kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Namaqualärka

Namaqualärka (Certhilauda subcoronata) är en afrikansk fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Namaqualärka delas in i sex underarter md följande utbredning:
 subcoronata-gruppen
 Certhilauda subcoronata subcoronata – förekommer i västra centrala Sydafrika söderut till centrala Karoo
 Certhilauda subcoronata bradshawi – förekommer i södra Namibia och nordvästra Sydafrika (västra Norra Kapprovinsen)
 Certhilauda subcoronata damarensis – förekommer i västra centrala Namibia
 Certhilauda subcoronata gilli – förekommer i södra centrala Sydafrika (södra Karoo)
 benguelensis-gruppen
 Certhilauda benguelensis benguelensis – förekommer längst ut vid kusten i sydvästra Angola och norra Namibia
 Certhilauda benguelensis kaokoensis – förekommer i Brandberg-bergen (södra Angola och norra Namibia)

Vissa behandlar benguelensis-gruppen som den egna arten benguelalärka.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig. Populationsutvecklingen anses vara stabil och den beskrivs som vanlig eller mycket vanlig i stora delar av utbredningsområdet.

Namn 
Namaqualand är ett område i Sydafrika och Namibia, mestadels bestående av öken.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Sporrlärka

Sporrlärka (Chersomanes albofasciata) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar. Den förekommer i torra områden, framför allt i södra Afrika men isolerat även i norra Tanzania. Arten minskar i antal, men beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Sporrlärkan har karakteristiskt böjd näbb, upprätt hållning och en diagnostisk kort vitspetsad stjärt. Fjäderdräkten varierar geografiskt, men den är alltid ljusare på strupen än resten av undersidan, som kan vara allt ifrån beige- till rostfärgad. Östliga fåglar är mörkare än de i väst. Sången består av en darrande drill, "trrrri-trrri-trrri-trrri".

Utbredning och systematik 
Sporrlärka förekommer framför allt i södra Afrika, med ett isolerat bestånd i Tanzania. Den delas in i tio underarter med följande utbredning:
 Chersomanes albofasciata obscurata – förekommer i sydvästra, centrala och östra Angola
 Chersomanes albofasciata boweni – förekommer i nordvästra Namibia (Cunene till Swakopmund, Usakos och Karibib)
 Chersomanes albofasciata erikssoni – förekommer i norra Namibia (Ovamboland och Outjo)
 Chersomanes albofasciata arenaria – förekommer i södra Namibia och nordvästra Sydafrika (norra Kapprovinsen)
 Chersomanes albofasciata kalahariae – förekommer i västra och södra Botswana och nordcentrala Sydafrika
 Chersomanes albofasciata barlowi – förekommer i östra Botswana
 Chersomanes albofasciata albofasciata – förekommer i sydöstra Botswana och centrala Sydafrika
 Chersomanes albofasciata garrula – förekommer i västra Sydafrika (västra Kapprovinsen)
 Chersomanes albofasciata macdonaldi – förekommer i södra Sydafrika (södra och östra Karoo)
 Chersomanes albofasciata alticola – förekommer i nordöstra Sydafrika
 Chersomanes albofasciata beesleyi – förekommer i norra Tanzania, i ett område precis norr om Mount Meru.
N Tanzania (area just north of Mt. Meru)

Underarten beesleyi urskiljs ibland som egen art, arushalärka (Chersomanes beesleyi).

Levnadssätt 
Sporrlärkan hittas i öken, halvöken och gräsmarker. Den födosöker efter ryggradsklösa djur och frön i öppet landskap med låga buskar. Arten är social och ses oftast i grupper om tre till tio fåglar. När den tar till vingarna är flykten påtagligt låg, studsande och kort – ofta landar den plötsligt på marken redan efter tio till 50 meter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig. Den tros minska i antal till följd av jordbruksmarkers utvidgning, men anses fortfarande vara vanlig i vissa områden.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Dupontlärka

Dupontlärka (Chersophilus duponti) är en skygg och mycket svårsedd lärka som förekommer på Iberiska halvön samt i Nordafrika. Sedan 2020 anses den vara utrotningshotad.

Kännetecken

Utsseende 

Liksom andra lärkor är dupontlärkan kryptiskt tecknad i brunt. Den är jämnstor med sånglärkan (17-18 centimeter) men relativt gracil med lång nacke, långa ben och lång, något nedböjd näbb. Den har liksom sånglärkan streckat bröst och vita stjärtsidor, men saknar vit vingbakkant, är något mörkare och har ett ljust streck på hjässan. Underarten margaritae har något längre näbb och är mer rödbrun i grundfärgen. Könen är lika.

Läte 
Sången är en upprepad melankolisk, kort och nasal melodi som framförs i gryning och skymning, ofta i sångflykt på hög höjd, även nattetid. Lätet är förvånansvärt svårt att lokalisera.

Taxonomi, systematik och utbredning 
Dupontlärkan beskrevs ursprungligen av Louis Jean Pierre Vieillot 1820 som placerade den i släktet Alauda. Fågelns vetenskapliga och svenska artnamn hedrar Léonard Puech Dupont (1796-1828), fransk handlare i specimen och tidig kolibrikännare, som samlade in arten och visade den för Vieillot.

Sedermera har den flyttats till det egna släktet Chersophilus på grund av sitt avvikande utseende. DNA-studier visar förvånande nog att dess närmaste släkting troligen är streckig ökenlärka (Eremalauda dunni).

Underarter 
Dupontlärkan delas in i två underarter med följande utbredning:
 Chersophilus duponti duponti – förekommer på Iberiska halvön, i Marocko, i norra Algeriet och i nordvästra Tunisien
 Chersophilus duponti margaritae – förekommer från Algeriet (Atlasbergens södra sluttningar) till sydöstra Tunisien, norra Libyen och nordvästra Egypten

Levnadssätt 
Dupontlärkan förekommer i öppen, sandig, halvöken eller stäpp med tuvor av gräs, såväl på högplatåer, i låglänta områden samt nära kusten. Utanför häckningstid har den även påträffats i sädesfält. Den är mycket skygg, med ryckiga och nervösa rörelser. Vid oro löper den raskt undan och undgår därmed lätt upptäckt. Dupontlärkan lägger tre till fyra ägg på marken, mellan mars och juli. Huvudsakliga födan är insekter och frön.

Status och hot 
Fram till 2020 kategoriserade internationella naturvårdsunionen IUCN arten som nära hotad, men har sedermera höjt hotstatusen till sårbar. Relativt kraftiga minskningar i antal har noterats i flera nyckelområden över hela utbredningsområdet, på grund av fragmentering och degradering av dess levnadsmiljö. I Marocko uppskattades populationen 2008 till 15 000 sjungande hanar,i Spanien 3 700–4 000 2018 Världspopulationen uppskattas till mellan 25 000 och 35 000 individer. I Spanien uppskattas den ha minskat med åtminstone 40 % mellan 2004 och 2015.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i palearktiska regionen
Ökenberglärka

Ökenberglärka (Eremophila bilopha) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar. Den förekommer som namnet avslöjar i öknar, i Nordafrika och delar av Mellanöstern. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Kännetecken

Utseende 
Ökenberglärkan är mycket lik sin nära släkting berglärkan (Eremophila alpestris) med den för släktet unika huvudteckningen: svart mask som böjer av under ögat, svart bröstband samt framför allt de förlängda hjässfjädrarna som bildar två "horn". Ökenberglärkan är dock tydligt mindre (14–15 centimeter i kroppslängd jämfört med 16-19) och livligt rostbrun ovan utan mörka fjädercentra. Handpenneprojektionen är vidare kort och handpennespetsarna svarta. 

Olikt geografiskt närliggande underarter av berglärka finns heller ingen förbindelse mellan den svarta kindfläcken och haklappen. Allra tydligast skiljer sig ungfågeln som är helt otecknat rostfärgad med vit buk.

Läten 
Ökenberglärkan lockar fint gnisslande, liknande vid nycklar som rasslar. Sången anses vara något ljusare, kortare och pipigare än berglärkans.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i öknar från norra Afrika till norra Arabien och sydvästra Irak. Tillfälligt har den påträffats på Malta och Cypern.

Släktskap 
Genetiska studier från 2014 och 2020 visar att ökenberglärkan genetiskt sett är inbäddad i arten berglärkan. BirdLife Sveriges taxonomikommitté delade 2020 därför upp berglärkan i tre arter: berglärka i begränsad mening, orientberglärka, ökenberglärka och himalayaberglärka (E. longirostris).

Levnadssätt 
Ökenberglärkan trivs i halvöken, torr stäpp och i låga berg. Den beskrivs som oskygg men diskret. Fågeln lever huvudsakligen av frön, ibland insekter som skalbaggar och till och med frukt. Den lägger ägg mellan februari och maj men mestadels från mitten av april, tydligen endast en kull. Arten är ensamlevande och troligen monogam.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal baserat på studier i Israel på 1980-talet, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig eller ganska vanlig i större delen av utbredningsområdet, dock fåtalig i vissa områden och mycket vanlig i Västsahara.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Svart finklärka

Svart finklärka (Eremopterix australis) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Svart finklärka är en liten och kompakt lärka med olika dräkter mellan könen. Hanen är mestadels svart, även under vingarna, med inslag av kastanjebrunt på ovansidan. Honan är rödbrun ovan och streckad under. Den skiljs från närbesläktade arter genom sina helmörka vingundersidor och avsaknad av en svart buk.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på grässlätter från södra Namibia till södra Botswana och norra Sydafrika. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Svart finklärka hittas i gräsrika buskmarker i karroo och Kalahari. Den är en social fågel som ses i små till medelstora flockar, ofta tillsammans med gråryggig finklärka och i stora antal efter regn. Mörka hanarna är iögonfallande när de flyger upp på breda vingar och flaxar med vingarna likt en fjäril. De landar på marken på bara fläckar där de hoppar fram i jakt på frön och insekter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Gråkronad finklärka

Gråkronad finklärka (Eremopterix griseus) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Gråkronad finklärka är en liten (11–12 cm) och som namnet avslöjar finkliknande lärka med ovanligt för familjen väl skilda dräkter mellan könen. Hanen är grå på hjässa och nacke och brunsvart på undersidan. Honan har en relativt kraftigt, gråaktig näbb, rätt enfärgat huvud och enfärgad ovansida och mörkgrå vingundersidor. Den är troligen omöjlig att skilja från hona svartkronad finklärka.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i gräsmarker och steniga slätter på den indiska subkontinenten. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Genetiska studier visar att den är nära släkt med svartkronad och brunhuvad finklärka.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig i Pakistan och vanlig i Indien.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i orientaliska regionen
Fischerfinklärka

Fischerfinklärka (Eremopterix leucopareia) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Fischerfinklärkan är en liten och kompakt finkliknande lärka. Liksom de flesta andra finklärkor finns stora skillnader i dräkterna mellan köken. Hanen har gulbrunt på hjässan och i nacken, en tydligt ljus öronfläck och i övrigt mörkt på ansiktet och strupen som sträcker sig vidare i en linje nerför buken. Honan är färglös och streckad, med ett beigefärgat ögonbrynsstreck, mörkt bröst och mörk fläck på buken. Liknande brunryggig finklärka är mörkare och har mer kontrasterande fjäderdräkt.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i nordöstra Uganda, Kenya, Tanzania, norra Zambia och Malawi. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Fischerfinklärkan hittas i halvtorra gräsmarker och fält. Den ses i små till medelstora flockar som både kan vara stannfåglar eller nomadiskt kringvandrande.

Status 
Fischerfinklärkan har ett stort utbredningsområde. Beståndsutvecklingen är oklar, men den anses inte vara hotad. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns svenska artnamn hedrar Gustav Adolf Fischer (1848-1886), tysk doktor, upptäcktsresande och samlare av specimen i tropiska Afrika 1876-1886 tillika en av två som beskrev arten 1884.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Brunryggig finklärka

Brunryggig finklärka (Eremopterix leucotis) är en liten afrikansk fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Brunryggig finklärka är en liten (11 cm) som liksom de flesta andra finklärkor uppvisar stor skillnad mellan könen. Hanen är helt svart på undersida och huvud bortsett från en lysande vit fläck på nacken och bakom ögat. Ovansida och vingar är kastanjefärgade och något mörkstreckade. Den tjocka näbben är grå. Honan är en mycket mer alldaglig fågel, kraftigt streckad beigevit på undersida och huvud samt vitt på nacken. Ovansidan är fläckat kastanjefärgad.

Läten 
Brunryggiga finklärkans läte som yttras i flykten beskrivs i engelsk litteratur som korta "chip-chwep".

Utbredning och systematik 
Brunryggig finklärka förekommer i stora delar av Afrika söder om Sahara. Den delas in i fem underarter med följande utbredning:
 Eremopterix leucotis melanocephalus – Senegal och Gambia till centrala och södra Sudan
 Eremopterix leucotis leucotis – Sydsudan till Eritrea, Etiopien och nordvästra Somalia
 Eremopterix leucotis madaraszi – nordöstra Uganda till Kenya och norra Tanzania, norra Malawi och Moçambique
 Eremopterix leucotis smithi – Zambia till södra Malawi, Zimbabwe, östra Botswana och Sydafrika
 Eremopterix leucotis hoeschi – södra Angola till norra Namibia, nordöstra Botswana och västra Zimbabwe

Levnadssätt
Brunryggig finklärka påträffas i öppna och torra områden. Den lever av insekter och frön. Fågeln häckar på marken och lägger ett ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ganska vanlig eller vanlig i större delen av utbredningsområdet, dock mer fåtalig i utkanterna.

Referenser

Tryckta källor 
 Barlow, Clive och Wacher Tim. Disley, Tony (ill.): (1997) Birds of The Gambia,  Robertsbridge, Pica. (engelska)

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Svartkronad finklärka

Svartkronad finklärka (Eremopterix nigriceps) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Svartkronad finklärka är en mycket liten lärka med en kroppslängd på endast 11,5-12,5 centimeter. Den har proportionellt stort huvud och en finkliknande konisk näbb. Vingundersidan är mörk och de yttre stjärtpennorna svartaktiga. 

Könen skiljer sig kraftigt åt. Hanen är svart undertill från hakan till stjärtens undersida, sandbrun ovan och huvudet tecknat i svart och vitt. Honan är rödbrun ovan med fin streckning på bröstets sidor, hjässa och skuldror, medan undersidan är beigevit och mörkare mellersta täckare bildar ett vingband.

Läten 
Fågeln sjunger i låg fladdrande sångflykt, mest i gryning och skymning. Sången är en upprepad serie med två till fyra melankoliska toner. Locklätet är ett sparvlikt tjipp.

Utbredning och systematik 
Svartkronad finklärka delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Eremopterix nigriceps nigriceps – förekommer på Kap Verde-öarna
 Eremopterix nigriceps albifrons – förekommer i södra Marocko till Mauretanien, Mali, Tchad och västra Sudan
 Eremopterix nigriceps melanauchen – förekommer i östra Sudan till Etiopien, Somalia, södra Irak, södra Iran, södra Pakistan och nordvästra Indien
 Eremopterix nigriceps affinis – förekommer i Indien och på Sri Lanka

Underarten affinis inkluderas ofta i melanauchen. I verket Handbook of Western Palearctic Birds (Shirihai & Svensson 2018) föreslås en annan underartsindelning, där ''albifrons'’ inkluderas i nominatformen.Sedan 2022 följer svenska BirdLife Sverige dessa rekommendationer.

Arten har vid ett tillfälle påträffats i Europa när en individ fotograferades vid Batumi, Georgien i oktober 2015.

Levnadssätt 
Svartkronad finklärka är en flocklevande fågel som trivs i platt halvöken och torra slätter med viss vegetation. Vid uppflog flyger den undan påfallande kort. 

Den häckar normalt under sommarmånaderna, men kan i stort sett häcka när som helst i samband med regn. Boet är en grund fördjupning i marken som den fodrar med växtmaterial och omger med småsten eller små jordklumpar. Honan lägger två till tre ägg som båda könen ruvar i elva till tolv dagar. När ungarna lämnar boet delar föräldrarna upp ansvaret.

Fågeln är huvudsakligen en fröätare men kan också inta insekter och andra ryggradslösa djur, och det är också insekter som ungarna matas med. Den intar sin föda på marken men kan också ses fånga insekter i flykten.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Brunhuvad finklärka

Brunhuvad finklärka (Eremopterix signatus) är en liten fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar, förekommande i nordöstra Afrika.

Kännetecken

Utseende 
Brunhuvad finklärka är liksom övriga finklärkor en mycket liten fågel, endast elva centimeter lång. Hanen är prydligt brokig i ansiktet med lysande vita fläckar på kinden och hjässan omringat av svart eller kastanjebrunt. Den mörka teckningen fortsätter ner till undergumpen medan bröstsidorna är vita. Ovansidan är brungrå och stjärten har vita kanter. Honan har liknande ansiktsteckning som hanen men med brun hjässa, blekt rostfärgat ögonbrynsstreck, beigevita kinder och ovansidan gråare än liknande fischerfinklärkan (Eremopterix leucopareia).

Läte 
Brunhuvade finklärkans sång består av en serie upprepade och stigande sorgsamma toner. Lätet är ett pipande, påminnande om mindre strimsvalans.

Utbredning och systematik 
Brunhuvad finklärka delas in i två underarter med följande utbredning:
 Eremopterix signatus signatus – förekommer i södra och östra Etiopien, Somalia och östra Kenya
 Eremopterix signatus harrisoni – förekommer i sydöstra Sydsudan och nordvästra Kenya (väster om Turkanasjön)

Vid ett tillfälle har den påträffats i Israel, 1 maj 1983.

Levnadssätt 
Arten är vanligt förekommande i olika typer av arida och halvarida miljöer som sandöken, lavaöken, öppna steniga områden med vissa buskage och kortvuxna torra gräsmarker från havsnivån upp till 1.500 meters höjd. Den häckar från april till juli och är troligen monogam.Den födosöker på marken, mestadels efter gräsfrön, men matar ungarna med insekter. Utanför häckningstid ses den i flockar med upp till 40 individer.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population. Den tros ha ökat i antal till följd av en populationsetablering i södra Kenya. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men beskrivs som generellt ganska vanlig, mycket vanlig om förhållandena är gynnsamma.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Gråryggig finklärka

Gråryggig finklärka (Eremopterix verticalis) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Gråryggig finklärka är en liten och kompakt, finkliknande lärka. Liksom hos de flesta andra finklärkor, men näranog unikt bland lärkor i övrigt, har den skilda dräkter mellan könen. Hanen är gråbrun på rygg och vingar, med ett fjälligt mönster. Huvudet är svart med tydliga vita öronfläckar som når bak i nacken. Honan är streckad, i varierande utsträckning geografiskt, men har alltid en mörk fläck på buken och tendererar att vara ljusare än andra honor finklärkor.

Utbredning och systematik 
Gråryggig finklärka delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Eremopterix verticalis damarensis – kustnära Angola till Namibia, Zambia och västra Botswana och nordvästra Sydafrika
 Eremopterix verticalis harti – Zambia (Liuwa, Kalabo, Senanga och Siloana)
 Eremopterix verticalis khama – nordöstra Botswana (Makgadikgadi) till Zambia och Zimbabwe
 Eremopterix verticalis verticalis – västra och centrala Sydafrika (förutom i nordväst), sydöstra Botswana, sydvästra Zimbabwe och Zambia

Levnadssätt 
Gråryggig finklärka hittas i gräsiga områden i halvtorra buskmarker och åkrar i träda. Den är en social lärka som ses i flockar om 20 till 100 fåglar, ofta tillsammans med andra finklärkor eller damaralärka. Den tros vara både stannfågel och nomadiskt förekommande, även om dess rörelser är relativt dåligt kända. Fågeln födosöker på marken efter frön och insekter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig i stora delar av utbredningsområdet, lokalt mycket vanlig efter kraftiga regn.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen