kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Al-Ahly

Al-Ahly (arabiska: النادي الأهلي) är en fotbollsklubb i Kairo, Egypten, som spelar i Egyptiska Premier League. Klubben grundades 1907 och har till och med säsongen 2014/2015 vunnit Egyptens högsta division trettiosju gånger och Egyptiska cupen trettiofem gånger.

Meriter i urval

Nationella 
 Mästare (43): 1948–49, 1949–50, 1950–51, 1952–53, 1953–54, 1955–56, 1956–57, 1957–58, 1958–59, 1960–61, 1961–62, 1974–75, 1975–76, 1976–77, 1978–79, 1979–80, 1980–81, 1981–82, 1984–85, 1985–86, 1986–87, 1988–89, 1993–94, 1994–95, 1995–96, 1996–97, 1997–98, 1998–99, 1999–2000, 2004–05, 2005–06, 2006–07, 2007–08, 2008–09, 2009–10, 2010–11, 2013–14, 2015–16, 2016–17, 2017–18, 2018–19, 2019–20, 2022–23
 Cupen (37): 1923–24, 1924–25, 1926–27, 1927–28, 1929–30, 1930–31, 1936–37, 1939–40, 1941–42, 1942–43, 1944–45, 1945–46, 1946–47, 1948–49, 1949–50, 1950–51, 1952–53, 1955–56, 1957–58, 1960–61, 1965–66, 1977–78, 1980–81, 1982–83, 1983–84, 1984–85, 1988–89, 1990–91, 1991–92, 1992–93, 1995–96, 2000–01, 2002–03, 2005–06, 2006–07, 2016–17, 2019–20
 Super cup (11): 2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2010, 2011, 2014, 2015, 2017, 2018

Internationella 
 Caf Champions League (10): 1982, 1987, 2001, 2005, 2006, 2008, 2012, 2013, 2020, 2021

Placering senaste säsonger 
 under namnet Zamalek SC

Färger 
Al-Ahly SC spelar i vit och röd trikåer, bortastället är svart.

Dräktsponsor

Trikåer

Källor

Noter

Externa länkar 

 Officiell webbplats
 Al-Ahly på facebook
 Al-Ahly på Soccerway
 Al-Ahly på Sofascore
 Al-Ahly på Flashscore
 Al-Ahly på Globalsportsarchive

Fotbollsklubbar i Egypten
Sportklubbar bildade 1907
Al Ahly SC
Per Johan Herman Leander

Per (även Pehr) Johan Herman Leander, ofta hänvisad till som P.J.H. Leander, född den 31 maj 1831 i Hjälmseryds socken, Jönköpings län, död den 18 juni 1907 i Lund, var en svensk filosof.

Biografi 
Leander, som 1851 blev student i Lund, avlade 1860 filosofie kandidatexamen, promoverades 1862 till filosofie doktor och kallades samma år till docent i teoretisk filosofi. År 1863 utnämndes han till adjunkt i teoretisk och praktisk filosofi vid Lunds universitet, där han 1886 blev professor i praktisk filosofi. Han var 1889–1903 inspektor på Smålands nation i Lund.

Leanders föräldrar var kyrkoherden i Hjälmseryds församling, Johan Lorenz Leander, och Margareta Katarina Hjelmgren. Leander gifte sig 1868 med Svenborg Cornelia Olivia Carlström. Leanders gravvård återfinns på klosterkyrkogården i Lund.

Verksamhet 
Leander framstår som en trogen anhängare av Boströms filosofi. Leander publicerade verk som belyste de uppfattningar som Cartesius, Spinoza, Leibnitz, Kant och Herbart gav uttryck för. Hans mest betydelsefulla insats torde vara hans framställning av Christopher Jacob Boströms religionsfilosofiska uppfattning.

Bibliografi 
 Om substansbegreppet hos Cartesius, Spinoza och Leibnitz (1862)
 Om substansbegreppet hos Kant och de tänkare, som från honom utgått (1863)
 Framställning och granskning af Herbarts filosofiska ståndpunkt (i Acta Universitatis Lundensis, 1864 och 1865)
 Über einige Sätze aus dem, dem Philosophencongresse zu Prag vorgelegten Programme (1869) 
 Något om den samtida filosofien i Tyskland, Danmark och Frankrike (1876)
 Boströms lära om Guds idéer (1885)

Källor 

 Leander, Per Johan Herman på SvenskaGravar.se

Boströmianer
Svenska professorer i praktisk filosofi
Personer verksamma vid Lunds universitet
Svenska filosofer under 1800-talet
Personer från Hjälmseryds socken
Gravsatta på Klosterkyrkogården i Lund
Födda 1831
Avlidna 1907
Män
SBH
Ugglan
NH90

NH90 kan avse:

NHIndustries NH90 – en medeltung militär transporthelikopter
 NH90 – ett tidigare namn på en ishockeyklubb i Nyköping, se Nyköpings Hockey
Sirmiliks nationalpark

Sirmiliks nationalpark är en nationalpark i Kanada, belägen i Nunavut och omfattande en yta av 22 252 kvadratkilometer. I nationalparken ingår Bylot Island och delar av norra Baffinön. Området fick status som nationalpark år 1999 och dess namn, Sirmilik, kommer från språket inuktitut och syftar på de många glaciärerna i området.

Historia
Området där Sirmiliks nationalpark ligger har tidigare varit täckt av inlandsis, varav den senaste drog sig tillbaka för omkring 6 000 till 8 000 år sedan. De första människorna som bosatte sig i området stammade från den tidiga Dorsetkulturen och anlände för omkring 3 000 år sedan. En andra våg av bosättare från Thulekulturen invandrade för omkring 1 000 år sedan.

Geografi

Naturen i Sirmiliks nationalpark består till stora delar av berg, bergstoppar och glaciärer, men det finns även lägre belägna tundraområden och parken omfattar också mycket kustområden. Geografisk brukar parken indelas i tre områden: ön Bylot Island, området omkring Pond Inlet mellan Oliver Sound och Parquet Bay, samt halvön Borden.

Ön Bylot Island omfattar ungefär 11 000 kvadratkilometer och har en klippig kust med ett rikt fågelliv. Längre inåt ön domineras landskapet av berg, där de högsta topparna når en höjd på upp till 2 100 meter över havet. På den nordvästra delen av ön finns det så kallade hoodoos och dessa geologiska formationer hör till parkens mer berömda sevärdheter.

Det kalla vattnet i det smala Oliver Sound ramas in av branta bergssidor genomskurna av dalgångar formade av glaciärer. Området är känt för sina slående naturscenerier och är ett av de populäraste målen för camping och kajakpaddling i parken.

Halvön Borden domineras av en stor platå med breda floddalar och tundraområden.

Klimat
Klimatet i området kännetecknas av långa, kalla vintrar och korta, svala somrar. Den varmaste perioden infaller i slutet av juli till början av augusti och den kallaste perioden är januari.

Djurliv
Sirmiliks nationalpark har ett rikt fågelliv, särskilt vad gäller förekomsten av olika havsfåglar, och under sommaren kan över 70 olika fågelarter hittas här, varav 45 häckar. I vattnen utanför kusterna finns även många marina däggdjur, som sälar och valar. Isbjörn, caribou, vargar och fjällräv förekommer också i området, liksom många gnagare.

Växtliv
Växterna i Sirmiliks nationalpark representerar ett brett urval av den arktiska floran, som olika mossor, lavar, gräs, blommande örter, dvärgbjörk och vide.

Källor
Sirmilik National Park of Canada

Externa länkar

Nationalparker i Kanada
Nunavuts geografi
Naturskyddsområden bildade 1999
Leonardo AW101

Leonardo AW101, tidigare AgustaWestland AW101 (ursprunglig EH101), är en tung transporthelikopter som används militärt och civilt. Helikoptern var ett samarbetsprojekt mellan Westland Helicopters i Storbritannien samt Agusta i Italien (European Helicopter Industries, senare sammanslagna till AgustaWestland, numera namnändrat till Leonardo S.p.A.).

Användning i Danmark
Danmarks flygvapen har köpt 14 AW101 för användning som SAR-helikoptrar (Search and Rescue) och TTH-helikoptrar (Taktisk trupptransport) inom 722 skvadron. Helikoptrarna levererades 2006–2009.

Användning i Norge
Norges flygvapen har köpt 16 AW101 för användning som Search and Rescue- (SAR-)helikoptrar inom 330 skvadron. Den första levererades i november 2017.  Helikoptertypen kallas AW101 SAR Queen i norsk tjänst.

Liknande helikoptrar 
NHIndustries NH90
Sikorsky S-92

Referenser

Externa länkar 

Militärhelikoptrar
Ubåtsjakthelikoptrar
AgustaWestland
Jakttrofé

Jakttrofé är en del av ett fällt vilt som jägaren tar till vara och sparar som minne från en lyckad jakt. De vanligaste troféerna är horn från djur som älg, rådjur och hjort. Pannbenet sågas av till lämplig storlek, kokas och bleks för att sedan monteras på en träsköld och hängas på väggen. I bland låter man en konservator montera hela huvudet. Andra exempel på troféer är vildsvinsbetar och skinn från räv, mård och grävling. Tassar från hare och ripa används ofta som lyckobringande maskot. Som trofé kan även räknas hela uppstoppade djur och fåglar.

Jakt
Troféer
Sikorsky S-92

Sikorsky S-92 är en medeltung transporthelikopter som används både av militära samt civila operatörer och tillverkas av Sikorsky. S-92 är en vidareutveckling av S-70, där själva flygkroppen är nyutveckling medan stora delar av de dynamiska komponenterna (rotorsystem/drivlina) är samma.

Se även 
Leonardo AW101
NHIndustries NH90

Källhänvisningar

Noter

Externa länkar 

Helikoptrar
Luftfartyg tillverkade av Sikorsky
Cerit

Cerit är ett samlingsnamn för komplexa silikatmineral som innehåller de sällsynta jordartsmetallerna cerium och lantan. Den kemiska formeln för den ceriumrika analogen cerit-(Ce) skrevs tidigare (Ce,La,Ca)9(Mg,Fe3+)(SiO4)6SiO3OH)(OH)3. I samband med undersökning och beskrivning av lantandominant cerit förfinades formeln till:
(Ce,La,Ca)9(Mg,Fe3+)(SiO4)3(SiO3OH)4(OH)3 för cerit-(Ce) respektive (La,Ce,Ca)9Fe3+(SiO4)3(SiO3(OH))4(OH)3] för ferricerit-(La). Cerit-(Ce) förekommer som körsbärsröda, gråa till gråröda korniga massor. Det finns även en cerit med mer aluminiun än trevärt järn, aluminocerit-(Ce). Den senare har formeln (Ce,REE,Ca)9(Al,Fe3+)(SiO4)3[SiO3(OH)]4(OH)3

Historia 
År 1751 beskrev Axel Fredrik Cronstedt mineralet som en ”rödlätt, liffärgad och stundom blek-gul” tungsten från Bastnäs koppargruva. I samma skrift beskriver han en annan tungsten, ”hvit-grå” från en kopparskärpning på höjden av Bispberget. I den senare vitgråa tungstenen fann C. W. Scheele 1781 ett nytt grundämne vars oxid hade sur karaktär. Scheele kallade oxiden för tungstenssyra. År 1783 lyckades de spanska bröderna d´Elhuyart ur samma oxid, utvunnen ur mineralet wolframit, framställa en metall som de kallade volfram men som på engelska fick namnet tungsten. I Bastnäs tungsten fann J. Jacob Berzelius och Wilhelm Hisinger 1803 ett nytt grundämne som de kallade cerium. Bastnäs tungsten fick namnet cerit medan Bispbergs tungsten fick namnet scheelit (länge dock benämnt enbart som tungsten).

Förekomst  
Cerit-(Ce) har  påträffats i Nya Bastnäsfältet, och i Norbergs malmfält i Västmanland vid Södra Hackspik-, Malmkärra-, Johanna- och Åsgruvan.

Ferricerit-(La) har påträffats i Hackmandalen vid berget Yuksporr (Юкспорр), Kolahalvön i norra Ryssland.

Användning 
Under senare delen av 1800-talet och en bit in på 1900-talet utvanns cermalm som exporterades till Tyskland, England och Frankrike. Cerit var det dominerande malmmineralet medan cerin (numera ferriallanit-(Ce)) utgjorde ett sporadiskt inslag.

Källor 
 Hedin L-H. & Jansson M. 2007. Mineral i Sverige. Förlags AB Björnen.

Noter 

Mineral
Tjuvfiske

Fiske utan lov, i dagligt tal "tjuvfiske", innebär olovligt fiske utan fiskerätt, dvs. utan fiskekort eller annat tillstånd från fiskerättsägaren. Det är en brottslig handling riktad mot fiskerättsägaren

Tjuvfiske är vanligast efter kräftor och ädelfisk och är ett ganska stort problem i vissa vattendrag. Bland annat anser man att tjuvfiske bidragit till att sprida kräftpesten, som slagit ut bestånden av flodkräfta i stora delar av Sverige. Även fiske med för vattnet otillåtna redskap och fångstmetoder kan räknas som olovligt fiske. 

Brott mot bestämmelser i fiskerilagstiftningen med tillhörande föreskrifter faller under allmänt åtal och straffbestämmelser framgår av fiskelagen 37–50 §§. Straffet är böter eller fängelse i högst ett år. Vid brott mot fiskebestämmelser kan även fiskeredskap tas i beslag av fisketillsynen och bli förverkade, vilket även kan gälla annan utrustning som t.ex. båtar.  Om brottet är ringa ska fiskaren inte dömas till ansvar. Det avgörs av domstol och kan t.ex. handla om ett barn som metar och inte förstått fiskerättens innebörd.

Kontrollavgifter 
En fiskevårdsområdesförening får ta ut kontrollavgift av en fiskare som har lov att fiska inom fiskevårdsområdet men som bryter mot föreningens egna lokala fiskeregler. Avgiften infördes 2011 när Lagen (1981:533) om fiskevårdsområden, förkortad LOFO, moderniserades (SFS 2010:1874).

Se även
 Fisketillsynsman
 Fiskevårdsområde
 Tjuvjakt

Referenser 

Fiske
Jaktlagen

är en svensk lag som reglerar var, när och hur jakt får bedrivas. 

I Jaktlagen regleras var man får jaga, dvs. vem som har jakträtt (markägare och jaktarrendator). Brott mot jaktlagen rubriceras oftast som "jaktbrott". 

Jaktstadgan reglerade när jakt fick bedrivas; jakttider för olika vilt och tillåten tid på dygnet. I Jaktstadgan reglerades även vilka jaktvapen, jaktmetoder och hjälpmedel som fick användas. Brott mot jaktstadgan rubricerades som "olaga jakt". Jaktstadgan upphävdes 1 januari 1988.

I dagligt tal kallas både olaglig och olovlig jakt för tjuvjakt. Straffet för jaktbrott är böter eller, i grova fall, fängelse. De leder ofta till att gärningsmanens eventuella vapenlicenser återkallas.

Se även
Jaktförordningen

Referenser

Externa länkar
Jaktlagen (1987:259)
Jaktförordning (1987:905)
Jaktstadgan (1938:279) ersatt av Jaktförordning (1987:905)

Jakt i Sverige
Sveriges lagar
Feistritztalbanan

|}
|}

Feistritztalbanan är en 24 kilometer lång enkelspårig smalspårjärnväg (760 mm) i det österrikiska förbundslandet Steiermark. Den går från Weiz där Weizerbanan slutar till Birkfeld. Banan är i  förbundslandet Steiermarks ägo.

Banan byggdes av Lokalbahn AG Weiz-Birkfeld och öppnades 1911. Under första världskriget påbörjades byggandet av en förlängning till Ratten på grund av kolgruvan där. Sträckan till kolgruvan var klar 1922, medan järnvägen till Ratten inte öppnades förre 1930. 1942 övergick banan i delstatens ägo.

1960 lades gruvan i Ratten ned. Eftersom huvudkunden för godstransporter fallit bort och även antalet resande minskade i rask takt ställdes persontrafiken på sträckan Birkfeld-Ratten in 1971 och på sträckan Weiz-Birkfeld 1973. 1981 revs spåren mellan Birkfeld och Ratten. Den återstående banan trafikeras på sträckan Weiz-Oberfeistritz av godståg och på hela sträckan av museitåg (ångtåg) under sommarmånaderna. 

Järnvägslinjer i Steiermark
Rudolfsbanan

|}

|}
|}

Rudolfsbanan är en 401 km lång järnväg i Österrike. Den går från Sankt Valentin, där den ansluter till Västbanan via Selzthal, Sankt Michael och Villach till den italienska gränsen vid Tarvisio. En 44 km lång bibana från Amstetten vid västbanan ansluter vid Weyer. Ytterligare en 12 km lång bibana förbinder Sankt Michael med den näraliggande staden Leoben. 

Rudolfsbanan var planerad som nord-syd-förbindelse mellan västbanan och den österrikisk-italienska gränsen i Kärnten. Den byggdes på 1860- och 1870-talen och öppnades mellan 1868 och 1873. Banan var ekonomiskt inte lönsam och fick sättas under tvångsförvaltning redan 1880. Slutligen förstatligades banan 1884. 

Rudolfsbanan trafikeras inte i sin helhet av genomgående tåg. Däremot ingår vissa delsträckor i mycket viktiga förbindelser. På delsträckan över Schoberpasset Selzthal – Sankt Michael går trafiken från Graz till Linz, Salzburg och Innsbruck. Sträckan Leoben – Sankt Michael – Villach – Tarvisio ingår i dag som förgrening i sydbanan.

Järnvägslinjer i Kärnten
Järnvägslinjer i Niederösterreich
Järnvägslinjer i Steiermark
Rosentalbanan

|}
|}

Rosentalbanan är en 53 kilometer lång järnväg i det österrikiska förbundslandet Kärnten. Den går från Sankt Veit an der Glan, där den ansluter till Rudolfsbanan, via Klagenfurt till den österrikisk-slovenska gränsen vid Rosenbach, där Karawankenbanan ansluter.

Banan öppnades 1906.

Sträckan Sankt Veit an der Glan - Klagenfurt ingår i Sydbanan med mycket fjärrtrafik, medan sträckan Klagenfurt – Rosenbach är förfallen och nedläggningshotad. Där går lokaltrafik enbart på vardagar och lite godstrafik. 

Från Rosenbach, där Karawankenbanan ansluter, går banan via Karawankentunneln (7 976 m) till Jesenice i Slovenien. Den bansträckan är del av en fjärrtrafiksträcka mellan Salzburg och Zagreb, via Ljubljana.

Järnvägslinjer i Kärnten
Karawankerna
Ennstalbanan

|}
|}

Ennstalbanan är en 99 kilometer lång enkelspårig järnväg i de österrikiska förbundsländerna Salzburg och Steiermark som ingår i det österrikiska huvudbanenätet. Ennstalbanan går från Bischofshofen där den ansluter till Salzburg-Tirolerbanan längs floden Enns till Selzthal där den ansluter till Phyrnbanan och Rudolfsbanan. 

Ennstalbanan byggdes av järnvägsbolaget k.k. privilegierte Kaiserin Elisabeth-Bahn som då var ett av de största järnvägsbolagen i Österrike. Järnvägsbolaget var ansvarigt för utbyggnaden av järnvägar mellan Bayern och Österrike med sträckorna München – Salzburg – Wien, Regensburg – Linz och Rosenheim – Kufstein – Innsbruck samt ytterligare mindre banor. På 1850-talet planerades att bygga järnvägen Salzburg – Wien via Bruck an der Mur, men sträckningen ändrades av kostnadsskäl (dagens västbanan). Senare togs de gamla planerna fram för sträckan Bischofshofen –  Selzthal med anslutningar till Salzburg-Tirolerbanan i Bischofshofen och Rudolfsbanan i Selzthal som under tiden hade byggts eller höll på att byggas. Ennstalbanan invigdes 1875. 1884 förstatligades järnvägsbolaget k.k. privilegierte Kaiserin Elisabeth-Bahn.
Utbyggnad till dubbelspår är planerad.

Banan trafikeras av Intercitytåg från Graz till Salzburg resp. Innsbruck i tvåtimmarstakt. Mellan IC-tågen går regionalexpresståg från Bruck an der Mur till Schladming, även de i tvåtimmarstakt, men med planer på att förtäta regionaltrafiken till entimmarstakt. 

Järnvägslinjer i Land Salzburg
Järnvägslinjer i Steiermark
Wieserbanan

|}
|}

Wieserbanan är en 50 kilometer lång enkelspårig bibana till Köflacherbanan i det österrikiska förbundslandet Steiermark. Den går från Lieboch där den ansluter till Köflacherbanan till Wies. Banan ägs av Graz-Köflacher Bahn und Busbetrieb GmbH. 

1871 beslöt GKB att bygga en förgrening till den 1860 invigda Köflacherbanan från Lieboch till Wies. Efter att ha fått en koncession 1871 påbörjades bygget och 1873 kunde järnvägen invigas. På grund av motstånd under befolkningen byggdes banan långt ifrån orterna. Även planerna på att bygga järnvägen till Eibiswald förverkligades inte, utan banan slutade i Wies. På 1880-talet diskuterades en förlängning över Radlpasset till Vuzenica och därmed en anslutning till Drautalbanan. 

På 1990-talet moderniserades järnvägen och stationerna samt hållplatserna förbättrades. Banan inlemmades sedan i storregionen Graz pendeltågsnät. 

Järnvägslinjer i Steiermark
Ravenstein

Ravenstein kan syfta på:

 Hertigdömet Ravenstein
 Ravenstein, Baden-Württemberg – en stad i Baden-Württemberg
 Ravenstein, Nederländerna – en stad och tidigare kommun i Nederländerna

Personer
 Ernst Georg Ravenstein (1834–1913), en tysk-brittisk geograf och kartograf
Concertgebouworkestern

Concertgebouworkestern eller Koninklijk Concertgebouworkest är en symfoniorkester med hemvist i konserthuset Concertgebouw i Amsterdam. Orkestern är den mest kända och mest respekterade symfoniorkestern i Nederländerna, och även en av världens mest välrenommerade orkestrar. Den är namngiven efter konserthuset Concertgebouw, och fick sitt kungliga prefix 1988 av drottning Beatrix av Nederländerna.

Concertgebouw öppnade den 11 april 1888, och orkestern gav sin första konsert den 3 november 1888.

Ledare 
 1888-1895 Willem Kes
 1895-1945 Willem Mengelberg 
 1945-1959 Eduard van Beinum
 1961-1963 Bernard Haitink och Eugen Jochum
 1963-1988 Bernard Haitink
 1988-2004 Riccardo Chailly
 2004-2015 Mariss Jansons
 2016- Daniele Gatti

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Musik i Amsterdam
Symfoniorkestrar
Musikgrupper bildade 1888
Lyckseledialekt

Lyckseledialekt är beteckning på den gamla dialekt som idag, på sin höjd, talas av ett fåtal äldre människor i Lycksele med omnejd. Källan till ordlistan är en sammanställning från en studiecirkel i Vormsele 1979-1980. Cirkellärare var Hans Hedström och Rakel Svensson, båda med anknytning till Vormsele. Många av orden är påverkade av närheten till Vindelälven och dess Vindelälvs-dialekt, och är inte riktigt densamma som i Lycksele som har Umeå-älvs dialekt.

Externa länkar
  (Lista över norrländska ord)

Svenska dialekter
Guillaume

Guillaume är ett franskt förnamn som motsvarar det svenska Vilhelm. Det förekommer även som efternamn och kan syfta på:

Förnamn
 Guillaume de Lorris, fransk poet på 1200-talet
 Gullaume de Machaut, fransk tonsättare på 1300-talet

Efternamn
 Albert André Gillaume (1873–1942), fransk skulptör
 Charles Édouard Guillaume (1861–1938), schweizisk fysiker
 Günter Guillaume (1927-1992), östtysk spion
 Gustave Guillaume (1883–1960), fransk språkforskare
 Jean Baptiste Claude Eugène Guillaume (1822–1905), fransk konstnär 
 Louis Guillaume (1833–1924), schweizisk läkare

Franska mansnamn
Stickmyrtensläktet

Stickmyrtensläktet (Ruscus) är ett släkte halvbuskar med 6 arter i familjen stickmyrtenväxter.

Arterna förekommer från Makaronesien över Västeuropa, Medelhavsområdet och Kaukasus till Iran.

De har ovala, mycket styva, tornspetsade kladodier (fyllokladier), det vill säga bladliknande stammar, samt röda bär och odlas som prydnadsväxt i kruka. Preparerade och röd- eller grönfärgade grenar av stickmyrten (Ruscus aculeatus) användas ofta, liksom på samma sätt preparerade bokgrenar, till dekoration i vaser tillsammans med torkade gräs.

Arter:
 Stickmyrten (Ruscus aculeatus)
 Ruscus colchicus
 Ruscus hypoglossum
 Ruscus hypophyllum
 Ruscus hyrcanus
 Ruscus streptophyllus

Referenser 

Stickmyrtenväxter
Ansted

Ansted kan avse:

Ansted, West Virginia – en stad i USA
David Thomas Ansted (1814–1880), engelsk geolog
Arason

Arason kan avse:

Jón Arason, isländsk biskop
Magnús Arason, isländsk matematiker och geograf

Isländska efternamn
Sonnamn
Freemat

Freemat är ett program och programspråk som bygger på öppen källkod och kan användas för numeriska beräkningar av matematiska problem. Det kan användas som alternativ till exempelvis Matlab och GNU Octave. Det är utvecklat av Samit Basu och släppt under GPL. Det går även att rita grafer.

Externa länkar
Freemaths webbplats

Fria matematikprogram
Skogstorpa

Skogstorpa är en stadsdel i Trollhättan beläget norr om Dannebacken och Halvorstorp och söder om E45 och riksväg 42/44/47.

I Skogstorpa finns både tillverkade industri samt butiker. Huvudstråket är Kardanvägen.

Stadsdelar i Trollhättan
Industriområden i Sverige
Mount Kaputar

Mount Kaputar är ett 1 508 meter högt berg nära Narrabri i norra New South Wales, Australien. Berget är en del av Nandewar Range och har blivit en del av Mount Kaputar National Park.

Mount Kaputar är resterna av en slocknad vulkan som var aktiv för ungefär 18 miljoner år sedan. Mount Lindesay ligger, antagligen, i mitten av den forna vulkanen. Vegetationen på berget består till övervägande del av torr sclerophyllskog.

Referenser 
''Denna artikel är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia

Berg i New South Wales
Vulkaner i Australien