kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Stefan Forsberg

Stefan Forsberg, född 28 juli 1961 i Motala, är en svensk musiker och sedan 2003 chef för Stockholms konserthus.

Biografii 
Forsberg utbildade sig till trumpetare vid Musikhögskolan i Göteborg och spelade sedan i 11 år i Stockholms Läns Blåsarsymfoniker en orkester som han sedan blev chef för. Därefter arbetade han i Berwaldhallen som artist- och programchef för Radiosymfonikerna och Radiokören. Forsberg kom till Stockholms konserthus 2003 som konserthuschef och VD för Stockholms Konserthusstiftelse och Kungliga Filharmonikerna. Hans förordnande förlängdes ett flertal gånger innan stiftelsen 2015 beslöt att inte sätta någon bortre gräns för Forsbergs position som konserthuschef. 

Stefan Forsberg är ordförande i bransch- och arbetsgivarorganisationen Svensk Scenkonst sedan 2012. Han är ledamot i Polar Music Prize prisnämnd, Nobelstiftelsens Konstnärliga Råd samt medlem i styrelsen för El Sistema Sverige. Han är också vice ordförande för Nationellt centrum för musiktalanger. 

Han är kabinettskammarherre vid Kungliga Hovstaterna sedan 2008 och ledamot i Kungliga Musikaliska Akademien. På Riksdagens uppdrag planerade och genomförde han den mycket uppmärksammade Festkonserten i samband med kronprinsessans bröllop 2010, samt firandet av H.M Konungen 40-år på tronen 2013. Forsberg agerade även toastmaster vid prins Carl Philips och prinsessan Sofias bröllop i juni 2015 och han var ceremonimästare vid Nobelceremonin 2020.

Utmärkelser och ledamotskap 
  H.M. Konungens medalj i guld av 12:e storleken i Serafimerordens band (Kon:sGM12mserafb, 2012) för betydelsefulla insatser i svenskt musikliv och som kabinettskammarherre.
 Ledamot av Kungliga Musikaliska Akademien (LMA, 2010)

Källor
 Stockholms Konserthus: Stefan Forsberg.

Noter

Externa länkar 
 

Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Svenska trumpetare
Födda 1961
Män
Levande personer
Svenska musikchefer
Kabinettskammarherrar
Mats Edén

Mats Edén, född 30 oktober 1957 i Södertälje, är en svensk folkmusiker på fiol och durspel, riksspelman, tonsättare och pedagog. Edén bor i Dalby, Lunds kommun.

Edén är fast förankrad i värmländsk folkmusiktradition - mångårigt aktiv som spelman, tonsättare och pedagog. Han har också varit en av de viktigaste förgrundsgestalterna i den svensk folkmusikutvecklingen sedan 1970-talet. Som konstnärligt ledande i folkmusikgruppen Groupa har han sedan 1980-talets början inspirerat till både utvecklingen av ensemblespel inom svensk folkmusik och till framväxandet av det som kallas världsmusik. Vid sidan av sin musikergärning är han också verksam som tonsättare. Edén invaldes 2009 som ledamot av Kungliga Musikaliska Akademien.

Referenser

Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Riksspelmän
Svenska kompositörer under 1900-talet
Svenska kompositörer under 2000-talet
Födda 1957
Män
Levande personer
Personer från Södertälje
Fredrik Ullén

Sven Per Fredrik Ullén, född 13 april 1968 i Västerås, är en svensk pianist och professor i kognitiv neurovetenskap vid Institutionen för Neurovetenskap vid Karolinska institutet.

Fredrik Ullén studerade piano för Gunnar Hallhagen och Irène Mannheimer vid Kungliga Musikhögskolan med examen 1993, och för Liisa Pohjola vid Sibelius-Akademin, samt i Tyskland. Ullén disputerade 1996 vid Karolinska institutet, där han 2006 blev docent och 2010 professor i kognitiv neurovetenskap. I egenskap av pianist och forskare är han även knuten till forskningsprojekt vid Stockholm Brain Institute (SBI). Ullén har gjort en mängd skivinspelningar bland vilka de första samlade inspelningarna av György Ligetis samtliga pianoverk någonsin har rönt stor internationell uppmärksamhet. Han är också den förste att spela in Kaikhosru Shapurji Sorabjis 100 Études transcendantes. För sina inspelningar har han erhållit flera internationella musik-/kritikerutmärkelser.

Han har bland annat spelat i duo med oboisten Helen Jahren. Duon uruppförde verk av Kim Hedås och Mårten Josjö med flera. I andra duo-konstellationer framträder han tillsammans med slagverkaren Jonny Axelsson och cellisten Judit Csatòszegi.

Fredrik Ullén invaldes 2007 som ledamot av Kungliga Musikaliska Akademien.

Bibliografi

Källor
Om Fredrik Ullén på Karolinska institutets webbplats

Noter

Externa länkar 
Fredrk Ulléns webbplats

Svenska neurologer
Svenska klassiska pianister
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Födda 1968
Män
Levande personer
Läkare från Västerås
Svenska läkare under 2000-talet
Bengt Hallgren

Bengt Hallgren kan syfta på bland andra:

* Bengt Hallgren (1922–2017), teolog och lektor i Stockholm
 Bengt Hallgren (1924–1986), reklamtecknare och målare
 Bengt Hallgren (1925–2021), teolog och biskop i Härnösand
Bert och datadejten

Bert och datadejten är en ungdomsroman i dagboksform av de svenska författarna Anders Jacobsson och Sören Olsson, utgiven 18 maj 2010. Boken är den sjätte delen i den nya serien om Bert Ljung, boken ingår alltså inte i den  traditionella Bert-serien. Det är därför Bert är 14 år igen, men handlingen har flyttats från 1990-talet till 2000-talet, med sms, mms och MSN istället för videobandspelare och 14-tums-TV. Kwok-Hei Mak har illustrerat boken, och illustrationerna är inspirerade av manga.

Bokomslag
Omslaget visar Bert som sitter framför sin dator.

Handling
Boken handlar om Bert Ljung under det kalenderår han fyller 14, och börjat vårterminen i 7:an.

Den 21 februari fyller Bert 14 år och får i födelsedagspresent en bärbar dator, där han bland annat spelar onlinespel, använder MSN eller bloggar om Heman Hunters. När han sedan blir ihop med en tjej som heter Amanda måste han minska tiden vid datorn, eftersom Amanda inte gillar datorer. Sedan träffar han en okänd tjej via MSN som kallar sig "Lover Giiiirl 123", som han måste ta reda på vem det är. Berts mamma försöker också utforska sin bisexuella sida och tar med sig hem en kvinna som beter sig som en man. Både Bert och hans pappa blir dock chockerade av det, och i slutet av boken återgår hon till sitt vanliga jag.

Notera: I den första boken i den nya serien, Bert + Samira = Sant?, som utspelar sig under höstterminen i 6:an hade Klimpen flyttat till Motala. Nu under vårterminen i 7:an går Klimpen i Berts klass.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 Fakta

Bertböcker
Böcker utgivna på Egmont Kärnan
Skönlitteratur 2010
Ambrose Dudley, 3:e earl av Warwick

Ambrose Dudley, 3:e earl av Warwick, född omkring 1528, död 1590, var en engelsk krigare och adelsman, son till John Dudley, 1:e hertig av Northumberland och Jane Dudley.

Dudley deltog i försöket att sätta lady Jane Grey på tronen, dömdes därför i november 1553 till döden, men benådades och frigavs 1554, stod i gunst hos drottning Elisabet, som  1561 upphöjde honom till earl av Warwick. 

Dudley sändes av henne 1562 som generalkapten till Le-Hâvre för att hjälpa därvarande franska hugenotter mot Guiserna. Förlikning ingicks emellertid mellan de stridande fransmännen, som i stället vände sig mot Dudley, vilken efter tappert försvar måste uppge staden, juli 1563.

Källor

Födda 1528
Avlidna 1590
Män
Engelska militärer under 1500-talet
Riddare av Strumpebandsorden
Brittiska militärer
Engelsk adel
Hakuhō Shō

Hakuhō Shō (japanska: 白鵬翔), född som Mönchbatyn Davaadzjargal (mongoliska: Мөнхбатын Даваажаргал), den 11 mars 1985 i Ulan Bator, Mongoliet, är en professionell sumobrottare och den 69:e yokozunan.

Sumo-karriär
Han befordrades till yokozuna efter maj-turneringen 2007, eftersom han vunnit både den och den föregående turneringen i mars. I och med Hakuhōs befordran blev han den andra aktive mongoliske yokozunan, tillsammans med Asashoryu. När Asashoryu drabbades av avstängningar och skador kom Hakuho att ta över som den ledande sumobrottaren.

Sumo-rekord

 Hakuhō har vunnit flest matcher på ett kalenderår, 86 stycken av 90 möjliga, vilket han uppnådde 2009. 

 I juli 2010 blev han första man i historien att vinna tre raka turneringar med resultatet 15-0, ett rekord som han utökade genom att också vinna en fjärde raka förlustfri turnering i september. 

När septemberturneringen 2010 var slut hade Hakuhō vunnit 62 matcher i rad, det näst bästa resultatet i den moderna sumohistorien. Inom räckhåll i november-turneringen fanns Futabyamas "omöjliga" rekord på 69 raka matchsegrar, men på dag två tog sviten slut mot maegashira 1 Kisenosato. 63 raka segrar blev alltså resultatet. 

 I och med den förlustfria turneringssegern i mars 2013 satte Hakuhō nytt rekord med nio förlustfria turneringar, ett rekord som i ökades till tio efter maj 2013. 

 I novemberturneringen 2016 blev Hakuhō den tredje sumobrottaren genom tiderna att uppnå 1 000 vinster. 

 25 november 2017 tog han sin 40:e turneringsseger, vilket är flest genom tiderna.

Källor

Se även 
 Lista över yokozuna

Externa länkar
Hakuhōs profil hos japanska sumoförbundet
Hakuhōs profil hos Sumogames

Födda 1985
Japanska kampsportare
Sumobrottare
Män
Levande personer
Personer från Ulan Bator
WP:Projekt Japan
Auditorio de Tenerife

Auditorio de Tenerife "Adán Martín", tidigare känt som Auditorio de Tenerife, är ett kongress- och konserthus beläget i Santa Cruz de Tenerife i Kanarieöarna (Spanien). Santiago Calatrava var arkitekt till byggnaden, som invigdes 26 september 2003. 
Huset ligger i hamnen i Santa Cruz de Tenerife. Det anses vara en symbol för staden Santa Cruz och ett av de stora symbolerna för ön Teneriffa. Det är också en av de mest kända moderna byggnaderna i Spanien.

Externa länkar 
 Auditorio de Tenerife, officiella webbplats

Operahus i Spanien
Teneriffa
Neofuturistisk arkitektur
Joinvillefördraget

Joinvillefördraget tecknades i hemlighet i december år 1584 mellan den franska katolska ligan, under ledning av den främsta katolska adelsätten familjen Guise, och Filip II av Spanien.  Syftet var att bilda en katolsk allians som skulle göra gemensam sak mot de protestantiska nationerna, främst England under Elisabet I. Man ville också förhindra att den protestantiske Henrik av Navarra skulle äga arvsrätt till den franska tronen.

I praktiken var det dock ingen av de allierade som hade något intresse av att starta någon större kampanj mot drottning Elisabet. Den katolska ligan brottades med alltför stora problem inom Frankrike för att kunna uppbåda de nödvändiga resurserna och Spanien hade sitt intresse fokuserat på kontinenten. Dock innebar fördraget att Elisabet, som fruktade en katolsk allians mot henne, bestämde sig för att aktivt gå in och stödja Nederländerna i deras kamp för att frigöra sig från spansk dominans.

Detta beslut bekräftades i Nonsuchfördraget mellan Elisabet och de holländska Generalstaterna år 1585. Robert Dudley, earl av Leicester utsågs till befälhavare över de styrkor som drottningen som en följd av fördraget skickade till Nederländerna. Detta blev startskottet till det krig som i förlängningen ledde till den engelska segern över Spanska armadan år 1588.

Det engelsk-spanska kriget kom att vara fram till år 1604 då fred slöts genom Londonfördraget. En av anledningarna till att freden då kunde slutas var att Elisabet I avlidit 1603, och efterträtts av Jakob I av England.

Källor
Murphy, D; Keen, A; Tillbrook, M; Walsh-Atkins, P. England 1485-1603. 

 

Tudoreran
Schwarzwasser

Schwarzwasser (sorbiska: Čornica), "Svarta vattnet", är en flod i Oberlausitz i östra Sachsen i Tyskland och biflöde till Schwarze Elster ("svarta skatan") som mynnar i Elbe.

Schwarzwasser rinner upp i landskapet Lausitzer Bergland i förening av flera små källflöden omkring byn Tröbigau. Härifrån fortsätter floden norrut omkring 55 km till mynningen i Schwarze Elster nära staden Hoyerswerda. Floden flyter genom flera byar som ligger i det sorbiska området.

Biflöden till Schwarzwasser är bland annat Puschwitzer Wasser (Puschwitzka vattnet) till vänster och Silberwasser (Silvervattnet) och Langes Wasser (Långa vattnet) till höger.

Vattendrag i Sachsen
Dressed Up Like Nebraska

Dressed Up Like Nebraska är den amerikanske artisten Josh Rouses debutalbum, utgett 1998 av Slow River Records.

Låtlista 
Alla låtar är skrivna av Josh Rouse
Suburban Sweetheart
Dressed Up Like Nebraska
Invisible
Late Night Conversation
Flair
The White Trash Period of My Life
A Simple Thing
A Woman Lost in Serious Problems
Lavina
Reminiscent

Musikalbum 1998
Hunnestads kyrka

Hunnestads kyrka är en kyrkobyggnad som sedan 2002 tillhör Himledalens församling (tidigare Hunnestads församling) i Göteborgs stift. Den ligger i kyrkbyn Hunnestad i Varbergs kommun.

Historia
Hunnestads äldsta kyrka var uppförd i sten och hade tegeltak och ett rödmålat klocktorn. Den var 29 alnar lång och 18 alnar bred. På porten fanns årtalet 1597 samt den latinska texten Dic quare hic (Säg varför är du här). Den kyrkan förstördes vid en eldsvåda den 22 mars 1846, varvid endast några fönster kunde räddas ur lågorna.

Kyrkobyggnaden 
Efter branden uppfördes en ny kyrka på de gamla grundmurarna efter ritningar av Carl Gustaf Blom Carlsson vid Överintendentsämbetet. Den stod klar den 19 september 1848, men var omålad fram till 1850 då den målades vit. Predikstolen fick en pärlgrå och blå ton och pelarna under läktaren marmorerades. 

Vid kyrkan uppfördes en klockstapel. Den revs 1882 och man byggde ett västtorn med åttakantig lanternin. Under byggnadstiden upphängdes klockan i den stora eken på kyrkogården. Samtidigt utvidgades själva kyrkobyggnaden så, att endast sidoväggarna finns kvar av den föregående kyrkan. Den klassicistiska byggnad som invigdes 1883 är uppförd av vitputsad gråsten och koret är skilt från långhuset med en triumfbåge. 

År 1923 utfördes en restaurering av kyrkan under ledning av Allan Berglund med ut- och invändig ommålning och installation av elektriskt ljus. Vid en omfattande restaurering 1954 tillkom elektrisk uppvärmning istället för den kamin som satts in 1887 och kyrkan vitkalkades utvändigt och målades om invändigt. I absidtaket ovan koret utförde Joël Mila dekorationsmålningar som återger scener ur Jesu liv.

Inventarier 
 Krucifix i trä, centralfigur på altaret, tillverkat av Erik Nilsson, Harplinge.
 En femsidig predikstol av trä i vitt och guld är från 1883.
 Nuvarande sexsidiga dopfunt av trä i nygotisk stil är inköpt 1897. Tidigare dopfunt var av sten.

Klockor
Storklockan är omgjuten 1847 och har en diameter på 86 cm och vikten 400 kg.
Lillklockan är gjuten 1812. Diameter: 74 cm. Vikt: 250 kg.

Orgel
Nuvarande mekaniska orgelverk tillverkades 1968 av Mårtenssons orgelfabrik. Det har stämmor fördelade på två manualer och pedal. Fasaden härstammar från 1899 års orgel, byggd av Johannes Magnusson efter ritningar av Fritz Eckert.

Referenser

Externa länkar 

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Varbergs kommun
Kyrkobyggnader invigda 1848
1848 i Sverige
Chester (musikalbum)

Chester är en EP av Josh Rouse och Lambchop-medlemmen Kurt Wagner. Den gavs ut 1999 av Slow River Records.

Låtlista 

EP-skivor 1999
Home (musikalbum av Josh Rouse)

Home är det andra albumet av den amerikanske artisten Josh Rouse. Det utgavs år 2000 av Slow River Records.

Låtlista 
Laughter
Marvin Gaye
Directions
Parts and Accssories
100m Backstroke
Hey Porcupine
In Between
And Around
Afraid to Fail
Little Know It All
Musikalbum 2000
Arthur Wellesley, 2:e hertig av Wellington

Arthur Richard Wellesley, 2:e hertig av Wellington, född 3 februari 1807 i London, död 13 augusti 1884 i Brighton, var en brittisk general och adelsman.

Wellington var äldste son till Arthur Wellesley, 1:e hertig av Wellington och Catherine (Kitty) Pakenham (1773–1831) , dotter till Edward Pakenham, 2:e baron Longford, och ärvde faderns titlar 1852. Efter att ha ärvt dessa lär han ha anmärkt: "Tänk er hur det blir när hertigen av Wellington anmäls, och det bara är jag som träder in i rummet!"

1853 kom han in i kronrådet och 1858 erhöll han Strumpebandsorden . År 1863 ärvde han, efter sin kusins,  William Pole-Tylney-Long-Wellesley, 5:e earl av Mornington, död, den irländska titeln earl av Mornington.

1839 hade han gift sig med lady Elizabeth Hay (1820–1904) , dotter till George Hay, 8:e markis av Tweeddale, ett olyckligt äktenskap, och eftersom de inte fick några barn, gick hans titlar vidare till brorsonen Henry Wellesley, 3:e hertig av Wellington.

Källor

Noter

Brittiska generaler
Brittiska hertigar
Mornington, Arthur Wellesley, 6:e earl av
Riddare av Strumpebandsorden
Brittiska parlamentsledamöter
Alumner från Trinity College, Cambridge
Födda 1807
Avlidna 1884
Män
Portugisisk adel
Alumner från Christ Church, Oxford
Malchaz Asatiani

Malchaz Asatiani (georgiska: მალხაზ ასათიანი), född 4 augusti 1981 i Kutaisi, Georgiska SSR, Sovjetunionen, är en före detta fotbollsspelare från Georgien. 

Asatiani inledde sin karriär som offensiv mittfältare, men hans defensiva prestationer fick honom att gå till en mer defensiv position.

Karriär

Klubbkarriär 
Asatianis klubbkarriär inleddes i den georgiska klubben Torpedo Kutaisi. Under hans treårsperiod i klubben vann klubben den georgiska ligan, Umaghlesi Liga, tre år i rad. 2003 snappades han upp av den ryska klubben Lokomotiv Moskva, där han spelade till år 2010. Med Lokomotiv vann han 2004 Ryska Premier League. 2005 vann han både Ryska Supercupen och OSS-cupen. 2007 vann han Ryska Cupen. I augusti 2008 kontrakterades Asatiani på ett halvårslån med den ukrainska klubben Dynamo Kiev. I klubblag spelar han främst som försvarare, medan han i landslaget främst spelar som mittfältare.

Landslagskarriär 
För landslaget har Malchaz spelat 36 internationella matcher och gjort 4 mål sedan hans debut 2001. Innan sin A-landslagskarriär spelade han sex år i det georgiska U-21 landslaget där han gjorde 2 mål på 18 matcher.

Meriter 
 Ukrainska ligan i fotboll – Vinnare 2009
 OSS-pokalen – Vinnare 2005
 Ryska Premier League – Vinnare 2004
 Ryska Cupen – Vinnare 2007
 Ryska Supercupen – Vinnare 2005
 Umaghlesi Liga – Vinnare 2000, 2001, 2002
 Georgiska Cupen – Vinnare 1999, 2001

Statistik

Källor 
 Spelarprofil, National Football Teams
 Spelarprofil, Soccerway.com
 Spelarprofil, Eurosport.se

Se även 

Födda 1981
Män
Levande personer
Personer från Kutaisi
Spelare i Torpedo Kutaisi
Spelare i FK Lokomotiv Moskva
Spelare i FK Dynamo Kiev
Spelare i georgiska högstadivisionen i fotboll
Georgiska landslagsspelare i fotboll
Krigsfrivillig personal

Krigsfrivillig personal,så kallade krigsfrivilliga, är en personalgrupp inom Försvarsmakten som med stöd av särskilda föreskrifter och utan att tillhöra en frivillig försvarsorganisation har ingått avtal (krigsfrivilligavtal) med Försvarsmakten om att tjänstgöra frivilligt i befattningar i Försvarsmaktens krigsorganisation.

Försvarsmakten
Militära grader i Sverige
Peregrine Bertie, 13:e baron Willoughby de Eresby

Peregrine Bertie, 13:e baron Willoughby de Eresby, född 1555, död 1601, var son till Richard Bertie och Katherine Willoughby, 12:e baronessa Willoughby de Eresby. Richard var  Katherines andra make, då hon tidigare varit gift med Charles Brandon, 1:e hertig av Suffolk. Pererine Berties två halvbröder Henry Brandon (som efter faderns död blev 2:e hertig av Suffolk) och Charles Brandon (som blev 3:e hertig av Suffolk då han överlevde sin bror med någon timme) dog i en epidemi när de var i tonåren. Hans syster Susan Bertie gifte sig först med earlen av Kent, och sedan med en systerson till Bess av Hardwick. Peregrine Bertie föddes i Wesel vid Rhen under en av föräldrarnas utlandsvistelser.

Biografi

Bertie döptes i kyrkan Saint Willibrord i Wesel den 14 oktober 1555. När Elisabet I av England blev drottning kunde Berties föräldrar återvända hem efter sin exil och de ansökte då om engelskt medborgarskap åt sin son, vilket han beviljades den 2 augusti 1559. Han gifte sig med Mary de Vere, dotter till John de Vere, 16:e earl av Oxford och syster till Edward de Vere, 17:e earl av Oxford. någon gång sent 1577 eller tidigt 1578. När hans moder avled år 1580 fick han rätten att överta hennes titel, och han tog säte i Överhuset i januari år 1580.

Under äktenskapsförhandlingarna mellan drottningen och Frans Hercule av Anjou ingick Willoughby i den engelska beskickningen. Han skickades senare för att överlämna Strumpebandsorden från Elisabet till Fredrik II av Danmark. Han utförde därefter en mängd diplomatiska uppdrag åt drottningen. Hans brevväxling med sir Francis Walsingham visar att han fann det svårt att fortsätta med detta då diplomater på denna tid ofta fick utföra sina uppdrag på egen bekostnad.

Under earlen av Leicesters befäl tjänstgjorde Willoughby även under kampanjen i Nederländerna 1586.
 När Leicester återvänt till England utnämndes Willoughby till general. Han tjänade även under Henrik av Navarra.

Noter

Källor
Nelson, A. H.: Monstrous Adversary: The Life of Edward de Vere, 17th Earl of Oxford Liverpool University Press 2003 
Adams, Simon (ed.): Household Accounts and Disbursement Books of Robert Dudley, Earl of Leicester Cambridge University Press 1995 

Födda 1555
Avlidna 1601
Män
Personer under Tudoreran
Engelsk adel
S/S Gerda (1865)

S/S Gerda är en svensk ångslup med hemmahamn i Eskilstuna.

S/S Gerda byggdes 1865 och levererades till Stockholms Ångslups AB. Hon såldes 1894 till Haneberg i Södermanland för att trafikera Näshultasjön. År 1932 togs hon ur trafik och lades upp.

Eskilstuna kommun köpte Gerda 1978, varefter hon renoverades under början av 1990-talet och åter sattes i trafik 1996.  Vid renoveringen bevarades helnitningen. Fartyget var ursprungligen utrustat med en encylidrig ångmaskin på 16 hk. Denna byttes omkring 1915–1920 till en tändkulemotor. Vid renoveringen byttes maskineriet åter och en encylindrig ångmaskin från cirka år 1900 installerades.

S/S Gerda trafikerar vattnen kring Eskilstuna under sommarsäsongen.

Bildgalleri

Externa länkar
Webbplats för Föreningen Ångsslupen Gerda

K-märkta fartyg
Svenska passagerarfartyg
Svenska traditionsfartyg
Svenska ångfartyg
Fartyg byggda i Eskilstuna
Fartyg sjösatta 1865
Sjöfartsmuseer i Sverige
Jeholornis

Jeholornis, alternativt Shenzhouraptor, är ett utdött släkte med basala fåglar påträffade i Kina. Jeholornis tros ha levt för cirka 120 miljoner år sedan, någon gång under Aptium/Albium i början av Kritaperioden. Jeholornis liknade den mer berömda "urfågeln" Archaeopteryx på flera sätt. Den har också vissa morfologiska särdrag som gjort att den betraktas som ganska primitiv, vilket har lett till att några forskare förklarat den som en felande länk mellan dinosaurier och fåglar. Den har fått sitt namn av den forna kinesiska provinsen Jehol.

Beskrivning

Jeholornis skiljde sig från nu levande fåglar i några avseenden. Den hade en mycket lång, smal svans, och hade mun, snarare än näbb. Den hade också ett fåtal små tänder i underkäken (Zhanf & Zhou, 2002). Jeholornis liknade troligen Archaeopteryx i flera avseenden, men hade längre svans. I änden av svansen hade Jeholornis en plym med stjärtfjädrar. Den totala kroppslängden uppgick till ungefär 75 cm (cirka 40 cm. utgjordes av svansen).

Föda
Fossilen efter Jeholornis har rikligt med centimeterlånga frön bevarade i magen. Fröna är hela, och Jeholornis svalde dem troligtvis utan att krossa dem. Detta är det äldsta daterade bevisen för vegetabiliskt kosthåll hos fåglar; andra fåglar, såsom Confuciusornis, tros till viss del ha levt av fisk.

Flygfömåga
Ji Qiang har ansett att Jeholornis stöder "Upp från marken"-teorin: denna teori lär ut att fåglar utvecklades ur tvåbenta kräldjur som höll ut sina fjäderklädda framben för att hålla balansen när de sprang, och att flygförmåga utvecklades ur detta. Han föreslog också att fåglarnas utveckling kanske bestod av olika grupper med dinosaurier, där några började flyga "Upp från marken", medan andra började flyga "Ner från träden" (se Fåglarnas uppkomst och utveckling).

Fylogeni
Jeholornis har beskrivits som en länk som fyller ett gap i fåglarnas utveckling. Den har likheter med flera olika djur; dess svans har till exempel stora likheter med dromaeosauridaes till konstruktionen, och stjärtfjädrarna är till formen mer lika Dromaeosauridernas än dem hos Archaeopteryx. Studium av skelettbenen har också visat att Jeholornis växte relativt långsamt jämfört med dagens fåglar (Erickson, Inouye et.al, 2009), som blir fullvuxna mycket tidigt. En långsammare växttakt betraktas som mer dinosaurielik, och har också påvisats hos Archaeopteryx och Sapeornis, två andra utdöda fåglar.

Referenser

Externa länkar

Illustration av Jehoronis skelett.
.

Förhistoriska fåglar
WP:Projekt Kina