och övervunnen 21 maj 2008 på omkonst.se

Konstnärer från Antwerpen
Svenska målare under 2000-talet
Födda 1970
Levande personer
Kvinnor
Koitjärve, Kungsbacka kommun

Koitjärve är en lägergård som ligger vid Lygnerns södra strand i Kungsbacka kommun strax öster om naturreservaten Fjärås Bräcka och Gäddevik. 
Markområdet inköptes av estniska invandrare 1960 för att användas till scoutgård och samlingsplats för estnisk kultur och folkliv. På ca 15,5 ha mark finns en lägergård med flera byggnader, festplats, bollplaner, tältplats och en friluftskyrka. I Storstugan finns kök och en stor samlingssal som rymmer 130 personer. Möjligheten till bastubad är viktig för många ester och därför finns ett större bastuhus nere vid sjökanten. Ca 40 av gårdens sovplatser finns till uthyrning. 
Genom åren har stora skaror av ester och svenskar besökt Koitjärve vid sammankomster, läger, kurser och festtillfällen.
Lägergården - som ägs av Scoutkåren Tallinns Fastighetsstiftelse - omges av vackra strövområden med säregen natur. Koitjärve betyder Gryningssjön.

Historia 
Den estniska scoutrörelsen startade i Estland år 1912. 
Vid andra världskrigets slut hösten 1944 ockuperades Estland av Sovjetunionen.
25 000 ester flydde då över Östersjön till Sverige.
Redan i de flyktingläger som upprättades främst i Småland och Norrland organiserdes scoutverksamhet för pojkar och flickor. 
Estniska flyktingar bildade sedan, på sina nya hemorter runt om i Sverige, egna organisationer,
skolor och församlingar.
Estniska scoutavdelningar bildades inom KFUM:s och Sveriges Scoutförbund, och mark för scoutgårdar inköptes. Scouthemmet Metsakodu i Mullsjö kommun köptes 1954, Koitjärve 1960 och Veskijärve utanför Stockholm 1971.

Byggnader och anläggningar i Kungsbacka kommun
Scouting i Sverige
Större påfågelsspinnare

Större påfågelsspinnare, Saturnia pyri som beskrevs av Michael Denis och Ignaz Schiffermüller, 1775. Större påfågelsspinnare ingår i släktet Saturnia och familjen är en fjäril i familjen påfågelsspinnare, Saturniidae. Arten är Tillfällig i Sverige, och har sannolikt passivt förts in i Sverige med gods. Två underarter finns listade i Catalogue of Life, Saturnia pyri pinkerae Kobes, 1980 och Saturnia pyri therana Lének, 1970.

Den hör till samma släkte som den mindre påfågelsspinnaren och arterna är ganska lika till utseendet, bland annat har båda brunaktiga till gråaktiga vingar med en framträdande ögonfläck på varje vinge, men större påfågelsspinnare blir som namnet antyder större än mindre påfågelsspinnare och arterna har även olika utbredning.

Kännetecken 
Större påfågelsspinnare har en vingbredd på upp till 14 centimeter, vilket gör den till den största fjärilen i Europa. Den mindre påfågelsspinnarens vingbredd är inte mer än 6-8 centimeter. Hanen kan skiljas från honan genom sina större antenner.

Den större påfågelsspinnarens larv är i det första stadiet knappt en halv centimeter lång men som fullväxt når den upp mot 120 millimeter. Den nykläcka larven är mörk, men blir sedan grön. På dess kropp finns små blå vårtor med svarta borst. När larven kommer in i det senare larvstadiet ändrar den färg och blir gulorange.

Utbredning 
Större påfågelsspinnare finns i södra Europa och förekommer inte längre norrut än Frankrike. Den liknande mindre påfågelspinnaren finns däremot norrut till Skandinavien.

Levnadssätt 
Den större påfågelsspinnarens hona kan lägga upp till 200 ägg. Larver livnär sig på blad av olika lövträd och buskar, däribland valnöt, äpple, plommon, kastanj, bok, lönn och hassel. Förpuppningen sker på den nedre delen av stammen i en kokong.

Bildgalleri

Referenser

Externa länkar 

Fjärilar
Påfågelsspinnare
Saturnia
Sven-Erik Eriksson

Sven-Erik Eriksson, född 2 maj 1913 i Östersund, död 9 april 1981 i Limhamns församling, Malmö, var en svensk skolledare och kommunalpolitiker (höger). 

Eriksson avlade socionomexamen 1939 och utexaminerades från Handelshögskolan i Göteborg 1947. Han var disponent och kontorschef 1946–1949, blev rektor för Luleå handelsgymnasium 1951, för Östersunds yrkesskola 1952, för Eskilstuna stads handelsgymnasium 1954 och för Malmö handelsgymnasium 1962.

Eriksson var kommunalråd samt chef för undervisnings- och kulturroteln i Malmö 1965–1970, varunder han var tjänstledig från sina befattningar som biträdande skoldirektör i Malmö (från 1965) och lektor i samhällsekonomi och geografi vid Skövde handelsgymnasium (från 1966). Han var även ledamot av stads-/kommunfullmäktige 1967–1979 och vice ordförande i skolstyrelsen i Malmö 1966–1970. 

Eriksson var expert i 1957 års skolberedning samt sekreterare och ledare fackskoleutredningen.  Han var ordförande i Kommunala Realskolors Lärarförbund (KLR) och styrelseledamot i Läroverkslärarnas Riksförbund (LR, ordförande 1956–1962) samt Sveriges Handelsgymnasielärares förening 1965. Eriksson är begravd på Norra begravningsplatsen i Östersund.

Källor

Malmö stads historia, åttonde delen (register), Arlöv 1994, , sid. 37, 54, 65.
 Sven Erik Eriksson på Gravar.se

Svenska skolledare under 1900-talet
Svenska moderater
Kommunalråd i Malmö
Personer från Östersund
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Östersund
Födda 1913
Avlidna 1981
Män
Laila Olsen

Laila Gunhild Olsen, född 31 augusti 1957 i Nevishögs församling i Malmöhus län, är en svensk socialdemokratisk politiker, som från 1 mars till 17 juni 2011 ersatte Morgan Johansson som ledamot av Sveriges riksdag.

Referenser

Externa länkar 

Ledamöter av Sveriges riksdag för Socialdemokraterna
Personer från Nevishögs socken
Födda 1957
Levande personer
Kvinnor
Högdalsreservoaren

Högdalsreservoaren är ett vattentorn på gränsen mellan Fagersjö och Högdalen i Söderort,  Stockholms kommun. Tornet ritades sommaren 1958 av arkitekt Nils Sterner och färdigställdes 1962 av dåvarande Stockholms Gas- och Vattenverk (idag Stockholm Vatten). Byggnaden är blåmärkt av Stockholms stadsmuseum vilket anger bebyggelse vars kulturhistoriska värde motsvarar fordringarna för byggnadsminnen i kulturmiljölagen.

Över stora delar av Högdalen och Fagersjö syns det kulturhistoriskt värdefulla vattentornet, ritat av arkitekt Nils Sterner 1958. Enligt Stockholms stadsmuseum har byggnaden mycket stora miljöskapande och stadsbildmässiga värden. Genom sitt väl synliga läge blir vattenreservoaren ett viktigt landmärke. Det arkitektoniska värdet är mycket stort. Enligt museet  rör det sig om en medvetet formad och starkt expressiv arkitektur som framhäver funktionen och det använda materialet, formgjuten omålad betong. 

Vattentornet står på cirka 95 meter ö.h. söder om Högdalstoppen. Själva reservoaren är uppdelad på två bassänger på olika höjd (26 meter respektive 31 meter över mark). Den totala volymen är på  10 600 m³. Tornet uppfördes för att förse den framväxande förorten Farsta med dricksvatten av rätt tryck. Vattnet kommer från Norsborgsverket.

Bilder

Källor
 Stockholms stadsmuseum om Fagersjös bebyggelse
 Stadsmuseets interaktiva karta för kulturmärkning av byggnader i Stockholm.
 Skånska vattentornssällskapet

Externa länkar

Fagersjö
Vattentorn i Stockholms län
Tekniska försörjningssystem i Stockholm
Byggnader och anläggningar i Söderort
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Angels in America

Angels in America är en amerikansk miniserie som sändes på HBO den 7–14 december 2003. Serien är producerad, skriven och regisserad av Mike Nichols. Den baserar sig på den pulitzerprisbelönad teaterpjäsen med samma titel, skriven av Tony Kushner.

Originalpjäsen är uppdelad i två delar, "Millenium" () och "Perestrojka" (), som hade premiär i maj 1991 respektive i november 1992. TV-serien har dock visats i olika format: två tretimmarsavsnitt, liknande originalet, eller sex entimmesavsnitt. De tre första entimmesavsnitten ("Bad News", "In Vitro" och "The Messenger") hade världspremiär den 7 december 2003. De tre sista ("Stop Moving!", "Beyond Nelly" och "Heaven, I'm in Heaven") hade premiär en veckan senare, den 14 december. I Sverige hade serien premiär på SVT1 i februari–mars 2004.

Angels in America vann 2004 fem Golden Globes och elva Emmy-priser.

Handling 
Serien utspelar sig i mitten av 1980-talet när HIV-viruset börjat sprida sig, och handlar om en grupp människor som binds samman på olika vis. Framför allt kretsar handlingen kring två hiv-positiva personer: Den homosexuelle mannen Prior Walter (spelad av Justin Kirk) och den kände homofobe högerpolitikern och juristen Roy Cohn (Al Pacino). Emma Thompson, Meryl Streep och Jeffrey Wright spelar tre respektive fyra och fem olika roller i serien.

Medverkande i urval 
 Al Pacino – Roy Cohn
 Meryl Streep – Hannah Pitt / Ethel Rosenberg / The Rabbi / The Angel Australia
 Patrick Wilson – Joe Pitt
 Mary-Louise Parker – Harper Pitt
 Emma Thompson – Nurse Emily / Hemlös kvinna / The Angel America
 Justin Kirk – Prior Walter / Läderkille i park
 Jeffrey Wright – Mr. Lies / Norman "Belize" Ariaga / Hemlös man / The Angel Europa / The Antarctic Eskimo
 Ben Shenkman – Louis Ironson / The Angel Oceania
 James Cromwell – Henry, Roys doktor

Externa länkar 

TV-seriestarter 2003
TV-serieavslutningar 2003
1980-talet i fiktion
Engelskspråkiga TV-serier
Filmer i regi av Mike Nichols
HBTQ-relaterade TV-serier
TV-program i HBO
Amerikanska miniserier från 2000-talet
Amerikanska dramaserier
Manhattan i fiktion
University of Richmond

University of Richmond är ett lärosäte i utkanten av Richmond, Virginia, USA. University of Richmond är ett privat lärosäte och har ett stort fokus på studier vid grundnivå. Universitetet anses vara ett "liberal arts college" och rankas genomgående högt i nationella sammanställningar. Universitet har cirka 4.000 studenter uppdelade på fem skolor: School of Arts and Sciences, the E. Claiborne Robins School of Business, the Jepson School of Leadership Studies, TC Williams School of Law samt School of Continuing Studies. Universitet grundades redan 1830 och under det amerikanska inbördeskriget användes universitets byggnader som sjukhus och kaserner för konfedererade amerikanska trupper. Universitetet har blivit utnämnt till USA:s 12e bästa privata universitet år 2011. 

Universitet har en tydlig internationell profil och har ett stort utbyte med många prestigefulla universitet runt om i världen, bl.a. London School of Economics, University of Oxford, Handelshögskolan i Stockholm, Bocconi University och Sciences Po. University of Richmond har även ett mycket aktivt studentliv med över 250 studentföreningar och starka traditioner. 

The E. Claiborne Robins School of Business har blivit rankad nummer tolv av de bästa Undergraduate Business Schools i USA.

The T.C. Williams School of Law vid University of Richmond har i mars 2011 blivit utsedd till USA:s 67e bästa Law School.

Se även 
Richmond
Virginia

Referenser 

http://www.richmond.edu/

Universitet och högskolor i Virginia
Richmond, Virginia
Utbildningsinstitutioner bildade 1830
Mikko Kokslien

Mikko Kokslien, född 10 mars 1985 i Lillehammer, är en norsk utövare av nordisk kombination som har tävlat i världscupen sedan säsongen 2003/2004. 

Kokslien vann brons vid lagtävlingen på 4 x 5 kilometer vid världsmästerskapen i nordisk skidsport 2009 i Liberec, och där hans bästa individuella placering blev en trettonde plats. Vid de olympiska vinterspelen 2010 slutade Kokslien 32:a på 10 kilometer individuellt, och 39:a i stor backe. Sin första världscupseger tog han på hemmaplan i Norge, i december 2010. Hans bästa slutplacering i världscupen är från säsongen 2010/2011, då han slutade tvåa totalt, bakom segrande fransmannen Jason Lamy-Chappuis.

Koksliens mor kommer från Lahtis i Finland och han talar finska flytande.

Världscupsegrar

Referenser 
  

Norska utövare av nordisk kombination
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Norge
Tävlande i nordisk kombination vid olympiska vinterspelen 2010
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2014 från Norge
Tävlande i nordisk kombination vid olympiska vinterspelen 2014
Norska idrottare under 2000-talet
Personer från Lillehammer
Födda 1985
Levande personer
Män
Theatres des Vampires

Theatres des Vampires är en italiensk musikgrupp startad i Rom år 1994. Från början spelade de Symphonic black metal med vampyrtema, vilket gjorde att musiken döptes till "Vampire Metal". Men några år efteråt ändrade de stil till gothic metal. Under sin karriär har bandet haft många ändringar bland bandmedlemmarna, släppt nio album och även hunnit med många turnéer.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
 Gabriel Valerio – trummor (1997– ), bakgrundssång (1999– )
 Zimon Lijoi (Simone Lijoi) – basgitarr (1997– ), bakgrundssång (2003– )
 Sonya Scarlet (Sonia Siccardi) – sång, bakgrundssång (1999– )
 Giorgio Ferrante – gitarr (2016– )

Tidigare medlemmar
 Lord Vampyr (Alessandro Nunziati) – gitarr (1994–1997), sång (1996–2004)
 Agharet (Enrico de Dominicis) – trummor (1995–1996)
 Count Morgoth (Roberto Cufaro) – keyboard (1996), gitarr (2002–2006)
 Fabian Varesi – keyboard (1997–2016), bakgrundssång (1999–2016)
 Strigoi – gitarr (1998–2001)
 Incubus (Alessandro Pallotta) – gitarr (1998–2002)
 Justine Consuelo – sång (1999–2002, live 2008)
 Mortifer (Pierluigi Coletta) – gitarr (2001)
 Stephan Benfante – gitarr (2006–2016)
 Giorgio Ferrante – gitarr (2016–2017)

Diskografi
Demo
Nosferatu, eine Simphonie des Gravens (1995)
Demo 97 (1997)

Studioalbum
 Vampyrìsme, Nècrophilie, Nècrosadisme, Nècrophagie (1996)
 The Vampire Chronicles (1999)
 Bloody Lunatic Asylum (2001)
 Suicide Vampire (2002)
 Vampyrìsme...  (2003)
 Nightbreed of Macabria (2004)
 Pleasure and Pain (2005)
 Anima Noir (2008)
 Moonlight Waltz (2011)
 Candyland (2016)

Livealbum
Desire of Damnation (2xCD) (2007)

EP
Jubilaeum Anno Dracula (2001)
Cult of Lahmia (2012)

Samlingsalbum
The (Un)Official History 1993-2003 (2003)
The Blackend Collection (2004)
Desire of Damnation (2007)
Blackend Years (2017)

Video
The Addiction Tour 2006 (DVD) (2006)
Moonlight Waltz Tour 2011 (CD+DVD) (2012)

Externa länkar

 Officiell webbplats

Italienska metalgrupper
Italienska gothic metal-grupper
Musik i Rom
Musikgrupper bildade 1994
Symphonic metal-album
Italienska black metal-grupper
Johannes Rydzek

Johannes Rydzek, född 9 december 1991 i Oberstdorf, Tyskland, är en tysk utövare av nordisk kombination som tävlat sedan år 2006.

Vid de olympiska vinterspelen 2010 i Vancouver vann Rydzek tillsammans med det tyska stafettlaget en bronsmedalj över 4 x 5 kilometer. Rydzeks bästa resultat i världscupen är en första plats, vilket är hans andra pallplats då han sedan tidigare även har en tredje plats. 

Vid VM i Falun 2015 tog han fyra medaljer varav två guldmedaljer.

Referenser

Externa länkar 
  
 

Tyska utövare av nordisk kombination
Världsmästare i nordisk kombination
Tyska olympiska guldmedaljörer
Tyska olympiska silvermedaljörer
Tyska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 2010
Olympiska silvermedaljörer 2014
Olympiska guldmedaljörer 2018
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Tyskland
Tävlande i nordisk kombination vid olympiska vinterspelen 2010
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2014 från Tyskland
Tävlande i nordisk kombination vid olympiska vinterspelen 2014
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2018 från Tyskland
Tävlande i nordisk kombination vid olympiska vinterspelen 2018
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2022 från Tyskland
Tävlande i nordisk kombination vid olympiska vinterspelen 2022
Tyska idrottare under 2000-talet
Idrottare från Bayern
Födda 1991
Levande personer
Män
Mottagare av Holmenkollenmedaljen
Enguridammen

Enguridammen eller Inguridammen (georgiska: ენგურის ჰიდროელექტროსადგური, enguris hidroelektrosadguri) är en hydroelektrisk damm vid Engurifloden i Georgien. Dammen är för närvarande världens högsta valvdamm med 272 meters höjd. Dammen, som ligger nära staden Dzjvari, skapar Dzjvarireservoaren.

Historia 
Sovjets ledare Nikita Chrusjtjov föreslog från början att bygga en större damm och hydroelektrisk kraftstation vid Bzipifloden. Experter informerade honom dock om att det skulle få förödande konsekvenser, med kraftig stranderosion vid kusten. Därför byggdes dammen i Enguri i stället, där påverkan på kustlinjen inte skulle bli lika omfattande.

Konstruktionen av Enguridammen inleddes år 1961. Dammen var färdigställd år 1978, men togs i drift först år 1987. År 1994 inspekterades dammen av ingenjörer från Hydro-Québec som fann att dammen befann sig i ett "sällsynt tillstånd av förfall". 1999 beviljade Europakommissionen att ge 9,4 miljoner euro till Georgien för brådskande reparationer av dammen. Reparationsarbetet inkluderade ett utbyte av dammbalkarna på den georgiska sidan och en reparation på en av de fem generatorerna på den abchaziska sidan. Totalt lånades 116 miljoner euro ut av EBRD, EU, den japanska regeringen, KfW och Georgiens regering. År 2011 beviljade den europeiska investeringsbanken ett lån på 20 miljoner euro för att slutföra reparationerna av Enguridammen och för att garantera en säker vattenuttömning mot Svarta havet vid Vardnilis vattenkraftsanläggning.

Teknisk utrustning 
Medan valvdammen ligger i den av Georgien kontrollerade delen av övre Svanetien, ligger den hydroelektriska kraftstationen (HES) i Galidistriktet i utbrytarrepubliken Abchazien. Enguris HES inkluderar 20 turbiner med en kapacitet på 66 MW var, vilket ger en total kapacitet på . Dess genomsnittliga årliga elproduktionen är 3,8 TWh, vilket utgör cirka 46 % av Georgiens totala elförsörjning (år 2007).

Drift 
Den del av dammen som ligger i Georgiskt område sköts av det georgiska bolaget Enguri Ltd. Kraftstationen belägen på den abchaziska sidan styrs av det statligt kontrollerade abchaziska bolaget Tjernomorenergo. Enligt överenskommelsen mellan Georgien och Abchazien mottar Georgien 60 % av den producerade elektriciteten medan 40% går till Abchazien och delar av södra Ryssland.

Referenser

Externa länkar 

Vattenkraftverk i Georgien
Dammar i Georgien
Sven Hugo Persson

Sven Hugo Persson, född 13 februari 1948 i Lundby, Göteborg, är en svensk litteraturvetare, författare och översättare.

Biografi
Sven Hugo Persson disputerade i litteraturvetenskap vid Göteborgs universitet 1979. Avhandlingen har titeln Från grymhetens till motståndets estetik och behandlar Peter Weiss tidiga författarskap och särskilt dramat Mordet på Marat.

1981–1999 var Persson anställd vid Sveriges Radios kulturredaktion, och har även senare ofta frilansat och medverkat i program, senast hösten 2019 i Ring Kulturradion. I början av 1990-talet var Persson programledare för Filmkrönikan i SVT och arbetade därefter med kulturprogrammet Nike. 1999 till 2015 arbetade han som dramaturg vid Kungliga Dramatiska Teatern.

Som manusförfattare och översättare är Persson mest anlitad för arbeten inom musikaler och komedier. Han skriver även sångtexter och revyer. Persson har skrivit manus till bland annat satirprogrammet Lorry, flera shower med Lill Lindfors, Reuter & Skoog (SVT 1999) och Det stora kalaset på Stockholms stadsteater (2020).  

Persson är också verksam som bildkonstnär och har haft många utställningar, senast Galleri Nordostpassagen i Stockholm 2019 och Limhamns konsthall 2020.

Verk

Översättningar

Referenser

Noter

Källor 

Galleri Solvangs webbplats Läst 2011-03-18

Svenska översättare under 1900-talet
Svenska manusförfattare under 1900-talet
Svenska litteraturvetare under 1900-talet
Svenska dramaturger
Födda 1948
Levande personer
Män
Manusförfattare från Göteborg
Översättare från Göteborg
Svenska översättare under 2000-talet
Svenska litteraturvetare under 2000-talet
Svenska bildkonstnärer
Karl-Marx-Orden

Karl-Marx-Orden var den förnämsta ordensutmärkelsen i Östtyskland (DDR). I tilldelningen av orden ingick också ett pris på 20 000 östtyska mark. Orden instiftades den 5 maj 1953 med anledning av Karl Marx 135:e födelsedag och på rekommendation av DDR:s ministerråd. Det utdelades till individer, företag, organisationer och militära sammanslutningar för exceptionella meriter i förhållande till ideologi, kultur, ekonomi och andra beteckningar. Dessutom kunde medborgare från andra länder också tilldelas orden.

Mottagare av orden
1953: Otto Grotewohl, Luise Kähler, Hermann Matern, Wilhelm Pieck, Wilhelm Zaisser
1961: Alfred Kurella
1962: Franz Dahlem, Herbert Warnke, Otto Winzer
1963: Willy Rumpf, Karl Maron
1965: Paul Fröhlich
1967: John Heartfield, Karl Mewis, Wilhelm Kling
1968: Roman Chwalek, Kurt Seibt, Max Burghardt
1969: Lotte Ulbricht, Erich Honecker, Jürgen Kuczynski, Hermann Matern, Albert Norden, Willi Stoph, Paul Verner, 
1970: Heinz Hoffmann, Erich Mückenberger, Erwin Kramer, Bruno Apitz, Harry Tisch, Otto Braun, Max Burghardt
1972: Klaus Gysi, Kurt Hager, Max Fechner, Erich Honecker, Max Spangenberg
1973: Ernst Albert Altenkirch, Friedrich Dickel, Ernst Goldenbaum, Erich Mielke, Fred Oelßner
1974: Alexander Schalck-Golodkowski, Willi Stoph, Markus Wolf, Walter Arnold, Jurij Brězan, Fritz Cremer, Josip Broz Tito
1975: Horst Sindermann, Paul Wandel
1976: Luise Ermisch, Wolfgang Junker, Günter Mittag, Werner Walde, Ernst Scholz, Paul Verner
1977: Hilde Benjamin, Kurt Hager, Erich Honecker, Margot Honecker, Erich Mielke, Josip Broz Tito
1978: Werner Felfe, Hans Modrow, Joachim Herrmann, Elli Schmidt, Werner Krolikowski, Konrad Naumann
1979: Horst Dohlus, Johannes Chemnitzer, Gerhard Grüneberg, Heinz Keßler, Peter Edel, Klaus Fuchs
1980: Heinz Hoffmann, Alfred Lemmnitz, Siegfried Lorenz
1981: Erwin Geschonneck, Peter Florin, Albert Norden, Gerhard Schürer
1982: Alexander Schalck-Golodkowski, Kurt Hager, Erich Honecker, Erich Mielke, Paul Scholz
1983: Lotte Ulbricht, Gerhard Beil, Friedrich Dickel, Egon Krenz, Oskar Fischer, Theo Balden, Wilhelm Ehm
1984: Alfred Neumann, Willi Stoph, 6:e flottiljen av Volksmarine
1985: Horst Dohlus, Friedrich Dickel, Heinz Hoffmann, Erich Honecker, Bruno Lietz, Erich Mückenberger
1986: Heinrich Adameck, Günter Mittag, Gisela Glende
1987: Hilde Benjamin, Margot Honecker, Werner Jarowinsky, Erich Mielke, Markus Wolf
1988: Manfred Gerlach, Joachim Herrmann, Kurt Seibt, Nicolae Ceaușescu
1989: Günter Schabowski, Willi Stoph, Günther Wyschofsky, Herbert Weiz

Externa länkar