kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Steven

Steven, (även Stephen eller kortform Steve) är ett engelskt mansnamn.

Personer med förnamnet Steven/Stephen/Steve
 Stephen J. Cannell, amerikansk skådespelare
 Steve Carell, amerikansk skådespelare
 Stephen Colbert, amerikansk komiker
 Stephen Covey, amerikansk författare
 Steve Cram, brittisk friidrottare
 Stephen R. Donaldson, amerikansk författare
 Steve Earle, amerikansk sångare
 Stephen Foster, amerikansk kompositör
 Stephen Fry, brittisk författare
 Steven Gerrard, engelsk fotbollsspelare
 Stephen Harper, kanadensisk politiker
 Steve Harris, brittisk musiker i Iron Maiden
 Stephen E. Harris amerikansk fysiker
 Stephen Hawking (1942-2018), brittisk kosmologiforskare
 Stephen Hendry, skotsk snookerspelare
 Stephen Huss, australisk tennisspelare
 Stephen King, amerikansk författare
 Steve Jobs (1955–2011), amerikansk entreprenör och affärsman
 Stephen Lynch, amerikansk musiker
 Stephen Marley, jamaicansk reggaemusiker
 Steve McQueen, amerikansk skådespelare
 Stephen Merchant, brittisk komiker
 Steve Priest (1948–2020), brittisk musiker i Sweet
 Steve Rindetoft, svensk friidrottare
 Steven Seagal, amerikansk skådespelare
 Stephen Simmonds, svensk soulmusiker
 Stephen Sondheim, amerikansk kompositör
 Steven Spielberg, amerikansk regissör
 Stephen Stills, amerikansk gitarrist
 Stephen Thompson, amerikansk MMA-utövare
 Steven Tyler, amerikansk sångare Aerosmith
 Steve Vigil, amerikansk artist
 Stephen Wiltshire, brittisk konstnär
 Steve Wynn, amerikansk kasinoägare

Fiktiva personer med förnamnet Steven/Stephen/Steve
 Steve Carella, polis i Ed McBains kriminalromaner från det fiktiva 87:e vaktdistrikten i staden Isola. Romanserien inleddes 1956.

Referenser

Se även 
 Christian von Steven

Mansnamn
Saam Kapadia

Saam Kapadia, född 23 juli 1971, är en svensk journalist som har arbetat för bland annat Sveriges Television, Utbildningsradion och Sveriges Radio. 

Han mottog stora journalistpriset år 1999 för sin bevakning av Kosovokriget för Sveriges Television och Marcus Öhlanderpriset samma år för sin utrikesbevakning. Åren 2004-2005 var han programledare för utrikesmagasinet Världen på Kunskapskanalen, och 2006-2007 var han programledare för radioprogrammet Konflikt på Sveriges Radio P1.

År 2009 var han redaktör för bokprojektet "Fred! 100 röster mot våld och krig". Boken gavs ut av bokförlaget Max Ström och trycktes i 150 000 exemplar. Den skickades gratis till alla Sveriges 123 400 sextonåringar i september 2009. Saam Kapadia erhöll i november 2009 tillsammans med förläggare Jeppe Wikström Icke-våldsfondens konstnärspris för boken Fred!. I maj 2010 belönades boken och dess redaktörer med Svenska Freds- och Skiljedomsföreningens fredspris Eldh-Ekblad-priset. 

Från november 2009 till juni 2017 var Saam Kapadia redaktör och sedan projektledare och producent för SVT:s utrikesmagasin Korrespondenterna som flera gånger nominerades till TV-priset Kristallen. Programmet är numera nedlagt.

Sedan 2017 har Saam Kapadia arbetat som projektledare, producent och redaktör på SVT med bland annat nyhetsprogrammen Aktuellt och Rapport, Utrikesbyrån samt flera andra aktualitetsprogram och dokumentärfilmer på nyhetsdivisionen och programdivisionen inom SVT.

Idag (2023) arbetar Saam Kapadia som projektledare och exekutiv producent på Sveriges Televisions programdivision och har varit projektledare eller exekutiv producent för serier och dokumentärer som SD-Bögar, Stockholms gängkrig, När hiphop tog över och Under kniven.

2022 prisades Saam Kapadia med Kristallen för årets faktaprogram som projektledare för Under kniven som leddes och producerades av Erik Galli. 

2023 prisades Saam Kapadia med Kristallen för årets faktaprogram som exekutiv producent för Stockholms gängkrig - bakom rubrikerna.

Referenser

Externa länkar
 Officiell webbplats

Födda 1971
Svenska journalister under 1900-talet
Män
Levande personer
Vinnare av Stora journalistpriset
Svenska journalister under 2000-talet
Valentina Shevchenko

Valentina Shevchenko kan syfta på:

Valentyna Sjevtjenko, (född 1975) en ukrainsk längdåkare
Valentina Sjevtjenko, (född 1988) en kirgizisk MMA-utövare
Ametistguldvinge

Ametistguldvinge, Lycaena alciphron, är en fjärilsart i familjen juvelvingar.
Vingbredden varierar mellan 30 och 35 millimeter, på olika individer.

Beskrivning 

Hanen är på ovansidan kopparorange och lilaskimrande med mörka fläckar. Honan är lik hanen på ovansidan med saknar den lila färgen. Båda könen har grå undersida, något orangetonad på framvingarna, med mörka fläckar. Larven är grön och blir upp till 20 millimeter lång.

Värdväxter för ametistguldvingen är olika arter i skräppsläktet (Rumex), till exempel ängssyra (Rumex acetosa).

Utbredning 
Ametistguldvingen förekommer i flera underarter och dessa har olika utbredningsområden i de tempererade delarna i Europa och Asien. Den finns i större delen av Europa, utom de nordligaste delarna samt brittiska öarna.

Källor

Externa länkar 

Juvelvingar
Bola

Bola (från spanska bola, boll, kula, även kallad boleadoras) är ett kastvapen och fångstredskap från förhistorisk tid som används för att fånga in djur genom att sno sig om dess ben eller hals. En bola består av en eller flera tunga kulor (upp till 9 stycken) vanligen av sten, trä, järn eller bly fästade i cirka 1 meter långa, upptill förenade rep. Är kulorna flera håller kastaren i en av dem och svänger de övriga över huvudet innan han slänger iväg hela redskapet. Boleadoras användes ursprungligen av olika indianfolk i Patagonien och Pampas som jaktvapen för att jaga bland annat Nanduer. Idag användes boleadoras främst av argentinska och uruguayska gauchos som ett hjälpmedel vid boskapsskötsel. Bland dessa gauchos har bolas även blivit en symbol för deras yrkesidentitet.

Ett liknande jaktvapen används av tjuktjer i östra Sibirien och eskimåer men även bland människor i andra delar av världen som de på Gilbertöarna och Karolinerna.

Referenser 

Djurskötsel
Kastvapen
Tatiana Moisejeva

Tatiana Jurjevna Moisejeva, född den 7 september 1981, är en rysk skidskytt.

Moisejeva deltog vid junior-VM 2001 och vann där distansloppet samt var med i det ryska lag som vann guld i stafett. Sedan säsongen 2003/2004 har hon deltagit i världscupen och som bäst blivit tvåa vid tre tillfällen (t.o.m. dec 2007). 

Moisejeva slutade 4:a i sprinten under VM i Östersund 2008 och deltog även i Rysslands stafettlag som också slutade 4:a. Dock så lämnade hon ett positivt dopingprov efter ett av VM loppen. Senare framkom dock att Moisejeva tagit ett medel mot ögoninflamation som framkallat det positiva dopingresultatet. Därmed diskas hon inte.

Källor 

Fakta på IBU-hemsida

Referenser 

Födda 1981
Ryska skidskyttar
Kvinnor
Personer från Tiumen oblast
Levande personer
Miguel de Unamuno

Miguel de Unamuno, född 29 september 1864 i Bilbao, Spanien, död 31 december 1936 i Salamanca, Spanien, var en spansk författare och filosof. Han har bland annat skrivit romanen Dimma (1907, verket publicerades för första gången 1914). Förutom romaner skrev han även essäer, pjäser och poesi. Ett av hans karaktäristiska drag var hans vilja att föra Spanien närmare övriga Europa.

Unamuno blev professor i grekiska 1891 och rektor vid universitetet i Salamanca 1901. Under Miguel Primo de Riveras diktatur förvisade Unamuno till Fuerteventura 1924. Därifrån tog han sig till Frankrike och återvände till Spanien efter Primo de Riveras död 1930. Han var "iberist", det vill säga han förespråkade att de olika regionerna på den iberiska halvön skulle närma sig varandra. Han beklagade sig över de separatistiska tendenser han såg omkring sig, trots att han själv var bask.

Verk översatta till svenska 
 Moster Tula, 1927 (La tía Tula, 1920)
 Dimma, 1928 (Niebla, 1914)
 Abel Sánchez, 2021 (Abel Sánchez, 1917)

Litteratur 
 Enkvist, Inger, Spanska tänkare under 1900-talet (2006), Thales, Stockholm, 
 Azurmendi, Joxe, "Unamuno" in Espainiaren arimaz, Donostia: Elkar, 2006. 
 Azurmendi, Joxe, Bakea gudan. Unamuno, historia eta karlismoa, Tafalla: Txalaparta, 2012. 
 Azurmendi, Joxe, "Unamunoren atarian" in Alaitz Aizpuru (koord.), Euskal Herriko pentsamenduaren gida, Bilbo: UEU, 2012.

Källor

Externa länkar 
 

Spanska romanförfattare
Spanskspråkiga romanförfattare
Spanska filosofer
Personer från Bilbao
Professorer i grekiska
Födda 1864
Avlidna 1936
Män
Violettkantad guldvinge

Violettkantad guldvinge (Lycaena hippothoe) är en fjärilsart i familjen juvelvingar.
Vingspannet varierar mellan 30 och 35 millimeter, på olika individer. Violettkantad guldvinge är landskapsinsekt för Dalarna.

Beskrivning
Hanen är orangeröd på ovansidan och framvingarna är violetta längs framkanten och vid bakkanten och upp längs kroppen på bakvingen. Vissa underarter är mer svartbruna än violetta. På ovansidan är honans framvingar orange med bruna fläckar och bakvingarna bruna med ett orange band vid bakkanten. Även honans utseende varierar mellan underarterna, vissa är ljusare och andra mörkare. Undersidan är i stort sett likadan hos båda könen; ljusorange och ljusbrun med små brunsvarta fläckar omgivna av vitt. Larven är grön och blir upp till 20 millimeter lång.

Värdväxter är framför allt olika arter i skräppsläktet (Rumex), bland annat ängssyra (Rumex acetosa).

Utbredning
Den violettkantade guldvingens utbredningsområde är från Europa och österut genom Ryssland och Sibirien till området kring Amur. Den finns i stora delar av Norden, förutom Island, men antalet minskar och avstånden mellan populationerna blir allt större. Dess habitat är ogödslad ängsmark och sådan miljö försvinner alltmer beroende på förändringar i jordbruket. I både Sverige och Finland finns den i hela landet, men mycket spritt. Fjärilen är därför upptagen på både de svenska och de finska rödlistorna som nära hotad (NT).

Källor

Externa länkar

Juvelvingar
Landskapsinsekter
Insekter i palearktiska regionen
Trdat

Trdat, latin Tiridates, född cirka 950, död 1020, var en av arkitekterna som renoverade Hagia Sofia i Konstantinopel (Istanbul).

Födda 950
Avlidna 1020
Armeniska arkitekter
Män
Francesco IV av Modena

Francesco IV av Modena föddes den 6 oktober 1779 i Milano och dog den 21 januari 1846 i Modena. Han var son till ärkehertig Ferdinand av Österrike och Maria Beatrix av Modena; hans farföräldrar var den tysk-romerske kejsaren Frans I och kejsarinnan Maria Teresia av Österrike och hans morfar, Herkules III av Este, var den siste hertigen av Modena av dynastin Este.

Francescos far, Ferdinand, var utsedd att efterträda sin svärfar som hertig av Modena - men såväl Ferdinand som hans svärfar dog i exil, sedan Hertigdömet Modena och Reggio 1796 erövrats av fransmännen. Först 1814, när fransmännen dragit sig tillbaka från den italienska halvön, kunde Hertigdömet Modena och Reggio återupprättas - nu med Francesco som hertig, under namnet Frans IV (italienska Francesco IV). Francesco IV blev en grym och tyrannisk härskare, som regerade enväldigt, undertryckte all opposition och lät sin hemliga polis fängsla och avrätta dem som satte sig emot honom.

Vid moderns död 1829 blev Francesco även hertig av Massa och Carrara. År 1831 måste Francesco fly från Modena undan en sammansvärjning, men återkom samma år med hjälp av österrikiska trupper och straffade upprorsmännen hårt.

1812 gifte sig Francesco med Maria Beatrice av Savojen (1792-1840), som var dotter till kung Viktor Emanuel I av Sardinien och Francescos syster Maria Teresa; på grund av det nära släktskapet dem emellan krävdes särskilt tillstånd från påven Pius VII för att äktenskapet skulle kunna genomföras.

Barn

 Maria Teresa (1817-1886), gift med greven av Chambord, den siste franske tronpretendenten av huset Bourbons huvudlinje.
 Francesco V av Modena (1819-1875), som efterträdde fadern som hertig.
 Ärkehertig Ferdinand Karl (1821-1849).
 Maria Beatrix (1824-1906), gift med Juan av Montizón.

Antavla

Källor 

Huset Habsburg-Este
Modenas regenter
Födda 1779
Avlidna 1846
Män
Joseph Elliot

Joseph Elliot, född på Karlberg vid Stockholm 1 januari 1799, död 4 januari 1855, var en svensk läkare. Han var farbror till Hampus Elliot.

Elliot blev student i Uppsala 1816 och fem år senare filosofie kandidat. Han började därefter studera medicin och blev medicine doktor 1827. Efter att 1828–1829 ha genomfört en studieresa i utlandet blev han kirurgie magister 1830 och utnämndes samma år till provinsialläkare i Stockholms län. Han lämnade denna befattning 1834 för att ägna sig åt enskild praktik, men erhöll 1837 förordnande och året därpå fullmakt såsom ordinarie adjunkt i obstetrik vid Karolinska institutet. År 1849 utnämndes han till lärare vid barnmorskeundervisningsanstalten i Stockholm med professors namn. 

Elliots vetenskapliga artiklar publicerades främst i Svenska Läkaresällskapets "Handlingar" och tidskriften "Hygiea". Han är begravd på Solna kyrkogård.

Källor

 Joseph Elliot på Gravar.se

Svenska läkare inom obstetrik och gynekologi
Svenska innehavare av professors namn
Personer verksamma vid Karolinska Institutet
Svenska läkare under 1800-talet
Läkare från Stockholm
Gravsatta på Solna kyrkogård
Födda 1799
Avlidna 1855
Män
Iztapalapa

Iztapalapa är en av 16 stadsdelar (delegación) i Mexikos huvudstad Mexico City. Den ligger i kommunen Iztapalapa och delstaten Distrito Federal, i den sydöstra delen av landet. Iztapalapa ligger 2 239 meter över havet, täcker 117 km² och har drygt 1,82 miljoner invånare, vilket gör den till den folkrikaste stadsdelen i Mexico City.

Etmylogi 
Namnet kommer från aztekiska ord Iztapalli (stenhäll), atl (vatten) och pan (på eller över). Alltså betyder det "på vattnet av stenhällarna".

Geografi 
Terrängen runt Iztapalapa är platt åt nordväst, men åt sydost är den kuperad. Den högsta punkten i närheten är Volcán Guadalupe, 2 723 meter över havet, 8,0 km sydost om Iztapalapa. Runt Iztapalapa är det mycket tätbefolkat, med 10 000 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Mexico City, 10,1 km nordväst om Iztapalapa. Runt Iztapalapa är det i huvudsak tätbebyggt. 

Årsmedeltemperaturen i trakten är  °C. Den varmaste månaden är april, då medeltemperaturen är  °C, och den kallaste är december, med  °C. Genomsnittlig årsnederbörd är 1 087 millimeter. Den regnigaste månaden är augusti, med i genomsnitt 210 mm nederbörd, och den torraste är januari, med 4 mm nederbörd.

Kommentarer

Referenser 

Mexico City
Orter i Distrito Federal (delstat)
Stadsdelar i Mexico City
Grönsnabbvinge

Grönsnabbvinge, Callophrys rubi, är en fjärilsart i familjen juvelvingar. Vingspannet varierar mellan 23 och 25 millimeter, på olika individer.

Beskrivning

Grönsnabbvingen är brun på ovansidan och hanen har en ljusare fläck i framkanten av framvingen. Undersidan är gulgrön till grön. Beroende på var fjärilen är hemmahörande geografiskt kan den ha en streckad vit linje tvärs över bakvingen och otydligare på framvingen, men linjen kan också saknas helt. Larven är grön, ibland med smala gulgröna linjer, och den blir upp till 15 millimeter lång.

Levnadssätt
Värdväxter för denna fjäril är bland annat arter i blåbärssläktet, ginstsläktet, klöversläktet och hallonsläktet.

Grönsnabbvingens flygtid är olika beroende på geografin. I norr flyger den i en generation mellan april och juni och i söder i flera generationer mellan mars och juli.

När fjärilen sitter still har den alltid vingarna hopfällda. Den sitter ofta på blad och då utgör den gröna undersidan ett bra kamouflage.

Utbredning
Grönsnabbvingen finns i norra Afrika, nästan hela Europa och vidare genom mindre Asien, Sibirien, Mongoliet, delar av Pakistan, Amurområdet och Kamtjatka. I Norden är den allmän i Danmark, Sverige och Finland och finns lokalt även i Norge.

Källor

Externa länkar

Juvelvingar
Sergej Tjepikov

Sergej Vladimirovitj Tjeptjkov (), född den 30 januari 1967, är en rysk före detta skidskytt som under början av sin karriär tävlade för Sovjetunionen. 

Tjeptjkov tillhörde världseliten från slutet av 1980-talet till 2006 då han avslutade sin karriär. Två gånger vann han den totala världscupen (säsongerna 1989/1990 och 1990/1991). Totalt blev det fem segrar i världscupen. 

Tjeptjkov deltog i fem olympiska spel och totalt blev det sex medaljer varav två guld, dels stafettguldet från 1988 med Sovjetunionen, dels seger i sprintdistansen vid OS 1994. Förutom OS-medaljerna har Tjepikov sju VM-medaljer i skidskytte.

Källor

Fakta på IBU:s webbplats

Födda 1967
Ryska skidskyttar
Olympiska guldmedaljörer 1988
Olympiska guldmedaljörer 1994
Olympiska silvermedaljörer 1992
Olympiska silvermedaljörer 1994
Olympiska silvermedaljörer 2006
Olympiska bronsmedaljörer 1988
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1988 från Sovjetunionen
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1992 från Förenade laget
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1994 från Ryssland
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1998 från Ryssland
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2002 från Ryssland
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2006 från Ryssland
Sovjetiska olympiska guldmedaljörer
Sovjetiska olympiska bronsmedaljörer
Förenade lagets olympiska silvermedaljörer
Ryska olympiska guldmedaljörer
Ryska olympiska silvermedaljörer
Ryska olympiska bronsmedaljörer
Tävlande i skidskytte vid olympiska vinterspelen 1988
Tävlande i skidskytte vid olympiska vinterspelen 1992
Tävlande i skidskytte vid olympiska vinterspelen 1994
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 1998
Tävlande i skidskytte vid olympiska vinterspelen 2002
Tävlande i skidskytte vid olympiska vinterspelen 2006
Män
Personer från Chabarovsk kraj
Levande personer
Världsmästare i skidskytte
Uppsala norra station

Uppsala norra (Uppsala N), lokalt benämnd Norra station är en mötesstation i Uppsala på Dalabanan mellan Luthagen och Librobäck. Från den före detta järnvägsstationen har det gått linjer mot Uppsala C, Enköping och Sala. Linjen mot Enköping lades dock ner 1979 och revs upp i början på 1980-talet. Tåguppehållen på stationen upphörde 1964, men den fortsatte att användas som mötesstation. Stationen var officiellt slutstation för Uppsala-Enköpings Järnväg, även om tågen fortsatte in till Uppsala C. Stationen låg öster om järnvägens korsning med Börjegatan på ett område som sedan 2010-talet är bebyggt med bostäder.

Stationshuset brann i augusti 2009 och revs helt efter branden.

I populärkulturen
Owe Thörnqvists låt Norra station blues handlar om Uppsala norra.

Referenser

Externa länkar
Historiska kartor över stationsområdet
Bilder på stationsbyggnaden

Ej längre existerande byggnader i Uppsala
Järnvägsstationer i Uppsala län
Järnvägsstationer invigda 1912
Transport i Uppsala
1912 i Sverige
Opalisering

Opalisering är effekten hos bland annat vissa alkoholhaltiga drycker, exempelvis absint eller ouzo, att bli grumliga när de späds ut med vatten. Dessa båda drycker, som är exempel på anissprit innehåller eteriska oljor som är lösliga i etanol, men inte i vatten. När alkoholhalten sjunker vid spädning faller dessa ämnen ut i finfördelad vätskeform, och på så sätt skapas en mikroemulsion.

För absint används ibland den franska termen louche för fenomenet. Från ouzon har företeelsen fått smeknamnet "ouzo-effekten".

Referenser

Noter 

Alkoholdrycker
Blandningar
Kolloidkemi
Måne över Haväng

Måne över Haväng är ett studioalbum utgivet 4 maj 1993 av Ulf Lundell. Albumet var det första som Lundell producerade själv, efter brytningen med Kjell Andersson. Det har sålt guld.

Låtlista 
 "Ute på vägen igen" - 5.19
 "Rött" - 4.04
 "Jag gav bort allt" - 4.35
 "Katt i fönstret" - 5.52
 "Älskad och sedd" - 5.11
 "Silver och guld" - 4.51
 "Jag ska bli fri" - 5.45
 "Sjöar" - 6.35
 "Siddharta" - 5.55
 "Isabella" - 10.06
 "Dansa nu" - 6.14
 "Måne över Haväng" - 5.28

Medverkande 
 Ulf Lundell - akustisk gitarr & elektrisk gitarr
 Janne Bark - elektrisk gitarr & akustisk gitarr
 Hasse Engström - piano, orgel & synth
 Backa-Hans Eriksson - bas
 Werner Modiggård - trummor
 Pelle Sirén - elektrisk gitarr, akustisk gitarr, mandolin, bouzouki & e-bow
 Pelle Blom - synth & piano
 Janne Bark, Maria Blom, Ebba Forsberg & Kjell Segerbrandt - körer
 Erik Häusler, Mats Lundberg & David Wilczewski - blås (2)
 Hasse Engström - blåsarrangemang
 Radiosymfonikerna - stråkar
 Backa-Hans Eriksson & Stefan Blomqvist - stråkarr. (4, 8)
 Henrik Jansson & Ulf Jansson - stråkarr. (12, 5)
 Michael Ilbert - moog, cymbal, tamburin & glockenspiel
 Magnus Persson - slagverk
 Jörgen Cremonese - gitarr (11)

Listplaceringar

Externa länkar
 Information i Svensk mediedatabas.
 Information i Svensk mediedatabas.
 Information i Svensk mediedatabas.
 Information på Ulf Lundells webbplats

Referenser

Album av Ulf Lundell
Album utgivna på EMI
Musikalbum 1993
Svenskspråkiga musikalbum
Engelsk rävjakt

Engelsk rävjakt är en traditionell form av jakt på främst räv som har utövats inom de anglosaxiska länderna och där jaktdeltagarna rider på hästar, samt att villebrådet jagas av ett hundkoppel.

Allmänt 
En annan form av jakt till häst där hundar används är parforcejakt, men denna jaktform avser inte primärt jakt på räv utan i första hand jakt på högvilt.

Vilt som jagas vid engelsk rävjakt 
Rödräv är det viltslag som främst förknippas med engelsk rävjakt, men i USA jagas även gråräv på detta sätt, liksom även prärievarg och rödlo. I bland annat Indien har guldschakal, men dessa anses vanligen som ett mindre lämpligt viltslag för denna typ av jakt då de tämligen omgående hinns upp av hundarna, samt risken för att hundar skadas eller dödas har ansetts alltför stor.

Utövandet av engelsk rävjakt 

Jakten består i att en räv spåras upp, och att ett koppel (engelska: pack) hundar jagar den. I Storbritannien har främst hundrasen Foxhound använts, medan American foxhound har nyttjats i USA. I Storbritannien rider jägarna efter drevet, men dessa är inte beväpnade, utan jakten syftar till att hundarna skall hinna upp räven och själva döda den. Går räven ner i gryt har terriers släppts ned, så att räven antingen lämnar grytet, eller dödas i grytet. I USA är det vanligaste att jakten avbryts utan att viltet dödas och organisationen "The Masters of Foxhounds Association of America" har som en av sina regler att hundarna inte själva skall få döda viltet.

Den första kända rävjakten av detta slag skall ha ägt rum 1534 i Norfolk, och jägarna utgjordes då av bönder vilkas syfte var att försöka minska spridningen av sjukdomar genom att jaga rävar. I Skottland förbjöds denna jaktform 2002. År 2005 förbjöds den även i England och Wales. Således kan engelsk rävjakt numera endast utövas på Nordirland i Storbritannien. Denna lagstiftning har ansetts vara kontroversiell. Detta har resulterat i att rättsfrågor angående lagstiftningens eventuella förenlighet med allmänna rättsprinciper har kommit att bli föremål för prövning av Överhuset. Saken har även upptagits till prövning av den Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. Denna jaktform kan för närvarande, förutom i Nordirland, även utövas på Irland.

I Storbritannien har denna jaktform kritiserats hårt och varit föremål för jaktsabotage. Kritiken har även präglats av att jaktformen förknippas med samhällets överklass. Det skall förekomma former av hubertusjakter där man har artificiella dofter eller en falsk rävsvans istället för en riktig räv.

Se även 
 Småviltjakt
 Hubertusjakt
 Hetsjakt
 Parforcejakt
 Ekosabotage

Referenser

Vidare läsning
 Delabere Pritchett Blaine, Encyclopaedia of Rural Sports, London, 1870. Läst 2012-04-03.

Externa länkar 

 Masters of Foxhounds Association
 The Masters of Foxhounds Association of America
 The Irish Masters of Foxhounds Association

Jakt efter viltslag
Jaktformer
Djurhetsning
Hundsport
Hästsport