kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
United States Exploring Expedition

United States Exploring Expedition, även kallad US Ex Ex och Wilkesexpeditionen, var en omfattande kartläggnings- och forskningsresa huvudsakligen i Stilla havet åren 1838 till 1842.

Bakgrund
Redan i maj 1828 beslöt USA:s kongress om en forskningsresa jorden runt med offentliga medel. De enda fartyg i statens ägo vid denna tid som kunde klara en sådan resa fanns i flottan varför uppdraget gick till US Navy. Först den 18 maj 1836 beslöts om finansiering till projektet och därefter krävdes ytterligare 2 års förberedelser.

Expeditionen skulle utforska området utifrån en rad vetenskapliga grenar som naturhistoria, botanik, mineralogi och filologi och även utföra noggrann lantmäteri och kartografi. Sammanlagd ingick nio vetenskapsmän i expeditionen.

Den 18 augusti 1838 lämnade en konvoj om 6 fartyg under befäl av Charles Wilkes hamnen i Hampton Roads nära Norfolk, Virginia.

Konvojen bestod av de 2 krigsfartygen "USS Vincennes" och "USS Peacock", 2 skonerter "USS Flying Fish" och "USS Sea Gull", briggen "USS Porpoise" och förrådsfartyget "USS Relief".

Expeditionen
Rutten gick över Atlanten till Madeira och sedan via Kanarieöarna till Rio de Janeiro dit konvojen anlände den 23 november. Efter underhåll lämnade fartygen Rio den 6 januari 1839 med kurs mot Buenos Aires. Därefter färdades man förbi Eldslandet mot Peru. I maj 1839 förliste "USS Sea Gull" utanför Chile.

Därefter färdades konvojen genom Tuamotuöarna och Samoaöarna mot New South Wales. Efter uppehåll lämnar konvojen Sydney i december 1839 mot Antarktiska oceanen där man upptäckte kontinenten Antarktis väster om Ballenyöarna och döpte området till Wilkes land.
Det är osäkert vem som egentligen först upptäckte kontinenten i dessa bredgrader då franske Jules Dumont d'Urville fanns kring samma tid i området och då upptäckte området Adelie land.
 
Därefter färdades konvojen åter norrut mot Fijiöarna dit man anlände i juli 1840 och vidare igenom Tokelauöarna och Phoenixöarna mot Hawaiiöarna.

Sedan färdades konvojen mot Juan de Fucasundet i British Columbia och Puget Sound och Columbiafloden i Washington. I juli 1841 förliste "USS Peacock" i Columbiafloden, dock kunde allt vetenskapligt material räddas.

Därefter kartlades den nordvästra Stillahavskusten kring nuvarande Oregon från havet och från land. Landexpeditionen anslöt sig till konvojen i San Francisco. Konvojen satte sedan kurs mot Wakeöarna och vidare mot Filippinerna och Borneo. Efter ett uppehåll i Singapore sattes kursen åter mot Polynesien och därefter förbi Godahoppsudden åter mot USA.

Konvojen anlände till New York den 10 juni 1842.

Resultat
Expeditionen utforskade 280 öar främst i Stilla havet och kartlade cirka 1.300 km kustlinje i Oregon. Vetenskapsmännen samlade in över 60.000 växter och fåglar. Samlingarna förvaras idag i Smithsonian Institution.

Expeditionen bidrog starkt till intresset för och utvecklingen av naturvetenskapen i USA.

Externa länkar
 Om expeditionen
 Bilder från expeditionen

Expeditioner
Oceanografi
USA under 1800-talet
Oceanien under 1800-talet
Hussein Taher Al-Sabee

Hussein Taher Al-Sabee, född den 14 november 1979, är en saudisk friidrottare som tävlar i längdhopp.

Al-Sabee har tävlat i längdhopp sedan VM 1999 i Sevilla där han slutade på 12 plats i finalen. Han deltog även i Olympiska sommarspelen 2000 där han inte lyckades kvalificera sig till finalen. 2001 var han med på VM i Edmonton där han inte heller fick en framstående placering och slutade först på tionde plats. 

Al-Sabee första större mästerskapsframgång kom vid Asiatiska mästerskapen 2002 där han vann längdhoppet på ett hopp som mäte 8,09. Året efter försvarade han sitt guld vid tävlingarna i Manila. 2003 blev han också tvåa vid IAAF World Athletics Final. Under 2004 hoppade han 8,35 vilket är hans personliga rekord i längdhopp. Efter några år utan deltagande vid större mästerskap var han tillbaka till VM 2007 i Osaka där han slutade på elfte plats i längdhoppsfinalen.

Han började utomhus säsongen 2008 med att vinna de två första Golden League tävlingarna men förlorade i den tredje till Irving Saladino och lyckades därmed inte vara med och dela på jackpotten. Han deltog även vid Olympiska sommarspelen 2008 där han slutade på elfte plats.

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Män
Födda 1979
Saudiska längdhoppare
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Saudiarabien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Saudiarabien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2008
Mattias Lindgren

Mattias Lindgren, född 1979 i Örebro, är en svensk författare som romandebuterade i maj 2008 med Peneplanet på Bokförlaget h:ström - Text & Kultur. Lindgren är även verksam inom musik och spelar bas i bandet Think-Box från Göteborg.

Mattias Lindgren är född i Örebro, uppvuxen i Örebro och Umeå, nu boende i Göteborg.

Externa länkar 
Mattias Lindgrens webbplats
Recension av Peneplanet i Göteborgsposten
Recension av Peneplanet i Helsingborgs Dagblad
Recension av Peneplanet i Tidningen Kulturen

Svenska författare under 2000-talet
Svenskspråkiga författare
Födda 1979
Män
Levande personer
Författare från Örebro
Musiker från Örebro
Kanelpelargon

Kanelpelargonen (Pelargonium triste) är en art i familjen näveväxter. Det var den första pelargonart som infördes till Europa. 

Arten kom till England omkring år 1632 och kom då dit med sjömän och handelsmän från skepp som hade stannat till vid Godahoppsudden. Pelargonium triste har tjocka rotknölar och var därför lätt att transportera.

Kanelpelargonens blad ser ut som morotsblast och blommorna är små och oansenliga. På nätterna doftar blomman starkt av kanel, och den ansågs därför ändå vara en märkvärdig och värdefull blomma. Under 1600-talet spreds kanelpelargonen mellan stora privata trädgårdar och botaniska trädgårdar. 

Artens första latinska namn var Geranium indicum noctu odoratum - "den indiska geranien som doftar om natten".

Synonymer
Geranium daucifolium Murray 		
Geranium flavum Burm.f. 		
Geranium pastinacifolium Miller 		
Geranium pinnatifidum Burm.f. 		
Geranium quinquevulnerum Andrews 		
Geranium triste L. 		
Pelargonium daucoides Jacq. 		
Pelargonium filipendulifolium (Sims) Sweet 		
Pelargonium flavum (Burm.f.) L'Hér.  		
Pelargonium millefoliatum Sweet 		
Pelargonium papaverifolium (Eckl. & Zeyh.) Steud. 		
Pelargonium triste var. filipendulifolium Sims 		
Polyactium coniophyllum Eckl. & Zeyh. 		
Polyactium papaverifolium Eckl. & Zeyh.

Vidare läsning 
Martinson, Karin: Pelargoner - kulturarv i kruka (Prisma, 2000).

Externa länkar 

Afrikas flora
Prochorovka

Prochorovka (ryska Прохоровка) är en ort i Belgorod oblast, söder om Kursk i sydvästra Ryssland. Folkmängden uppgick till 9 170 invånare i början av 2015. Slaget vid Prochorovka 12–15 juli 1943 var en del av det största pansarslaget genom tiderna, slaget vid Kursk, som anses ha pågått 4 juli–25 augusti 1943.

Källor 

Orter i Belgorod oblast
Lomonosov

Lomonosov kan syfta på:

Michail Lomonosov – en rysk vetenskapsman (1711–1765). 
Namngivet efter honom är:
Lomonosov (stad) – f.d. Oranienbaum, en stad i Ryssland.
Lomonosov (månkrater) – en månkrater.
Lomonosov (krater på Mars) – en krater på Mars.
Lomonosovryggen – en undervattensbergskedja i Norra ishavet.

Se även
Moskvauniversitetet (Statliga moskvauniversitetet M.V. Lomonosov)
Kristen Skjeldal

Kristen Skjeldal, född 22 maj 1967 i Voss, är en norsk före detta längdskidåkare. 

Skjeldal har två olympiska guldmedaljer i stafett från Albertville 1992 och Salt Lake City 2002. I Salt Lake City slutade han på 4:e plats på 30 km fristil men fick bronsmedaljen i efterhand då Johann Mühlegg diskvalificerades på grund av dopning. 

Förutom OS-medaljerna har Skjeldal vunnit en världscupseger samt kommit 4:a totalt i Världscupen i längdåkning 2001/2002 och han har 11 individuella guld i norska mästerskapen. Hans bästa placering i VM är en 6:e plats från 1999.

Skjeldal slutade som elitåkare 2005.

Norska längdåkare
Födda 1967
Olympiska guldmedaljörer 1992
Olympiska guldmedaljörer 2002
Olympiska bronsmedaljörer 2002
Norska olympiska guldmedaljörer
Norska olympiska bronsmedaljörer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1992 från Norge
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 1992
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2002 från Norge
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 2002
Män
Levande personer
Institutet för kroatiska språket och lingvistik

Institutet för kroatiska språket och lingvistik (kroatiska: Institut za hrvatski jezik i jezikoslovlje) är en vetenskaplig institution i Kroatien som arbetar med språkvård, utför vetenskapliga studier av det kroatiska språket samt utger publikationer.

Institutionen grundades 1948 och har varit verksamt under nuvarande namn sedan 1997.

Externa länkar
Institutet för kroatiska språket och lingvistik

Organisationer bildade 1948
Institut i Kroatien
Språkorganisationer
Bob Rafelson

Robert Jay "Bob" Rafelson, född 21 februari 1933 i New York, död 23 juli 2022 i Aspen, Colorado, var en amerikansk filmregissör, producent och manusförfattare.

Biografi 
Rafelson kom från en judisk medelklassmiljö där familjen drev en modistfirma. En kusin, Samson Raphaelson, skrev filmmanus åt Ernst Lubitsch.

Rafelson prövade ett tag på att arbeta i modistfirman men sökte sig sommaren 1962 till Hollywood tillsammans med sin familj. 1965 lockade han dit sin gode vän, Bert Schneider. Tillsammans med honom och vännen Steve Blauner grundade man produktionsbolaget BBS (Bert, Bob, Steve), tidigare Raybert. Väl på plats i Hollywood kom Rafelson att kombinera betydande kreativitet med ett hedonistiskt leverne, präglat av sex och droger. Tillsammans med Schneider producerade han TV-serien om The Monkees men tröttnade på detta koncept efter några år.

Senare kom Rafelson att skapa filmen Head, vilken han skrev tillsammans med Jack Nicholson. Rafelson var senare inblandad i Easy Rider, även om Schneider var nyckelpersonen vid finansieringen av denna film. Med Columbia Pictures i ryggen öppnade man efter framgången med Easy Rider ett kontor på 933 North LaBrea som under en period ansågs vara den trendigaste platsen i Hollywood. Rafelson byggde på sitt rykte genom att regissera den framgångsrika filmen Five Easy Pieces (1970) med Jack Nicholson i huvudrollen. Åren 1971–1972 regisserade Rafelson filmen Kungen av Marvin Gardens, åter med Nicholson i en av huvudrollerna. Denna film blev emellertid inte någon större framgång.

I augusti 1973 avled Rafelsons elvaåriga dotter Julie efter att ha brännskadats då en spis i hemmet exploderade. Denna påfrestning ledde till att hans äktenskap med makan Toby bröt samman. De skilde sig 1977. Han fortsatte samarbeta med Nicholson i ett antal filmer, bland annat Postmannen ringer alltid två gånger. Han producerade även under 1990- och 2000-talen filmer med jämna mellanrum men fick inte lika stor uppmärksamhet som med sina 1970-talsproduktioner.

Rafelson gifte om sig 1999 med Gabrielle Taurek, som förblev hans hustru till hans död. Paret fick två barn. Han fick även två barn med första makan Toby Rafelson.

Filmografi i urval 
 (manus, regi och produktion)
 (manus, regi och produktion)
 (produktion)
 (manus, regi och produktion)
 (produktion)
 (manus, regi och produktion)
 (regi och produktion)
 (regi)

Källor

Externa länkar 
 

Amerikanska filmregissörer
Amerikanska filmproducenter
Amerikanska manusförfattare under 1900-talet
Amerikanska TV-regissörer
Amerikanska regissörer under 1900-talet
Personer från New York
Födda 1933
Avlidna 2022
Män
Bert Schneider

Berton "Bert" Schneider, född 5 maj 1933 i New York i New York, död 12 december 2011 i Los Angeles i Kalifornien, var en amerikansk filmproducent.

Schneider kom från en judisk överklassfamilj. Han utbildade sig på Cornell University men relegerades 1953 för spelande, kvinnohistorier och usel disciplin rent allmänt. 1954 äktade han Judy Feinstein. Familjen var engagerad i filmverksamhet på östkusten men Schneider flyttade 1965 till Hollywood, på vännen Bob Rafelsons uppmaning.

Mötet med den kaliforniska hippiekulturen ledde till att Schneider ägnade sig åt ett frosseri i sex och droger men han uppvisade parallellt med detta stor kreativitet. Tillsammans med Rafelson producerade han TV-serien om The Monkees men tröttnade på detta koncept efter några år. Schneider lät sitt produktionsbolag Raybert (senare BBS) finansiera Peter Fondas och Dennis Hoppers film Easy Rider efter att de haft konflikter med bolaget API. Schneider assisterade med stor skicklighet vid tillkomsten av Easy Rider där hans största roll gick ut på att hantera den oberäknelige Hopper. Schneider såg även till att ge Jack Nicholson en roll i filmen enbart för att denne skulle agera medlare mellan Fonda och Hopper. Schneider förmådde även Columbia Pictures att distribuera filmen. Då Easy Rider överraskande nog blev en stor framgång innebar detta ett genombrott för Schneider som en modern och oberoende producent. Med Columbia i ryggen öppnade hans produktionsbolag ett kontor på 933 North LaBrea som under en period ansågs vara den trendigaste platsen i Hollywood. Den 8 februari 1971 (för övrigt samma natt som en jordbävning med 68 dödsoffer drabbade Kalifornien) kollapsade Schneiders äktenskap med Judy. Schneider flyttade till en stor bungalow och inledde en långvarig relation med skådespelerskan Candice Bergen och hans hem blev känt för sina många storslagna fester. Schneider umgicks vid denna tid med radikaler som Huey Newton. Från 1972 började han tröttna på BBS och bolaget upplevde en smärre ekonomisk nedgång. Hans politiska intressen gjorde att han spelade in en dokumentär om Vietnamkriget, Hearts and Minds, som hade premiär i december 1974. Schneiders relation med Bergen tog slut i mars 1975. Den 8 april 1975 mottog Schneider en Oscar i kategorin ”Bästa dokumentärfilm” för Hearts and Minds. Han chockade (och gladde) delar av publiken genom att vid utdelningen läsa upp en hälsning ”till det amerikanska folket” från den provisoriska revolutionära regeringen i Sydvietnam. Schneiders karriär började dock stagnera efter 1975 även om han 1978 producerade Terrence Malicks film Himmelska dagar med bl.a. Richard Gere. Personliga problem och förändrade politiska vindar under 1980-talet gjorde att Schneider helt slutade med film. Han bodde under många år granne med Jack Nicholson.

Filmografi (urval)

Noter

Externa länkar

Amerikanska filmproducenter
Män
Födda 1933
Avlidna 2011
Personer från New York
Alumner från Cornell University
Fraser Forster

Fraser Gerard Forster, född 17 mars 1988 i Hexham, är en engelsk fotbollsmålvakt som spelar för Tottenham Hotspur i Premier League.

Klubbkarriär
Efter att ha varit utlånad från Newcastle United till Celtic under två säsonger meddelades det den 30 juni 2012 att Forster skrivit på ett permanent kontrakt med Celtic.

I augusti 2014 skrev Forster på för Southampton. Den 22 augusti 2019 lånades Forster ut till Celtic på ett låneavtal över säsongen 2019/2020.

Den 8 juni 2022 blev Forster klar för Tottenham Hotspur, där han skrev på ett tvåårskontrakt.

Landslagskarriär
Den 12 maj 2014 blev Forster uttagen i Englands trupp till fotbolls-VM 2014 av förbundskaptenen Roy Hodgson.

Referenser 

Fraser Forster på Southampton FC:s webbplats

Noter

Engelska fotbollsmålvakter
Engelska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Newcastle United FC
Spelare i Stockport County FC
Spelare i Bristol Rovers FC
Spelare i Norwich City FC
Spelare i Celtic FC
Spelare i Southampton FC
Spelare i Tottenham Hotspur FC
Spelare i English Football League
Spelare i Scottish Premier League
Spelare i Scottish Professional Football League
Spelare i Premier League
Spelare i VM i fotboll 2014
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2016
Födda 1988
Levande personer
Män
Personer från Northumberland
Brittiska idrottare under 2000-talet
McCabe & Mrs. Miller

McCabe & Mrs. Miller är en amerikansk film från 1971 i regi av Robert Altman, baserad romanen McCabe från 1959 av Edmund Naughton. I rollerna syns bland andra Warren Beatty, Julie Christie och Keith Carradine. Musik av Leonard Cohen användes i filmen.

Filmen är en revisionistisk western. Altman hänvisade till den som en "anti-westernfilm". Beatty spelar i filmen den skrävlande McCabe och Julie Christie spelar den ambitiösa bordellmamman Mrs Miller. Filmen betonar det meningslösa våldet och innehåller inga heroiska karaktärer att tala om. Det något okonventionella budskapet i filmen gjorde att den endast blev en måttlig framgång.

Filmen hade amerikansk biopremiär den 24 juni 1971.

Produktion 
Filmen spelades in i Vancouver oktober 1970 – januari 1971. Manuset var till en början tämligen traditionellt men ändrades radikalt i början av inspelningen av Altman och Beatty. Under inspelningens gång bodde Beatty tillsammans med motspelerskan och älskarinnan Julie Christie i en lyxvilla och Altman ägnade kvällarna åt fester eller att se fotboll på tre – fyra TV-apparater samtidigt (i matcher där han satsat pengar). Inspelningen förflöt inte helt problemfritt då Beatty ofta tenderade bli bättre ju fler tagningar som gjordes medan Christie blev uttråkad när tagningarna drog ut på tiden. Beatty var också en perfektionist medan Altman föredrog det mer spontana med få tagningar.

Externa länkar 
 

Filmer 1971
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska westernfilmer
Filmer i regi av Robert Altman
Filmer bevarade i National Film Registry
Engelskspråkiga filmer
Filmer inspelade i British Columbia
Stora Sundby

Stora Sundby har flera betydelser:

Stora Sundby slott – ett slott i Öja socken, Eskilstuna kommun
Stora Sundby (postort) – en postort i Eskilstuna kommun, med vilken ofta Alberga, Eskilstuna kommun avses
Stora Sundby, Eskilstuna kommun- en bebyggelse strax väster om slottet 
Stora Sundby, Nynäshamns kommun – en småort i Nynäshamns kommun
 Stora Sundby – en herrgård vid Läggesta i Strängnäs kommun
 Stora Sundby – ett äldre namn för en herrgård i Forssa socken, se Sofielund, Forssa

Se även 
 Sundby
Den sista föreställningen

Den sista föreställningen (originaltitel: The Last Picture Show) är en amerikansk film från 1971 regisserad av Peter Bogdanovich.

Handling
Filmen är en vemodig historia, filmad i svartvitt, som utspelar sig i småstaden "Anarene" i Texas under åren 1951–1952, och baseras på en roman av Larry McMurtry. Historien är centrerad kring en biograf som är på väg att stänga samt några ungdomars liv i småstaden i skuggan av Koreakriget.

Om filmen
Detta var den andra filmen Peter Bogdanovich regisserade, och han hade i stort sett fått fria händer av produktionsbolaget BBS, som anlitat honom efter att ha sett hans första film (Levande mål, 1968). Inspelningarna inleddes i oktober 1970 i den lilla staden Archer City i Texas. Minst lika viktig för inspelning var Bogdanovichs hustru, kostymören Polly Platt, som i realiteten var en slags medregissör. Det var även Platt som föreslog den då okända modellen Cybill Shepherd i en av de kvinnliga huvudrollerna, trots att hon aldrig agerat på film tidigare. Måhända ångrade Platt senare detta eftersom det innebar slutet för hennes och Bogdanovichs äktenskap, då han inledde ett förhållande med Shepherd. Trots flera privata uppträden mellan makarna höll man hjälpligt masken utåt och avslutade inspelningen. Filmen blev en framgång hos både publik och kritiker och gjorde Bogdanovich känd, samtidigt som den även lanserade Shepherd som skådespelerska. 

Filmen vann två Oscar vid Oscarsgalan 1972: bästa manliga biroll (Ben Johnson) och bästa kvinnliga biroll (Cloris Leachman). Den vann även en Golden Globe för Ben Johnsons biroll.

Rollista (urval)

Referenser

Noter

Externa länkar 

Amerikanska dramafilmer
Filmer 1971
Texas på film
Filmer bevarade i National Film Registry
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av Peter Bogdanovich
Filmer från Columbia Pictures
Mount Lucania

Mount Lucania är det tredje högsta berget i Kanada med sina 5226 meter över havet. En lång bergsrygg binder ihop Mount Lucania med Mount Steele (5073 meter) det femte högsta berget i Kanada. Berget är namngivet efter en region södra i Italien (Basilicata).

Källor 

Berg i Yukon
Berg i Kanada 5000 meter över havet eller högre
Levande mål

Levande mål () är en amerikansk långfilm från 1968 i regi av Peter Bogdanovich, med Tim O'Kelly, Boris Karloff, Arthur Peterson och Monte Landis i rollerna. 

Filmen spelades in i april 1967 och är en thriller om en ung vietnamveteran som tappar greppet och börjar beskjuta sin omgivning. Handlingen var inspirerad av Charles Whitmans vansinnesdåd 1966. Levande mål blev ingen stor framgång, men Bogdanovich uppmärksammades av Bob Rafelson och Bert Schneider som lät honom göra sin genombrottsfilm, Den sista föreställningen.

Rollista

Källor

Externa länkar 

Filmer 1968
Amerikanska skräckfilmer
Amerikanska thrillerfilmer
Engelskspråkiga filmer
Regidebutfilmer
Filmer i regi av Peter Bogdanovich
Den sista filmen

Den sista filmen (eng. The Last Movie) är en amerikansk långfilm från 1971 i regi av Dennis Hopper, med Dennis Hopper, Stella Garcia, Julie Adams och Tomas Milian i rollerna.

Handling
En något förvirrad historia om en åldrig stuntman (spelad av den då 34-årige Hopper) som stannar kvar i en liten by i Peru efter att ett filmteam åkt därifrån.

Medverkande
Dennis Hopper
Stella Garcia
Julie Adams
Sylvia Miles
Peter Fonda
Henry Jaglom
Michelle Phillips
Kris Kristofferson

Om filmen
Jämte Dennis Hopper medverkar bl.a. Peter Fonda och Michelle Philips (som Hopper var gift med i en vecka något efter att inspelningarna var avslutade). Hopper, närmast yr av framgångarna med Easy Rider, hade försökt få produktionsbolaget BBS att även finansiera denna film men intresset var svalt. Bert Schneider, som backat Hopper under inspelningen av Easy Rider, hade omdöme nog att inse hur förvirrad både Hopper och hans berättelse var. Hopper sökte efter andra finansiärer och hade turen att träffa på Ned Tanen, chefsproducent på Universal. Detta bolag var vid denna tid i desperat behov av en framgång hos den unga publiken och trodde att Hopper var mannen som skulle ordna den saken.

Inspelning
Man gav Hopper ganska fria händer och han åkte till Peru där en förvirrad och drogdimmig inspelning ägde rum. Många personer var dock intresserade av att jobba med filmen eftersom det även gav tillfälle att smuggla med sig kokain till USA. Då Hopper kom hem drog han ut på tiden med klippningen av filmen (precis som i fallet med Easy Rider) och ledningen på Universal blev mer och mer nervösa. Tanen har ingående beskrivit de bisarra händelserna vid denna tid. Bl.a. besökte han en kväll Hoppers hem men hamnade då mitt i en filmad orgie med 50 inbjudna kvinnor vilket var tänkt att ingå som scen i en dokumentär om Hopper.

Mottagande
Vid en testvisning av Den sista filmen låg tystnaden efteråt tung i salen innan mannen som skötte projektorn torrt anmärkt: "den här filmen har verkligen fått rätt namn eftersom det kommer att bli den sista film som den här killen nånsin gör." Tanen försökte lansera filmen på colleges och gjorde en turné med Hopper, vilken slutade i totalt fiasko. Hopper buades ut, bombarderades med föremål och blev till och med slagen blodig av en ung kvinna som sålde popcorn. Filmen fick visserligen kritikerpriset vid filmfestivalen i Venedig men blev, allt som allt, en stor flopp som gick mindre än två veckor på biograferna i USA och förstörde Hoppers rykte för lång tid framåt. Även om filmen knappast är betydelsefull filmhistoriskt kom den dock att negativt påverka de oberoende regissörernas ställning i Hollywood. Filmbolagen blev hädanefter mer försiktiga.

Källor
Biskind, Peter: Easy Riders, Raging Bulls. Simon & Schuster 1998.

Externa länkar

Amerikanska dramafilmer
Filmer 1971
Peru på film
King Peak, Yukon

King Peak (också kallad Mount King) är ett berg i Yukon. Det är det fjärde högsta berget i Kanada och det nionde högsta i Nordamerika. Berget ligger väster om Mount Logan (högsta berget i Kanada) och King Peak anses att vara en satellittopp till Mount Logan.

Källor 
Denna artikel är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia

Berg i Yukon
Berg i Kanada 5000 meter över havet eller högre