kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Karl Schäfer

Karl Schäfer och liknande namn kan avse:

 Carl Schäfer (1844–1908), tysk arkitekt
 Karl Schäfer (konståkare) (1909–1976), österrikisk konståkare
 Karl Schäfer (SS-Brigadeführer) (1892–1943), tysk SS-general
Ben Johnson (skådespelare)

Ben Johnson, född 13 juni 1918 i Foraker i Oklahoma, död 8 april 1996 i Mesa i Arizona, var en amerikansk skådespelare, bland annat i många westernfilmer. Han har bland annat haft roller i Flykt genom öknen (1948), Det vilda gänget (1969), Den sista föreställningen (1971), Getaway - rymmarna (1972) och Röd gryning (1984). Hans första film var en ej krediterad roll i Den laglöse (1943).

Filmografi (urval) 

 (ej krediterad)
 (ej krediterad)
 (ej krediterad)

 (ej krediterad)

 (ej krediterad)

Externa länkar 

 
 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Skådespelare från Oklahoma
Personer från Osage County, Oklahoma
Födda 1918
Avlidna 1996
Män
Oscar för bästa manliga biroll
Brasilien i olympiska spelen

Brasilien deltog första gången i olympiska spelen 1920, och har deltagit i alla olympiska sommarspel sedan dess, dock inte speen 1928. Brasilien har även deltagit i olympiska vinterspelen sedan 1992, ingen medalj har vunnits i vinterspelen.

Brasilien har vunnit totalt 150 medaljer, med volleyboll, segling och Friidrott som främsta sporter.

Landets olympiska kommitté grundades 1914 och erkändes 1935. Brasilien arrangerade olympiska sommarspelen 2016 i Rio de Janeiro.

Medaljer

Medaljer i sommarspel

Medaljer efter vinterspelen

Medaljer efter sporter

Källor
 
 

Brasilien i olympiska spelen
Bilbo - En Hobbits äventyr (radioteater, 1970)

Bilbo - En Hobbits äventyr framfördes av radioteatern i Sveriges Radio under 1970. Serien gick i repris under 1974 och senast under 2008. Föreställningen bestod av 24 delar. Regi utfördes av Staffan Olzon, radioarrangemang av Evan Storm och teknik av Erik Vinlöv. Berättare var Jörgen Cederberg. Dramatiseringen baserades på boken Bilbo – En hobbits äventyr av J.R.R. Tolkien i översättning av Britt G. Hallqvist.

I rollerna 
Bilbo: Håkan Serner
Gandalf: Evan Storm
Gollum: Ulf Johanson
Torin: Åke Lindström
Balin: Håkan Norlén
Bombur: Per-Erik Lindorm
Bill: Torsten Wahlund
Bert: Helge Skoog
Tom: Gösta Bredefeldt
Elrond: Arne Forsberg
Orchernas hövding: Jan Nygren
Pådrivaren: Stefan Böhm
Dori: Christer Enderlein
Örnfursten: Per Persson
Beorn: Ernst Günther
Fili: Hans Klinga
Spindel #1: Georg Eliasson
Spindel #2: Sixten Grönros
Spindel #3: Stig Olin
Kungen: Leif Liljeroth
Smaug: Åke Fridell
Bard: Tord Persson
Kungen av Sjöstad: Jan Blomberg
Roak: Börje Mellvig

Källor 
http://tolkiensarda.se/new/nyh0411.php
http://tolkiensarda.se/new/nyh0412.php

1970 i Sverige
Teateråret 1970
Radioåret 1970
Radioteater i Sverige
Radioprogram baserade på böcker
Dorothy Law Nolte

Dorothy Law Nolte, född Dorothy Louise McDaniel 12 januari 1924 i Los Angeles, död 6 november 2005 i Kalifornien, var en amerikansk författare. Nolte är kanske mest känd för dikten "Ett barn" (Children Learn What They Live) som hon publicerade i sin spalt i lokaltidningen Torrance Herald 1954.

Boken "Children Learn What They Live" kom ut 1998 och har blivit översatt till 20 språk . 2002 skrev hon boken "Teenagers Learn What They Live"

Referenser

Födda 1924
Avlidna 2005
Amerikanska författare
Kvinnor
Personer från Los Angeles
Superbike-VM 2002

Superbike-VM 2002 kördes över tolv omgångar och 24 heat. Det blev en riktigt klassisk säsong mellan Colin Edwards och Troy Bayliss. Bayliss ledde överlägset efter halva säsongen, men Edwards avslutade med nio raka segrar och kom precis förbi. Bayliss fick se sig slagen med några få poäng.

Delsegrare

Slutställning

Se även 
 Roadracing-VM 2002
 Supersport-VM 2002

Källor 
 

Superbike-VM-säsonger
Motorsportevenemang 2002
Superbike-VM 2003

Superbike-VM 2003 kördes över 12 omgångar och 24 heat. Efter att de japanska tillverkarna dragit sig tillbaka i protest mot valet av kontrolldäck, så var det enbart Ducati som satsade för fullt och vann alla säsongens 24 deltävlingar. Fabriksstallet tog 20 av 24 delsegrar och Neil Hodgson blev suverän mästare innan han flyttade till MotoGP och en misslyckad fortsatt karriär. Han gjorde dock sin livs säsong och tog 13 av de 24 möjliga races och blev klar mästare. Ruben Xaus och James Toseland var övriga medaljörer, båda för Ducati. Nio av de tio bästa i serien körde för den italienska fabrikanten.

Deltävlingar

Slutställning 

Superbike-VM-säsonger
Motorsportevenemang 2003
Fočamassakrerna

Fočamassakrerna refererar till den serie av krigsförbrytelser och massakrer som utfördes av serbisk militär och polis mot bosniska civila i Fočaregionen i östra Bosnien och Hercegovina mellan våren 1992 och januari 1994 under Bosnienkriget.

I en rad domar har ICTY fastställt att brotten begångna i Foča konstituerar brott mot mänskligheten medan en tysk domstol i Bayern fastställde att krigsförbrytelserna i Foča under sommaren 1992 var "folkmordshandlingar". Enligt ICTY inledde serbiska styrkor en kampanj mot icke-serber i Foča genom etnisk rensning, mord, massvåldtäkter, tvångsförflyttning och förstörelse av bosnisk egendom.

Angrepp på civilbefolkningen 
När de bosnienserbiska styrkorna hade intagit en stad förstörde de ofta systematiskt de bosniska husen samtidigt som bosnienmuslimer tillfångatogs eller tvångsförflyttades varvid ofta många bosniaker dödades. Efter tillfångatagandet separerades män och kvinnor och sattes i improviserade fångläger, till exempel i lokala sporthallar och gymnasieskolor. Staden som hade haft en betydande muslimsk befolkning innan kriget förändrades i grunden. I princip alla spår av bosnisk kultur förstördes. Alla stadens åtta moskéer totalförstördes.

Massvåldtäkter 
Massvåldtäkter var under bosnienkriget systematiska och användes som "ett instrument av terror" av de bosnienserbiska styrkorna. Foča var ett av de först exemplen på detta. De kvinnliga bosniska fångalägren blev ofta refererade som "våldtäktslägren", där de kvinnliga fångarna, ibland så unga som 12 år, utsattes för systematiska våldtäkter. Detta skedde med de lokala serbiska myndigheternas sanktion och ibland även inblandning. Dragan Gagovic som var den serbiska polischefen i Foča deltog själv i våldtäkterna. Förhållandena i de läger och lokaler där kvinnorna hölls beskrevs ofta som ohygieniska och "inhumana".

Följder 
Hittills har åtta serbiska militärer och politiker fällts av ICTY eller bosniska domstolsväsendet för deras roll i samband med förbrytelserna begångna i Foča.

Omkring 2 704 civila dödades eller försvann i Fočaregionen från våren 1992 till januari 1994.

Källor 

Foča
Brott mot mänskligheten
Tout le monde en parle

Tout le monde en parle är en fransk pratshow. Titeln betyder "alla talar om det". Showen liknar den amerikanska kvällstalkshowen Politically Incorrect med Bill Maher där inbjudna gäster talar om pågående händelser, och är centrum för mycket prat och kontrovers.

Showen är ursprungligen från Frankrike på kanalen France 2 1998, med Thierry Ardisson som värd.

Kanadensisk version
En version i Québec startade 2004 på Télévision de Radio-Canada med Guy A. Lepage som värd. Även om titeln och konceptet är det samma finns det inga andra samband och produktion och innehåll är helt olika.

Externa länkar

TV-seriestarter 1998
Franska TV-serier från 1990-talet
Kanadensiska TV-serier från 2000-talet
TV-seriestarter 2004
TV-program i France Télévisions
Franskspråkiga TV-serier
Ann-Marie Orler

Karin Ann-Marie Orler, född 30 juni 1961, är en svensk polis. Orler har tidigare tjänstgjort som länspolismästare i Västmanlands län. Hon utsågs den 8 mars 2010 till chef över FN:s polisstyrka.

Orler blev 1998 utsedd till generalsekreterare i svenska Amnesty, men avgick bara sex månader senare efter intern kritik. Kritikerna menade att det var olämpligt att ha en polis som chef över organisationen då många flyktingar hade dålig erfarenhet av poliser från sina hemländer.

Referenser

Externa länkar
"Världens top cop" Intervju i Jusektidningen 2010-04-27

Svenska poliser
Personer inom FN
Svenska generalsekreterare
Kvinnor
Födda 1961
Levande personer
Alf Grandien

Alf Grandien, född 11 juli 1887 i Söderhamns församling, Gävleborgs län, död 14 januari 1966 i Storkyrkoförsamlingen, Stockholm
, var en svensk redaktör. Han var son till Rudolf och Aurore Grandien och far till Bo Grandien. 

Grandien blev student i Hudiksvall 1905 och filosofie kandidat 1911. Efter att tidvis ha varit medarbetare i Söderhamns Tidning blev han medarbetare i Stockholms Dagblad 1917, i Svenska Dagbladet 1923–1952. Han var ledamot av Stockholms stadsfullmäktige 1942–1957 (ordförande i högergruppen 1947–1956), ledamot av stadskollegiet (vice ordförande 1950–1956), av drätselnämnden 1944–1954 (vice ordförande 1944–1946), av AB Stockholms Spårvägars styrelse 1944–1959, av Svenska stadsförbundet 1948–1957 och av Storstockholmsdelegationen 1955–1957. Grandien är begravd på Solna kyrkogård.

Referenser

Externa länkar

Noter

Svenska redaktörer
Svenska moderater
Ledamöter av Stockholms stadsfullmäktige
Födda 1887
Avlidna 1966
Män
Personer från Söderhamn
Gravsatta på Solna kyrkogård
Frédéric Ancillon

Jean Pierre Frédéric (eller Johann Peter Friedrich) Ancillon, född den 30 april 1767, död den 19 april 1837, var en preussisk statsman. Han var sonsons son till Charles Ancillon.

Biografi
Ancillon blev pastor vid franska kyrkan i Berlin 1790,<ref name="A">Svensk Uppslagsbok’’, Band 1, 1947–1955. (spalt 931)</ref> blev 1792 lärare i historia vid krigshögskolan i Berlin och 1803 kunglig historiograf, sedan han utgett sin Tableau des révolutions du système politique de l'Europe depuis le XV. siècle (4 band, 1803). År 1810 blev han lärare för kronprins Fredrik Vilhelm, på vilken han utövade ett stort inflytande, med sin romantiska vördnad för de hohenzollernska staten. 

År 1814 inträdde han i utrikesministeriet och blev 1832 utrikesminister efter Bernstorffs död. Ancillon slöt sig nära till Metternich och medverkade efter de sprida oroligheter, som julirevolutionen förorsakade även i Tyskland, vid tillkomsten av det så kallade Wien-slutprotokollet (1834), som fastslog furstarnas suveräna makt och möjliggjorde nya "demagog"-förföljelser. Han blev ledamot av Vitterhetsakademien 1826.

 Källor 
 Svensk uppslagsbok''. Lund 1929

Referenser

Externa länkar 
 

Preussens utrikesministrar
Tyska historiker
Alumner från Genèves universitet
Ledamöter av Vitterhetsakademien
Historiker under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Tyska politiker under 1800-talet
Födda 1767
Avlidna 1837
Män
Svensk uppslagsbok
Politiker från Berlin
Bernard Clavel

Bernard Charles Henri Clavel, född 29 maj 1923 i Lons-le-Saunier, Jura, död 5 oktober 2010 i Grenoble, Isère, var en fransk författare.

Clavel kom från en enkel bakgrund, och var i stort sett självlärd. Han började arbeta som konditorlärling när han var 14 år. Han hade senare ett flertal arbeten tills han började arbeta som journalist på 1950-talet. Efter kriget arbetade han bland annat för motsvarigheten till försäkringskassan i Frankrike, och kunde inte ägna sig åt litteraturen förrän 1964. Clavel bodde och arbetade på en mängd olika platser såväl i som utanför Frankrike, och var mot slutet av sitt liv bosatt i Savojen.

Hans första roman, L'Ouvrier de la nuit från 1956, blev den första i raden av ett mycket stort antal böcker. Han har bland annat skrivit ungdomsböcker och en mängd romaner, ibland utgivna som bokserier, exempelvis La grande patience (4 volymer 1962–1968), Les Colonnes du ciel (5 volymer, 1976–1981) och Le Royaume du Nord (6 volymer, 1983–1989).

I sitt skrivande använder han ett enkelt språk och rollfigurerna i hans verk är ödmjuka, och lägger stor vikt vid försvaret av humanistiska värden genom att ifrågasätta våld och krig.

Flera av hans verk har dramatiserats för biofilm och tv.

Bibliografi, urval
Cargo pour l'enfer, 1993 
Malataverne, 1993
L'Arbre qui chante
Les Roses de Verdun 

Serien La Grande Patience
La Maison des autres
Celui qui voulait voir la mer
Le Cœur des vivants
Les Fruits de l'hiver

Serien Les Colonnes du ciel
La Saison des loups
La Lumière du lac
La Femme de guerre
Marie Bon pain
Compagnons du Nouveau Monde

Serien Le Royaume du nord
Harricana, 1983
L’Or de la terre, 1984
Miséréré, 1985
Amarok, 1987
L’Angélus du soir, 1988
Maudits sauvages, 1989

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats, franska
Webbplats tillägnad Bernard Clavel, franska

Franska författare
Franskspråkiga författare
Födda 1923
Avlidna 2010
Män
Goncourtpristagare
Personer från Lons-le-Saunier
Alessandro D'Ancona

Alessandro D'Ancona, född 20 februari 1835 i Pisa, död 9 november 1914 i Florens, var en italiensk litteraturhistoriker.

D'Ancona var professor i Pisa och utgav många äldre och sällsynta italienska arbeten (bland annat Campanellas skrifter 1854) och sysselsatte sig särskilt ingående med folkdiktningen. Av hans skrifter kan märkas Origini del teatro in Italia (1877), La poesia popolare italiana (1878), Studi di critica e storia letteraria (1880), Varietà storiche e letterarie (2 band, 1883-85) samt Saggi di letteratura popolare (1913). En fullständig förteckning av d'Anconas skrifter finns i festskriften Raccolta di studi critici dedicata ad A. d'Ancona (1901).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Externa länkar 
 

Italienska litteraturvetare
Litteraturhistoriker
Italienska teaterhistoriker
Italienska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Pisa
Litteraturvetare under 1800-talet
Litteraturvetare under 1900-talet
Italienska forskare under 1800-talet
Italienska forskare under 1900-talet
Personer från Pisa
Födda 1835
Avlidna 1914
Män
Svensk uppslagsbok
Jack Albertson

Jack Albertson, född 16 juni 1907 i Malden, Massachusetts, död 25 november 1981 i Hollywood Hills i Los Angeles, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare. Han var bror till Mabel Albertson.

Filmografi (i urval) 

 (röst)

Källor

Externa länkar 

 
 
 
 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Massachusetts
Personer från Malden, Massachusetts
Födda 1907
Avlidna 1981
Män
Oscar för bästa manliga biroll
Władysław Ludwik Anczyc

Władysław Ludwik Anczyc, född 12 december 1823 i Vilnius, död 28 juli 1883 i Kraków, var en polsk författare.

Anczyc var verksam i Kraków, och skrev en rad på sin tid beaktade dramatiska folkskildringar, Bondearistokrater (1851) med flera.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Polska dramatiker
Polskspråkiga dramatiker
Polska författare under 1800-talet
Alumner från Jagellonska universitetet
Personer från Vilnius
Födda 1823
Avlidna 1883
Män
Isaac Jogues

Isaac Jogues, född 10 januari 1607 Orléans i Frankrike, död 18 oktober 1646 i Auriesville i delstaten New York i USA. Han var jesuitpräst dog martyrdöden efter att ha dödats av mohawkindianer när han missionerade bland indianstammarna i nordöstra USA. Han vördas därför som helgon av katolska kyrkan och är skyddshelgon för Amerika. Han och sju andra missionärer, de nordamerikanska martyrerna, som också dog martyrdöden mellan åren 1642 och 1649 helgonförklarades den 29 juni 1930 av påven Pius XI. Deras helgondag är den 19 oktober, men de firas också den 26 september och av jesuitorden den 16 mars.

Biografi
Isaac Jogues föddes den 10 januari 1607 i Orléans i Frankrike i en välbärgad familj. Han studerade på hemstadens jesuitskola och bestämde sig tidigt för att bli missionär. Efter sin prästvigning 1636 anmälde han sig till missionär hos Huronindianerna i nordöstra Amerika. På resan till missionen fick han namnet Ondessonk, den oövervinnlige, av huronerna.

Väl framme hos huronerna började Isaac Jogues missionera hos de ofta skeptiska huronerna. Snart smittades stammen av smittkoppor, en sjukdom som kommit med européerna och som de också fick skulden för. Huronerna behövde dock stöd av Frankrike mot sin fiende mohawkerna, och efter att ha isolerat de sjuka och hejdat epidemin accepterades missionärerna.

På en resa efter förnödenheter tillfångatogs Isaak Jogues och hans följe av mohawkindianerna. Isaak Jogues torterades och bland annat förlorade han båda händers tummar och pekfingrar. Efter att ha varit fånge och slav i ett år lyckades han fly med hjälp av några holländska köpmän och kom tillbaks till Frankrike år 1643. Eftersom sakramentet bara fick hållas med tumme och pekfinger kunde han inte förrätta nattvarden. Påven Urban VIII utfärdade då en dispens efter att ha hört om hans insatser i Nya Frankrike.

Redan 1644 återvände Isaak Jogues till huronerna och blev utsänd till sändebud till mohawkerna för att förhandla fram ett fredsavtal mellan dem och Frankrike. 1646 återvände han som ambassadör till samma plats som han flytt ett år tidigare. Freden blev inte långvarig och på hösten tillfångatogs Isaac Jogues åter av mohawkerna och efter ytterligare tortyr dödades han den 18 oktober 1646.

Övrigt 
Isaac Jogues var den förste katolska prästen som besökte New York. Han var också den förste europé som bekräftat tog sig fram till Övre sjön. Han namngav nuvarande Lake George till Lac du Saint Sacrement, ungefär De heliga sakramentens sjö. Namnet stod sig i över hundra år då den bytte namn för att hedra den brittiske kungen  Georg II.

Helgondagen för de nordamerikanska martyrerna bestämdes först till den 26 september men efter kalenderrevisionen 1969 flyttades den till 19 oktober. Det är dagen efter Isaac Jogues martyrdag och den dag som låg närmast denna. Den 18 oktober firas evangelisten Lukas.

Källor

Amerikanska helgon
Jesuithelgon
Katolska martyrer
Män
Födda 1607
Avlidna 1646
Personer från Orléans
Personer helgonförklarade av påve Pius XI
Knut Ander

Knut Albin Ander Andersson född 13 januari 1873 i Rystads församling,  Östergötlands län, död 2 juni 1908 i Mörsils församling, Jämtlands län, kyrkobokförd i Gammalkils församling, Östergötlands län, var en svensk konstnär (grafiker och tecknare).

Han var son till rättaren Samuel Andersson och Albertina Larsdotter.

Ander medverkade vid dekoreringsmålningen av Uppsala domkyrka 1892–1893. Han reste 1894 till USA där han studerade teckning vid en aftonskola på dagtid arbetade han vid en tapetfirma som mönsterritare. Efter att han drabbades av tuberkulos tvingades han att återvända till Sverige 1899. Under mycket svåra umbäranden bodde han i Gammalkils socken i Östergötland. För att sysselsätta sig tog han upp tecknandet och kom brevledes i kontakt med Axel Tallberg som via korrespondens undervisade honom i konstformen etsning. Tellberg lyckades skaffa honom en mecenat som gjorde det möjligt för Ander att bevista Konstakademins etsningsskola och även studera måleri 1905. Hans lungsjukdom flammade upp så efter några få veckor vid akademin tvingades han avbryta sina studier.  Han har främst gjort sig känd som en originell och karaktärsfull etsare.

Biografi
Ander var bosatt hos sin styvmor Kerstin (Kristina) Andersson i Gammalkil åren 1899–1905. De kontakter som han utvecklade där och som kommer till uttryck i många av hans verk liksom i den rika brevväxlingen med sin styvmor, är utgångspunkten för Gammalkils hembygdsförenings intresse av att ge ut en bok om denne mästerlige tecknare, grafiker och målare. 

En betydande konstnärsbegåvning, som under sin livstid inte blev särskilt framgångsrik, vare sig i sin boendemiljö eller inom det svenska konstetablissemanget. 

Axel Tallberg, lärare i etsning på Konstakademien, skriver om sin elev: 
Någon framstående tekniker på den rena etsningens område hann aldrig Ander blifva. Hans etsningar är antingen för lätt eller för djupt ”bitna”. Men teckningen i dem är alltid beundransvärd, lika frisk och lekande. Man kan tryggt säga att de bästa av Anders blad, också är de allra främsta inom hela vår moderna grafiska konst.

Ander finns representerad vid Norrköpings Konstmuseum, Östergötlands museum med en målning samt vid Nationalmuseum med några skissböcker.

Verk

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929
 http://www.gammalkilshembygdsforening.se/
Svenskt konstnärslexikon del I sid 46-47 Allhems Förlag, Malmö

Noter

Representerade vid Nationalmuseum
Svenska grafiker under 1800-talet
Födda 1872
Avlidna 1908
Män
Personer från Rystads socken
Svenska tecknare under 1800-talet
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Imnäs

Imnäs är en by i Sollefteå kommun, Västernorrlands län, belägen vid Fjällsjöälven, 1,5 mil öster om Ramsele. Befolkning ca 25 (2016)
I närheten ligger kollektivet Skogsnäs.

Imnäs erbjuder ett brett utbud av aktiviteter och upplevelser.  I den natursköna omgivningen finns möjlighet att fiska året om. 

Orter i Sollefteå kommun
Alois Ander

Alois Ander, född 24 augusti 1821 i Libice nad Doubravou, död 11 december 1864, var en böhmisk operasångare och tenor.

Ander tillhörde från 1845 hovoperan i Wien och gästspelade på ett flertal europeiska sångscener, i Stockholm 1855 och 1856. Han mjuka, lyriska tenorstämma förskaffade honom samtidens stora beundran. Hans sångarbana avklipptes av sinnessjukdom. Han invaldes 1856 som ledamot av Kungliga Musikaliska Akademien i Stockholm.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Noter

Tjeckiska operasångare
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Personer i Böhmen under 1800-talet
Födda 1821
Avlidna 1864
Män
Svensk uppslagsbok
Adolf Anderberg

Adolf Elias Anderberg, född 17 april 1885 i Ängelholm, död 20 juli 1968 i Malmö, var en svensk konstforskare.

Anderberg blev filosofie doktor vid Lunds universitet 1915, och programchef vid Radiotjänst i Malmö från 1925, och var samtidigt även konsthandlare. Anderberg har utgett flera konsthistoriska arbeten, däribland Skånska triumfkrucifix (1915), Carl Fredrik Hill (1928), Anders Kallenberg (1928).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Svenska konstvetare
Födda 1885
Avlidna 1968
Män
Personer från Ängelholm
Espe

Espe kan syfta på:

  Espe (asp) – en dialektal benämning på en aspdunge
  ESPE – ICAO-koden för Vidsels flygplats

Geografi

Danmark 

  Espe, Danmark – en ort på Fyn

Tyskland 

 Espe (Fulda) – vattendrag, Hessen,
Giaour

Giaour, uttal, (engelskt lånord från turkiska gâvur från persiska gaur, från arabiska kāfir, otrogen, hos turkarna) är en pejorativ benämning på alla icke-muslimer, särskilt på kristna. En berättande dikt av George Gordon Byron bär titeln The Giaour. En liknande term är kaffer.

Källor

Dictionary.com

Pejorativa termer
Politiska termer
Islamisk kultur
Rudolf Anderberg (psykolog)

Gustaf Alfred Rudolf Anderberg, född 6 januari 1892 i Ystad, död 10 maj 1955 i Uppsala, var en svensk psykolog.

Biografi
Anderberg blev filosofie doktor i Lund 1918, docent i psykologi och pedagogik 1918–27, folkskoleinspektör i Trelleborg 1927 samt professor i pedagogik vid Uppsala universitet 1932.<ref name="A">Svensk Uppslagsbok’’, Band 1, 1947–1955. (spalt 945)</ref> Anderberg ansågs på sin tid som en av de skarpsinnigaste företrädarna för den statistiskt-experimentella psykologien i Sverige. Han ägnade sig vid sidan om en rad kritiska uppsatser om intelligensmätningens grundfrågor, utgett arbeten såsom Kvantitativ bestämning av ett kortvarigt arbetes inverkan på ett efterföljande (1918), Psykologi och annonsering (1920), Grunddragen av det svenska tekniska undervisningsväsendets historia (1921) samt Experimentell intelligensundersökning (1928), där han med stöd av sina egna undersökningar vände sig kritiskt mot bottenskoleidén och 1927 års skolreform.

Senare ägnade Anderberg sig i sitt arbete främst åt yrkespsykologiska undersökningar och utarbetade intelligens-, anlags- och anställningsprov för marinen, trafikyrkena och textilindustrin. Dessa arbeten publicerades i Recruitment at the Royal Swedish Navy with the aid of intelligence tests (1935), Psykologiska undersökningar och rekryteringsmetoder vid svenska statens järnvägar (1936–37) samt Psykologisk anlagsprövning och personalurval. Undersökningar inom textilindustrin'' (tillsammans med G. Westerlund, 1939).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Noter

Svenska psykologer
Födda 1892
Avlidna 1955
Män