kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sala landsförsamling

Sala landsförsamling var en församling i Västerås stift i nuvarande Sala kommun. Församlingen uppgick 1962 i Sala församling.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung med namnet Sala församling. 15 april 1624 utbröts Sala stadsförsamling och denna återstående del benämndes därefter Sala landsförsamling. Församlingen uppgick 1962 i en återbildad Sala församling.

Stadsförsamlingen var sedan till 1879  moderförsamling i ett gemensamt pastorat. Från 1879 till 1962 utgjorde de två församlingarna egna pastorat.

Se även
Sala socken

Referenser

Indelningar i Sala kommun
Historiska församlingar i Västerås stift
Gusztav Jany

Gusztáv Vitéz Jány , född 21 oktober 1883 i Rajka, död 16 november 1947 i Budapest, var en ungersk officer som deltog i andra världskriget och bland annat ledde den andra ungerska armén på Nazitysklands sida under slaget vid Stalingrad. 

Jány erhöll 1939 den tyska utmärkelsen Järnkorset av första och andra klassen, och 1943 Riddarkorset av Järnkorset. Efter kriget dömdes han för krigsbrott och arkebuserades.

Ungerska militärer
Avlidna 1947
Födda 1883
Män
Deltagare i slaget vid Stalingrad
Fredrik Frans I av Mecklenburg-Schwerin

Fredrik Frans I, storhertig av Mecklenburg-Schwerin, född 10 december 1756 i Schwerin, död 1 februari 1837 i Ludwigslust, regerade över den tyska staten Mecklenburg-Schwerin, först som hertig (1785–1815) och sedan som storhertig (1815–1837).

Biografi
Han föddes i Schwerin som son till hertig Ludvig av Mecklenburg-Schwerin och prinsessan Charlotte Sophie av Sachsen-Coburg-Saalfeld. Fredrik Frans efterträdde sin farbror Fredrik som hertig av Mecklenburg-Schwerin 1785.

Han utvidgade 1803 sitt land med staden Wismar, som han erhöll i pant för en till Gustav IV Adolf utlånad penningsumma. 1808 inträdde han i Rhenförbundet, och var 1813 först av alla Tysklands furstar att lämna förbundet.

Efter Napoleonkrigen blev Fredrik Frans upphöjd till storhertig av Wienkongressen. Tillsammans med släktingen Karl II av Mecklenburg-Strelitz som styrde Mecklenburg-Strelitz, var han känd som en av de mest reaktionära tyska härskarna.  Vid sin död efterträddes han 1837 av sin sonson, storhertig Paul Fredrik.

Familj
Den 1 juni 1775 i Gotha gifte sig Fredrik Frans med prinsessan Luise av Sachsen-Gotha-Altenburg (1756–1808). De fick sex barn:

Fredrik Ludvig av Mecklenburg-Schwerin (1778–1819). Gift med storfurstinnan Helena Pavlovna av Ryssland, dotter till Paul I av Ryssland och Sophie Marie Dorothea av Württemberg. De var föräldrar till bland andra Paul Fredrik av Mecklenburg-Schwerin.
Louise Charlotte (1779–1801). Gift med Emil Leopold August av Sachsen-Gotha-Altenburg. De var föräldrar till Louise av Sachsen-Gotha-Altenburg som i sin tur var mor till bl.a. Albert av Sachsen-Coburg-Gotha som gifte sig med Viktoria I av Storbritannien.
Gustav Wilhelm (1781–1851). 
Karl August Christian (1782–1833). 
Charlotte (1784–1840). Gift med Kristian VIII av Danmark. De var föräldrar till Fredrik VII av Danmark.
Adolf Fredrik (1785–1821).

Källor

Externa länkar

Hertigar av Mecklenburg
Mottagare av Serafimerorden
Personer från Schwerin
Födda 1756
Avlidna 1837
Män
Carl Erik Mannerheim

Carl Erik Mannerheim, född 14 december 1759 på Nisshyttans bruk i Dalarna, död 15 januari 1837 i Åbo, var en finländsk greve, ämbetsman och politiker.

Biografi
Mannerheim dömdes till döden för medverkan i Anjalaförbundet men benådades. Han var då major vid Åbo läns infanteri, men lämnade krigstjänsten något år senare. Mannerheim var därför civilist under Finska kriget till dess att han inträdde i rysk tjänst. År 1809 blev han krigsråd i Finland, därefter geheimeråd, statsråd och ledamot av regeringskonseljen i Finland. År 1816 blev Mannerheim landshövding i Åbo och Björneborgs län, och 1826 vice ordförande i Finlands senat och chef för senatens ekonomiedepartement 1822–1826. Han blev greve i Finland 1824.

Carl Erik Mannerheim var son till friherren och översten Johan Augustin Mannerheim och Helena Maria Söderhielm, dotter till Lorentz Niclas Söderhielm och Althéa Maria Cederberg och Bureättling. Han var gift med Wendela von Willebrand vars mor tillhörde ätten von Wright. Deras ena son var Carl Gustaf Mannerheim som var farfar till president Gustaf Mannerheim.

Källor
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor

Externa länkar 
 

Födda 1759
Avlidna 1837
Finlandssvenska politiker
Män
Bureätten
Personer från Säters socken, Dalarna
Carl Erik
Sankt Sigfrid

Sankt Sigfrid kan avse:

Sigfrid (missionär) (1000-talet), en engelsk missionsbiskop verksam i Norge och i Sverige, helgon inom romersk-katolska kyrkan

Platser uppkallade efter missionären i Norge och i Sverige

Sankt Sigfrids socken – en socken i Småland i Södra Möre härad
 Sankt Sigfrids landskommun – en tidigare kommun i Kalmar län 1863–1951
Sankt Sigfrids församling – en tidigare församling som tillhörde Södra Möre kontrakt i Växjö stift –2006
 Sankt Sigfrids distrikt – ett distrikt i Nybro kommun och Kalmar län
Sankt Sigfrid (småort) –  en småort och kyrkby i Sankt Sigfrids socken i Nybro kommun
Sankt Sigfrids folkhögskola – utanför Växjö
Sankt Sigfrids sjukhus – byggnader på Sigfridsområdet i Växjö
Sankt Sigfrids griftegård – en begravningsplats i Borås
Sankt Sigfrids plan – en trafikknutpunkt i Göteborg

Se även
 Sankt Sigfrids kyrka
 Sankt Sigfrids Trosgemenskap
Eva Mannerheim-Sparre

Eva Hedvig Vilhelmina Johanna Mannerheim-Sparre, född 30 juni 1870 i Villnäs, död 27 december 1957 i Stockholm, var en finlandssvensk grevinna, författare och konstnär.

Biografi 
Eva Mannerheim var dotter till greve Carl Robert Mannerheim (1835–1914) och hans första hustru Hedvig Charlotta Hélène von Julin (1842–1881). Hon var syster till Sophie, Carl, Gustaf och Johan Mannerheim samt från 1893 gift med den svenska konstnären Louis Sparre.

Mannerheim studerade konsthantverk vid Tekniska skolan i Stockholm innan hon år 1891 återvände till Finland där hon blev lärare vid Centralskolan för konstflit i Helsingfors. Hon var en pionjär inom den så kallade moderna bokkonsten i Finland, inom såväl typografisk formgivning och bokbindning som utbildning i ämnet. Hon formgav också textilier och möbler, samt skrev flera böcker.  

Hon grundade tillsammans sin make den legendariska möbel- och keramikfabriken Ab Iris som drevs i Borgå 1897–1902. Fabriken kombinerade konstnärlig formgivning med industriell tillverkning. Efter att fabriken gick omkull på grund av ekonomiska svårigheter, grundade makarna Konstindustriell ritbyrå Eva & Louis Sparre, där hon fick en framträdande roll.

Makarna ritade bland annat mönster för Finska handarbetets vänner och Tammerfors linne­fabrik. Eva Mannerheim Sparre ritade textilier för Handarbetets vänner år 1905–1908 och formgav också ett möblemang. År 1908 flyttade hon med familjen till Djurgården i Stockholm där hon var verksam som bokkonstnär.

Eva Mannerheim-Sparre är bland annat känd för Kokbok för finsmakare och vanliga hungriga från 1935, där finlandssvensk högreståndsmatlagning, med inslag av svensk, fransk och rysk kokkonst, anpassats till mellankrigstidens rikssvenska övre medelklass. Hon finns representerad på bland annat Borgå museum, Carl Larsson-gården i Sundborn och Helsingfors stadsmuseum.

Bibliografi (urval)
 Kokbok för finsmakare och vanliga hungriga (1935)
 Bröllopsresan (1945)
 Konstnärsliv (1951)
 Barndomsminnen (1952)
 Öken, sol och sand (1957)

Källor

Noter

Externa länkar 

Födda 1870
Finlandssvenska författare
Finlandssvenska konstnärer
Personer från Masko
Eva
Eva
Avlidna 1957
Kvinnor
Sverigefinlandssvenskar
Eva
Sofie Ljungman

Karin Annika Sofie Ljungman, född 11 september 1966, är en svensk skådespelare och dramatiker.

Biografi
Efter Hvitfeldtska gymnasiet läste Ljungman retorik och dramatik vid Göteborgs universitet. 1993-1996 utbildade hon sig vid Teaterhögskolan i Malmö och 1997 bildades Dramatiska Teaterkompaniet (DTK) i Malmö, Sveriges första professionella teater med renodlat nyskriven svensk dramatik på repertoaren. År 1999 flyttade hon till Göteborg och spelade på bland annat Göteborgs stadsteater, Backateatern och Borås Stadsteater. Har verkat som drivkraft och initiativtagare till projekt där nyskriven dramatik står i fokus, exempelvis Pusterviks lunchteater, Nyskrivet på Barscenen och uppsättningen av Mannie Mannie Mannie 2007 samt satsningen Nya Aftonstjärnan med bland annat pjäsen ABC för en lyckad anpassning och "Ditt livs coach" 2012. År 2020 debuterade Ljungman som författare med romanen För kännedom och bearbetningen av William Shakespeares En midsommarnattsdröm sattes upp på Ulriksdals Trädgård sommaren 2022.

Ljungman har medverkat bland annat i kortfilmen Ägget (2003) och i långfilmen Amors Baller 2011.

Familj 
Sofie Ljungman är dotter till läkaren Ragnar Ljungman och låtskrivaren, kompositören och artisten Karin Liungman samt är dotterdotter till den framlidne författaren och psykoanalytikern Nils Nielsen.

Verk 
Genvägar
Simon Ek
Fina Vita Tänder
Rymdälskaren (medförfattare)
Strössel
En värdig midsommar
Fantomen på Angeredsteatern
Lösker man 
Linda SkogomeDitt livs coach
 ABC för en lyckad anpassning
 Mannie Mannie Mannie
 "För kännedom" (roman)
 "En sommarnattsdröm" (bearb "En midsommarnattsdröm")

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Externa länkar
 
 
 
http://libris.kb.se/bib/6kbntb8l4j70z5tf

Svenska skådespelare
Svenska dramatiker
Alumner från Göteborgs universitet
Alumner från Teaterhögskolan i Malmö
Kvinnor
Födda 1966
Levande personer
Norhyttan

Norhyttan är en ort i Ludvika kommun i södra Dalarna cirka sju kilometer väst om Sunnansjö. Norhyttan är känd för sin hytta sedan 1640-talet. Hyttan fanns vid Nedre Norens utlopp och gav namnet Norhyttan till byn som då hette Mageråsen och var en fäbod till Västansjö. "Slaggslottet" ligger intill östra sidan av landsvägen. Hyttområdet är idag ett skyddat fornminne med RAÄ-nummer Grangärde 55:1.

Hyttan 
Masugnen var en mulltimmerhytta med n:o 3 och var 1711 helt bergsmansägd. Efter några år förvärvade Ludvika bruk andelar i hyttan. Bruket ägde stora skogsområden i omgivningen, det var en viktig råvara för framställning av träkol, som behövdes för hyttdriften. I början av 1800-talet blev även Fredriksbergs bruk delägare, då delades de återstående 22 procent av 12 bergsmän. 

Hyttdriften vid Norhyttan var inte bekymmersfri, 1815 rasade den ihop och 1885 brann den ner. År 1888 kunde driften tas upp igen. Den 4 till 19 mars 1890 var det strejk, men brukspatron Carl Edward Roth (delägare i Ludvika bruk och Nya Prästhyttan) gav sig inte och arbetarna var tvungna att gå tillbaka till arbetet, med ännu sämre lön. År 1892 brann hyttan igen och byggdes upp genom Roths initiativ. Hyttan fick sin malm huvudsakligen från Burängsbergsgruvan (cirka två kilometer väster om Norhyttan) och därifrån anlades en linbana till Norhyttan, det fanns även en linbana till Sunnansjö, avsedd att frakta järn. Den 10 juni 1909 lades driften ner för gott, byggnaderna revs 1923 och gjordes till kol för Nyhammars bruks räkning. Av hyttan återstår idag stenfundamentet och en liten del av masugnspipan. Från kolhuset syns kvarvarande slaggstenspelare.

Slaggslottet
"Slaggslottet" i Norhyttan var en stor arbetarkasern som uppfördes 1884. Byggnaden innehöll bostäder för hytt- och skogsarbetare. Byggnaden bestod av två plan med vindsvåning under ett sadeltak. Ytterväggarna var 60 cm tjocka och murade av slaggsten och slaggflis med inslag av blå och grön bergslagssten. Slaggstenen i husets fyra hörn hade en dimension av 48x24x24 cm; dessa hade gjutits i Norhyttan. Vanlig lertegel syns runt fönster- och dörröppningar.

Historiska bilder

Norhyttans herrgård
Omkring år 1900 lät Ludvika bruk uppföra herrgården i Norhyttan. Byggnaden nyttjades som bostad till hyttans förvaltare och som kontor till bruket. Utöver huvudbyggnaden fanns bostadshus, ladugård, stall, tvättstuga, bagarstuga och ett sädesmagasin. I mitten av 1920-talet övertog Billerud AB brukets åkermarker och skogar. Då fungerade herrgården som bostad till skogvaktaren på Norhyttans revir. Under andra världskriget fanns en förläggning för luftbevakning i byggnaden. På 1960-talet gjordes ett misslyckat försök att driva pensionatsverksamhet. Under övrig tid stod huset tom. I april 1972 eldade Stora Kopparbergs Bergslags AB upp samtliga byggnader.

Nutida bilder

Se även
 Ludvika bruk
 Nya Prästhyttan
 Västansjö hytta

Källor

 Bilden "Slaggslottet" 1884. Foto: Karl-Erik Forsslund 1922. K-E Forsslunds arkiv Ludvika Gammelgård.
 Informationsskyltar utförda av Norhyttans byalag och Ludvika kommun kultur- och Fritidsförvaltning år 2000.

Externa länkar

Orter i Ludvika kommun
Svenska järnbruk
Rysk spårvidd

Rysk spårvidd är detsamma som 1520 millimeter och 1524 millimeter och är de spårvidder som används på järnvägarna i länder som tillhörde Ryska imperiet och de sovjetiska rådsrepublikerna. Rysk spårvidd finns alla länder som tillhört Sovjetunionen samt Finland och Mongoliet. I dåvarande Sovjetunionen övergick man till , men skillnaden är tillräckligt liten för att falla inom toleransgränserna för spår och materiel.

I Sovjetunionen beslutade man på 1960-talet att spårvidden skulle vara 1520 mm. Man hade byggt fordonen för att tåla stora variationer i spårens verkliga spårvidd. Genom att man om man bytte ut spåren (när de var nedslitna) valde en något snävare spårvidd fick man bättre gångegenskaper. Så formellt har man 1520 mm i Ryssland, Kazakstan, Ukraina, Lettland, Litauen och andra länder som var en del av Sovjetunionen. Estland har efter oberoendet valt att definiera spårvidden till 1524 mm igen efter finsk förebild.

I Finland har man fortfarande formellt 1524 mm. Fordonen är byggda efter det och med något snävare tolerans i nyare tåg. Tåg kan utan problem med spårvidden gå mellan Ryssland och Finland, eftersom banornas verkliga spårvidd varierar mer än så. Finland har officiellt en tillåten spårvidd på 1514–1554 mm på banorna, med snävare gränser vid högre hastigheter. Det går dagligen reguljär trafik mellan Finland och Ryssland. Framförallt persontrafik mellan Helsingfors och Sankt Petersburg.

1524 mm användes på järnvägar i södra USA och det var järnvägsingenjörer från södra USA under George W. Whistler som byggde den första järnvägen i Ryssland (bortsett från en kortare sträcka vid Sankt Petersburg).

Bruket av spårvidden 1524 mm (5 ft) i USA upphörde 31 maj 1888. Handeln per järnväg mellan nord och syd hade blivit livlig och de olika spårvidderna därmed ett problem. Bytet av spårvidd (till 4 ft 9 in, cirka 1448 mm) i syd hade förberetts noga och skedde slutligen under ett fåtal dagar.

Referenser
Khalid Geire

Khalid Aden Geire, född 16 februari 1969 i Nairobi, Kenya, är en svensk skådespelare och komiker. Han arbetar även som tolk.

Han anses vara den första svarta ståuppkomikern inom svensk TV.

Khalid Geire föddes i Kenya och blev vid nitton års ålder ofrivilligt intagen i militären eftersom det pågick ett inbördeskrig i Somalia. Han blev skjuten, och låg på sjukhus i en och en halv månad.

Han var strax över tjugo år gammal när han kom till Sverige, då först till Trelleborg. Han studerade teater i Halland och flyttade senare till Helsingborg. Där startade han en teatergrupp, Teater 2000, som fick Helsingborgs kulturpris. 

Som komiker har han bland annat medverkat i Stockholm Live, och som skådespelare i filmen Wallander – Afrikanen.

Svenska komiker
Män
Födda 1969
Levande personer
Personer från Nairobi
Länsrätten i Dalarnas län

Länsrätten i Dalarnas län var en svensk länsrätt, vars domkrets omfattade Dalarnas län. Kansliort var Falun. Länsrätten i Dalarnas län låg under Kammarrätten i Sundsvall. Efter ett beslut av Sveriges riksdag som trädde i kraft den 15 februari 2010 ersattes Länsrätten i Dalarnas län av den nya Förvaltningsrätten i Falun.

Domkrets
Länsrätten i Dalarnas läns domkrets bestod av Dalarnas län och omfattade Avesta, Borlänge, Falu, Gagnefs, Hedemora, Leksands, Ludvika, Malung-Sälens, Mora Orsa, Rättviks, Smedjebackens, Säters, Vansbro och Älvdalens kommuner. Beslut av kommunala myndigheter i dessa kommuner överklagades därför som regel till Länsrätten i Dalarnas län. Mål om offentlighet och sekretess överklagades dock direkt till Kammarrätten i Sundsvall.

Centrala statliga myndigheter vars beslut överklagades till Länsrätten i Dalarnas län
Beslut av Banverket och av Vägverket överklagades till Länsrätten i Dalarnas län.

Beslut av Skatteverket som överklagades till länsrätt skulle tas upp av Länsrätten i Dalarnas län om beslutet avsåg ärenden enligt
 skattebetalningslagen (1997:483) i fråga om punktskatt och om återbetalning av mervärdesskatt eller punktskatt enligt 18 kap. 4 b § samma lag,
 författning som anges i 1 kap. 1 § andra stycket skattebetalningslagen,
 kupongskattelagen (1970:624),
 lagen (1990:676) om skatt på ränta på skogskontomedel m.m.,
 lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl.,
 lagen (2005:807) om ersättning för viss mervärdesskatt för kommuner och landsting, eller
 mervärdesskattelagen (1994:200) som rör den som är mervärdesskattskyldig endast på grund av förvärv av sådana varor som anges i 2 kap. 3 § första stycket 1 och 2 samma lag.

Se även 
 Förvaltningsdomstol
 Länsrätt
 Kammarrätt
 Regeringsrätten

Referenser 

Dalarnas län, Länsrätten i
Dalarnas län
Organisationer bildade 1979
Organisationer upplösta 2010
André Marie

André Marie, född 3 december 1897, död 12 juni 1974, var en fransk politiker. Han var konseljpresident i fjärde republiken mellan den 26 juli 1948 och den 5 september 1948.

Källor

Frankrikes regeringschefer
Födda 1897
Avlidna 1974
Män
Richard Bellman

Richard Ernest Bellman, född 26 augusti 1920, död 19 mars 1984, var en amerikansk matematiker, känd för uppfinnandet av dynamisk programmering 1953, men även för andra bidrag till matematiken.

Bellman fick 1979 IEEE Medal of Honor "For contributions to decision processes and control system theory, particularly the creation and application of dynamic programming".

Kända resultat
Bland Bellmans mest kända resultat kan nämnas Bellmanekvationer, som är ett nödvändigt krav för optimalitet förknippad med dynamisk programmering. 

Bellman har även gett namn åt Bellman-Ford-algoritmen, som är en algoritm för att hitta den kortaste vägen i en viktad graf. Dijkstras algoritm gör samma sak med lägre tidskomplexitet, men har kravet att vikterna är positiva, något som Bellman-Ford-algoritmen inte kräver.

Födda 1920
Avlidna 1984
Amerikanska matematiker under 1900-talet
Män
Alumner från Princeton University
Alumner från University of Wisconsin–Madison
Forskare från New York
Alumner från Brooklyn College
Jacob Mohlin

Jacob Mohlin, född 17 januari 1971 i Ludvika, är en svensk skådespelare och regissör. Han har skrivit, regisserat samt producerat filmerna En vinnartyp (2003) och Leva för döden (2007).

Filmografi

Film

TV-serier

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 
 

Svenska skådespelare
Män
Födda 1971
Levande personer
Personer från Ludvika
Do You Love Me (sång)

"Do You Love Me" är en låt av KISS från deras fjärde studioalbum, Destroyer (1976). Låten är skriven av Paul Stanley, Bob Ezrin och Kim Fowley och sjungs av Stanley.

"Do You Love Me" är inspirerad av "Countors" låt med namnet "Do You Love Me" från 1962. "Do You Love Me" är även den andra och sista låten på Destroyer där Kim Fowley bidrar. Fowley hade tidigare samarbetat med Alice Cooper och Slade.

"Do You Love Me" spelades bara 1976-1978 innan den var borta i 18 år tills 1996 i och med återföreningen. Sedan dess har den nästan alltid spelats.

Grungebandet Nirvana gjorde 1990 en cover på "Do You Love Me".

Källor

Engelskspråkiga sånger
Låtar av Kiss
Sånger 1976
Torsten Stridsman

Torsten Ulrik Stridsman (i riksdagen kallad Stridsman i Bergnäset), född 16 maj 1926 i Niemis i Hietaniemi församling, är en svensk ombudsman och politiker (centerpartist).

Torsten Stridsman var ledamot av riksdagen 1969-1979 för Norrbottens läns valkrets, fram till 1970 i andra kammaren. Han var också aktiv kommunpolitiker. I Hietaniemi landskommun var han ledamot av kommunfullmäktige 1955–1962, där han var kommunfullmäktiges ordförande från 1959. Han var ledamot av Nederluleå kommunfullmäktige 1967-68 och Luleå stadsfullmäktige 1969-70.

Referenser 
Tidens kalender 1974, Stockholm: Tidens förlag, 1973, sid. 250.
Tvåkammarriksdagen 1867–1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, s. 439

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Centerpartiet
Svenska centerpartister
Tornedalingar
Personer från Hietaniemi socken
Födda 1926
Män
Levande personer
IEEE Medal of Honor

IEEE Medal of Honor är den högsta utmärkelsen som delas ut av Institute of Electrical and Electronics Engineers (IEEE) och har delats ut sedan 1917.

Mottagare
1917: Edwin H. Armstrong
1918: Inget pris utdelades
1919: Ernst Alexanderson
1920: Guglielmo Marconi
1921: Reginald Aubrey Fessenden
1922: Lee de Forest
1923: John Stone Stone
1924: Michael I. Pupin
1926: Greenleaf Whittier Pickard
1927: Louis W. Austin
1928: Jonathan Zenneck
1929: George W. Pierce
1930: Peder Oluf Pedersen
1931: Gustave A. Ferrie
1932: Arthur Edwin Kennelly
1933: John Ambrose Fleming
1934: Stanford C. Hooper
1935: Balthasar van der Pol
1936: George Ashley Campbell
1937: Melville Eastham
1938: John H. Dellinger
1939: Albert G. Lee
1940: Lloyd Espenschied
1941: Alfred N. Goldsmith
1942: Albert H. Taylor
1943: William Wilson
1944: Haraden Pratt
1945: Harold H. Beverage
1946: Ralph Hartley
1947: Inget pris utdelades
1948: Lawrence C. F. Horle
1949: Ralph Bown
1950: Frederick Terman
1951: Vladimir Zworykin
1952: William R. G. Baker
1953: John M. Miller
1954: William L. Everitt
1955: Harald T. Friis
1956: John V. L. Hogan
1957: Julius Adams Stratton
1958: Albert Hull
1959: Emory Leon Chaffee
1960: Harry Nyquist
1961: Ernst A. Guillemin
1962: Edward Victor Appleton
1963: George C. Southworth
1964: Harold A. Wheeler
1965: Inget pris utdelades
1966: Claude Elwood Shannon
1967: Charles H. Townes
1968: Gordon K. Teal
1969: Edward Ginzton
1970: Dennis Gabor
1971: John Bardeen
1972: Jay W. Forester
1973: Rudolf Kompfner
1974: Rudolf Kalman
1975: John Robinson Pierce
1976: Inget pris utdelades
1977: H. Earle Vaughan
1978: Robert Noyce
1979: Richard Bellman
1980: William Shockley
1981: Sidney Darlington
1982: John Tukey
1983: Nicolaas Bloembergen
1984: Norman F. Ramsey
1985: John Roy Whinnery
1986: Jack Kilby
1987: Paul Lauterbur
1988: Calvin Quate
1989: C. Kumar Patel
1990: Robert G. Gallager
1991: Leo Esaki
1992: Amos E. Joel, Jr.
1993: Karl Johan Åström
1994: Alfred Y. Cho
1995: Lotfi A. Zadeh
1996: Robert Metcalfe
1997: George H. Heilmeier
1998: Donald Pederson
1999: Charles Concordia
2000: Andrew Grove
2001: Herwig Kogelnik
2002: Herbert Kroemer
2003: Nick Holonyak
2004: Tadahiro Sekimoto
2005: James Flanagan
2006: James D. Meindl
2007: Thomas Kailath
2008: Gordon Moore
2009: Robert H. Dennard
2010: Andrew Viterbi
2017: Kees Schouhamer Immink

Externa länkar
IEEE.orgs mottagarlista

Vetenskapspriser
Priser och utmärkelser instiftade 1917
Jan-Ivan Nilsson

Jan-Ivan Nilsson (i riksdagen kallad Nilsson i Tvärålund), född 14 mars 1924 i Tvärålund, Degerfors församling, Västerbottens län, död 10 december 1989 i Vindelns församling, var en svensk lantbrukare och politiker (centerpartist).

Nilsson var 1957–1970 ledamot av riksdagens andra kammare samt 1971–1979 ledamot av enkammarriksdagen, invald i Västerbottens läns valkrets.

Utmärkelser 

  Kommendör av Nordstjärneorden, 6 juni 1972.

Källor 

Tidens kalender 1974, Stockholm: Tidens förlag, 1973, sid. 249. 
Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, s. 366

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Centerpartiet
Ledamöter av Sveriges riksdag för Centerpartiet
Män
Födda 1924
Avlidna 1989