kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lista över varelser i nordisk folktro

Inom den nordiska folktron har det funnits mängder av olika, övernaturliga väsen varav somliga ansågs farliga och användes för att varna och skrämma folk, framförallt barn från farliga platser, medan en del andra, mer vänliga väsen kunde visa sin hjälpsamhet om man lydde deras råd och behandlade dem väl.

Olika väsen, fenomen och magiska föremål inom nordisk folktro 
Dessa består av en mängd olika gestalter som kan indelas efter deras egenskaper och speciella särart. Dels består de av ensamstående eller kollektiva väsen. De som råder över naturens tillgångar är i regel självständiga varelser som kallas rån - typ skogsrået, gruvrået osv. Även näcken liksom bäckahästen är ett rå. Dödsväsen är avlidna, ensamma personer som av olika skäl går igen. 

Till de kollektiva grupperna hör trollen liksom bland annat dvärgar, diser, älvor och alver. Människans miljö ansågs vara fylld av både synliga och osynliga varelser som kunde påverka deras vardagliga livsförhållanden. De fanns hemma på gården, i skogen eller ute på fiskeläget. Även kyrkan hade sina figurer i form av helgon och demoner. Ibland tog man hjälp av magiska föremål som kunde hjälpa en att trolla, eller bringa tur och välgång för en själv medan andra fick otur. På så vis kunde man till exempel knycka grannens smörlycka.

Ensamväsen 
Bergsrå
Bysen
Djävulen
Gruvrå
Hamnskiftare
Havsfru
Havsmannen
Huldra
Hyllemor
Jerff
Lyktgubbe
Näcken
Rådare
Skeppsrå
Skogsrå
Sjörå
Tomte
Naturgudar

Kollektiva väsen 
Alver
De osynliga
Diser
Dvärgar
Häxor
Jättar
Svartalver
Troll
Vittror
Vättar
Älvor

Dödsväsen 
Dödsväsen är ett samordnat begrepp för spöken, gastar, gengångare och mördade barn.

Gengångare är en avliden som går igen efter döden och dess andeväsen ger sig tillkänna för de anhöriga. Anledningen är att ett fel som begåtts under begravningen eller under hans livstid måste rättas till. Först därefter får han ro i sin grav.

Gastar består däremot av osaliga andeväsen, människor som efter döden blivit anonyma och demoniserats. Många av dessa hade mött en våldsam död genom olyckor och andra hemskheter och deras försvunna kroppar hade aldrig hittats och blivit begravda. Det avgörande för gastens yttringar var dess aktiviteter. Den var ett nattligt skräckväsen som i diffus skepnad gastkramade folk, tyngde ner lass och ibland hördes hånskratta och skrika. Till dessa oroliga och spöklika gestalter hör: 

Draug
Irrbloss
Lyktgubbe
Mara
Myling
Nattramn
Spöke
Strandvaskare

Odjur 
Bäckahästen
Gloson
Lindorm
Kraken
Storsjöodjuret
Varulv
Vitorm
Drakar

Varelser i människornas närhet 
Bortbyting
Brunnsgubbe
Gårdsrå
Kvarngubbe
Kyrkogrim
Tomte
Vittra
Vättar/Di sma undar jordi

Magiska föremål 
Bjära
Ellakors
Kyrkklockor
Lyckoslant
Slagruta
Spiritus
Svartkonstbok
Mörkersugga

Naturfenomen 
Stenar
Stjärnskott
Stjärnor

Övrigt 
 Sjunkna slott

Referenser

Noter

Övriga källor 
 Folkloristiska grundfakta, av Bengt af Klintberg, utg av Institutet för folklivsforskning 1983.
 Svensk folktro A-Ö, hur vi tänkt trott och trollat, av Ebbe Schön, Prisma 1998.

Listor med anknytning till mytologi
Nordisk folktro
Övernaturliga väsen
Varelser i nordisk folktro
Titus Didius

Titus Didius var en romersk general och politiker. Han är mest känd för att ha låtit restaurera Villa Publica i Rom och för sin tid som pro-konsul i Hispania Citerior.

Titus Didius inledde sin politiska bana som plebejernas tribun 103 f.Kr. och valdes till praetor 101 f.Kr. Under denna perioden kämpade han också i Macedonia och kuvade skordiskerna vilket ledde till att han mottogs i triumf när han kom tillbaka till Rom 100 f.Kr. Didius valdes till konsul tillsammans med Quintus Caecilius Metellus Nepos år 98 f.Kr. Bland hans politiska gärningar kan nämnas förbudet mot påhängslagar. 

År 97 f.Kr. - 93 f.Kr. var han prokonsul i Hispania Citerior, och under nästan hela den här tiden förde han krig mot keltibererna. Han vann många segrar; dödade  arevacer, kuvade staden Termes och belägrade Colenda. Hans agerande beskrivs som exceptionellt grymt. 

Efter sin period som prokonsul var Titus Didius legat i bundsförvantskriget, först under Lucius Julius Caesar (90 f.Kr.), sedan under Lucius Porcius Cato och Sulla 89 f.Kr.. Kort tid efter att han erövrat Herculaneum dog han i strid den 11 juni 89 f.Kr.

Referenser

Avlidna 89 f.Kr.
Romerska politiker
Romerska militärer
Romerska konsuler
Män
Födda okänt år
Nils Brygger

Nils Brygger, född 7 januari 1784 i Visby domkyrkoförsamling, Gotlands län, var en svensk politisk äventyrare.

Väldigt lite om Nils Brygger är känt, det mesta grundar sig på hans egna ganska otillförlitliga uppgifter. 1815–1820 vistades han på kontinenten. I Darmstadt blev han på grund av oegentligeheter häktad men rymde och landsteg i Visby. Då landshövdingen Jacob Cederström lät förhöra honom, började han beskylla flera kända personer, bland annat Jakob De la Gardie och Johan Christopher Toll för att ha konspirerat till förmån för det avsatta kungahuset. Beskyllningarna gav upphov till det "Bryggerska målet", som väckte stort uppseende i samtiden. Bryggers anklagelser visade sig vara grundlösa. Han förde i fortsättningen ett kringflackande liv, men var och när han dog är okänt.

Referenser

Svensk uppslagsbok, Lund 1930
 

Svenska äventyrare
Män
Födda 1784
Avlidna 1800-talet
Personer från Visby
Personer i Sverige under 1800-talet
Marcus Livius Drusus den yngre

Marcus Livius Drusus den yngre var plebejernas tribun år 91 f.Kr.. Han är mest känd för de lagförslag han drev igenom som skulle ge plebejerna ökad tillgång till land och ge medborgarskap till folken på Apenninska halvön. Lagförslaget var mycket impopulärt i den romerska eliten, där Marcus Livius Drusus gradvis förlorade bland annat senatens och equites stöd. Hans lagförslag ogiltigförklarades på grundval av teknikaliteter och kort därefter mördades Marcus Livius Drusus. Hans död var en av de utlösande faktorerna bakom bundsförvantskriget.

Källor 
 

Romerska politiker
Personer i Romerska riket under 000-talet f.Kr.
Avlidna 91 f.Kr.
Män
Födda 100-talet f.Kr.
Livii
Aasulv Olsen Bryggesaa

Aasulv Olsen Bryggesaa, född den 25 april 1856 i Hægebostad, död där den 3 april 1922, var en norsk politiker.

Bryggesaa var ursprungligen jordbrukare och tillhörde stortinget 1900–1915 och kom tidigt i förgrunden, i synnerhet genom sitt arbete i konstitutionskommittén, av vilken han var medlem under hela sin stortingstid, och dess ordförande 1908–1912. Politiskt var Bryggesaa venstreman, var medlem av specialkommittén och pläderade efter unionsupplösningen för republik. Genom sin ställning i konstitutionskommittén kom Bryggesaa att få stort inflytande över grundlagskodifieringen 1905–1913. Kvinnorösträttens successiva genomförande var parlamentariskt Bryggesaas verk. År 1913 var han vicepresident i Stortinget och 1913–1915 kyrko- och undervisningsminister i Gunnar Knudsens andra ministär. På grund av tilltagande ohälsa spelade Bryggesaa då inte den politiska roll man väntat, kort därefter drog han sig tillbaka från politiken. Bryggesaa var även en av den norska landsmålsrörelsens ivrigaste förkämpar.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Externa länkar 
 

Norges kyrko- och undervisningsministrar
Norska Stortingsledamöter
Norska politiker under 1900-talet
Födda 1856
Avlidna 1922
Män
Svensk uppslagsbok
Moritz Fleischer

Moritz Fleischer, född 2 januari 1843 i Kleve, död 20 maj 1927 i Steglitz, Berlin, var en tysk kemist, en av grundläggarna av mossodlingen.

Fleischer studerade främst organisk kemi vid universiteten i Berlin (1862-64 och 1868-69) och Greifswald (1864-67) på samt ägnade sig därefter såsom assistent hos Gustav Kühn i Möckern vid Leipzig, Emil von Wolff i Hohenheim och Wilhelm Henneberg i Weende vid Göttingen och som föreståndare (1875-77) för lantbrukscentralföreningens för Rhenprovinsen försöksstation i Bonn så gott som uteslutande åt undersökningar rörande husdjurens näringsfysiologi och utfodring. 

År 1877 kallades han att i Bremen organisera och leda en försöksanstalt för odlingen av moss- och hedjord. Härmed kom han att utöva ledningen av den från senare delen av 1800-talet så kraftigt framdrivna mossodlingen, inte bara i Tyskland, utan i viss mån även i andra länder. Mosskulturstationen i Bremen var under hans föreståndarskap centralpunkten för forskningen på detta område. Därifrån utgick initiativet till omfattande mossodlingar i norra Tyskland samt till den storartade tillverkningen av mosstorv och det på användningen av detta ämne grundade tillvaratagandet av städernas latrin; där fick även en stor del av dem, som kom att leda mosskulturens utveckling i andra länder, sin utbildning. 

År 1891 blev Fleischer professor vid lantbrukshögskolan i Berlin och ledamot av den där förlagda Central-Moor-Kommission samt fick fortfarande som kurator för anstalten i Bremen ett visst inflytande på dennas ledning. Med bibehållande av sin lärarpost vid lantbrukshögskolan i Berlin blev han 1898 föredragande råd i preussiska jordbruksministeriet och erhöll titeln Geheimeoberregierungsrat. 

Fleischer publicerade många berättelser och andra avhandlingar med anknytning till mossodling, främst i "Mitteilungen des Vereins zur Förderung der Moorkultur im Deutschen Reiche", "Thiels landwirtschaftliche Jahrbücher" och "Biedermanns Centralblatt" samt utgav Die Torfstreu (1890, "Tillverkningen och användandet af torfströ", 1891) samt Das stadtbremische Abfahrwesen, eine kritische Studie. Han blev 1887 ledamot av svenska Lantbruksakademien.

Källor

Noter

Tyska lantbrukskemister
Tyska professorer
Ledamöter av Lantbruksakademien
Personer i Tyskland under 1800-talet
Personer från Kleve
Födda 1843
Avlidna 1927
Män
Ugglan
Pelle Snickars

Per Johan "Pelle" Snickars, född 24 april 1971, är sedan årsskiftet 2014 professor i medie- och kommunikationsvetenskap med inriktning mot digital humaniora vid Umeå universitet, där han också är affilierad vid den digitala experimentverkstaden Humlab. Han har tidigare varit forskningschef vid Statens ljud- och bildarkiv (SLBA) och, sedan detta slogs ihop med Kungliga biblioteket (KB), forskningschef vid KB:s nyinrättade forskningsavdelning.

Biografi 
Pelle Snickars disputerade vid Stockholms universitet 2001 med avhandlingen Svensk film och visuell masskultur 1900. Han är docent och bedriver forskning kring nya medier, mediernas historia och historiens medialitet och håller även föreläsningar. Han är vetenskaplig redaktör för bokserien Mediehistoriskt arkiv, och medverkar regelbundet i Svenska Dagbladet. 

Som medredaktör har Snickars bland annat givit ut böckerna 1897. Mediehistorier kring Stockholmsutställningen (2006), Medier & politik. Om arbetarrörelsens mediestrategier under 1900-talet (2007), Berättande i olika medier (2008) samt Mediernas kulturhistoria (2008). Tillsammans med Anna Dahlgren, forskare vid Nordiska museet, har han redigerat antologin I bildarkivet. Senare arbeten är Om fotografi och digitaliseringens effekter (2009), tillsammans med Patrick Vonderau, medievetare från Ruhr-universitetet i Bochum, antologin The Youtube Reader (2009), och tillsammans med Jonas Andersson antologin Efter The Pirate Bay (2010).

Pelle Snickars var tillsammans med Lars Ilshammar och Per Vesterlund redaktör för antologin Citizen Schein (2010), som behandlar kulturpersonligheten och makthavaren Harry Scheins liv. En bok om Iphones framgångar, Moving Data. The iPhone and My Media, släpptes i samarbete med Patrick Vonderau under början av 2012. Våren 2014 utkom boken Digitalism: När allting är internet, där han undersökt betydelsen av den ökade digitaliseringen i samhället. 

I tjänsten som professor vid Institutionen för kultur- och medievetenskaper vid Umeå universitet leder han från årsskiftet 2013/2014 de tre forskningsprojekten Strömmande kulturarv: filförföljelse i digital musikdistribution, Digitala lägg – om pressens gränssnitt 1800 och Filmarkivet.se – en filmhistorisk plattform, samt medverkar i ett fjärde: Filmens arkivhistoria.

Inom ramen för projektet Strömmande kulturarv (Streaming Heritage) startade han också våren 2014 – tillsammans med forskarkollegerna Rasmus Fleischer, Anna Johansson, Patrick Vonderau och Maria Eriksson – ett skivbolag. Detta för att kunna etablera sig på streamingtjänster och få tillgång till användarinformation och kunna studera de tekniker som styr vilken musik som erbjuds användarna. I en närliggande studie gav han tillsammans med musikhistorikern Rasmus Fleischer 2018 ut boken Den svenska enhörningen (Mondial förlag), om strömningsföretaget Spotify.

Bibliografi

Källor
Pelle Snickars från Kungliga biblioteket

Noter

Externa länkar

Pelle Snickars hemsida

Projektet Streaming Heritage

Män
Födda 1971
Levande personer
Svenska forskare under 2000-talet
Mediehistoriker
Filmhistoriker
Personer verksamma vid Umeå universitet
Wildfire Willie and the Ramblers

Wildfire Willie and the Ramblers var ett skandinavisk rockabillyband (från Finland och Sverige), som sedan slutet av 80-talet tillhört de tongivande i Europa inom denna subkultur fram tills bandet upphörde 2021

Medlemmar 
Bandet startades 1985 i Eskilstuna, Sverige av bröderna Jyrki Juvonen (1965-2021) (elgitarr) och Markku Juvonen (trummor) tillsammans med Mika Savinainen (ståbas) och Petri Mellin (sång elgitarr). Mika sjöng också i början innan Janne Svensson, (som då hade sin egen band Jan Swampson and His Thermosar) började i bandet 1986 och flyttade 1988 till Eskilstuna från Gävle och började som sångare i bandet. 1990 ersatte Anders Backberg, Mika på bas. Backberg slutade i början på 2000-talet, så numera är det Kalle Viktor från Urshult som alternerar på ståbasen.

Verksamhet 
2008 fick bandet Eskilstuna Kommuns musikpris. Ur motiveringen:Wildfire Willie and the Ramblers, med ursprungliga medlemmarna Jyrki och Markku i spetsen, har med sitt outsinliga engagemang för rockabillyn kämpat i mer än trettio år i skymundan av den stora massan. Ett genuint rebellskap med stor övertygelse och en hundraprocentig utstrålning har gjort det möjligt att överleva på musiken.
Bandet har spelat i stora delar av världen, gjort egna skivor, medverkat på samlingsskivor, varit kompband till många olika artister och medverkat på skivinspelningar med flera av dem. Det har lett fram till att Wildfire Willie and the Ramblers idag är välkända stjärnor i rockabillykretsar över hela världen.Jan Svensson har god kontakt med de flesta av de få originalrockabillymusiker från 50-talet som fortfarande lever i USA, . När någon av dem kom på turné till Sverige brukade Wildfire Willie and The Ramblers stå för kompet. 
Sedan Jyrki Juvonen avled 2021 ligger bandet på is.

Diskografi 
 Scandinavian Rockabillies (samlingsalbum) Wildcat records LP 5003, 1987 - Wildfire Willie medverkade med två låtar. 
 How's that Grab Ya - Wildcat records LP 5010, 1989 (Första fullängdsalbumet)
 Rarin' to go - Sunjay LP, 1993
 Getting My Kicks - Lenox records, Lenox 105 10" LP
 Blues, Boogie and Rhythm - Goofin Records GOOFY 557, 1995 (EP)
 Lovestruck - Tail Records TEP-2011, (EP)
 Too Much Lovin - Vintjärn Records VIN802, 2008 (Singel)

Källor 
http://wildfirewillie.blogspot.com

Svenska rockabillygrupper
Svenska musikgrupper
Musikgrupper bildade 1985
Per Vesterlund

Per Vesterlund, född 1961 i Uppsala, är en svensk filmvetare. 

Han disputerade år 2000 vid Stockholms universitet på avhandlingen Den glömde mannen: Erik ”Hampe” Faustmans filmer och är nu verksam som universitetslektor vid Högskolan i Gävle. Som redaktör och medredaktör har han bland annat gett ut Mediala hierarkier (2007) och Svensk television – en mediehistoria (2008). Han har under de senaste åren publicerat artiklar om bland annat svensk filmpolitik, TV-kultur och tidig biografkultur. Han är tillsammans med Lars Ilshammar och Pelle Snickars redaktör för antologin Citizen Schein (2010), som behandlar Harry Scheins levnadsbana.

Källor 

Män
Levande personer
Svenska forskare under 2000-talet
Födda 1961
Personer verksamma vid Högskolan i Gävle
Svenska filmvetare
Wilhelm Henneberg

Wilhelm Johann Julius Henneberg, född 10 september 1825 i Wasserleben vid Wernigerode, död 22 november 1890 i Greene vid Kreiensen, var en tysk agrikulturkemist.

Henneberg blev 1857 föreståndare för försöksstationen i Weende vid Göttingen (flyttade 1875 till Göttingen) och 1865 därjämte professor i kemi vid Göttingens universitet. Hans till stor del i samarbete med Friedrich Stohmann utförda utfodrings- och respirationsförsök blev epokgörande för sin tid och ha varit grundläggande för de läror i avseende på husdjurens rationella utfodring, som intill 1800-talets slut var gällande. 

Henneberg publicerade sina försöksresultat i Beiträge zur Begründung einer rationellen Fütterung der Wiederkäuer (1860-64), Neue Beiträge etc. (1870-72) och i synnerhet i "Journal für Landwirtschaft", vilken tidskrift han grundade 1853. En förteckning över hans skrifter intill 1877 finns i "Festschrift zur Feier des 25-jährigen Jubiläums der Versuchsstation Möckern". Han var medicine hedersdoktor i Halle an der Saale och ledamot av svenska Lantbruksakademien (1874).

Källor

Tyska lantbrukskemister
Tyska professorer i kemi
Personer verksamma vid Göttingens universitet
Ledamöter av Lantbruksakademien
Kemister under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Wernigerode
Födda 1825
Avlidna 1890
Män
Ugglan
Alumner från Giessens universitet
Alumner från Jena universitet
Peter Norman (friidrottare)

Peter Norman, född den 15 juni 1942 i Coburg, död den 3 oktober 2006 i Melbourne, var en australisk friidrottare på internationell elitnivå. Norman vann silvermedaljen över 200 meter vid OS i Mexico City 1968 på australiska rekordtiden 20,06. Därmed stod han på prispallen tillsammans med Tommie Smith och John Carlos när dessa gjorde sin berömda "black power"-demonstration mot rasförtrycket i deras hemland USA. Norman, som var införstådd med att demonstrationen skulle ske, visade sitt stöd för den genom att, liksom de övriga två, under prisutdelningen bära en knapp för Olympic Project for Human Rights. Det var Normans idé att de två amerikanerna skulle ha varsin svart handske på sig under ceremonin, eftersom Carlos hade glömt sitt par. Norman varnades efter prisutdelningen av den australiska lagledningen för att ha deltagit i en politisk manifestation vid en olympisk prisutdelning. Till skillnad från Smith och Carlos fick han dock stanna kvar under resten av OS-tävlingarna. Frälsningsofficeren Norman fortsatte även efter denna välkända incident att uttala sitt stöd för människorättsrörelsen.

Meritmässigt står silvermedaljen från Mexico City i särklass i Peter Normans karriär, men han vann också fem raka guldmedaljer vid australiska mästerskapen och tillhörde världseliten i flera år.

Demonstrationens efterspel 
I dokumentärfilmen Salute från 2008 visar Peter Normans släkting Matt Norman hur han menar att det australiska idrottsetablissemanget straffade Peter Norman för dennes deltagande i protesten i Mexico City under resten av hans liv. Trots att Norman resultatmässigt med god marginal var kvalificerad för deltagande på både 100 meter och 200 meter vid OS i München 1972, rankad femma i världen, togs han inte ut i det australiska laget som för första gången stod utan en manlig sprinter vid ett olympiskt spel. När Australiens olympier genom tiderna gjorde ett ärevarv vid de olympiska spelen i Sydney 2000 var Norman inte inbjuden att delta. Enligt Matt Norman var han, trots sina meriter, den ende australiske olympiern som inte fick delta.

Personliga rekord

Källor 
 Biografi på IAAF:s webbplats
 Biografi på australiska förbundets webbplats
 Resultatlista, Pacific Comference Games, på gbrathletics.com
 Resultatlistor, australiska mästerskapen, på Australiska friidrottsförbundets webbplats
 Norman dies after heart attack, dödsruna på webbplatsen Fox Sports
 Salute, ett referat av dokumentärfilmen på webbplatsen The Age.
 The other man on the podium, BBC News

Australiska kortdistanslöpare
Födda 1942
Avlidna 2006
Män
Olympiska silvermedaljörer 1968
Australiska olympiska silvermedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1968 från Australien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1968
Pacific Conference Games

Pacific Conference Games var en friidrottstävling mellan Australien, Japan, Kanada, Nya Zeeland och USA som arrangerades var fjärde år 1969–1985. Vid ett tillfälle, 1981, var tävlingen öppen för deltagare även från andra nationer.

Källor 
 Pacific Conference Games, medaljörer enligt gbrathletics

Friidrottstävlingar
Louis Gallet

Louis Gallet, född den 14 februari 1835 i Valence, död den 16 oktober 1898 i Paris, var en fransk librettist och skriftställare.

Gallet arbetade som ung i sin hemstad som lärare och korrekturläsare. 1857 publicerade han under pseudonym diktsamlingen Gioventù och flyttade sedan till Paris. Där var han verksam inom sundhetsväsendet, ledde under lång tid Hôpital Lariboisière och erhöll slutlig rang av inspektor.

Därjämte författade han romaner, dikter och ett drama. 1868 började han sin bana som librettist. Tillsammans med Édouard Blau skrev han texten till Georges Bizets opera La Coupe du Roi de Thulé. 1870 följde librettot till Le Kobold av Ernest Guiraud. 1871 lärde han känna Camille Saint-Saëns, som gav honom uppdraget att skriva librettot till La Princesse jaune och rekommenderade honom till musikkritiker i Nouvelle Revue.

I fortsättningen författade Gallet ytterligare libretton för Saint-Saëns, för Charles Gounod, Eugène Diaz, Victorin Joncières och Lucien Lambert. Flera libretton skrev han för Jules Massenet, däribland en adaption av Le Cid (1885) av Pierre Corneille och Thaïs efter romanen av Anatole France. Under 1890-talet offentliggjorde han två självbiografiska band.

Libretti 
La Coupe du Roi de Thulé, (Georges Bizet), 1868
Le Kobold med Charles Nuitter (Ernest Guiraud), 1870
Djamileh, (Georges Bizet), 1872
La Princesse jaune, (Camille Saint-Saëns), 1872
La Coupe du roi de Thulé med Édouard Blau, (Eugène Diaz), 1873
Marie-Magdeleine, Oratorium, (Jules Massenet), 1873
Cinq-Mars med Paul Poirson (Charles Gounod), 1877
Eve (Jules Massenet), 1875
Le Roi de Lahore (Jules Massenet), 1877
Le Cid med Édouard Blau och Adolphe Dennery (Jules Massenet), 1885
Thaïs (Jules Massenet), 1894
Le Déluge, bibliskt poem (Camille Saint-Saëns), 1876
Ascanio, efter Benvenuto Cellini av Paul Meurice, (Camille Saint-Saëns), 1890
Déjanire (Camille Saint-Saëns), 1898

Andra verk 
Gioventù, dikter, 1857
Notes d'un librettiste, minnen, 1891
Guerre et Commune, impressions d'un hospitalier, minnen, 1898

Externa länkar 

 Louis Gallet, av Camille Saint-Saëns (på engelska)

Källor

Födda 1835
Avlidna 1898
Män
Franska librettister
Franska poeter
Franskspråkiga författare
Personer från Valence