kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vitkronad vipa

Vitkronad vipa (Vanellus albiceps) är en afrikansk fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Utseende och läte
Vitkronad vipa är en omisskännlig vipa med svartvitt på stjärt och vingar, brun rygg och vit undersida. Huvudet är grått med vit hjässa och hals. I ansiktet syns gul ögonring och gula hudflikar. Även benen är gula. Könen är lika. Lätet beskrivs i engelsk litteratur som ett enstavigt, ringande "pew" eller "peeuw".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Afrika söder om Sahara,  i ett sammanhängande område från Senegal och Gambia österut till Sydsudan och söderut genom västra och centrala Demokratiska republiken Kongo till nordvästra Angola. Isolerade populationer finns även i västra Uganda, sydöstra Tanzania, utmed Zambezifloden och i södra Moçambique. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Vitkronad vipa häckar på flodstränder, på sand eller grus. Den lägger två till tre ägg i en uppskrapad grop. Fågeln försvarar bo och ungar aggressivt mot angripare, till och med flodhästar. Den lever huvudsakligen av insekter och andra ryggradslösa djur som den söker efter i små flockar utanför häckningstiden.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). I Sydafrika är den dock hotad av habitatförstörelse på grund av sänkta vattennivåer i floder, i sin tur orsakat av skogsavverkning, invasiva växtarter och ökad vattenanvändning.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn albiceps betyder just "vithuvad" på latin.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i etiopiska regionen
Smedvipa

Smedvipa (Vanellus armatus) är en afrikansk fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar.

Utseende och läte 
Smedvipan är en prydligt tecknad vadare i grått, svart och vitt. Den har vitt på hjässan och svart på ansiktet och bröstet. Ungfåglarna är mestadels brunaktiga. Lätet är ett ljudligt ringande "tink-tink-tink" som avges i serier, liknat vid en smed som hamrar på sitt städ, därav namnet.

Utbredning och systematik 
Smedvipan förekommer i sjöar och kärr i östra och södra Afrika. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Resultat från genetiska studier tyder på att smedvipans närmaste släktingar är  vitkronad vipa (V. albiceps) och sporrvipa (V. spinosus). Arten har noterats hybridisera med sporrvipa i Malawi, möjligen även i Kenya.

Levnadssätt 
Smedvipan är starkt bunden till våtmarker, även om den kan sprida sig till översvämmade våtmarker och intilliggande torra miljöer för att födosöka. Föräldrarna skyddar sina ungar aggressivt och har noterats attackera både elefanter, blåkråkor och rovfåglar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i etiopiska regionen
Brokpipare

Brokpipare (Hoploxypterus cayanus) är en fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar. Den förekommer i låglänta områden i Sydamerika utmed floder och savanndammar. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Brokpiparen gör skäl för sitt namn genom sin prydligt tecknade fjäderdräkt i svart och vitt. Vingarna är grå, benen orangeröda och runt ögat syns en röd ögonring. Tidigare har den associerats med viporna (därav det tidigare svenska namnet brokvipa), men den förhållandevis lilla storleken (21–24 cm) och beteendet att springa snabbt för att plötsligt stanna till gör att den mer påminner om en pipare än en vipa. Lätet är ett behagligt tvåstavigt "kee-oo", med andra stavelsen mörkare. Under spelfykten hörs upprepade "klee".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Sydamerika öster om Anderna till sydöstra Brasilien och nordöstra Argentina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Brokipiparen placeras allt oftare som ensam art i släktet Hoploxypterus. Tidigare inkluderades den bland viporna i Vanellus, under det svenska namnet brokvipa. Genetiska studier visar dock att arten är mycket avlägset släkt med viporna, möjligen närmast arterna rostbröstad pipare och diadempipare.

Levnadssätt 
Brokvipan ses vid lerslätter och sandbankar i savanndammar och utmed floder. Där födosöker den enstaka eller i par. Den har även setts utmed kuster.

Status och hot 
Artens population har inte uppskattats och dess populationstrend är okänd, men utbredningsområdet är relativt stort. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser inte att den är hotad och placerar den därför i kategorin livskraftig.

Namn  
Brokpiparen har även kallats brokvipa, men BirdLife Sveriges taxonomikommitté justerade namnet grundat på att arten inte verkar vara närbesläktade med viporna.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i neotropiska regionen
Kamae

Kamae (構え) är en japansk term som används i stridskonst, kampsport och traditionell teater (No-teater, Kyōgen, Kabuki och  Bunraku) som ett element i kata. Det översätts till ungefär "hållning". Kanjitecknet för detta ord betyder "bas". 

Kamae ska skiljas från det japanska kampsportuttrycket  Tachi (立ち), som också syftar på hållning. Medan Tachi hänvisar till läget av kroppen från midjan och ner, avser Kamae hållningen i hela kroppen och omfattar även ens mentala attityd. Dessa anslutna mentala och fysiska aspekter av beredskap kan individuellt refereras till som respektive kokoro-gamae (心構え) och mi-gamae (身構え) (gamae blir uttalet i sammansatta ord).

Situationsspecifik användning 
Även om det är ett samlingsnamn, kan sammanhanget innebära att det finns en standardspecifik hållning som implicit avses. Många moderna stilar använder Kamae för sig som en förkortning, vanligen för stilens grundläggande ställning av sparring och självförsvar. I kumite erhålls skyddsposition genom att placera den höjda handen för att skydda ansiktet och den nedre solar plexus. I karatekata intas ofta skyddspositionen genom att placera händerna korsade ovanför varandra åt ett visst håll.

Kamae är bildat av ett tillhörande verb, som fås genom att lägga "te" i slutet. Det ger kommandot för "redo / i läge" (構え て kamaete) så att en karateinstruktör kan beordra eleverna att inta en frontposition och skrika "Zenkutsu dachi, kamaete"! Det kan jämföras med "en garde" i fäktning och boxning.

Uttrycket förekommer även i aikido och kendo.

Kamae i Ninjutsu 
Terminologin kring Kamae i olika kampsporter får illustreras av Ninjutsu:
 Ichimonji no kamae
 Doko no kamae
 Tonso no kamae
 Happo tsuki no kamae
 Achimonji no kamae
 Jumonji no kamae
 Icho no kamae
 Hoko no camae

Referenser 

Karate
Japanska ord och uttryck
WP:Projekt Japan
Sydamerikansk vipa

Sydamerikansk vipa (Vanellus chilensis) är en fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar. Som namnet avslöjar förekommer den i Sydamerika, men har på senare år expanderat sitt utbredningsområde norrut till åtminstone Nicaragua i Centralamerika. I takt med avskogningen ökar arten i antal.

Utseende och läte 
Sydamerikansk vipa är en stor tofsförsedd vipa, med svart bröst, vit buk, grått eller brunt huvud och gråbrun ovansida med bronsfärgade skuldror. Innanför näbben, från pannan ner till hakan, löper en svart ansiktsmask. I flykten syns att vingarna är tydligt tecknade i svart och vitt. Lätet är ett ljudlig och raspigt "tero-tero-tero-tero".

Utbredning och systematik 
Sydamerikansk vipa förekommer i södra Centralamerika och Sydamerika. Den delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Vanellus chilensis cayennensis – förekommer i norra Sydamerika norr om Amazonfloden söderut till nordöstra Peru (Loreto); har på senare tid expanderat in i Centralamerika, i norr till Nicaragua
 Vanellus chilensis lampronotus – förekommer söder om Amazonfloden samt öster om Anderna till norra och östra Bolivia, Uruguay och norra Argentina 
 Vanellus chilensis chilensis – förekommer i centrala Argentina (Mendoza) och centrala Chile (Atacama; påträffad i norr till Antofagaste) söderut till ön Chiloé och Comodoro Rivadavia
 Vanellus chilensis fretensis – förekommer i södra Argentina och södra Chile

Arten är i stort sett stannfågel, men populationer längst i söder flyttar norrut till varmare områden vintertid.

Sydamerikansk vipa förekom tidigare enbart i Sydamerika och var sällsynt eller saknades helt i västra Amazonområdet. Sedan 1930-talet är den känd från Panama och finns nu även i Costa Rica och Nicaragua. Häckning har också konstaterats i Västindien, på Barbados 2007. Första fyndet gjordes i Belize 2004 och Mexiko 1996. Den har även vid flera tillfällen påträffats i USA, i bland annat Maryland och Florida.

Levnadssätt 
Sydamerikansk vipa är en vanlig fågel i gräs- och betesmarker, vanligen nära vatten men också i torrare områden. Den ses ofta i par eller småflockar. Födan består av insekter, men också småfisk och vattenlevande ryggradslösa djur.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till mellan fem och 50 miljoner vuxna individer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i neotropiska regionen
Kronvipa

Kronvipa (Vanellus coronatus) är en afrikansk fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar. Olikt många andra vipor är den inte knuten till vatten utan ses snarare i gräsmarker och fält. Arten ökar i antal och beståndet anses livskraftigt.

Utseende och läten 
Kronvipan är en mestadels brun vipa med en kroppslängd på 29-31 cm. Karakteristiskt är den svarta hjäasan som avbryts av ett vitt diadem. Både näbbroten och benen är färgglatt rosenröda. Det sandbruna bröstet skiljs åt från den vita buken av ett svart band. Ungfågeln har fjällig ovansida, beigebandad hjässa och blekgult på ben och näbbrot. Kronvipan är en ljudlig fågel som låter höra ett raspande "kreep" både dag och natt.

Utbredning och systematik 
Kronvipa förekommer i torr buskmark och öken i Afrika söder om Sahara och delas upp i två underarter med följande utbredning:
 Vanellus coronatus coronatus – Etiopien till Sydafrika
 Vanellus coronatus demissus – Somalia

Den har hybridiserat med svarthuvad vipa i Kenya. Resultat från genetiska studier tyder också på att de är varandras närmaste släktingar.

Levnadssätt 
Kronvipan är till skillnad från flera andra viparter inte bunden till vatten. Istället ses den på kortvuxen gräsmark och öppna fält, ibland i sällskap med mörk sorgvipa (Vanellus lugubris). Födan består av insekter och deras larver, framför allt termiter, skalbaggar, syrsor, gräshoppor och myror. Den intar möjligen även daggmaskar. Fågeln häckar under torrsäsongen när gräsbränder förekommer, men tiden på året varierar stort geografiskt.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i etiopiska regionen
Långtåvipa

Långtåvipa (Vanellus crassirostris) är en afrikansk fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar.

Kännetecken

Utseende 
Långtåvipan är en långbent och framför allt, som namnet avslöjar, långtåad vipa. Kroppslängden är cirka 31 centimeter. Fjäderdräkten är i stort svart, vit och brun. Den har en svartspetsat röd näbb och djupt röda ben, liksom en röd ring kring ögat. Nacke och bröst är svarta med en blå glans medan ansikte och hals är vita. Ovansidan är mörkt gråbrun. Könen är lika. I flykten syns mycket vitt på vingarna, vilket i kombination med långa släpande ben kan leda tanken till en jaçana eller till och med en Ardeola-häger.

Läten 
Lätet är ett diskant och upprepat "pink-pink".

Utbredning och systematik 
Långtåvipa delas in i två underarter med följande utbredning:
 Vanellus crassirostris crassirostris – nominatformen förekommer från södra Sudan till östra Demokratiska republiken Kongo, norra Malawi och västra Angola
 Vanellus crassirostris leucopterus Reichenow, 1889 – förekommer från Tanzania till Demokratiska republiken Kongo, Angola, norra Botswana och nordöstra Sydafrika

Ekologi 
Långtåvipan trivs i alla former av stillastående vatten där den olikt andra vipor (och mer likt jaçanor) födosöker på flytande vattenlevande växter efter föda, och där kommer dess långa tår till pass. Den livnär sig av insekter, larver, trollsländenymfer, skalbaggar, myror och små sniglar. Arten ses ofta tillsammans med sporrgås (Plectropterus gambensis) och drar fördel av de djur som kommer fram när gåsen rör runt bland död vegetation. Fågeln förekommer mest i låglänta områden, men har setts upp till 1.100 meters höjd i Malawi och ses mellan 900 och 1300 meters höjd i Zambia.

Arten häckar året runt i monogama par, i revir som försvaras aggressivt mot både artfränder och rovfåglar som skrikhavsörn (Haliaeetus vocifer) och kärrhökar. Boet är enbart en grund uppskrapad grop fodrad med växtmaterial som placeras upp till 100 meter från vattnet, alternativt ett skålformat bo som läggs på flytande växter på maximalt en meters djup. Den lägger ett till fyra ägg som ruvas i 27-30 dagar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med okänd utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Bildgalleri

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i etiopiska regionen
Flodvipa

Flodvipa (Vanellus duvaucelii) är en fåtalig vadarfågel i familjen pipare som hittas vid breda floder i södra och sydöstra Asien.

Utseende 
Flodvipan är en medelstor (29–32 cm) vipa i svart, brunt, grått och vitt. Den är brun ovan, svart på hjässa och strupe, grå på halssidan och på buken vit med en svart fläck. Även näbb och ben är svarta. I flykten syns bruna täckare, ett vitt diagonalt band från vingknogen snett bakåt och svarta vingpennor. Stjärten är vit med svart ändband.

Läte 
Flodvipan är en ljudlig fågel, särskilt under spelet när den reser sin tofs helt och utbrister ett fyrstavigt läte, återgivet i engelsk litteratur som "did did do weet”. Det liknar rödflikvipans (V. indicus) men är inte lika gällt. Varningslätet som yttras både på marken och i flykten är en lång serie med klara "twick, twick...", med en till tre toner per sekund.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer vid floder från Indien och Nepal till sydvästra Kina och Indokina. Flodvipan påminner om den mycket närbesläktade sporrvipan i Afrika, och de har tidigare ibland beskrivits som underarter av samma art.

Levnadssätt 
Flodvipan hittas utmed stora floder och sjöar, framför allt vida, långsamt flytande floder med banker eller öar av sand eller grus. Den hittas också vid vattendammar.

Arten livnär sig huvudsakligen av insekter, maskar, kräftdjur och mollusker. Den sägs också ta grodor och grodyngel. Fågeln häckar från mars till juni på Indiska subkontinenten. I Bhutan har ungar setts så tidigt som i början av april.

Status och hot 
Flodvipan tros minska relativt kraftigt i antal till följd av hård tryck på dess levnadsmiljö och konstruktion av dammar. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som nära hotad. Världspopulationen uppskattas till under 20.000 häckande individer.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Alfred Duvaucel (1796-1824), fransk naturforskare och samlare i Sumatra och Indien

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i orientaliska regionen
Paul Epworth

Paul Epworth, är en Grammybelönad brittisk musikproducent, musiker och låtskrivare.

2012 belönades han med ett flertal Grammys för sitt samarbete med den brittiska artisten Adele.

Externa länkar 
Officiell webbplats

Brittiska musikproducenter
Levande personer
Grammy Award-vinnare
Män
Rödflikvipa

Rödflikvipa (Vanellus indicus) är en asiatisk fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar.

Utseende 
Rödflikvipan är en relativt stor vipa med en kroppslängd på 32-25 centimeter. Arten har en unik kombination av långa, gula ben samt svart strupe, hätta, nacke och bröstmitt men vita bröstsidor. I flykten syns ett svart tvärband mitt på den vita stjärten. Typiskt är också röd orbitalring, näbbrot och tygel. Ryggen är ofläckat jordbrun.

Hos underarten atronuchalis (som föreslagits utgöra en egen art) möts den svarta strupen och nacken så att huvudet är helsvart så när som på en vit kindfläck.

Läten 
Från rödflikvipan hörs gnissliga och riviga "kri" och "krik" som dras ut i ett tärnlikt tjattrande.

Utbredning och systematik 
Rödflikvipa delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Vanellus indicus aigneri – förekommer från sydöstra Turkiet till Pakistan
 Vanellus indicus indicus – förekommer i östra Pakistan, Indien, Nepal och Bangladesh
 Vanellus indicus lankae – förekommer på Sri Lanka
 Vanellus indicus atronuchalis – förekommer från nordöstra Indien och Myanmar till Vietnam och Malackahalvön

Arten har även påträffats i Jordanien och Israel, och 14 maj 2019 sågs arten för första gången i Europa, i Kroatien. Troligen var det samma individ som senare under juni även sågs i Belgien, Tyskland och Nederländerna.

Ekologi 
Arten förekommer i öppna områden nära sötvatten eller bräckvatten, i alltifrån flodbanter, gräsmarker, stora trädgårdar och åkrar till öppen skog, ruderatmark och till och med områden med gräs utmed vägar. Den ses i låglänta områden upp till 1.800 meters höjd i Sri Lanka och åtminstone 2.300 meters höjd i Himalaya. Den lägger tre till fyra ägg under vår eller sommar beroende på område, i en grund grop i marken, oftast nära vatten. Arten livnär sig av skalbaggar och andra insekter, men också mollusker, kräftdjur och maskar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med okänd utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till mellan 50.000 och 60.000 individer, varav det i Europa tros häcka 50-100 par.

Bilder

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Mörk sorgvipa

Mörk sorgvipa (Vanellus lugubris) är en afrikansk fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar. Den påträffas på savann i Afrika söder om Sahara. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Mörk sorgvipa är en liten (26–28 cm) och slank, gråhuvad vipa. Den är mycket lik ljus sorgvipa (Vanellus melanopterus), men är något mindre och slankare och har längre ben. Vidare har den en tydligare markerad men mindre vit fläck i pannan och smalare svart bröstband. Runt ögat syns en gulaktig, ej rödaktig,  ögonring och i flykten uppvisar den vit bakkant på armpennorna (svart hos ljus sorgvipa). Lätet är ett flöjtlikt och tilltalalnde "tyu-u" eller "tyu", aldrig upprepat i serier.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på savann i Afrika söder om Sahara, i följande områden:
 södra Mali
 norr om skogszonen i Guinea och Elfenbenskusten
 utmed kusten från Sierra Leone och vidare fläckvist till sydvästra Nigeria
 Gabon, västra Demokratiska republiken Kongo och centrala västra Angola österut till Kenya och söderut genom Tanzania, nordöstra Zambia, Malawi och Moçambique till östra Sydafrika (KwaZulu-Natal)
 öar utanför Tanzania (Pemba, Zanzibar, Latham och Mafia)

Tillfälligt besöker den även Senegal där den har häckat. Den ses också utanför häckningstid i södra Somalia. Arten behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Mörk sorgvipa har tidigare placerats i släktena ’’Hoplopterus’’ eller ’’Stephanibyx. Den anses stå nära ljus sorgvipa, men skiljer sig både utseende- och beteendemässigt.

 Levnadssätt 
Mörk sorgvipa hittas i torrt och öppet landskap, ibland med inslag av buskar och träd. Den lever av små ryggradslösa djur som insekter och deras larver, framför allt skalbaggar, men även gräsfrön. Den har noterats födosöka nattetid. Fågelns häckningstid varierar stort mellan områden.

 Status och hot 
Artens population har inte uppskattats och dess populationstrend är okänd, men utbredningsområdet är relativt stort. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser inte att den är hotad och placerar den därför i kategorin livskraftig.

 Taxonomi och namn 
Mörk sorgvipa beskrevs vetenskapligt av René Primevère Lesson 1826. Det vetenskapliga artnamnet lugubris betyder "sorgsam", av latinets lugere, "att sörja". På svenska har den även kallats senegalvipa''.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i etiopiska regionen
Javavipa

Javavipa (Vanellus macropterus) är, eller var, en fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar. Den förekom tidigare på Sumatra och Java. Fågeln är möjligen utdöd och rapporterades senast runt 1920.

Kännetecken 
Javavipan är stor jämfört med sina släktingar, 27–29 centimeter lång. Den är allmänt mörk, med stora gula eller vita hudflikar i ansiktet. Huvudet är svart, liksom bukfläck och vingpennor. Ovansidan, bröstet och övre delen av buken är mörkbruna medan undre stjärttäckare och övergump är vita. Benen är orange eller gula.

Utbredning 
Javavipa är endast känd med säkerhet från ön Java i Indonesien där den förekom i träskmarker och floddeltan på norra kusten i västra delen av ön och på södra kusten i östra delen. Ett exemplar och två ägg som samlades in på 1800-talet kan ha kommit från Sumatra och det finns en obekräftade uppgift att den också skulle ha förekommit på Timor.

Levnadssätt 
Arten förekom i stora, stäppliknande våtmarker i floddeltan. Den besökte också fuktiga jordbruksmarker, öppna områden kring sötvattensdammar och risfält. Den livnärde sig på vattenlevande invertebrater och frön.

Status och hot 
Javavipan beskrevs som lokal och sparsam. Den återfanns nästan alltid i spridda par och har inte påträffats med säkerhet sedan 1940. Det faktum att den är omisskännlig till sitt utseende tyder på att den inte förekommer i områden undersökta av ornitologer de senaste decennierna. Dock finns ett antal obekräftade rapporter från lokalbefolkning i Bekasi- och Lumajuangdistrikten. Det betraktas som osannolikt att den kan återupptäckas där den tidigare förekommit, men alla områden med potentiellt passande habitat har ännu ej undersökts. Ett möjligt område är de fuktiga gräsmarkerna på ön Belitung. Därför kategoriserar IUCN inte arten ännu som utdöd utan akut hotad, sedan 2019 med tillägget möjligen utdöd.

Referenser

Externa länkar 

Pipare
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Indonesien