kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Anders Hovden

Anders Karlson Hovden, född den 13 april 1860 i Søndmøre (Ørsten), död den 26 november 1943 i Aker, var en norsk landsmålsförfattare och psalmdiktare.

Hovden blev teologie kandidat 1886. Efter att en tid ha varit lärare blev han 1891 präst, i bland annat Krødsherred, Melhus och Østre Toten. Av hans diktsamlingar, Sunnmøringen (1894), Sviv (1895), Heimhug (1896) och Tungalda (1897), vann den sistnämnda den stora publiken; med den melodiska cykeln Bonden (1901) gjorde han ännu djupare intryck. 

Han skrev ett stort antal arbeten, diktsamlingar på landsmålet i en språkform, som nära ansluter sig till den Aasenska normen, Stormfugl (1906) och Solhov (1907), berättelser, Gate og grend (1905) och Liv og lagmand (1908), predikosamlingar och livsskildringar. Han deltog i arbetet med Nynorsk salmebok tillsammans med biskoparna Peter Hognestad och Bernt Støylen. Själv bidrog han med 128 originaltexter och 81 översättningar.

Källor 
 

Norska präster under 1800-talet
Norska psalmförfattare
Norska poeter
Alumner från universitetet i Oslo
Nynorskspråkiga författare
Norska präster under 1900-talet
Norska författare under 1900-talet
Personer från Møre og Romsdal fylke
Födda 1860
Avlidna 1943
Män
Ugglan
Gustav Arne

Gustav Arne,  egentligen Gustaf Arne Husberg, ursprungligen Andersson, född 4 maj 1925 i Höganäs, död 14 augusti 2011 i Viken, var en svensk konstnär.Han har målat figurkompositioner, cirkusmotiv, ljusmättade landskap, stränder och stilleben, framförallt från Skåne och Kullabygden med hans hemort Viken. Han har även målat i Frankrike och Spanien och arbetat med bland annat kolteckningar.

Han var son till maskinisten Gustav Georg Andersson och Ingeborg Husberg.

Gustav Arne studerade vid Skånska målarskolan i Malmö, hos Marie Wadskjær i Köpenhamn samt hos Isaac Grünewald fram till dennes död 1946 och i Paris 1948–1949. Han debuterade vid utställningen Kullakonst i Höganäs 1944 och deltog vid ett stort antal separat- och samlingsutställningar, såsom på Vikingsberg i Helsingborg ett antal gånger, vårutställningen Fyra unga skåningar tillsammans med Bengt Orup, Kaj Siesjö och Torsten Hult på Norrköpings konstmuseum 1949, Helsingborgs konstförenings Vårsalonger, Skånes konstförening, Konstnärernas Samarbetsorganisation (KSO). År 2006 hölls en stor retrospektiv utställning på Vikingsberg. 

Gustav Arne är representerad vid bland andra Moderna museet, Malmö konstmuseum, Norrköpings konstmuseum, Ystads konstmuseum, Helsingborgs stadsmuseum och Höganäs Museum och Konsthall.

Han var från 1950 gift med konstnären Bibban Berendahl. Även sonen Simon Arne och dottern Katinka Husberg är konstnärer.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del I sid 89-90 Allhems Förlag, Malmö
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 34, 
Sveriges dödbok 1901–2013

Noter

Externa länkar
Konstnärslexikonett Amanda om Gustav Arne

Svenska målare under 1900-talet
Personer från Höganäs
Födda 1925
Avlidna 2011
Män
Umberto Fracchia

Umberto Fracchia, född 5 april 1889 i Lucca, död 1930 i Rom, var en italiensk författare.

Fracchia debuterade med romanen Perduto amore (1921), följd av Angela (1923) och Stella del nord (1929) samt novellsamlingen Piccola gente di città (1925), arbeten rika på psykologisk kunskap och ypperligt skrivna, men något tunga. Som grundläggare 1925, och senare som medredaktör för den betydande veckotidningen La Fiera Letteraria (senare namnbyte till L'Italia Letteraria), uträttade Fracchia mycket för den litterära kulturens återväckande i Italien.

Källor 
  

Italienska författare
Födda 1889
Avlidna 1930
Män
Personer från Lucca
Bernt Støylen

Bernt Andreas Støylen, född den 17 februari 1858 i Sandøy, Søndmøre, död den 18 november 1937, var en norsk biskop, far till biskop Kaare Støylen.

Støylen, som blev teologie kandidat 1885, var sjömanspräst i Cardiff och Bristol 1890-94, föreståndare för Notoddens lärarskola 1895-1902, lärare i teologi och föreståndare för det med Kristiania universitet förknippade teologiska seminariet 1902-09 och professor i praktisk teologi 1909-13, 1913-30 biskop i Kristiansands stift (från 1918 Agder bispedømme). 

Støylen agiterade ivrigt för landsmålet (var den förste biskop, som gillade detta som kyrkospråk), helnykterheten och en demokratisk kristlig-social reformpolitik; men i dogmatiska och kyrkliga frågor ansågs han annars som strängt konservativ. Hans vigning av Jens Gran Gleditsch till biskop i Nidaros stift var dock starkt kontroversiell. 

Støylen deltog i arbetet med Nynorsk salmebok tillsammans med sin biskopskollega Peter Hognestad samt prästen och poeten Anders Hovden. Själv bidrog han med 62 originaltexter och 139 översättningar. Han översatte även Carl Olof Rosenius betraktelser från svenska till nynorsk.

Bland Støylens inte så få skrifter kan nämnas Norske døbenavne (1887), Norske barnerim og leikar med toner (1899), Utsigt over egteskapsstiftelsens historie (1909), Utsigt over de geistliges kaldelse (1911), Hjælpebok for bibellæsere (1914) och  Register over love, retterbøter, resolutioner og skrivelser m. v. for den norske kirke (1923).

Källor 
 

Norska biskopar
Norska professorer i teologi
Praktiska teologer
Alumner från universitetet i Oslo
Personer verksamma vid Universitetet i Oslo
Norska psalmförfattare
Norska författare av barn- och ungdomslitteratur
Norska översättare
Nynorskspråkiga författare
Teologer under 1900-talet
Norska präster under 1900-talet
Norska författare under 1900-talet
Personer från Møre og Romsdal fylke
Födda 1858
Avlidna 1937
Män
Ugglan
Årets norrbottning

Årets norrbottning är en utmärkelse som varje år sedan 1994 delas ut av tidningen Norrbottens-Kuriren till en under året framträdande norrbottning. Tidningens läsare utser vinnaren.

Följande personer har erhållit utmärkelsen:

 1994 – Lars Törnman, politiker, Kiruna
 1995 – Thomas Fogdö, utförsskidåkare, Gällivare
 1996 – Björn Rosengren, landshövding, Luleå
 1997 – Daniel Holmlund
 1998 – Britt Boström
 1999 – Anita Grönlund
 2000 – Mikael Niemi, författare, Pajala
 2001 – Peter Eriksson, politiker, Kalix
 2002 – Brolle, artist, Boden
 2003 – Daniel Henriksson, ishockeymålvakt, Övertorneå
 2004 – Pontus Johansson
 2005 – Sven-Erik Bucht, Haparandas kommunalråd, Karungi
 2006 – Markus Fagervall, artist, Övertorneå
 2007 – Charlotte Kalla, längdskidåkerska, Tärendö
 2008 – Kevin Borg, artist, Arvidsjaur
 2009 – Anette Ölmbro och Ulrika Schönbeck, åklagare, Gällivare
 2010 – Elisabeth Marklund, undersköterska på demensboende, Piteå
 2011 – Linda Moestam, genusvetare och vikarie inom äldreomsorgen, Luleå
 2012 – Erik Sarri, Olof Sarri, Niila Inga och Peter Fankki, renskötare som letade efter överlevande efter Herculesolyckan
 2013 – Per Kenttä, ishockeytränare, Haparanda
 2014 – Charlotte Kalla (andra gången)
 2015 – Olov och Johan Gunnarstedt, entreprenörer, ägare av Kåbdalis skidanläggning.
 2016 – Klas Eriksson, komiker.
 2017 – Sara Arnia, skådespelare.
 2018 – Piteå IF
 2019 – Bastard Burgers
 2020 – Anders Nystedt, smittskyddsläkare.
 2021 – Erik Granqvist, hockeyprofil.
 2022 - Hooja och DJ Mårdhund

Referenser 

Priser och utmärkelser instiftade 1994
Lokala priser i Sverige
Listor över svenskar
Norrbottens län
2 steg från Håkan

2 steg från Håkan är en dokumentärfilm från 2011 om den svenska popsångaren Håkan Hellström, rollen som idol och mediehysterin runt honom. Filmen regisserades av Björn Fävremark, Torbjörn Martin och John Boisen. Martin stod även för klippningen av filmen och har dessutom regisserat två av Hellströms musikvideor från året innan.

Filmen hade premiär 10 augusti 2011 på biografen Draken i Göteborg och sändes även i SVT2 den 7 oktober samma år. Den gavs ut på dvd den 2 november 2011 med extramaterial i form av intervjuer och borttagna scener.

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 2 steg från Håkan på Internet Movie Database

Håkan Hellström
Svenska filmer 2011
Svenska dokumentärfilmer
Sankt Stefanskyrkan i Ars-en-Ré

Sankt Stefanskyrkan i Ars-en-Ré (på franska Église Saint-Étienne d'Ars-en-Ré) byggdes huvudsakligen på 1400-talet och är tillägnad Sankt Stefan (Saint Étienne). Samhället Ars-en-Ré ligger på ön Île de Ré i Biscayabukten.

Historia 
Kyrkan är en av de äldsta på Île de Ré. De tidigaste spåren kan härledas till 1000-talet. Det var då en liten rektangulär klosterkyrka som hörde till klostret i Saint-Michel-en-l'Herm.

Karakteristik 
Kyrkan är ett exempel på gotisk arkitektur. Kyrkan bildar ett kors, med portalen mitt för skeppet och koret. Portalen är gjord i en stil som markerar övergången mellan romansk och gotisk stil, med vackra skulpturer. De religiösa bilderna i kyrkan dateras till senare delen av 1600-talet.

Kyrktornet från 1400-talet, imponerande i storlek, tjänar som landmärke för sjöfarare. Som hjälp är tornet tydligt målat i svart och vitt. Tornet rasade samman 1840 efter en våldsam storm. Det har oktagonal form. Tornet har tre klockor, med namnen Françoise (den största, som slår E), Marie-Victoire (den mellersta, som slår G) och Louise (den minsta, som slår B).

Övrigt 
Kyrkan var också en begravningsplats på 1600- och 1700-talet för präster och bemärkta personer etc.

Se även 
 Hervé Roques, Dictionnaire de l'Île de Ré, éditions Sud-Ouest.
Théodore-Eugène Kemmerer, Histoire de l'Île de Ré.

Referenser 

Charente-Maritime
Kyrkobyggnader i Frankrike
Adalbert Merx

Ernst Otto Adalbert Merx, född den 2 november 1838 i Bleicherode, död den 6 augusti 1909 i Heidelberg, var en tysk protestantisk teolog och orientalist, dotterson till teologen och historikern Johann Gottfried Hoche.

Merx blev privatdocent i Jena 1865, extra ordinarie teologie professor där 1869, ordinarie professor samma år i semitiska språk i Tübingen, 1873 i Gamla testamentets exegetik i Giessen och 1875 i Heidelberg. Han var en av sin tids mest framstående syriologer och talade bland annat vid den stora orientalistkongressen i Stockholm och Kristiania i september 1889.

Bland hans skrifter kan nämnas Cur in libro Danielis juxta hebræum aramæa adhibita sit dialectus explicatur (1865), Grammatica syriaca (1867–70), Vocabulary of the Thigre Language (1868), Das Gedicht von Hiob (1871) och Die Saadjanische Übersetzung des Hohen Liedes ins Arabische (1882). 

Av stor betydelse är hans från 1897 utgivna Die vier kanonischen Evangelien nach ihrem ältesten bekannten Texte. Uebersetzung und Erläuterung der Syrischen im Sinaikloster gefundenen Palimpsesthandschrift. (Det sista bandet, Johannesevangeliet, utkom först 1911, efter Merx död.)

Källor

Externa länkar 
 Ebba J.D. Almroth Wright, Sunbeams on my path, or, Reminiscences of Christian work in various lands

Tyska orientalister
Syrologer
Bibelforskare
Tyska professorer i teologi
Personer verksamma vid Jena universitet
Personer verksamma vid Tübingens universitet
Personer verksamma vid universitetet i Gießen
Personer verksamma vid Heidelbergs universitet
Tyska fackboksförfattare
Tyskspråkiga fackboksförfattare
Latinskspråkiga författare
Engelskspråkiga fackboksförfattare
Tyska översättare
Tyskspråkiga översättare
Bibelöversättare
Teologer under 1800-talet
Filologer under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Thüringen
Födda 1838
Avlidna 1909
Män
Ugglan
Adolf Bachmann

Adolf Bachmann, född den 27 januari 1849 i Kulsam, Böhmen, död den 31 oktober 1914 i Prag, var en österrikisk historiker.

Bachmann blev 1880 extra ordinarie och 1885 ordinarie professor i österrikisk historia vid Prags universitet. Bland hans många bidrag till 1400-talets tyska historia märks Deutsche Reichsgeschichte im zeitalter Friedrichs III und Max I (2 band, 1884–94). Bachmann författade även Lehrbuch der österreichischen Reichsgeschichte (1896) och Geschichte Böhmens (del 1, 1899) samt utgav en mängd akter till Tysklands och Österrikes historia under Fredrik III (i "Fontes rerum austriacarum", delarna 42, 44 och 46).

Källor 

 

Österrikiska professorer i historia
Personer verksamma vid Karlsuniversitetet
Österrikiska fackboksförfattare
Tyskspråkiga fackboksförfattare
Historiker under 1800-talet
Österrikiska forskare under 1800-talet
Personer i Böhmen under 1800-talet
Födda 1849
Avlidna 1914
Män
Ugglan
Bachmann

Bachmann är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:
 Adolf Bachmann
 Alfred Bachmann
 Alfred Bachmann (roddare)
 Hans-Erik Bachmann
 Ingeborg Bachmann

 Josef Bachmann
 Michele Bachmann
 Ramona Bachmann
 Sebastian Bachmann
 Stefan Bachmann
 Tina Bachmann
 Tina Bachmann (landhockeyspelare)

Se även
 Bachman
 Bachmann Industries – en tillverkare av modelljärnvägar

Tyska efternamn
Johannes Bachmann

Johannes Bachmann kan syfta på bland andra:

* Johannes Bachmann (1832–1888), tysk luthersk teolog
 Johannes Bachmann (1890–1945), tysk marinofficer
Jens Gran Gleditsch

Jens Gran Gleditsch, född den 6 december 1860 på Voss, död 27 oktober 1931, var en norsk biskop. Han var farbror till Ellen Gleditsch.

Gleditsch blev student 1878 och teologie kandidat 1883, verkade som lärare i Trondhjem till 1887, var därefter sockenkaplan (kaldskapellan) på Listerlandet till 1891 och sjömanspräst i Antwerpen 1891-1897, stiftskapellan i Kristiania stift 1902-1912, kyrkoherde i Arendal 1913-1917 och domprost i Kristiania 1918-1923. 

Han utnämndes 19 maj 1923 till biskop i Nidaros bispedømme. Vigningen, som ägde rum den 2 september samma år, förrättades av Agderbiskopen Bernt Støylen, på grund av att Oslobiskopen Johan P. Lunde av teologiska skäl inte ville genomföra akten. Gleditsch blev emeritus 1928. Han var 1903-1906 förordnad att vid Kristiania universitet hålla föreläsningar i systematisk teologi.  Lunds universitet kallade honom 1918 till hedersdoktor.

Gleditschs skriftställarskap omfattar böcker, tidskriftsartiklar, betraktelser och bokanmälningar; särskilt märks Jesus og dogmat (1909), Andagtsbok (1912), Norsk kirkepolitik (1913), I ufredstid (1914), Kristelig religionslære i omrids (1915), Konfirmationsbok (1916), Reformationens profil gjennem tiderne (1917) och Guds omsorg for os (1921). Gleditsch var med om att uppsätta "Norsk kirkeblad" och redigerade det en tid. 

Gleditsch karakteriserades som den fria tankens och det fria ordets man. Hans författarskap utmärktes av fullödig personlig kraft och var fullständigt fritt från banalitet. Han förklarade själv, att han arbetade för nationell kristendom med vid horisont, liberal grundriktning med statssocial färg, större lärofrihet med kraftig personlig religiositet.

Källor 
 

Norska biskopar
Norska teologer
Systematiska teologer
Alumner från universitetet i Oslo
Personer verksamma vid Universitetet i Oslo
Hedersdoktorer vid Lunds universitet
Teologer under 1900-talet
Norska forskare under 1900-talet
Personer från Hordaland fylke
Födda 1860
Avlidna 1931
Män
Ugglan
Skär (landområde)

Skär, eller båda, är en övervattensklippa, mindre klippö eller bergig ö i havet. Också undervattensgrund kan avses. Vad som avses med skär varierar från trakt till trakt och en gång namngivna skär kan behålla sitt namn trots att de genom landhöjning blir holmar och öar.

Ett blindskär är ett litet klippgrund strax under vattenytan, som normalt inte kan ses, och har den överförda bemärkelsen "förrädisk fälla, hinder".

Etymologi 
Skär betyder ’tämligen kalt bergskär i yttre skärgård’ eller dylikt. Från början har ordet tydligen varit besläktat med verbet skära och syftat på sönderskuret land.

Ordet båda, eller både, finns ofta som efterled för ensliga skär. Det kommer förmodligen av att vattnets skummande när det bryter över grynnan, och alltså förebådar om ett grund.

Lista över kända skär

Finland 
Namnen på -skär är omkring 4 000 i Finlands kustskärgårdar, och omkring 70 procent av dem finns inom Skärgårdshavet.

Öar och byar 

 Klovskär, ö och by i Föglö, Åland
 Österskär, ö och by i Korpo, Pargas
 Stenskär, ö och by i Nagu, Pargas
 Espingskär, ö och by i Ekenäs, Raseborg
 Getskär, ö och by i Ekenäs, Raseborg
 Våtskär, ö och by i Pernå, Lovisa

Mest frekventa namn 

 Långskär (cirka 100 namn)
 Rönnskär, Rönnskäret
 Granskär
 Furuskär
 Brännskär
 Stenskär, Stenskäret

Se även
 Fastland
 Ö
 Holme
 Kobbe
 Grund
 Rev
 Sandbank

Källor

Öar efter typ
Hogner

Hogner är en svensk släkt, vars äldste kände stamfar var Lars Andersson, bonde på Alkorp i  Viby socken, Östergötland. Hans son, ryttaren för rusthållet Stora Harg i Vikingstads socken Anders Larsson (född 1753) antog släktnamnet Hugner. Namnet ändrades av dennes son, stadsbyggmästaren i Linköping Per Hogner (1781–1852). Per Hogner var farfar till Ernst, Richard och Gudmar Hogner.

Till släkten har bland annat hört:

 Einar Hogner
 Ernst Hogner
 Gudmar Hogner
 Nils Hogner
 Richard Hogner

Referenser
Gudmar Hogner

Carl Victor Gudmar Hogner,  född den 6 april 1859 i Stockholm, död den 19 februari 1935, var en svensk präst. Han var bror till Richard och Ernst Hogner.

Hogner blev student i Uppsala 1878, avlade teologie kandidatexamen 1891, prästvigdes samma år, blev komminister i Väster-Färnebo 1892, var 1897–1905 Svenska kyrkans missionsstyrelses ombud och sekreterare och utnämndes 1905 till kyrkoherde i Nyköpings västra församling. Åren 1908–1934 var han kontraktsprost i Nyköpings västra kontrakt. Åren 1906–1915 var Hogner suppleant och från 1916 ledamot i Svenska kyrkans missionsstyrelse. Han deltog i 1920 års kyrkomöte som ersättare för biskop Ullman. Som ledare för Svenska kyrkans mission utgav Hogner Svenska kyrkans missionstidning och publicerade  dessutom smärre tal och uppbyggliga skrifter.

Källor

Noter 

Svenska kontraktsprostar
Präster i Svenska kyrkan
Präster från Stockholm
Födda 1859
Avlidna 1935
Män
Ugglan
Messier 48

'Messier 48 (M48) även känd som NGC 2548, är en öppen stjärnhop i stjärnbilden Vattenormen. Den ligger nära Vatteormens västligaste gräns med Monoceros, ca 18° 34′ i öster och något söder om Vattenormens ljusaste stjärna, Alphard. Stjärnhopen upptäcktes 1771 av Charles Messier, men det finns ingen stjärnhop exakt där Messier angav; han gjorde ett liknande misstag, som han gjorde med M47. Värdet som han gav för rektascension stämmer, men hans deklination är fel med fem grader. Upptäckten tillskrivs ibland i stället Caroline Herschel med år 1783. Hennes brorson John Herschel beskrev den som, "en superb stjärnhop som fyller hela fältet med stjärnor av 9:e och 10:e till 13:e magnituden – och ingen under, men hela himlen som den täcker är oändligt prickad med punkter".

Egenskaper
Messier 48 är synlig för blotta ögat under goda atmosfäriska förhållanden. Den ljusaste medlemmen är stjärnan HIP 40348 med en magnitud på 8,3. Hopen ligger ca 2 500 ljusår från solen. Dess uppskattade ålder är ca 450 miljoner år vilket betyder att den ligger i ålder mellan Plejaderna, med omkring 100 och Hyaderna, på omkring 650 miljoner år. Metalliciteten hos hopen, baserad på överskott av järn som [Fe/H], är −0,063 ± 0,007 dex, där −1 skulle vara tio gånger lägre än i solen. Den är mer metallfattigt än Plejaderna, Hyaderna och Praesepehopen (M44). 

Stjärnhopen har en tidvattenradie på 63,3 ± 7,8 ljusår med minst 438 medlemmar och en massa på 2 366 solmassor. Hopens allmänna struktur är fragmenterad och knölig, vilket kan bero på interaktioner med den galaktiska skivan. Hopen är nu indelat i tre grupper, som var och en har sin egen gemensamma egenrörelse.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Messier 48, SEDS Messier pages

M48
M48
048
2548
Collinderobjekt
Melotteobjekt
M48
Orionarmen
Veliko Tarnovo (region)

Veliko Tarnovo är en region (oblast) med 239 132 invånare (2017), belägen i centrala Bulgarien. Den administrativa huvudorten är Veliko Tarnovo.

Administrativ indelning 
Oblastet är indelat i 10 kommuner: Elena, Gorna Orjachovitsa, Ljaskovets, Pavlikeni, Polski Trambesj, Soechindol, Strajitsa, Svisjtov, Veliko Tarnovo och Zlataritsa.

Referenser

Externa länkar 

Bulgariens oblast
Targovisjte (region)

Targovisjte är en region (oblast) med 112 474 invånare (2017), belägen i östra Bulgarien. Den administrativa huvudorten är Targovisjte.

Administrativ indelning 
Oblastet är indelat i 5 kommuner: Antonovo, Omurtag, Opaka,  Popovo och Trgovisjte

Referenser

Externa länkar 

Bulgariens oblast
Mullsjön, Hjo kommun

Mullsjön är en sjö i Hjo kommun i Västergötland, som är  meter djup, har en yta på  kvadratkilometer och befinner sig  meter över havet. Den ligger några kilometer utanför Hjo, mellan Grebban, Missveden och Mofalla. Sjön är som mest fyra meter djup.

Mullsjön har sitt utlopp vid en dammanläggning i Stämmorna i Hjoån, som flyter genom naturreservatet Hjoåns dalgång ungefär fem kilometer till sin mynning i Hjo, omedelbart söder om Hjo hamn.

Delavrinningsområde 
Mullsjön ingår i delavrinningsområdet Utloppet av Mullsjön, som har en medelhöjd på  meter över havet och en yta på  kvadratkilometer. Det finns ett delavrinningsområde uppströms, och räknas det in blir den ackumulerade arean  kvadratkilometer. Delavrinningsområdet består mestadels av skog (47 %), öppen mark (10 %) och jordbruk (22 %). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  %.

Fiskemiljö 
Mullsjön är rik på fisk, i sjön finns abborre, lake, gädda, gös och mört. Sportfiske är tillåtet både från båt och brygga.

Källor

Noter

Externa länkar 

 
Insjöar i Motala ströms avrinningsområde
Insjöar i Västergötland
Insjöar i Hjo kommun
Hjo kommun
Insjöar i Sverige om minst två kvadratkilometer
Guldkroken
Hjoån
Ulf Sebbason

Ulf Sebbason (Úlfr Sebbason) var en av den norske kungen Harald Hårfagers hirdskalder. Det enda man i dag vet om honom är att han var frände till hovskalden Audun illskälda, och att han diktade en drapa om kung Harald. I Skálda saga Haralds hárfagra (Sagan om Harald hårfagres skalder) berättas att hans frände Audun senare stal, eller plagierade, omkvädet till denna drapa i en egen dikt om kungen. Möjligen var plagiatet inte alltför uppenbart eftersom kungen själv inte upptäckte det, utan måste få saken påtalad för sig. Men då blev kungen rasande, och Audun förlorade för en tid hans gunst. Plagiatdikten fick nidnamnet Stolinstefja ("Omkvädesstölden") och Audun själv blev kallad illskælda ("den usle skalden"). Enligt Skálda saga skulle de närmare omständigheterna kring denna litterära stöld vara omtalade i Ulf Sebbasons egen saga, Saga Úlfs Sebbasonar ok Kvigs jarls ("Ulf Sebbasons och Kvig jarls saga"), men denna saga har nu gått förlorad, och vem Kvig jarl var är det inte längre någon som vet.

Ulf Sebbason finns medtagen på Skáldatals lista över Harald hårfagres hirdskalder, men av hans diktning har ingenting bevarats.

Litteratur 
 Finnur Jónsson, Den oldnorske og oldislandske litteraturs historie, I, 2 utg., København, 1920, sid 422.

Norröna skalder
Män
Födda 800-talet
Avlidna okänt år
Personer i Norge under 1000-talet
Myopati

Myopati är en medicinsk term för sjukdomar i muskelvävnad, när skelettmusklerna har nedsatt förmåga på grund av strukturella eller funktionella förändringar. Myopatier kan uppträda både med eller utan neurologisk påverkan. 

Myopatier kan uppträda med muskelsvaghet, träningsintolerans, fatigue, kramp, muskelvärk, och stelhet.

Myopati förekommer vid ett flertal sjukdomar, däribland medfödda sjukdomar som centronukleär myopati, vissa autoimmuna sjukdomar som polymyosit, andra myositer, eller bero på systemiska sjukdomar som giftstruma eller kopparbrist. Muskelsjukdomar som yttrar sig i muskelförtvining kallas muskeldystrofier.

Alkoholmissbruk kan framkalla myopati som medför att hela muskler kan förstöras.

Referenser

Källor

Muskelsjukdomar
Motoriska tillstånd och störningar
Hind Rostom

Hind Hussain Mohammed, mer känd som Hind Rostom (arabiska: هند رستم), född 11 november 1929 i Alexandria, död 8 augusti 2011 i Giza, var en egyptisk filmskådespelerska, bland Egyptens största skådespelare på 1950- och 1960-talen. Med sitt blonda hår fick hon ofta spela förföriska kvinnor. Hon fick sitt stora genombrott i Youssef Chahines film Kairo centralstation (Bab el hadid, 1958). Rostom dog på grund av en hjärtattack.

Källor

Noter

Externa länkar 

Egyptiska skådespelare
Födda 1929
Avlidna 2011
Kvinnor
Personer från Alexandria
Debutantförlaget

Debutantförlaget är ett svenskt förlag, baserat i Stockholm. Förlaget inriktar sig mot att främja tidigare outgivna författare.

Den första boken var Tobias Lindkvists Tankar och betraktelser från gatan (2002). Bland de övriga böcker förlaget har utgivit återfinns Fredrik Eklunds Bananflugornas herre.

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Svenska bokförlag