kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mike Peters

Mike Peters, född 25 februari 1959, är en musiker från Wales. Han var tidigare sångare i gruppen The Alarm.

Efter att The Alarm brutit upp gav han ut några soloalbum, bland annat "Rise" i samarbete med Billy Duffy från The Cult.

Mike Peters gjorde tillsammans med Craig Adams och Billy Duffy ett album under gruppnamnet Coloursound 1999.

Dead Men Walking 
Mike Peters var involverad i Dead Men Walking, en konstellation bestående av musiker från flera olika rockband.

Den nuvarande uppställningen består av:
 Mike Peters
 Captain Sensible (The Damned)
 Kirk Brandon (Spear of Destiny)
 Slim Jim Phantom (Stray Cats)

2004 släppte man ett nytt album med den här sättningen. Albumet, "In the Poppy Fields" var från början ett projekt som bestod av fem skivor och drygt 50 låtar som Mike Peters skrev 93-94. De fem albumen släpptes som en helhet som fansen fick ”prenumerera” på. Genom det fick alla som köpte dem tillgång till en hemsida där de sen fick välja ut 10 låtar som skulle ingå i det officiella "In the Poppy Fields" albumet.

Första singeln, "45 Rpm", släpptes under pseudonym för att Mike Peters ville visa att musikbranschen är åldersfixerad. Man anlitade ett ungt band som heter The Wayriders till videon och så gav man ut singeln under namnet The Poppyfields. Låten klättrade på listorna och spelades en hel del på de kommersiella stationerna och många var lyriska över detta nya band, ända tills bluffen uppdagades. Men Mike Peters hade ju då redan bevisat hur åldersfixerad musikbranschen är. Händelsen ska bli film.

Peters, Mike
Arteriell insufficiens

Arteriell insufficiens är en sjukdom där man drabbas av bristfällig cirkulation i pulsådrorna. Sjukdomen orsakas av åderförkalkning i kardiovaskulära systemet, rökning och diabetes.

Symtom för sjukdomen är
 Claudicatio intermittens
 Vilosmärtor
 Ischemiska sår/nekroser

En förutsättning för att patienten ska få symtom är att cirkulationen i de stora kärlen är så pass nedsatt att vävnadens nutritionsbehov under vissa förhållanden inte tillgodoses.

Diagnos ställs genom
 Ankeltrycksmätning: bltr manschett runt ankeln.
 Ultraljud: riktning och hastighet av blodflöde i kärl registreras.

Referenser 

Kärlsjukdomar
Organsvikt
Geografisk determinism

Geografisk determinism, miljödeterminism eller klimatdeterminism, är determinism en hypotes inom kulturgeografi som går ut på att det i första hand är den fysiska miljön som avgör utvecklingen för ett samhälle eller en stat. 

Kulturgeografi
Geografins historia
Teorier inom sociologi
Determinism
Rally-VM 1996

Rally-VM 1996 kördes över 9 omgångar och vanns av Tommi Mäkinen, Finland.

Statistik

Delsegrare

Slutställning

Motorsportevenemang 1996
1996
Förtöjning

Förtöjning är konsten att säkra en båt eller ett skepp vid en brygga eller kaj, så den inte sliter sig sedan man har lagt till.

Förtöjningsgods och övrig utrustning
På fartyg används upprättstående korta "stolpar", pollare, för att fästa förtöjningarna. På bryggor och kajer används också pollare och ibland förtöjningsringar. Bojar används för att förtöja båtar en bit ut från stranden eller för att hindra den yttre delen av båten från att driva i sida när båten förtöjs vinkelrätt mot bryggan. För tillfälliga förtöjningar i naturhamnar finns bergskilar som kan slås ner i bergsprickor. 

Materialet i trossar och rep är ofta polyuretan eller polyamid. Vajrar är vanliga på större fartyg.

Benämningar

Förtöjningarna har olika namn efter var de är fastgjorda på fartyget och kajen. Spring går från fartygets för eller akter mot en midskepps fästpunkt på kajen. Ändor går vinkelrätt mot fartyget eller bort från fartyget. Vid behov anger man om det är förliga eller akterliga förtöjningar. Bilden till höger visar från vänster till höger förända, tvärända, förspring, akterspring, tvärända och akterända.

Tekniker
När flera fartyg förtöjs vid samma pollare sticker den senast anlända båten förtöjningslinan underifrån genom de andras öglor. På det viset kan valfri förtöjning lossas utan att man behöver flytta de övriga.

Ett spring kan användas för att "bryta" ut eller in båten eller fartyget vid kaj eller brygga med motorkraft.

Akterförtöjning
Akterförtöjning är ett tåg eller vajer som vid förtöjning utsättes akteröver och i mera långskepps än tvärskepps riktning. Akterförtöjning används också som beteckning på en förtöjning där båtens akter vetter mot land. Motsatsen kallas stävförtöjning.

Externa länkar 

Sjöfart
ICI

ICI kan syfta på:

 ICI – ett tidigare  brittiskt kemiföretag, se Imperial Chemical Industries
ICI –  Iraks regeringsinitiativ för utrikespolitik från 2006, se International Compact with Iraq
International Compact with Iraq

International Compact with Iraq, ICI, är Iraks regeringsinitiativ för utrikespolitik från 2006. Det leds av FN och Iraks regering med stöd av Världsbanken. ICI har följts upp av Irak-konferensen i Stockholm 2008.

Målet är att Irak år 2011 ska vara demokratiskt, federalt, enat och i fredstillstånd.

Externa länkar
Webbplats

Politik i Irak
Polykarpus Cronhielm

Polykarpus Crumbügel, adlad och friherre Cronhielm, född 1629 i Dippoldiswalde, Sachsen, död 14 april 1698 på Västerås slott, var ståthållare på Västerås slott.

Biografi
Cronhielm blev extraordinarie assessor i kammarrevisionen 1666, kammarråd 1688, landshövding i Skaraborgs län 1690 och landshövding i Västmanlands län 1693. Cronhielm var en av Karl XI:s dugligaste ämbetsmän, och ledde 1679-84 genomförandet och roteringen i Västergötland. Han uppförde sitt stadspalats i kvarteret Hägern större öster om Klara kyrka, ett långsträckt trevånings stenhus med en gård mot kyrkogården. Det redan 1906 rivna palatset hade en rad stucktak.

Familj
Cronhielm var gift med Hebba Standorph, dotter av Salomon Standorph och Brita Andersdotter. De fick tillsammans barnen Polykarpus Cronhielm, Hebbla Regina Cronhielm (död 1703) som var gift med kammarrevisionsrådet Johan Ehrenkrook, Brita Cronhielm (1661–1697) som var gift med presidenten Johan Lillienstedt, stallmästaren Christoffer Cronhielm (död 1691), greven Gustaf Cronhielm (1664–1737), assessorn Jakob Cronhielm (1665–1712), greven Salomon Cronhielm af Hakunge (1666–1724), överstelöjtnanten Johan Cronhielm (död 1706), Catharina Cronhielm (1674–1731) som var gift med majoren Gabriel Gyllenståhl och Barbara Dorotea Cronhielm (1679–1706) som var gift med landshövdingen Erland Broman.

Källor 

Svenska friherrar
Landshövdingar i Västmanlands län
Landshövdingar i Skaraborgs län
Personer under stormaktstiden
Svenskt adlade
Födda 1629
Avlidna 1698
Män
Polykarpus
Svenska kammarråd
Hedvig Charlotta Hjelmstedt

Hedvig Charlotta Hjelmstedt, född Neidel 1780, död 26 maj 1852 i Stockholm, var en svensk skådespelare. Hon var aktiv på både  Munkbroteatern och Mindre teatern men också känd som landsortsskådespelare under sin 50-åriga karriär. 

13 september 1798 debuterade hon på Munkbroteatern i Stockholm som Portvakterskan i Nunnorna och sedan spelade hon Mor Bobi i Colin och Babet. Hon var anställd tillsammans med sin äldre syster, en i övrigt oidentifierad "mamsell Neidel", vid denna teater tills den stängdes 1799. Hon var sedan engagerad vid Johan Anton Lindqvists sällskap och hade därefter en lång karriär som landsortsskådespelare i många olika sällskap, såsom hos Johan Peter Lewenhagen (1802) Erik Wilhelm Djurströms (1824), Josef August Lambert (1830).  Hjelmstedt blev 1842 anställd i Mindre teatern, där hon uppträdde åtminstone till 1844, och även fungerade som instruktör till teatereleverna.  

Säsongen 1799-1800 uppträdde hon på Comediehuset i Göteborg. Hummel sade då om henne: 
"Ehuru blott 20 år gammal, röjde hon i sina gester och sin deklamation en lycklig fallenhet för käringroller, då hon återgaf bland annat Majorskan i Den försonade fadren, fru Prim i Konstmakaren den tredje samt enkan Vandel i Grefven af Oldsback mästerligt. Herr Schylander, känd för sin skicklighet i denna roll, har ej på komiska teatern i Stockholm gifvit den bättre."

Hon gifte sig 1801 med skådespelaren Carl Johan Hjelmstedt (1768-1837), som även han spelade i olika sällskap före sin död i Stockholm.

Källor 
 Johan Flodmark (1893). Stenborgska skådebanorna: bidrag till Stockholms teaterhistoria. Stockholm: Norstedt. Libris 439864
 Nordensvan, Georg, Svensk teater och svenska skådespelare från Gustav III till våra dagar. Förra delen, 1772-1842, Bonnier, Stockholm, 1917
 Anteckningar om Göteborgs äldre teatrar / Band 2. 1794-1816
 Anteckningar om Göteborgs äldre teatrar / Band 2. 1794-1816

Noter 

Kvinnor
Svenska skådespelare under 1700-talet
Födda 1780
Svenska skådespelare under 1800-talet
Avlidna 1852
Värsjö småkyrka

Skånes Värsjö kapell är en kyrkobyggnad i Skånes Värsjö i Örkelljunga kommun. Den tillhör Skånes-Fagerhults församling i Lunds stift.

Kapellet uppfördes 1930 genom ideellt arbete av ortsbefolkningen. 5 december 1931 invigdes kapellet av biskop Edvard Magnus Rodhe. Värsjö tillhörde vid den tiden Röke församling men överfördes till Skånes Fagerhult i början av 1950-talet, varvid småkyrkan inlöstes av Skånes-Fagerhults församling 1952.

Kyrkobyggnaden 
Byggnaden är uppförd i trä och inrymmer kyrkorum samt utrymme för övrig kyrklig verksamhet.

En fristående klockstapel uppfördes 1962.

Externa länkar 

 Skåne Fagerhults församlings hemsida

Kyrkobyggnader i Lunds stift
Kyrkobyggnader i Örkelljunga kommun
Kyrkobyggnader invigda 1931
1931 i Sverige
Nyckeln (företag)

Nyckeln var ett finans- och fastighetsbolag som kom i finansiella svårigheter i augusti 1990, och som ansågs vara del i startskottet för finanskrisen i Sverige 1990–1994.

Bakgrund och 90-talskrisen 
Nyckeln, som ägdes av bl.a. Anders Walls Beijer Capital, Munksjö, och Bonnierkoncernen, hade varit aggressiva i att erbjuda fastighetsfinansiering som en följd av kreditavregleringen. Detta skedde i en tid av kraftigt ökande fastighetspriser. När priserna inte längre gick upp – "bubblan brast" – förlorade bolaget en stor del av de pantsatta säkerheterna. En bidragande anledning till de uppdykande problemen var Iraks invasion av Kuwait i augusti 1990 som ledde till stigande räntor. Först ut bland låntagarna att meddela problem var Allhus i september 1990. 24 september 1990 ställde Nyckeln in betalningarna.

Nyckeln drog snabbt med sig de banker man lånat av i härvan, där de mest utsatta inte heller klarade sig igenom krisen, till exempel Götabanken. Bankerna med störst exponering mot bolaget var SEB och Sparbanken (senare Swedbank). Bankerna hade under perioden på grund av utlåningsbestämmelser inte kunnat ta egen pant vid fastighetsfinansiering. Istället rekommenderade man Nyckeln och Finans AB Gamlestaden vars aktiemajoritet ägdes av Erik Penser samtidigt som man finansierade certifikat och marknadsbevis i Nyckeln.

Den 3 oktober 1990 ställde Nyckeln in betalningarna och stängdes sedan av från börsen den 10 oktober. Skulderna visade sig uppgå till 3 miljarder kronor.

Bolaget avvecklades under organiserade former och lade bl.a. grunden för stora delar av Catellagruppen (IKANO/IKEA).

Se även
 Finanskrisen 1990–1994 i Sverige
 Carl-Eric Björkegren
 Marknadsbevis

Källor
Sverigesradio P3-dokumentär om Carl-Eric Björkegren - läst 2013-03-01
sydsvenskan.se - Bubblan som sänkte Norden - av Amelie Bosson läst 2013-03-01

Noter

Ej längre existerande svenska finansinstitut
1990 i Sverige
Johannes Jonson

Johannes Jonson (i riksdagen kallad Jonson i Fröstorp), född 16 juli 1823 i Kyrkefalla socken, Skaraborgs län, död 22 oktober 1895 i Kyrkefalla församling, var en svensk hemmansägare och riksdagsman. 

Johannes Jonson var hemmansägare i Fröstorp i Kyrkefalla församling och ledamot av riksdagens andra kammare 1870–1893, invald i Gudhems och Kåkinds domsagas valkrets.

Källor

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Personer från Kyrkefalla socken
Födda 1823
Avlidna 1895
Män
Brita Maria Modéer

Brita Maria Modéer, född 1757, död efter 1791, var en svensk skådespelare och sångare under den gustavianska tiden. Hon var verksam vid Eriksbergsteatern och Munkbroteatern i Stockholm.

Biografi 
Modéer var gift med J. C. Modéer.

Hon anställdes vid Eriksbergsteatern 1783 som ersättning för den populära skådespelaren och sångerskan Brita Fernlund, subrett- och gummaktör men framför allt sångerska, som just avgått. Fernlunds avgång innebar inställda operetter, men Modéer ersatte henne snart ganska bra, även om hon som sångerska inte ansågs lika bra ersättare som skådespelare för Fernlund.

Bland ”fru Modéers” roller fanns Lucretia i Njugg spar och fan tar och Irza i Det indianska campementet (1784), Honesta i Den bedragne bedragaren (1788), Julie i Det oförmodade vadet (1789) och grevinnan i Greven av Oldsbach (1790).

Då Didrik Gabriel Björn 1790 satte upp efterpjäsen Det besynnerliga spektaklet, där alla skådespelare skulle tacka publiken i gestalt av sina mest populära roller, gjorde hon det som Anna Stina i Maskeraden.

Modéer registreras 1790, ”Aktrisen vid Svenska Teatern” som boende vid kvarteret Glasbruket östra nr 19 i Katarina församling, med ”ingen viss lön”. Hon finns fortfarande i listan över Stenborgsteaterns personal 1791.

Referenser 
 Johan Flodmark: Stenborgska skådebanorna: bidrag till Stockholms teaterhistoria, Norstedt, Stockholm, 1893

Noter 

Födda 1757
Svenska skådespelare under 1700-talet
Kvinnor
Dödsår saknas
Svenska operasångare under 1700-talet
Stor-Iran

Stor-Iran (persiska: ایران بزرگ Irān-e Bozorg, eller ایران‌زمین Irān-zamīn) är den iranska kultursfärens och de iranska folkens geografiska utbredning i Asien. Det omfattar i stort sett det område som sträcker sig över den iranska högplatån från Kaukasus och Kurdistan i väst till Indusfloden och Transoxanien i öst. Detta territorium är också beläget innanför de geografiska gränser som de persiska rikena akemeniderna och sassaniderna styrde över under antiken. Akemeniderna grundade den första persiska statsbildningen och är i iranskt självmedvetande grundvalen för persisk kultur och identitet.

Encyclopaedia Iranica använder termen "Iranian Cultural Continent" med syfte på ett större landområde, även innefattande Indien, Levanten och Anatolien (Turkiet) som har varit under betydande iransk kulturell påverkan. 

Stor-Iran överensstämmer sålunda med den historiska förståelsen av det medelpersiska begreppet Ēranshahr ("Det iranska området") som omfattar samma område som anges ovan. Under många perioder har just Centralasien och inte Pars (Persien) varit den iranska kulturens kärnland, till exempel under parther, samanider och timurider. Den nypersiska litteraturen hade sin renässans på 900-talet i de centralasiatiska städerna Bukhara, Samarkand och Merv.

Zoroastrismen, som grundades av filosofen Zarathustra, var under hela antiken den dominerande religionen i Stor-Iran och kan betecknas som landets nationalreligion fram till 800-talet då perserna blev muslimer i stort antal. Zoroastrismen spreds aldrig utanför Stor-Iran.

Se även 
 Paniranism
 Persifierat samhälle

Referenser 
 Richard Nelson Frye, "Ethnic Identity in Iran", JSAI, vol. 26, 2002. Se vidare: 
 Richard Nelson Frye, Greater Iran, Mazda Publishers, 2005,

Noter 

Mellanöstern
Persien
Kulturgeografi
Iran
Afghanistan
Tadzjikistan
Kurdistan
Magnus Bonn

Magnus Bonn, född 19 juli 1759, död 6 juli 1798, var en svensk skådespelare. Han var verksam vid Eriksbergsteatern och Munkbroteatern i Stockholm och var en av de populäraste dramatiska skådespelarna i Sverige under 1780-talet. 

Bonn var son till hovkapellisten Magnus Anton Bonn och blev tillsammans med sin bror och syster anställd vid operakören då han anställdes vid Eriksbergsteatern vid dess invigning 1780 och blev en av de största stjärnorna i Stenborgs teatrar. Han var särskilt populär som komiker. Han fick ofta recetter och kallades en av truppens stöttepelare. 1791 blev han kantor och klockare i Finska kyrkan och uppträdde mindre ofta. Han dog fattig i "af inflammatorisk rötfeber". 

År 1790 satte pjäsförfattaren Didrik Gabriel Björn upp skådespelet Det besynnerliga spektaklet som efterpjäs till Greven av Oldsbach, där teaterns skådespelare tackade publiken för deras stöd i gestalt av sina mest populära roller; Björn själv uppträdde då som sig själv, som teaterskribent, följd av Magnus Bonn som Mäster Sock i Skomakaren, Anders Lundberg som Hyrkusken i Engelsmannen i Paris, Johan Petter Lindskog som Bartholo och Bazile i Barberaren i Sevilla, Jonas Sundman som Jonas i Mäklaren, Carl Schylander som Mor Bobi och dansmästare Rigadoun, Johanna Catharina Enbeck (Gertrud i Njugg spar), Brita Maria Modéer (kammarjungfrun i Den obetänksamma), Christina Rahm (Anna Stina i Maskeraden), Lisette Stenberg (Lady Alton i Skottländskan), Margareta Sofia Lagerqvist (Anette i Anette och Lubin) och Eva Säfström som trädgårdsflickan i Sophie.

Hans bror och syster var också anställda vid samma teatrar; brodern Carl Gabriel Bonn (f.1763) spelade småroller vid Munkbroteatern 1781-98 tills han 1806 blev sufflör på Dramaten, systern Kristina Ulrika Bonn (1757-85) var 1780-83 korist vid Operan och sedan anställd vid Stenborgs teatrar, där Nora i Njugg spar och fan tar, ansågs vara hennes paradroll, till sin död i förkylning 1785.

Källor 
 Johan Flodmark: Stenborgska skådebanorna: bidrag till Stockholms teaterhistoria, Norstedt, Stockholm, 1893

Noter

Svenska skådespelare under 1700-talet
Män
Födda 1759
Avlidna 1798
Didrik Gabriel Björn

Didrik Gabriel Björn, född 1757 i Kristinehamn, död 1810, var en svensk dramatiker, pjäsförfattare och skådespelare. Han var en av de mest kända pjäsförfattarna under den gustavianska tiden i Sverige.  Han var verksam vid Munkbroteatern 1784-88 och 1791-94, och vid Dramaten 1788-91.   

Som aktör spelade han en mängd huvudroller under sin karriär och tycks ha varit en av de mer uppmärksammade skådespelarna under sin samtid.  En av hans sista roller som skådespelare var Frontin i Trollflöjten 1794.

Björn var också pjäsförfattare. År 1790 satte han upp Det besynnerliga spektaklet som efterpjäs till Greven av Oldsbach, där teaterns skådespelare tackade publiken för deras stöd i gestalt av sina mest populära roller; Björn själv uppträdde som sig själv, som teaterskribent, följd av Magnus Bonn som Mäster Sock i Skomakaren, Anders Lundberg som Hyrkusken i Engelsmannen i Paris, Johan Petter Lindskog som Bartholo och Bazile i Barberaren i Sevilla, Jonas Sundman som Jonas i Mäklaren, Carl Schylander som Mor Bobi och dansmästare Rigadoun, Johanna Catharina Enbeck (Gertrud i Njugg spar), Brita Maria Modéer (kammarjungfrun i Den obetänksamma), Christina Rahm (Anna Stina i Maskeraden), Lisette Stenberg (Lady Alton i Skottländskan), Margareta Sofia Lagerqvist (Anette i Anette och Lubin) och Eva Säfström  som trädgårdsflickan i Sophie.   
      
1794 avslutade Björn sin scenkarriär, flyttade till Linköping och blev boktryckare, en verksamhet han fick överge efter brödupproret.  Vid brödupploppet i Linköping 1799 samlades folk i stadskällaren och sjöng marseljäsen, där Björn infann sig och hälsades: "Se här har vi vår Bonaparte!", och "begick sedan våldsamheter" vid brännvinskompaniets bränneri. En trupp kuvade upproret och Björn satt flera månader häktad för uppvigleri tills han frigavs 1800.

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Svenska skådespelare under 1700-talet
Män
Födda 1757
Svenska manusförfattare
Avlidna 1810
Personer från Kristinehamn
Michail Muravjov (1845–1900)

Michail Nikolajevitj Muravjov,  född 19 april 1845, död 21 juni 1900, var en rysk greve och diplomat, sonson till Michail Muravjov-Vilenskij.

Muravjov inträdde 1864 på den diplomatiska banan, var legationssekreterare i Stockholm 1866-68 och 1873-74, blev 1880 förste ambassadsekreterare i Paris, 1885 ambassadråd i Berlin och 1893 envoyé i Köpenhamn, där han kom i nära beröring med ryska kejserliga familjen under dess sommarbesök, vilket torde ha bidragit till hans utnämning (januari 1897) till utrikesminister efter furst Lobanov-Rostovskij. Hans politik i de då brännande Kreta- och Kinafrågorna (Qingdynastin) var vacklande; han slöt i mars 1898 det fördrag med Kina, varigenom Ryssland arrenderade Kwantung-området. I augusti 1898 framförde han i en rundskrivelse tsar Nikolaj II inbjudan till den första fredskonferensen i Haag. Utbrottet av boxarupproret i Kina 1900 och ryska agenters hållning under den föregående agitationen där och i Manchuriet uppges ha framkallat häftig konflikt mellan tsaren och Muravjov kort före den senares plötsliga frånfälle. Muravjov utgav på ryska och i tysk översättning ett arbete om sin farfar.

Källor

 

Rysslands utrikesministrar
Ryska diplomater
Ryska grevar
Personer i Ryssland under 1800-talet
Födda 1845
Avlidna 1900
Män
Ugglan
Adolph Fredric Neuman

Adolph Fredric Neuman, född 24 januari 1746, död efter 1789, var en svensk skådespelare, poet, kritiker, dramatiker. Han var en välkänd skådespelare och ansedd som en begåvad poet under sin tid, men även som en "äventyrare". Han var verksam i Stenborgs Sällskap och i Comediehuset.

Biografi 
Neuman var son till en konverterad judisk rabbin, pagehovmästare och professorn i orientaliska språk vid Uppsala Christian August Ernst Neuman (d. 1750). Fadern, hovinköpare Ernst Neuman, hade 1748 avskedats och arresterats men flytt utomlands, och modern hade dött 1752, varpå Neuman hamnat på barnhem, först i Stockholm, sedan Göteborg, där han var tryckarlärling innan han blev skådespelare.

Han var 1767-68 anställd i Stenborgs Sällskap, 1768-70 i Seuerlingske Comoedie-Trupp, 1774-76 och 1780 hos Stenborgs Sällskap, 1781-83 vid Comediehuset. Han skrev 1767-89 många dikter som publicerades som insändare i tidningarna i de städer han passerade, han skrev dikter till begravningar, fester etc och recenserade musik och teater. Han skrev pjäser åt Stenborgs Sällskap, första gången i Humlegårdsteatern 1773, då han skrev en hyllningsprolog framförda av grekiska gudar över statskuppen 1772. 1774 fick han Don Ranudo de Colibrados som recett, där han spelade Harlekin efter Jean Löfblad. 1785 var han lärare i läsning, skrivning, tyska och kristendom i Norrköping, 1788-89 var han journalist i Kalmar.          

Han var ofta inblandad med polisen och beskrivs som en äventyrare. 1775 sattes han i fängelse i Göteborg för att i Hwad Nytt?? Hwad Nytt?? ha kritiserat det nattliga utegångsförbudet för de som inte bar lyktor, då han släpptes ut fälldes han för otukt sedan han publicerat detaljer ur ett rättegång mellan ett äkta par, där han hjälpt frun med råd, arresterad för att ha fått två män att komma med korruptionsanklagelser mot borgmästaren i Lund, dit han sänts för att avtjäna straffet, slogs med vakten då han blivit berusad under en permission och dömdes till döden, friades, återvände till Stockholm, invecklade sig i stämningar som han arresterades för 1778 (då gift), förvisades ur staden; 1783 varnades i en tidning i Göteborg för att han ägnade sig åt keditförfalskning, arresterad 1784 för "oanständighet" i Jönköping, arresterad för förfalskning i Norrköping 1786, för slagsmål i Kalmar 1788.

Källor 
 Johan Flodmark (1893). Stenborgska skådebanorna: bidrag till Stockholms teaterhistoria. Stockholm: Norstedt. Libris 439864

Födda 1746
Svenska skådespelare under 1700-talet
Män
Avlidna 1789
Hammardammen

Hammardammen kan syfta på ett antal insjöar i Sverige:

Hammardammen (Ockelbo socken, Gästrikland), sjö i Ockelbo kommun,  (4,33 ha)
Hammardammen (Torsåkers socken, Gästrikland), sjö i Hofors kommun,  (21,4 ha)
Hammardammen, Hälsingland, sjö i Ovanåkers kommun, 
Övre Hammardammen, sjö i Ovanåkers kommun,  (59,1 ha)

Listor över Sveriges insjöar baserat på namn
Akrostikon

Akrostikon (från grekiska ακρόσςτιχον, akróstichon) eller namndikt är en dikt där begynnelsebokstäverna (mer sällan slutbokstäverna) i varje rad tillsammans bildar ett ord eller en mening. Akrostikon förekom redan i antiken och var på modet i Sverige under 1600-talet.

Ett akrostikon är till formen ett enkelt korsord, och benämningen används också för korsord som endast har ett lodrätt lösningsord.

Referenser 

Verslära
Korsord