kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ullasjö socken

Ullasjö socken i Västergötland ingick i Kinds härad och är sedan 1971 en del av Svenljunga kommun, från 2016 inom Svenljunga-Ullasjö distrikt.

Socknens areal är 58,77 kvadratkilometer varav 57,25 land. År 1954 fanns här 676 invånare.  Sockenkyrka är sedan 1829 Svenljunga kyrka som inte ligger i denna socken.

Administrativ historik
Socknen har medeltida ursprung. 

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Ullasjö församling och för de borgerliga frågorna bildades Ullasjö landskommun. Landskommunen uppgick 1952 i Axelfors landskommun som 1971 uppgick i Svenljunga kommun. Församlingen uppgick 1992 i Svenljunga-Ullasjö församling som 2006 uppgick i Svenljungabygdens församling.  

1 januari 2016 inrättades distriktet Svenljunga-Ullasjö, med samma omfattning som Svenljunga-Ullasjö församling hade 1999/2000 och fick 1992, och vari detta sockenområde ingår.

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Kinds härad. De indelta soldaterna tillhörde Älvsborgs regemente, Södra Kinds kompani.

Geografi
Ullasjö socken ligger söder om Borås kring Lillån med Ätran i väster och Simmesjön i nordost. Socknen är en skogsbygd med mossmarker.

1933 hade Ullasjö socken 884 hektar åker och 3604 hektar skogsmark.

Fornlämningar
Boplatser från stenåldern är funna. Från bronsåldern finns gravrösen. Från järnåldern finns gravfält. 

Vid gården Mansås har ett stycke fyrkantig sandsten hittats med inristade kors, hjärtan osv på tre sidor, troligen från medeltid. Även andra lösfynd har hittats i området, däribland fragment av enkel skafthålsyxa från Backa, flintyxa och flintkärna från Kolarp, flintavslag vid Ullasjösjöns strand, sänken och ryssjor från en f.d. sjö i Flogen osv.

Vid Ödegärdet har man i en åkermark hittat kol, aska, brända lerstycken, en stenyxa, brynstenar av bergart samt två handkvarnar från senare tid, möjligen rester av en boplats. En bekräftad boplats finns på en åker vid Ljungaskog med fynd av bl. a. mikrospån och spån av flinta, avslag och kärnor av densamma samt kvartsavslag, i närheten av denna finns ytterligare en med fynd av slagen flinta och bränt ben.

Namnet
Namnet skrevs 1406 Vllasio och kommer från kyrkbyn och har äldst avsett en intilliggande sjö med oviss tolkning.

Se även
 Ullasjö församling

Referenser

Noter

Externa länkar

 Gårdar och torp i Ullasjö socken (Kinds forskarklubb)

Socknar i Kinds härad
Indelningar i Svenljunga kommun
Erik Nylén

Klas Vilhelm Erik Nylén, född 18 oktober 1918 i Uppsala, död 18 december 2017 i Visby, var en svensk arkeolog med professors namn.

Biografi 
Nylén disputerade 1955 vid Uppsala universitet på en avhandling om den förromerska järnåldern på Gotland. År 1984 tillades han professors namn.
 
Nylén arbetade från 1950-talet och framåt främst med Gotland och dess järnålder, bl.a. med utgrävningen av det stora gravfältet Vallhagar i Fröjels socken, med en medveten arkeologisk metodutveckling. Han införde en rad nya fält- och laboratoriemetoder för arkeologiska undersökningar där bl.a. tornfotografering spelade en viktig roll. Han var chef för RAGU (Riksantikvarieämbetets Gotlandsundersökningar) 1970–1984 och en av initiativtagarna till Krampmacken-projektet 1985–1987 där man rekonstruerade en båt från 1100-talet och i experimentsyfte använde den för en långresa i österled. Sina minnen som arkeolog på Gotland har Nylén skrivt i uppsatsen "Senare gotländsk fornforskning" i boken Gotlandia irredenta. Festschrift für Gunnar Svahnström, 1990.

Erik Nylén var gift med arkeologen Lena Thunmark-Nylén (född 1943). Han är begravd på Svärdsjö kyrkogård.

Publikationer i urval 

 1955. Die jüngere vorrömische Eisenzeit Gotlands : Funde, Chronologie, Formenkunde. Uppsala.
 1962. Skatten från Havors fornborg. Próxima Thule. Sverige och Europa under forntid och medeltid. hyllningsskrift till H.M. Konungen den 11 november 1962. Stockholm.
 1972. Gotländischer Runensteinstil. Stockholm.
 1977 (med flera senare upplagor). Bildstenar. Visby.
 1987. Vikingaskepp mot Miklagård - Krampmacken i österled. Stockholm.
 1994. Tuna i Badelunda : guld, kvinnor, båtar 1 & 2. Västerås.
 2005. The Havor hoard : the gold, the bronzes, the fort. Stockholm.

Referenser

Externa länkar 
 Erik Nyléns texter i Fornvännen
 

Svenska arkeologer under 1900-talet
Svenska innehavare av professors namn
Forskare från Uppsala
Födda 1918
Avlidna 2017
Män
Sonic Unleashed

Sonic Unleashed är ett datorspel till Wii, Xbox 360, Playstation 2 och 3, först utgivet i november-december 2008.

Spelet börjar med att Sonics hamnar i en fälla gillrad av dr. Eggman på Eggmans rymdskepp. Eggmans mål är att bygga Eggmanland och ta över världen. Eggman använder en maskin för att ta kraften från Sonic och the chaos emerald (kaos-smaragderna). Eggman använder denna kraft för att skjuta ner mot planeten med en enorm laserstråle, därigenom väcker han monstret Dark Gaia, som vill få världen att gå under. Detta leder också till att världen delas upp i bitar. Därtill förvandlas Sonic till en "werehog" (varulvsigelkott). Till sist sänds Sonic bort från rymdskeppet, men han överlever fallet mot marken.

Spelet går ut på att Sonic ska utforska kontinenterna och besegra dr. Eggman och Dark Gaia. Om man ska rädda världen så måste man gå igenom kontinenternas tempel och återställa smaragderna som i sin tur återställer kontinenten med hjälp av den lilla varelsen Chip. På dagtid är Sonic sitt vanliga jag, men på natten blir han till en werehog.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Sonic the Hedgehog
Datorspel 2008
Plattformsspel
Playstation 3-spel
Playstation 2-spel
Xbox 360-spel
Wii-spel
Datorspel med antropomorfa figurer
Elsa Björkman-Goldschmidt

Elsa Andrea Elisabeth Björkman-Goldschmidt, född 16 april 1888 i Linköping, död 6 april 1982 i Engelbrekts församling i Stockholm, var en svensk författare, journalist och konstnär (grafiker).

Hon var dotter till överste Fredrik Björkman och Maria Heyman samt från 1921 gift med överläkare Waldemar Goldschmidt.
 
Björkman-Goldschmidt studerade vid Konstakademiens etsningsskola 1909–1910 samt grafiska studier i Brügge 1910–1911 och under resor till Italien. Förutom Sverige medverkade hon i utställningar i bland annat Oslo, Leipzig, Wien, Paris, Rom och San Francisco. Som grafiker arbetade hon med etsning, träsnitt och litografi. Hennes konst har betecknats som en grafisk motsvarighet till sekelskiftets stämningsmåleri. 

Hon var svensk Röda Korset-delegat i Ryssland 1916–1918 och föreståndare för Rädda Barnens verksamhet i Wien 1919–1924. Hon arbetade som journalist i Wien 1928–1938. Björkman-Goldschmidt var ledamot av Samfundet De Nio från 1950 och redaktör för Svensk litteraturtidskrift 1958. Björkman-Goldschmidt var nära vän med poeten och konstnären Harriet Löwenhjelm och blev utsedd av Löwenhjelm att förvalta hennes litterära och konstnärliga kvarlåtenskap. Detta resulterade i att Björkman-Goldschmidt medverkade till utgivandet av Löwenhjelms dikter och brev samt skrev den första biografin om Harriet Löwenhjelm. Björkman-Goldschmidt är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Björkman-Goldschmidt är representerad vid Moderna Museet, Uppsala universitetsbibliotek, Göteborgs konstmuseum, Dresdens museum och på Albertina i Wien.

Bibliografi 
 Elsa Brändström 1932
 Det var i Wien 1944
 Elsa Brändströms liv och gärning i sammandrag 1945
 Donaurapsodi 1945
 Harriet Löwenhjelm 1947
 Wien vaknar 1949
 Jag begär efterlysning 1951
 Brev och dikter, Harriet Löwenhjelm med teckningar av författarinnan, 1952.
 Söder om solen 1953
 Följ med till Wien 1959
 Jag minns det som i går 1962
 Vad sedan hände 1964
 Den värld jag mött 1967
 Vägen till Villagatan 1976
"Es geschah in Wien. Erinnerungen von Elsa Björkman-Goldschmidt", Wien 2007 (Hg.: Renate Schreiber)

Referenser

Allmänna källor
Sveriges dödbok 1947–2006, (Cd-Rom), Sveriges Släktforskarförbund
Svenskt konstnärslexikon del I sid 193–194, Allhems förlag, Malmö. .

Noter

Externa länkar

Vidare läsning 
 

Kvinnor
Födda 1888
Avlidna 1982
Svenska författare
Svenskspråkiga författare
Svenska grafiker under 1900-talet
Svenska journalister under 1900-talet
Ledamöter av Samfundet De Nio
Representerade vid Moderna museet
Representerade vid Uppsala universitetsbibliotek
Författare från Linköping
Journalister från Linköping
Konstnärer från Linköping
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Riksantikvarieämbetets Gotlandsundersökningar

Riksantikvarieämbetets Gotlandsundersökningar, vanligen förkortat RAGU, var en antikvarisk aktör som var verksam på Gotland under 1970- och 1980-talen. 

I början av 1970-talet upprättade Riksantikvarieämbetets Gotlandsundersökningar, kallat RAGU, ett fristående kontor på Gotland. Då börjande en arkeologisk verksamhet som pågick under 1970- och 80-talen. Det utfördes mindre, mellanstora till stora och komplexa arkeologiska undersökningar på landsbygden och i Visby innerstad. Det inrättades även ett parallellt ”skattfyndsprojekt” som åsyftade att försöka rädda och säkerställa de plundrade åkrarna på Gotland. 

Ungefär 1 800 undersökningar utförde RAGU på Gotland under två decennier. Projekten byggde i många fall på arbetskraft som betalades med medel från AMS. Med denna extra arbetskraft kunde man undersöka större ytor. Efterarbetet innefattade bland annat att ta hand om fynd- och fältmaterial samt skriva vetenskapliga slutrapporter.  Fynd från utgrävningarna är av både oorganiskt material, som metall, keramik och glas, samt av organiskt material, som läder, trä och ben. RAGU lades ner 1998.

Under 1990 inlemmades delar av verksamheten i Riksantikvarieämbetets avdelning för arkeologiska undersökningar (UV). Delar av verksamheten överfördes senare till Länsmuseet på Gotland.

Referenser

Arkeologiska institutioner
Riksantikvarieämbetet
Den norske Studentersangforening

Den norske Studentersangforening (DnS), grundades 1845, och är den officiella manskören vid Universitetet i Oslo.

Den norske Studentersangforening är Norges äldsta kör och har varit en kulturbärare sedan grundandet. Dess första officiella framträdande var vid Henrik Wergelands begravning. DnS har uruppfört en rad kända verk, bland andra Norges nationalsång, Ja, vi elsker dette landet. Kören är framför allt känd för sitt årliga framträdande på aulatrappan till universitetet den 17 maj som direktsänds i norsk radio.

Kören ger egna konserter och samarbetar med andra artister, körer och orkestrar. Dessutom beställer kören regelbundet kompositioner för manskör.

Kören idag 
Kören består i dag (2016) av ca 65 aktiva sångare. Dirigent är Marit Tøndel Bodsberg.

Vid flera tillfällen har kören deltagit i internationella körtävlingar, senast sommaren 2006 i World Choir Games som arrangerades i Xiamen i Kina. Kören vann då manskörsklassen och kom på tredje plats i klassen för sakral musik.

Den norske Studentersangforening är både en framåtsträvande kör med höga ambitioner och en förening som omhuldar en rik musikalisk tradition som sträcker sig bakåt till 1800-talets nationalromantiska era. Föreningen delar ett socialt och kulturellt arv med de flesta andra akademiska körerna i Norden.

Bland körens tidigare dirigenter märks bland andra Halfdan Kjerulf 1845–1849, Tone Bianca Dahl 1991–2003 och Thomas Caplin 2003–2008.

Diskografi (senare år) 
 "Sangen har lysning* 2016
 Norske Perspektiver 2005
 En Mannsshowinistisk Aften 2001
 Transeamus Usque Bethlehem 1998
 DnS i 150! 1995

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Norska akademiska körer
Johannisthals flygfält

Johannisthals flygfält (tyska: Flugplatz Johannisthal) var ett flygfält mellan stadsdelarna Johannisthal och Adlershof i det dåvarande Bezirk Treptow, nuvarande stadsdelsområdet Treptow-Köpenick i Berlin. Flygfältet, som 1995 officiellt togs ur bruk, var Tysklands första lufthamn för motorflygplan.

Berlin hade redan byggnader för luftskepp på militärflygplatsen i Tempelhof men officerarna motsatte sig flygpionjärernas önskan att även förvara motorflygplan i byggnaderna. Pionjärerna sökte sig därför en hemvist nära Johannisthal och under de första åren var flygväsendet snarare ett experiment än en verksamhet.

Med början av första världskriget fick flygfältet allt mer en militär prägel men den 5 februari 1919 började på flygplatsen Tysklands flygposthistoria. I början skickades två gånger per dag tidningar till parlamentet i Weimar. Efter några månader fick även allmänheten möjlighet att använda flygposten.

1923 öppnade flygplatsen Tempelhof och Johannisthal tappade allt mer i betydelse. Under Tredje riket användes området som försöksanläggning och efter kriget var en sovjetisk flygenhet stationerad på platsen innan den flyttade till Schönefeld. Därefter användes den bara sporadiskt för flyg.

Efter detta användes flygplatsområdet av Östtysklands folkarmé som träningsområde och av DDR:s vetenskapliga akademi. Området räknades då till Adlershof och var inte öppet för allmänheten. Vid en flygshow 1995 omkom den tyske astronauten Reinhard Furrer.

Idag ingår området i en vetenskapspark som bland annat används av Humboldt-Universität zu Berlin.

Källor 

Günter Schmitt: Als die Oldtimer flogen - Die Geschichte des Flugplatzes Johannisthal, transpress Verlag Berlin, 1980,

Externa länkar 
Johannisthal, Gert Steidle, 1999, Luftfahrtgeschichte.com, utgivare: Gert Steidle, Neckartenzlingen (på tyska)

Johannisthal
Berlin under 1900-talet
Transportanläggningar i Berlin
Johannisthal
Nedlagda flygplatser i Tyskland
Flygplatser invigda 1909
Flygplatser nedlagda 1995
Horton (film)

Horton (originaltitel: Horton Hears a Who!) är en amerikansk animerad film från 2008, som är baserad på en bok av Dr. Seuss med samma namn. Filmen är regisserad av Jimmy Hayward och Steve Martino. Huvudrollen Horton, elefanten som måste beskydda ett mikroskopiskt samhälle från sina grannar, spelas av Jim Carrey. Birollen Steve Carell gör rösten till Ned McDodd, borgmästaren av en mikroskopisk värld.

Originalröster 
 Jim Carrey – Horton
 Steve Carell – Borgmästare Ned McDodd
 Carol Burnett – Känguru
 Will Arnett – Vlad Vladikoff
 Seth Rogen – Morton
 Dan Fogler – Ordföranden / Yummo Wickersham
 Isla Fisher – Professor Mary Lou Larue
 Jonah Hill – Tommy
 Amy Poehler – Sally O'Malley
 Jaime Pressly – Mrs. Quilligan
 Charles Osgood – Berättare
 Josh Flitter – Rudy
 Niecy Nash – Miss Yelp
 Jesse McCartney – JoJo

Svenska röster 
 Robert Gustafsson – Horton
 Dick Eriksson – Borgmästare Ned McDodd
 Sissela Kyle – Känguru
 Jan Åström – Vlad Vladikoff
 Johan Lindell – Morton
 Claes Ljungmark – Ordföranden
 Claudia Galli – Professor Mary Lou Leraux
 Kristian Ståhlgren – Tommy
 Vanna Rosenberg – Sally O'Malley
 Annica Edstam – Fru Quilligan
 Björn Granath – Berättare
 Simon Sjöquist – Rudy
 Ewa Fröling – Fröken Hjälp
 Björn Gustafsson – JoJo
 Norea Sjöquist – Jessica
 Mikaela Tidermark Nelson – Angela
 Guy de la Berg – Yummo
 Ole Ornered – Tandläkare
 Gunnar Ernblad
 Jakob Stadell

Referenser

Externa länkar 
 Officiell Webbplats
 
 Horton på Rotten Tomatoes
 Horton på Metacritic

Amerikanska filmer 2008
Amerikanska animerade filmer
Amerikanska familjefilmer
Amerikanska komedifilmer
Amerikanska äventyrsfilmer
Engelskspråkiga filmer
Animerade filmer 2008
Animerade filmer med elefanter
Animerade filmer med fåglar
Amerikanska filmer baserade på böcker
Filmer baserade på barnböcker
Filmer i regi av Steve Martino
Monica Thomasson

Monica Thomasson, född 1 juni 1959, är en svensk sångpedagog.

Thomasson är filosofie doktor och verksam vid Vadstena sång- och pianoakademi som lärare i sång, interpretation, vokalhistoria, språkuttal och musikkommunikation. Hon disputerade 2003 vid Kungliga Tekniska Högskolan på en avhandling om sångares andningsteknik. Ämnet är eftersatt inom forskningen och avhandlingen fick stor uppmärksamhet bland svenska sångpedagoger.

Bibliografi
From air to aria - relevance of respiratory behaviour to voice function in classical western vocal art

Externa länkar
Information om Thomasson på KTH:s webbplats
Information om Thomassons forskning på KTH:s webbplats

Svenska sångpedagoger
Födda 1959
Kvinnor
Levande personer
Thomas Caplin

Thomas Caplin, född 1960 i Malmö, är en svensk dirigent och musikpedagog verksam i Norge.

Biografi 
Caplin är född och uppväxt i Malmö och utbildad sångare, dirigent och körpedagog vid Det Kongelige Danske Musikkonservatorium och Kungliga Musikhögskolan i Stockholm. Han har haft en rad uppdrag som körpedagog och dirigent runt om i Norden. Han är sedan 1989 lektor vid lärarutbildningen i Hamar, Norge.

Han har också undervisat i körledning vid Kungliga Musikhögskolan, i Tallinn och haft seminarier runt om i Norge. Caplin har också varit gästdirigent i Lunds Studentsångförening.

Caplin utsågs 2004 till  "Årets kordirigent" av Foreningen Norske Kordirigenter (FONOKO). Han är dirigent för Collegium Vocale och var dirigent för Den norske Studentersangforening 2003–2008.

2008 utsågs han till dirigent ("sånganförare") i Lunds Studentsångförening.

Bibliografi 

Norska dirigenter
Svenska dirigenter
Födda 1960
Män
Levande personer
Musiker från Malmö
Svenska musiker under 2000-talet
Manuel García

Manuel García kan syfta på:

Manuel del Pópulo Vicente García (1775-1832) (Manuel García d.ä.) – spansk sångare och operakompositör
Manuel Patricio Rodríguez García (1805-1906) (Manuel García d.y.) – en spansk sångpedagog
2 Mental

2 Mental var en svensk musikgrupp bestående av Daniel Järnum och André Sundberg (senare ersatt av Richard Svensson). Gruppen var verksam i slutet av 1990-talet och början av 2000-talet. De gav ut musik på Fluid Records.

Diskografi 
Studioalbum

Remixer

 

Samlingsalbum

Externa länkar
2 Mental på Discogs

Upplösta svenska elektroniska musikgrupper
Erik Hedén

Abraham Karl Erik Hedén, född den 7 juli 1875 i Maria Magdalena församling i Stockholm, död den 23 oktober 1925 i Engelbrekts församling i Stockholm, var en svensk litteraturhistoriker, litteraturkritiker och författare. Han var bror till Sven Hedén och gift med Eva Hedén.

Biografi
Erik Hedén var son till kyrkoherden Carl Oskar Hedén. Efter mogenhetsexamen i Stockholm 1893 inskrevs han samma år vid Uppsala universitet där han kom att intressera sig för litteratur, politik och folkbildning. 1897 blev han filosofie kandidat, 1909 filosofie licentat och disputerade 1912. I Uppsala arbetade han 1902–1905 som korrespondent för Svenska Dagbladet och rekryterades sedan han 1910 återflyttat till Stockholm av Social-Demokratens redaktion som utrikes- och kulturchef, vilket han var fram till 1917 och åter efter 1919 samtidigt som han var aktiv i Folkets Dagblad Politiken. 1910 invaldes han också i Samfundet de nio. Han disputerade för filosofie doktorsgrad 1912 i Uppsala med avhandlingen Homerische Götterstudien. Efter 1913 var han socialdemokratins främsta språkrör i kulturfrågor. Hedén drogs under första världskriget in i den så kallade förräderiprocessen 1916 efter ha varit kraftigt kritisk mot den tyskvänliga aktivismen. Hedén utgav bland annat Henrik Ibsens senaste diktning (1906), Eros och Polemos (1916), Eros och Homeros (1917), Strindberg, liv och diktning (1921) och en översättning av Aisopos' Fabler (1919). Han lämnade också en mängd bidrag till diverse tidningar och tidskrifter. Efter hans död utgavs fem band valda skrifter inklusive en längre Strindbergbiografi.

Bibliografi

Översättningar
 Aisopos: Aisopos' fabler (illustrationer av Arthur Rackham) (Svenska andelsförlaget, 1919)
 Gajus Julius Caesar: Anteckningar om galliska kriget (Bonnier, 1927)

Källor

Vidare läsning

Svenska författare
Svenska översättare
Översättare från klassisk grekiska
Översättare från latin
Svenskspråkiga författare
Palmstiernas klubb
Ledamöter av Samfundet De Nio
Födda 1875
Avlidna 1925
Män
Ugglan
Författare från Stockholm
Översättare från Stockholm
Zuni

Zuni kan syfta på:

 Zuniindianerna – en nordamerikansk ursprungsbefolkning
 Zuni (språk) – ett språk
 Zuni (raket) – ett raketvapen
Sven "Svängis" Johansson

Sven "Svängis" Johansson, egentligen Sven Folke Lennart Johansson, född 8 juli 1914 i Hässelby i Spånga socken, Stockholms län, död 12 oktober 1982 i Brännkyrka församling, Stockholm, var en svensk tävlingscyklist och olympier.

Biografi
Sven Johansson var son till maskinisten Karl Johan Emil Johansson och efter att ha genomgått Alby folkskola började han arbeta som springpojke, affärsbiträde och cykelförsäljare i Stockholm. Från 1941 innehade han en egen cykel- och sportaffär.

Svängis startade som tävlingscyklist 1931 som medlem av Ulvsunda Cykelklubb. 1934 tillhörde han Hässelby Cykelklubb, där han tränades av Paul Kroll och Nils Velin med sikte på olympiaden i Berlin 1936. Hans deltagande där slutade dock med besvikelse, då han tvingades bryta sitt lopp efter flera tekniska problem. 

Desto större var hans framgångar på hemmaplan, där han slog igenom vid SM 1936 som tvåa på femmilen. Året efter debuterade Johansson för Hammarby IF, vilka han representerade åren 1937–1948. Det första SM-guldet 1937. Vid SM 1938 segrade han i samtliga klasser. Den tidens stora cykeltävling, Dagens Nyheters Sexdagarsloppet, vann han tre år i rad, 1940, 1941 och 1942 och som 36-åring tog han sitt 11:e och sista SM-guld vid tävlingar i Stockholm 1950.

Han vann Mälaren runt 1938, 1940, 1941 och 1943.

Cyklister tävlade vid denna tid endera för ”blå stallet” (Monark) eller ”gula stallet” (Crescent). Svängis tillhörde det sistnämnda och hans klubbar var genom åren Ulvsunda CK, Hässelby CK, CK Stefaniterna, Hammarby IF, CK Crescent och Örebro VK.

Han dog i en cykelolycka vid Hornstull i Stockholm.

Referenser

Externa länkar
Sexdagarsloppet

Svenska tävlingscyklister
Födda 1914
Män
Avlidna 1982
Idrottare från Stockholm
Svenska idrottare under 1900-talet
Las Leñas

Las Leñas är en vintersportort i Argentina, belägen i de västra delarna av Mendozaprovinsen. Skidsäsongen pågår från mitten av juni till mitten av oktober. Det är Argentinas största vintersportort i Anderna. Orten kan nås från Buenos Aires med bil, buss eller flygplan. Flygplanen använder flygplatsen Aeropuerto Internacional Comodoro Ricardo Salomón nära Malargüe (bara tillgänglig för privatflygplan och charterflygplan), ungefär 95 kilometer från Las Leñas, och Suboficial Aytes Germano Airport nära San Rafael (reguljära flygplan) där bussen står och väntar för förbindelse med Las Leñas.

Källor

Externa länkar 

 Las Leñass officiella webbplats
 Las Leñas: kartor, väder, hotell och webbkamera
 OnTheSnow.com snörapporter för Las Leñas
 Hotel och stugor i Los Molles, Mendoza?

Orter i Mendoza (provins)
Vintersportorter i Argentina
The Unit

The Unit är en amerikansk TV-serie från 2006, skapad av David Mamet. Serien handlar om en enhet inom amerikanska arméns Delta Force, som riskerar sina liv på uppdrag runt världen. Huvudrollerna spelas av Dennis Haysbert, Max Martini, Scott Foley och Robert Patrick. TV-serien hade premiär 7 mars 2006 i USA. Det sista avsnittet i USA sändes 10 maj 2009.

Sammanfattning 
The Unit är en specialstyrka som är väldigt likt Delta Force, dess medlemmar är från den amerikanska armén och får uppdrag som har med kontraterrorism att göra.
Serien är löst baserad på Eric L. Haneys memoarer Inside Delta Force. Haney är också delvis författare och producent samt teknisk rådgivare till serien.

The Unit är baserad på en fiktiv armépost, "Fort Griffith". Platsen där Fort Griffith är inte avslöjad, men i avsnitt tre den tredje säsongen antyds det att den ligger nordväst om Pine Bluff, Arkansas och väst-sydväst om St. Louis, Missouri, vilket skulle placera Fort Griffith i närheten av verklighetens Fort Leonard Wood, Missouri.

Specialstyrkan leds av överste Thomas Ryan.

Skådespelare 
 Dennis Haysbert - Jonas Blane
 Regina Taylor - Molly Blane
 Scott Foley - Bob Brown
 Audrey Marie Anderson - Kim Brown
 Max Martini - Mack Gerhardt
 Abby Brammell - Tiffy Gerhardt
 Robert Patrick - Thomas Ryan
 Michael Irby - Charles Grey
 Demore Barnes - Hector Williams
 Rebecca Pidgeon - Charlotte Ryan
 Summer Glau - Crystal Burns
 Daniel Wisler - Jeremy Erhart

Externa länkar 
 

Amerikanska TV-serier från 2000-talet
TV-seriestarter 2006
TV-serieavslutningar 2009
Engelskspråkiga TV-serier
TV-program i CBS
Amerikanska dramaserier
Amerikanska thriller-TV-serier
Amerikanska krigs-TV-serier