kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Svenska Lantbruksförbundets och LTs förlags romantävling

Svenska Lantbruksförbundets och LTs förlags romantävling, ofta omnämnd som Bästa bonderomanen, var en litterär pristävling inom genren "bonderomaner" som arrangerades första gången 1941.

Syftet med tävlingen var enligt arrangörerna "att verksamt bidraga till framskapandet av en eller flera bonderomaner med aspekter från den brytningstid jordbrukets folk genomlevt under de senare åren". I den första juryn ingick tre författare som själva skrev böcker med landsbygdsmotiv: Irja Browallius, Vilhelm Moberg och Albert Viksten. Totalt 66 bidrag inkom till den första tävlingen. Förstapriset vanns av Sven Edvin Salje med På dessa skuldror och andrapriset av Gunnar Falkås med Gökhult, båda utgivna av LT:s förlag 1942.

Såväl Salje som Falkås hade fått enstaka böcker utgivna tidigare, men för båda innebar de genom tävlingen utkomna titlarna de verkliga genombrotten; Saljes roman utgavs till exempel inom kort i runt 50 000 exemplar och blev inledningen på hans stora romansvit om familjen Loväng. För det 1935 grundade LTs förlag innebar tävlingen början på en omfattande skönlitterär utgivning, och man fortsatte att arrangera fler liknande tävlingar under 1940-talet.

Källor
 Iréne Flygare och Maths Isacson: "Den organiserade bonden" i Janken Myrdal (redaktör): Det svenska jordbrukets historia, band 5 (2003?), sidan 264
 , band 31 (Stockholm 2000-2002), sidan 296]
 
 "Gunnar Falkås" i Nationalencyklopedin (natupplagan), läst 2012-07-16

Tävlingar
Svenska litteraturpriser
W90-Mattensprunganlage

W90-Mattensprunganlage är en hoppbacke som ligger i Ramsau am Dachstein i Steiermark i Österrike. Backen har K-punkt 90 meter och backstorlek (Hill Size) 98 meter. Backhoppningstävlingen i normalbacke vid Skid-VM 1999 arrangerades här. Hoppningen i stor backe arrangerades i Paul-Ausserleitner-Schanze i Bischofshofen. I anknytning till W90-Mattensprunganlage ligger två mindre backar, K30 (Minzelhofschanzen) och K15.

Historia 

W90-Mattensprunganlage byggdes inför Skid-VM 1999 som tilldelades Ramsau am Dachstein. Backen stod klar 1995. Backen är försedd med plastmattor och kan användas även om sommaren. En deltävling i världscupen i backhoppning arrangerades här 11 januari 1998. Världscuptävlingar i nordisk kombination arrangeras sedan 2005 årligen i Ramsau. W90-Mattensprunganlage används också som en träningsanläggning för österrikiska skidförbundet (ÖSV).

Backrekord 

Officiellt backrekord tillhör Daito Takahashi från Japan, som hoppade 101,0 meter 17 december 2005 under en världscupdeltävling i nordisk kombination. Gregor Schlierenzauer från Österrike hoppade 100,5 meter under österrikiska mästerskapen 14 oktober 2006, vilket är backrekord på plast. Officiellt backrekord för kvinnor tillhör japanska Sara Takanashi. Hon hoppade 102,0 meter vid kontinentalcupen (Ladies-COC) 20 februari 2011. Jacqueline Seifriedsberger och Daniela Iraschko, båda från Österrike, hoppade 96,0 meter på plast i kontinentalcupen 19 augusti 2007.

Viktiga tävlingar

Källor 
 Ski Jumping Hill Archive - Mattensprunganlage

 

Hoppbackar i Österrike
Byggnader och anläggningar i Steiermark
Sportanläggningar invigda 1995
Drusus den yngre

Nero Claudius Drusus eller Drusus Julius Caesar, mera känd som Drusus den yngre eller Drusus Minor, född den 7 oktober 13 f.Kr. i Rom, död den 14 september 23 e.Kr., var son till Tiberius och Vipsania Agrippina.

Biografi 
Drusus uppkallades efter sin farbror Nero Claudius Drusus och han föddes och växte upp i Rom. Trots sitt hetsiga temperament visade han sig ha talang både för det militära och politiken. År 13 e.Kr. blev han permanent medlem av senatens kommitté som Augustus hade grundat för att organisera senatens dagliga arbete. Drusus blev undanskuffad från tronföljden då Augustus tvingade hans far Tiberius att adoptera sin brorson Germanicus, som var gift med Augustus dotterdotter, och utse honom till sin efterträdare. År 14 e.Kr., efter Augustus död, kväste Drusus ett myteri i Pannonien och blev året därefter konsul. Han var också guvernör i Illyrien mellan år 17 och 20. Han blev på nytt konsul år 21 tillsammans med sin far Tiberius och blev 22 tribunicia potestas, en titel som var reserverad endast för kejsaren eller hans tronföljare.

Drusus var gift med sin kusin Livilla och hade med henne dottern Julia och tvillingsönerna Tiberius Gemellus och Tiberius Claudis Caesar Germanicus Gemellus (död 23.Kr.). Vid Germanicus död år 23 utsåg Tiberius Drusus till sin arvtagare och efterträdare. Germanicus hustru Agrippina den äldre anklagade Tiberius att ligga bakom dennes plötsliga död i akt och mening att bereda väg för sin egen biologiske son Drusus, men detta är med all sannolikhet osant.

Livilla hade förmodligen inlett ett förhållande med Sejanus, som var prefekt för praetoriangardet, innan tvillingarna föddes, och som enligt vissa kunde vara far till dessa. Drusus ogillade Sejanus och hade vid ett tillfälle slagit honom i ansiktet med knytnäven under en diskussion och givit prov på sin tämligen våldsamma natur. Han gjorde heller ingen som helst hemlighet av sina djupa antipatier mot Sejanus. När det lutade mot att Drusus skulle bli den nye tronarvingen efter Germanicus död, ville Sejanus avlägsna Drusus, förmodligen i en kombination av självbevarelsedrift och maktsträvan. Antika källor (Tacitus, Suetonius och Cassius Dio) ger vid handen eller antyder att han tillsammans med Livilla förgiftade Drusus. Om Drusus verkligen blev mördad måste det ha gjorts mycket skickligt eftersom ingen misstänkte mord, när han avled år 23. Drusus hade rykte om sig att vara en väldig drinkare och man trodde att detta kunde vara dödsorsaken. Två år senare bad Sejanus Tiberius om tillåtelse att få gifta sig med Livilla, men fick avslag.

Drusus var en entusiastisk anhängare av gladiatorkamp. Det skarpaste gladiatorsvärdet var uppkallat efter honom. Han fick smeknamnet "Castor" efter praetorianernas skyddsgud. Detta eftersom han både slagit till Sejanus och en medlem av pretoriangardet (kanske det också Sejanus). Han sägs också ha använt bittermandlar som profylaktisk hjälp mot alkoholism.

Referenser

Externa länkar 

Romerska militärer
Födda 13 f.Kr.
Avlidna 23
Män
Personer i Romerska riket under 000-talet f.Kr.
Personer från Rom
Gravsatta i Augustus mausoleum
Iulii
Kuressaare biskopsborg

Kuressaare biskopsborg (, , ) är en medeltida biskopsborg i staden Kuressaare på Ösel i Estland. Idag inryms Ösels regionmuseum i borgen.

Det högsta tornet kallas Långe Hermann.

Historia 
Borgen tillkom som en följd av Albert av Rigas och Svärdsriddarordens framgångsrika korståg mot Ösel under 1220-talet, då ön kristnades och införlivades i Terra Mariana. Den äldsta borgen uppfördes, möjligen i trä, mellan 1338 och 1380, även om andra källor hävdar att borgen byggdes så tidigt som 1260. Borgen uppfördes som befästning och residens för furstbiskoparna av Ösel-Wiek, vars världsliga furstendöme bland annat omfattade delar av Ösel. Befästningen och orten var då huvudsakligen kända under det tyska namnet Arensburg. När biskopsdömet upplöstes i samband med reformationen och det senare Livländska kriget kom borgen och staden 1559 att komma under den danska kronan. Under den danska epoken moderniserades befästningsverken och en renässansfästning uppfördes omkring kärnborgen.

Slottet och Ösel föll i svenska händer efter freden i Brömsebro 1645  och den svenska kronan fortsatte därefter att bygga ut fästningen. Efter det stora nordiska kriget blev Ösel ryskt och fästningen kom nu att bli ryskt gränsfäste. I takt med den ryska expansionen västerut och den ryska segern i finska kriget 1809 kom behovet av ryska befästningar i Livland att avta, och efter att Bomarsunds fästning på Åland börjat anläggas lades garnisonen i Arensburg ned 1836. Under Krimkriget spelade fästningen inte någon större strategisk roll för striderna i Östersjön.

Slottet användes efter den militära epoken bland annat som fattighus. En större restaurering genomfördes 1904–12 under ledning av arkitekterna Hermann Seuberlich och Wilhelm Neumann. Ytterligare restaureringsarbeten genomfördes under sovjeteran 1968 efter ritningar av Kalvi Aluve.

Sedan 18 april 2002 är borgen uppsatt på Estlands tentativa världsarvslista.

Referenser

Externa länkar 

Ösels landskapsmuseum

Befästningar i Estland
Tentativa världsarv i Estland
Slott i Estland
Byggnader och anläggningar i Saaremaa
Kuressaare
Final Fantasy XIII-2

Final Fantasy XIII-2 är ett rollspel utvecklat av Square Enix med hjälp av tri-Ace för konsolerna Xbox 360 och PlayStation 3. En Microsoft Windows-version planeras även att vara utgiven vid våren 2015.

Spelet släpptes 2011 i Japan och 2012 i Nordamerika och Europa. Det är en direkt fortsättning på Final Fantasy XIII och utspelar sig tre år efter det föregående spelet. En av karaktärerna från Final Fantasy XIII, Lightning, har försvunnit till en okänd värld. Hennes syster Serah Farron, som hade en mindre roll i det första spelet, och en ung man kallad Noel Kreiss försöker hitta henne.

Källor

Se även 
 Final Fantasy
 Final Fantasy XIII

Externa länkar 
 Officiell europeisk webbplats

Datorspel 2011
Playstation 3-spel
Xbox 360-spel
Windows-spel
Final Fantasy
Datorrollspel
Datorspel med kvinnliga huvudpersoner
Ruhleben (Berlins tunnelbana)

Ruhleben är slutstationen för Berlins tunnelbanas linje U2 och ligger i stadsdelen Ruhleben, Berlin. Stationen skapades av svenska arkitekten Alfred Grenander och invigdes år 1929. Det finns planer på att förlänga linje U2 från Ruhleben till linje U7:s station Rathaus Spandau som redan är förberedd för två extra spår.

Berlins tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 1929
Westend, Berlin
1929 i Tyskland
Podvig naroda

Podvig naroda (ryska: Подвиг народа (Folkets hjältedåd)) är ett projekt av Rysslands försvarsdepartement för att skanna arkivdokument om utmärkelser utdelade under stora fosterländska kriget 1941–1945.

Online-databasen blev tillgänglig för allmänheten (på ryska och engelska) den 9 april 2010 under adressen www.podvignaroda.mil.ru. Försvarsdepartementet planerar att digitalisera dokument med 30 miljoner utmärkelser (ungefär 100 miljoner dokument). 

På sajten finns även lägesrapporter och krigskartor från olika frontstaber.

Externa länkar 
 Podvig naroda

Sovjetunionen under andra världskriget
Lightning (spelfigur)

Lightning är en påhittad karaktär i dataspelsserien Final Fantasy utvecklad och publicerad av Square Enix. Hon skapades av Motumu Toriyama och designades av Tetsuya Nomura. I den engelska versionen av spelet görs hennes röst av Ali Hillis. Lightning är en av huvudkaraktärerna i Final Fantasy XIII och är en viktig del av storyn i Final Fantasy XIII-2.

Se även 
Final Fantasy
Final Fantasy XIII
Final Fantasy XIII-2

Huvudpersoner i datorspel
Fiktiva kvinnor i datorspel
Rollfigurer i Final Fantasy
Fiktiva figurer introducerade 2009
Cloud Atlas

Cloud Atlas är en roman av den engelske författaren David Mitchell. Cloud Atlas vann British Book Awards Literary Fiction Award samt Richard & Judy Book of the Year award, samt var nominerad 2004 för Bookerpriset, Nebula Award, Arthur C. Clarke Award och en rad andra utmärkelser.

Handling
Bokens tidsram spänner över flera århundraden, från 1800-talet till en dystopisk framtid. Berättelsen förs genom en rad olika medier, bland annat dagboksanteckningar, i form av en brevkonversation och ett filmmanus. Boken bygger främst på att återberättaren i senare kapitel upptäcker den tidigare berättarens historia i någon form, och därefter inser att de på ett fantastiskt vis är sammanlänkande genom tidshistorien. 

Historien börjar med dagboksanteckningar från en ung, amerikansk notarie och detaljerar hans försök att ta sig hem till San Francisco från öarna utanför östra Nya Zeeland. Därefter flyttas historien till Belgien i mitten av 1930-talet, och fokuserar på en ung, bisexuell musikbegåvad mans strävan efter rikedom och berömmelse.

Den tredje delen återberättas i form av ett mordmysterium i Kalifornien 1975, där en ung, kvinnlig journalist intar huvudrollen. 

Bokens fjärde del centrerar kring en publicist, och hans rymningsförsök från ett ålderdomshem under början av 2000-talet. Den femte delen utspelar sig i ett enat, dystopiskt framtida Korea, och återberättas från perspektivet av en klon, som tillhör den tjänande klassen.

Den sjätte och sista delen tar plats i ett post-apokalyptiskt Hawaii, där en del av mänskligheten återfallit till ett mer primitivt stadium, medan en annan del, "de framsynta" (the prescient) har kvar avancerad teknik från förr.

Tema
Bokens övergripande tema är enligt David Mitchell ett utforskande av människans rovdjursliknande instinkter; utnyttjande och exploatering, mellan individer såväl som grupper.

Filmatisering

2012 filmatiserades boken i regi av Syskonen Wachowski och Tom Tykwer. Tom Hanks, Halle Berry och Hugo Weaving hade några av rollerna.

Referenser

Brittiska science fiction-romaner
Trampolino di Pakstall

Trampolino di Pakstall, (sv.: Pakstallbacken) är en backhoppningsanläggning i Gallio i provinsen Vicenza i regionen Veneto i Italien. Anläggningen består av två större backar med K-punkt 92 meter och backstorlek (Hill Size) 103 meter och K-punkt 60 meter med backstorlek 66 meter. Två mindre backar, K31 och K20, ligger i anknytning till de större backarna. De mindre backarna är försedda med plastmattor och används även om sommaren. Anläggningen ägs av Gallios kommun.

Historia 

Direkt efter andra världskrigets slut startade konstruktion och resning av K60-backen i Pakstall. Backen invigdes 27 mars 1947. Två år senare restes de två mindre backarna i Pakstall. 9 januari 1954 arrangerades den första internationella tävlingen i Pakstall, Trofeo Kongsberg (Kongsberg Cup). K92-backen i Pakstall byggdes 1986 inför junior-VM 1987. Junior-VM 1987 och 1996 arrangerades i Gallio. Längdåkningstävlingarna hölls i grannkommunen Asiago. En deltävling i världscupen arrangerades i Pakstall 1988. K60-backen används i damernas kontinentalcup (Ladies COC). K92-backen stängdes 2011.

Backrekord 

Sista officiella backrekordet i K92-backen sattes av Uroš Peterka från Slovenien 10 februari 2002 då han hoppade 105,5 meter i en deltävling i kontinentalcupen. Officiellt backrekord i K60-backen tillhör Michael Lunardi från Italien som hoppade 64,5 meter 26 augusti 2007.

Viktiga tävlingar

Källor 
 Ski Jumping Hill Archive
 FIS Hemsida: Resultat

Externa länkar 
 Comune di Gallio: I trampolini del Pakstall (bildgalleri)

Hoppbackar i Italien
Otto Magnus Stackelberg (diplomat)

Otto Magnus (von) Stackelberg, född 1736, död 1800, var en rysk greve och diplomat.

Biografi 
Stackelberg var en tid rysk minister i Madrid och innehade därefter den viktiga posten som ambassadör i Warszawa, där han efter Polens första delning (1772) hade att hålla nere jäsningen hos de patriotiska och reformivrande kretsarna och under en lång följd av år faktiskt var landets verklige regent. Som ett erkännande av sina förtjänster härvid erhöll han 1775 av Katarina II:s intime bundsförvant kejsar Josef II grevetiteln. 

År 1790 återkallades Stackelberg från Polen och utnämndes 1791 till ambassadör i Stockholm, dit han anlände i maj samma år. Han fick där avsluta offensivalliansen mellan Sverige och Ryssland den 19 oktober samma år och betraktade i det följande som sin främsta uppgift att bevara den nya vänskapen mellan Gustav III och Katarina II. 

Stackelberg skildras i svenska memoarer som "en begåvad, men högdragen och slipad man" (drottning Charlottas dagbok). Trots att han inte var särskilt välkommen i början, då kung Gustav hoppats, att general Otto Henrik Igelström, den ryske underhandlaren i Värälä, skulle bli Rysslands representant i Stockholm, förefaller han snart ha kommit på mycket god fot med Gustav III och försökte efter dennes död ivrigt stödja det gustavianska partiet. Efter dess fall fortsatte han sina förbindelser med gustavianerna och var inte främmande för deras intriger att återvinna makten. Detta föranledde hertigen-regenten att i januari 1793 genom ett egenhändigt brev till ryska kejsarinnan begära hans återkallande, vilket Katarina genast ansåg sig böra bevilja. Stackelberg lämnade dock Stockholm först i maj 1793.

Källor

Ryska diplomater
Födda 1736
Avlidna 1800
Män
Ugglan
Rysslands ambassadörer i Polen
Rysslands ambassadörer i Sverige
Personer i Ryssland under 1700-talet
Otto Magnus
Ryska grevar
Mottagare av Vita örnens orden (Polen)
Otto Magnus Stackelberg (arkeolog)

Otto Magnus (von) Stackelberg, född 1786 i Reval, död 1837, var en rysk friherre, arkeolog och målare. 

Stackelberg studerade målarkonsten i Dresden och Rom samt företog 1810 en arkeologisk forskningsresa i Grekland, där han 1812 ledde utgrävningen av Apollontemplet vid Figalia. Över detta fynd utgav han 1826 en beskrivning tillägnad tsar Nikolaj I av Ryssland, som med 18 000 piaster lösköpt honom från turkiska pirater. Dessutom skrev Stackelberg Costumes et usages des peuples de la Grèce moderne (1825), La Grèce (1834) och Die Gräber der Hellenen (1837). Han efterlämnade betydande konstsamlingar. En biografi över honom författades av brorsdottern Natalie von Stackelberg (1882).

Källor

Ryska arkeologer
Ryska målare
Personer i Ryssland under 1800-talet
Födda 1786
Avlidna 1837
Män
Ugglan
Personer från Tallinn
Otto Magnus
Bleed Like Me

Bleed Like Me är det fjärde studioalbumet av den skotsk-amerikanska rockgruppen Garbage, utgivet i april 2005. Singlarna var "Why Do You Love Me", "Bleed Like Me", "Sex Is Not the Enemy" och "Run Baby Run".

Låtlista

Medverkande 
Garbage
 Shirley Manson – sång, elgitarr
 Steve Marker – el- och akustisk gitarr, synthesizer, programmering, pålägg
 Duke Erikson – gitarr, synthesizer, mellotron, piano
 Butch Vig – trummor, gitarr, effekter, programmering, bas

Externa länkar 
 Bleed Like Me på Discogs (lista över utgåvor)

Album av Garbage
Amerikanska alternative rock-album
Musikalbum 2005
Album producerade av Butch Vig
Otto Magnus Stackelberg

Otto Magnus (von) Stackelberg kan avse bland andra:

* Otto Magnus Stackelberg (1736–1800), rysk diplomat
 Otto Magnus Stackelberg (1786–1837), rysk arkeolog
Hamer Bouazza

Hamer Bouazza, född 22 februari 1985 är en algerisk fotbollsspelare som för tillfälet spelar för Racing Santander i La Liga. Han spelar vanligtvis till vänster, men kan också spela som högerytter. Han har tillbringat större delen av sin fotbollskarriär i England, bortsett från en kort sejour i Turkiet.

Externa länkar

Hameur Bouazza profile på blackpoolfc.co.uk

Födda 1985
Män
Levande personer
Algeriska fotbollsspelare
Spelare i Watford FC
Spelare i Swindon Town FC
Spelare i Fulham FC
Spelare i Charlton Athletic FC
Spelare i Birmingham City FC
Spelare i Sivasspor
Spelare i Blackpool FC
Spelare i AC Arles-Avignon
Spelare i Millwall FC
Spelare i AC Omonia
Spelare i Racing Santander
Spelare i afrikanska mästerskapet i fotboll 2010
Spelare i afrikanska mästerskapet i fotboll 2013
Otto Henrik Igelström

Otto Henrik Igelström (ryska: Osip Andrejevitj), född 7 maj 1737, död 18 februari 1817, var en rysk greve, diplomat och general. 

Igelström var son till en livländsk adelsman, lantrådet Gustaf Henrik Igelström, och sonsons sonson till den från Västergötland härstammande Harald Bengtsson, vilken 1645 adlades med namnet Igelström (efter kronohemmanet Iglabo, Ljurs socken, Gäsene härad) och avled 1677 som kammarassistentråd vid livländska generalguvernementet och överste. Hans sonsöner introducerades 1742 som friherrar på livländska riddarhuset.

Igelström gick vid unga år i krigstjänst och vann tidigt utmärkelse. Under furst Nikolaj Repnins befäl lyckades han i Polen genom list bemäktiga sig biskoparna av Krakow och Kiev, greve Rzevuski och andra polska magnater, som satte sig emot Katarina II:s planer. Då Katarinas första krig med Osmanska riket utbröt (1768), deltog Igelström i fälttåget under furst Golitsyns kommando och erövrade efter tio dagars belägring fästningen Akjerman, varvid en mängd krigsförnödenheter föll i segrarens händer. Sedan han därefter tillvunnit sig furst Grigorij Potemkins ynnest, utnämndes han till ståthållare i guvernementen Simbirsk och Ufa. Utan att överge denna befattning, fick han 1790 befälet i kriget mot svenskarna i Finland och erhöll i april samma år i uppdrag att som kejsarinnans fullmäktig med dem inleda fredsunderhandlingar. Gustaf Mauritz Armfelt var den svenske underhandlaren, och 14 (gamla stilen: 3) augusti 1790 underskrevs av dem, i Värälä, de slutliga fredsvillkoren. 

Bland utmärkelser, som med anledning av fredsslutet kom Igelström till del, kan nämnas, att han 1791 utnämndes till ambassadör vid hovet i Stockholm (dit han dock aldrig anlände) och upphöjdes i grevligt stånd.  År 1792 blev han generalguvernör i Pskov, därefter i Kiev, Tjernihiv och Novgorod-Severskij samt utnämndes 1793 till befälhavare över de i Polen stationerade ryska trupperna. År 1794 utbröt den blodiga revolutionen i Warszawa, och det var blott efter de största ansträngningar Igelström lyckades att slå sig igenom de upproriska skarorna. Med undantag av åren 1796–98, då han var krigsguvernör i Orenburg, levde han därefter utan statstjänst. Han efterlämnade åtskilliga skriftliga uppteckningar av värde rörande bland annat fredsförhandlingarna i Värälä.

Källor

Ryska generaler
Ryska diplomater
Mottagare av Serafimerorden
Män
Födda 1737
Avlidna 1817
David Erskine

David Erskine kan syfta på bland andra:

* David Erskine, 2:e lord Cardross (1627–1671), skotsk ädling
 David Erskine, lord Dun (1670–1758), skotsk domare
 David Erskine, 9:e earl av Buchan (1672–1745), skotsk ädling
 David Erskine, 11:e earl av Buchan (1742–1829), skotsk ädling
 David Erskine (1772–1837), brittisk dramatiker
 David Erskine, 2:e baron Erskine (1776–1855), brittisk diplomat och peer
 David Erskine, 13:e earl av Buchan (1815–1898), skotsk ädling
 David Charles Erskine (1866–1922), brittisk parlamentsledamot
James Vanderbilt

James Platten Vanderbilt, född 17 november 1975, är en amerikansk manusförfattare.

Vanderbilt är ättling till Vanderbilt-familjen från New York, och han är son till Alison Campbell (född Platten) och Alfred Gwynne Vanderbilt III. Han växte upp i Norwalk, Connecticut och gick i en skola i New Canaan, Connecticut.

Filmografi (i urval)

Referenser

Noter

Externa länkar 
 

Amerikanska manusförfattare
Personer i USA under 2000-talet
Författare från Connecticut
Personer från Norwalk, Connecticut
Födda 1975
Levande personer
Män
Alumner från University of Southern California
Thomas Erskine

Thomas Erskine kan syfta på bland andra:

* Thomas Erskine av Haltoun (död efter 1548), skotsk ämbetsman
 Thomas Erskine, 1:e earl av Kellie (1566–1639), skotsk ädling
 Thomas Erskine, 6:e earl av Kellie (1732–1781), skotsk musiker
 Thomas Erskine, 9:e earl av Kellie (1746–1828), skotsk ädling
 Thomas Erskine, 1:e baron Erskine (1750–1823), brittisk jurist och politiker
 Thomas Erskine (1788–1870), skotsk jurist och teolog
170 (tal)

170 är det naturliga talet som följer 169 och som följs av 171.

Inom vetenskapen 
 170 Maria, en asteroid

Inom matematiken 
 170 är ett jämnt tal.
 170 är ett palindromtal i det kvarternära talsystemet.

Se även 
 170 f.Kr. och 170 e.Kr. (årtal)
 Tal
 Siffra
 Nummer
 Lista över tal
 Räkneord

Externa länkar

Källor

Heltal
The Cabin in the Woods

The Cabin in the Woods är en amerikansk skräckfilm från 2012 regisserad av Drew Goddard och producerad av Joss Whedon. Filmen hade världspremiär i december 2011. I Sverige hade den premiär den 18 maj 2012.

Handling
En grupp ungdomar reser till en avlägsen stuga i vildmarken. Övervakade av kameror förvandlas deras resa till en ren mardröm då de börjar uppträda som stereotyper ur en skräckfilm.

Om filmen
Filmen började spelas in i mars 2009 och avslutades den 29 maj 2009 i Vancouver , British Columbia, Kanada.

Rollista (i urval)
Kristen Connolly - Dana Polk
Chris Hemsworth - Curt Vaughan
Anna Hutchison - Jules Louden
Fran Kranz - Marty Mikalski
Jesse Williams - Holden McCrea
Richard Jenkins - Gary Sitterson
Bradley Whitford - Steve Hadley
Brian White - Daniel Truman
Amy Acker - Wendy Lin
Sigourney Weaver - Direktör

Externa länkar
The Cabin in the Woods på imdb.com

Amerikanska filmer 2011
Amerikanska skräckfilmer
Filmmanus av Joss Whedon
Regidebutfilmer
Engelskspråkiga filmer
Enhörningar på film
Filmer om hämnd