kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kobi Oshrat

Kobi Oshrat, född 1944 i Haifa, är en israelisk kompositör och dirigent. Han har bl.a. bidragit med, och dirigerat, musiken för Israel i Eurovision Song Contest och har även fått andra musikaliska verk publicerade runt om i världen. Han har komponerat stycket "The Paint Box" som spelades i samband med utdelningen av Nobelpriset 1995.

Medverkan i Eurovision Song Contest 
 1979 - Hallelujah (Milk & Honey & Gali Antari) - Etta (Dirigent och kompositör)
 1985 - Olé Olé (Izhar Cohen) - Femma (Dirigent och kompositör)
 1987 - Shir Habatlanim (Datner & Kushnir) - Åtta (Endast dirigent)
 1991 - Kaan (Duo Datz) - Trea (Endast dirigent)
 1992 - Ze rak sport (Dafna Dekel) - Sexa (Dirigent och kompositör)

Israeliska dirigenter
Israeliska kompositörer
Födda 1944
Män
Levande personer
LOL (^^,)

LOL <(^^,)> är ett musikalbum från 2006 av den svenske musikern Basshunter. Det var hans första album släppt på ett skivbolag, och släpptes den 30 augusti 2006 på skivbolaget Warner Music. Han har dock tidigare släppt ett album i mp3-format över Internet: The Bassmachine.

Tre låtar från albumet släpptes som singlar: "Boten Anna", som Basshunter först själv lade ut för nedladdning i slutet av 2005, men som sedan gavs ut av Warner Music, andra kvartalet 2006; "Vi sitter i Ventrilo och spelar DotA", 2006, i vissa länder under det kortare namnet "DotA"; samt "Vifta med händerna", 2007.

Låtlista 
Alla låtar skrivna av Basshunter, utom musiken till "Vi sitter i Ventrilo och spelar DotA" (David Le Roy, Jean-Christophe Belval)

Listplaceringar

Referenser 

Album utgivna på Warner Music Sweden
Engelskspråkiga musikalbum
Elektroniska album
Musikalbum 2006
Svenskspråkiga musikalbum
Album av Basshunter
Merresor

Merresor AB var Transdev-koncernens bolag för kommersiell kollektivtrafik i Sverige. De producerade resor med buss och tåg samt trafikledning och ersättningstrafik med buss. Företaget bestod av tre olika affärer där varumärken som Båtbussarna, Snälltåget och Bussakuten ingick. 

Under 2022 har bolagets verksamhet avvecklats. Snälltåget ägs fortfarande av Transdev, men är numera ett självständigt bolag. Bussakuten har överlåtits på systerbolaget Buss och Taxi Logistik i Sverige AB. Båtbussarna och charterbusstrafiken, som bedrevs i bolaget RP Charter, överläts 1 november 2022 till Västanhede Holding AB.

Tidigare verksamhet 
Merresor var tidigare en tågoperatör som till hälften ägdes av People travel group i den nuvarande Transdev-koncernen och den andra hälften ägdes av SJ. 

MerResor bedrev tågtrafik i Värmland på uppdrag av Värmlandstrafik AB mellan juni 2004 och december 2009 då Tågkompaniet tog över. Man körde även resandetåg på sträckan Karlstad-Göteborg på uppdrag av SJ AB fram till sommaren 2005.

Merresor tog även över trafiken på Krösatågen i Småland på uppdrag av Jönköpings Länstrafik, Hallandstrafiken, Länstrafiken Kronoberg och Rikstrafiken från den 28 april 2005 i samband med BK-TÅG:s konkurs till den 11 december 2010. Därefter tog DSB Småland över trafikuppdraget.

Företaget ägde varumärket Flygbussarna mellan 2007 och 2019, då det såldes till Vy Buss.

Sommaren 2021 tog Merresor över SGS-bussens linje mellan Gästrikland och Stockholm, som då bytte namn och började gå under namnet Merresor Express. Linjen lades ned 1 juli 2022.

Referenser

Svenska trafikföretag
Oxalylklorid

Oxalylklorid, (COCl)2, är en färglös tung vätska med skarp stickande lukt. Den är oxalsyrans syraklorid. Oxalylklorid ryker i luft, när den sönderfaller till saltsyra och oxalsyra under inverkan av luftens fuktighet.

Användning
Oxalylklorid har flera användningsområden. Den kan agera elektrofil i Friedel-Crafts-acyleringar och kan i likhet med andra syraklorider bilda estrar och amider. Den är vidare en viktig komponent i Swern-oxidationen, en speciell typ av oxidation av alkohol till aldehyd/keton. En intressant och viktig reaktion är den där oxalylklorid tillsammans med en karboxylsyra ger karboxylsyrans syraklorid. Reaktionen är en jämvikt som hela tiden förskjuts åt höger, eftersom kolmonoxid och koldioxid bortgår i gasform (reaktionen katalyseras av små mängder DMF):

Acylklorider
Ko och Kyckling

Cow and Chicken (Ko och Kyckling) är en animerad TV-serie producerad av Hanna-Barbera Cartoons för kabel-TV-kanalen Cartoon Network. I Sverige har serien visats dels på den svenska varianten av originalkanalen, dels på TV3. Den visas även på många komedikanaler som TV4 Komedi.

Svenska röster 
Cow - Gizela Rasch
Chicken - Mikael Roupé
Mamma - Lena Ericsson
Pappa - Fredrik Dolk/Dan Bratt
Herr Rumpen - Thomas Engelbrektson
Flem - Olli Markenros
Earl - Thomas Engelbrektson

Pilot 
No Smoking
 Gjordes:1995
 Gjordes av:What a Cartoon!
 Skapad av:David Feiss

Externa länkar
Cow and Chicken - Cartoon Network Department of Cartoons (Archive)

Cow and Chicken Episode Guide på Big Cartoon DataBase

Amerikanska animerade TV-serier från 1990-talet
TV-seriestarter 1997
TV-serieavslutningar 1999
Fiktiva nötkreatur
Fiktiva hönsfåglar
Virginia i fiktion
TV-program i Cartoon Network
System V

System V - en förkortning för UNIX System V, utvecklat av AT&T, förkortas också SysV. Första versionen av System V kom 1983.

De flesta kommersiella Unix-systemen idag är baserade på System V, Release 3 eller 4 (SVR4).

System V-baserade Unix-varianter i urval
SCO OpenServer
IBM AIX
Solaris

Unix
Programvaror 1983
Dexters laboratorium

Dexters laboratorium () är en amerikansk-koreansk animerad TV-serie skapad av Genndy Tartakovsky. Serien producerades först av Hanna-Barbera Productions, 1996-1999 och senare tog Cartoon Network Studios över produktionen och producerade nya avsnitt och säsonger mellan 2001-2003, totalt 221 avsnitt. Programmet sändes i Sverige på kanalen Cartoon Network.

Karaktärer 
 Dexter: Huvudpersonen. Han är mycket intelligent men även väldigt arrogant och självkoncentrerad, han har ett labb som bara Dee Dee, Mandark och han själv känner till.
 Dee Dee: Dexters syster. Hon är snäll och lekfull men inte värst smart, och älskar de många dockorna hon har i sitt rum. Hon är den enda bortsett från Dexter och Mandark som känner till hans laboratorium. Hon brukar ofta gå in där och ta sönder viktiga saker som Dexter har.
 Mandark: Dexters ärkefiende och ständige rival. Han är precis som Dexter ett geni och har ett laboratorium. Han är kär i Dexters syster Dee Dee men hon bara nobbar honom totalt.

Röster 
Engelska röster:
 Dexter: Christine Cavanaugh (1996-2001), Candi Milo (2002-03)
 Dee Dee: Allison Moore, Kathryn Cressida
 Mamma: Kath Soucie
 Pappa: Jeff Bennett
 Mandark: Eddie Deezen

Svenska röster:

 Dexter: Gizela Rasch
 Dee Dee: Lena Ericsson
 Mamma: Lena Ericsson
 Pappa: Dan Bratt
 Mandark: Thomas Engelbrektson
 Andra Röster:  Mikael Roupé, Håkan Mohede

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 Dexter's Laboratory - Cartoon Network Department of Cartoons (Archive)
 
 
 Dexter's Laboratory på Don Markstein's Toonopedia

Sydkoreanska animerade TV-serier från 1990-talet
Amerikanska animerade TV-serier från 1990-talet
Amerikanska animerade TV-serier från 2000-talet
TV-seriestarter 1996
TV-serieavslutningar 2003
Kalifornien i fiktion
TV-program i Cartoon Network
Sydkoreanska animerade TV-serier från 2000-talet
Zinnia violacea

Zinnia violacea (syn: Zinnia elegans) är en art av korgblommiga växter. Växtens ursprung är troligtvis Mexiko. Vilda populationer (kanske introducerad av människan) finns även i Centralamerika, på västindiska öar och i Bolivia.

Referenser 

Korgblommiga växter
Zi Växtindex
The Open Group

The Open Group är ett konsortium som äger varumärket Unix.

The Open Group definierar och certifierar operativsystem som gör anspråk på att kallas och vara kompatibla med Unix och är neutrala när det gäller teknik och företag.

Specifikationer
Det finns en rad specifikationer för Unixleverantörer: UNIX 93, UNIX 95 (kallas också Single UNIX Specification), UNIX 98 (Single UNIX Specification v2) och UNIX 03 (Single UNIX Specification v3).

IBMs AIX, Hewlett-Packards HP-UX och Sun Microsystems Solaris är alla certifierade enligt UNIX 03. Utöver dessa är Apples unixliknande operativsystem Mac OS X 10.5 "Leopard" det första BSD-baserade operativsystem som erhållit en UNIX 03-certifiering av The Open Group.

Källor

Externa länkar
The Open Groups webbplats

Unix
Blågul ara

Blågul ara (Ara ararauna) är en papegoja i släktet aror. Den förekommer naturligt i tropiska områden i Sydamerika. Arten minskar i antal, men beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Blågul ara är en långstjärtad och mycket stor papegoja, 86 cm från huvud till spetsen på stjärtfjädrarna och kan som vuxen väga 800–1200 gram. Fjäderdräkten är omisskännlig med himmelsblå ovansida, guldgul undersida, vitt ansikte och en svart fläck på strupen. Den kan bara förväxlas med blåstrupig ara, men denna förekommer enbart sällsynt i Bolivia samt har mer blått på strupen och mindre vitt i ansiktet. De grova lätena är typiska för aror.

Utbredning och systematik 
Blågul ara förekommer i områden i Sydamerika med tropiskt klimat, från södra Panama till Bolivia och Paraguay. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Blågul ara hittas i låglänta områden med regnskog eller savann, ofta i öppnare miljöer än andra aror. Den ses vanligen i par som flyger tillsammans eller sitter intill varandra i trädtaket. Ibland kan den samlas i smågrupper, framför allt vid fruktbärande träd eller vid ansamlingar av lera. Fågeln häckar i trädhål.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Som burfågel 
Blågul ara är intelligenta och tåliga, men framför allt krävande. Genom sin storlek, kraftiga skrik och stora gnagbehov är de inte lämpade som sällskapsdjur i möblerade bostäder utan kräver en stor voljär av metall. Voljären måste ha tjocka naturgrenar och vara vind- och regnskyddad.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Burfåglar
Västpapegojor
Fåglar i neotropiska regionen
Bobby Kimball

Bobby Kimball, född Robert Troy Kimball 29 mars 1947 i Orange, Texas, är en amerikansk musiker, mest känd som sångare i rockbandet Toto från 1977 till 1984 och sedan från 1998 till 2008.

Kimball växte upp i Vinton, Louisiana. Han började sjunga som barn, och spelade piano och akustisk gitarr under sin ungdomstid. Han intresserade sig främst för 1950- och 60-talets R&B, liksom lokal Swamp pop- och Cajunmusik, typisk för Louisiana.

1974 flyttade Kimball från Louisiana till Los Angeles, Kalifornien för att fortsätta en musikkarriär på heltid. I Kalifornien bildade tillsammans han med tre medlemmar av bandet Three Dog Night ett band med namnet S.S. Fools. De släppte ett album på CBS Records, som ansågs vara ett kommersiellt misslyckande, vilket orsakade att bandet sparkades från skivbolaget och splittrades inom ett och ett halvt år. 

1976 bad David Paich och Jeff Porcaro Kimball att börja spela med dom och med tre andra sessionmusiker. Dessa musiker skulle sedan bilda Toto. Kimball presenterade en självskriven auditionlåt för bandet: "You Are the Flower", och senare inkluderades han på Totos debutalbum. Paich och Porcaro var imponerade av Kimballs bluesiga sångstil och erbjöd honom jobbet som sångare och låtskrivare i Toto.

Diskografi
Soloalbum

Studioalbum med S. S. Fools

Studioalbum med Toto

Studioalbum med Far Corporation

Studioalbum med West Coast All Stars

Livealbum med Toto

Studioalbum med Yoso

Studioalbum med Kimball/Jamison

Referenser

Externa länkar 

Officiell webbplats

Amerikanska rocksångare
Medlemmar i Toto
Personer från Orange, Texas
Födda 1947
Levande personer
Män
Santa Maria del Fiore

Basilica di Santa Maria del Fiore, Heliga Marias blommas basilika, är katedralen i Florens, säte för den romersk-katolska kyrkans ärkebiskop i Florens. Kyrkan är berömd bland annat för sin stora kupol ritad av Filippo Brunelleschi.

Vad namnet på katedralen anspelar på är något omtvistat. Somliga anser att det anspelar på liljan, som är Florens symbol, men ett dokument från 1400-talet menar att det är Kristus som avses.

Katedralen, eller Il Duomo, byggdes på samma plats där en äldre katedral funnits, Santa Reparata från 800-talet. Vid slutet av 1200-talet var den katedralen gammal och för liten. Arnolfo di Cambio anlitades som arkitekt 1296, och han avsåg att skapa den största kyrkobyggnaden världen skådat, byggd som en basilika. Den nya katedralen har plats för 30 000 personer, och var mycket riktigt vid färdigställandet världens största kyrka. Sedan dess har den dock passerats av bland andra den nya Peterskyrkan i Vatikanstaten, St Pauls-katedralen i London och Katedralen i Milano. Påven Eugenius IV konsekrerade katedralen 25 mars 1436, vilket enligt den florentinska kalendern var årets första dag.

När Santa Reparata revs fann man relikerna av Florens förste biskop, sankt Zenobius, och hans urna förvaras nu i katedralen. I kryptan finns alla Florens biskopar begravda.

År 1419 hölls en tävling om vilken arkitekt som skulle få bygga katedralens kupol. De två huvudkonkurrenterna var Filippo Brunelleschi och Lorenzo Ghiberti. Brunelleschi var den som slutligen fick uppdraget, mycket tack vare stöd från Cosimo de Medici.

Brunelleschis idé om att resa kupolen utan bärande byggnadsställningar ansågs vara revolutionerande. Hans lösning var en dubbelkonstruktion där en inre kupol murades upp i spiralsektioner med omväxlande liggande och stående tegel. Brunelleschi hämtade mycket av sin kunskap och inspiration från antika byggnader i Rom, där han vistats en längre tid för att studera arkitektur.

Arbetet med kupolen startade 1420 och slutfördes 1436. Den enorma konstruktionen väger 37 000 ton och vidden är 44 meter. Utvändigt är den täckt av polykroma marmorpaneler i olika nyanser av grönt och rosa med vita kantlinjer.

År 1864 hölls en tävling om en ny fasad, vilken vanns av Emilio De Fabris 1871, i konkurrens med framför allt Vilhelm Petersen. Arbetet påbörjades 1876 och fullbordades 1887. Den nygotiska fasaden i vit, grön och röd marmor bildar en harmonisk enhet med katedralen, Giottos klocktorn och baptisteriet, men en del uppfattar det som överdrivet utsmyckat.

Galleri

Referenser
Noter

Tryckta källor
Ross King Brunelleschis kupol: historien om den mäktiga katedralen i Florens, Historisk Media 2002 
Mark Irving (red) 1001 byggnader du måste se innan du dör, Bonnier fakta 2009, sid. 104

Externa länkar 

Domkyrkor i Italien
Platser med del av helgons kropp
Romersk-katolska kyrkobyggnader i Florens
Romersk-katolska domkyrkor
Mariakyrkor i Italien
John Dos Passos

John Rodrigo Dos Passos, född 14 januari 1896 i Chicago, Illinois, död 28 september 1970 i Baltimore, Maryland, var en amerikansk romanförfattare. Vid sidan av Ernest Hemingway och F. Scott Fitzgerald räknas han som en av centralgestalterna inom 1900-talets moderna amerikanska romankonst och tillhör som sådan den förlorade generationen.

Biografi 
Dos Passos avlade examen vid Harvard 1916 och debuterade 1917 som lyriker i antologin Eight Harvard poets. Han reste till Europa och tjänstgjorde som chaufför och sjukskötare under första världskriget. Han var politiskt aktiv och besökte Sovjetunionen 1928 och reste runt i Spanien under inbördeskriget.

I romantrilogin U.S.A. bestående av 42:a breddgraden (1930), 1919 (1932) och Stora pengar (1936) ger han en bred skildring av USA under de tre första decennierna av 1900-talet.

Hans framstående roman Till Manhattan, med dess expressionistiska bild av New York, brändes demonstrativt under de landsomfattande bokbålen i det nyblivna Nazityskland år 1933.

År 1937 valdes John Dos Passos in som medlem av American Academy of Arts and Letters.

Bibliografi utgivet på svenska 
 Till Manhattan (Manhattan Transfer) (översättning Gabriel Sanden, Bonniers, 1931)
 42:a breddgraden (The 42nd Parallel) (översättning Sonja Vougt, Bonniers, 1932), översättningen reviderad av Sven Erik Täckmark, Forum, 1979
 1919 (1919) (översättning Artur Lundkvist, Bonniers, 1939)
 Stora pengar (The Big Money) (översättning av Bunny Ragnerstam efter Artur Lundkvists opublicerade manuskript, Forum, 1983)
 Storstadens puls (Manhattan Transfer) (översättning Cay Love Bernhardson, Constantia, 1989)

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Böcker av och om John Dos Passos på svenska bibliotek. Libris

Amerikanska författare under 1900-talet
Engelskspråkiga författare
Födda 1896
Avlidna 1970
Män
Författare från Chicago
Alumner från Harvard College
Konrad III (tysk-romersk kejsare)

Konrad III, född 1093, död 15 februari 1152 i Bamberg, var tysk-romersk kejsare och den förste regenten av huset Hohenstaufen.

Biografi

Tidigt liv
Konrad III var son till hertigen av Schwaben, Fredrik I, och prinsessan Agnes, dotter till Henrik IV. Redan efter Henrik V:s död 1125 tävlade Konrad med Lothar av Supplinburg om tyska kronan och utropades 1127 till konung, kröntes 1128 i Italien med den lombardiska järnkronan samt återvände först efter ett par år till Tyskland, där hans motståndare emellertid blivit i majoritet. 1135 gav också Konrad upp striden och erkände Lothar III som kejsare samt följde denne 1136 på hans andra tåg till Rom.

Med Lothar III:s död 1137 började striden om kronan på nytt. Kyrkan hade allt mer börjat frukta kejsar Lothar III:s och det Welfska partiets makt. Bayerns och Sachsens mäktige hertig, Henrik den stolte av huset Welf förbigicks därför som tronföljare, trots att han var den naturliga arvtagaren till Lothar III. Istället valdes Konrad III till kung av Tyskland av det kyrkliga partiet vid ett möte i Koblenz 7 mars 1138. Detta val skedde på ett formvidrigt sätt, av bara några få furstar, men Konrad blev dock allmänt erkänd. Senare samma år kröntes han till kejsare i Rom.

Regeringstid
När Henrik den stolte inte ville lämna ifrån sig ett av sina hertigdömen lät Konrad fråndöma Henrik hans båda hertigdömen och gav Sachsen åt Albrekt Björnen och Bayern åt Leopold IV av Österrike. Detta tände gnistan till den långvariga striden mellan welfer (guelfer) och hohenstaufer (ghibelliner), som i hög grad bidrog att förhindra återupprättandet av den genom investiturstriden försvagade kungamakten. Efter Henriks död 1139 fortsatte hans broder Welf VI striden. Han blev dock besegrad av Konrad vid Weinsberg 21 december 1140.

Henrik den stoltes son Henrik Lejonet återfick hertigdömet Sachsen 1142, enligt beslut av riksdagen i Frankfurt, men Welf var fortfarande missnöjd. Albrekt Björnen fick behålla Brandenburg som självständigt markgrevskap.

Efter uppmaning av Bernhard av Clairvaux ledde Konrad III 1147–1149 en korstågshär mot det heliga landet under andra korståget. Hans armé kom under marsch genom Turkiet att möta kraftigt motstånd, och tvingades retirera till Konstantinopel. Efter att ha vilat upp sig och fått förstärkningar gjorde man ett nytt försök efter att sjövägen tagit sig till Palestina tillsammans med Ludvig VII av Frankrike belägra Damaskus, men tvingades dra sig tillbaka efter svåra förluster. Welf skyndade före Konrad hem till Tyskland och inledde nya fientligheter. Han tvingades dock till fred genom det nederlag, som Konrads äldre son Henrik tillfogade honom vid Flochberg 8 februari 1150. Då inledde istället Henrik Lejonet nya strider.

Familj
Konrad III var gift med Gertrud av Sulzbach. Såväl hon som Konrads son Henrik hade dött före honom. På grund av sin yngre son Fredriks barndom bestämde Konrad att han skulle efterträdas av sin brorson Fredrik I Barbarossa, vilket skedde efter hans död 1152.

Källor 

Tysk-romerska kejsare
Tysklands regenter
Huset Hohenstaufen
Födda 1093
Avlidna 1152
Män
MAT-49

MAT-49 är en fransk kulsprutepistol som användes av den franska armén och den franska polisen. År 1949 tillverkades vapnet av det franska företaget MAT (''Manufacture Nationale d'Armes de Tulle).

MAT-49 användes av Frankrike under franska indokinakriget på 50-talet och i Algeriet på 60-talet. Kopierades av Nordvietnam men i en annan kaliber, 7.62 mm. MAT-49 var helt gjord i metall utan några träinslag och anses ha fungerat väl med den enda svagheten att den var aningen tung men förutom det ska den ha fungerat väl. Den var enkel att använda och tillverka och var kvar i den franska armen fram till 1979 men används till viss mån fortfarande av den franska polisen.  MAT-49 har förekommit i en del äldre filmer (som till exempel Schakalen och Slaget om Alger) samt i datorspel (som till exempel Battlefield Vietnam).

Externa länkar
Modern Firearms - MAT-49

Kulsprutepistoler
Sankt Olofs socken, Uppland

Sankt Olofs socken i Uppland ingick från 1714 i Ärlinghundra härad, uppgick 1948 i Sigtuna stad, ingår sedan 1971 i Sigtuna kommun och motsvarar från 2016 Sigtuna Sankt Olofs distrikt.

Socknens areal var 22,86 kvadratkilometer land.  År 1912 fanns här 403 invånare. Godsen Venngarn och Lövstaholm samt Sankt Olofs domkyrka i Sigtuna ligger i socknen.

Administrativ historik
Sankt Olofs socken har medeltida ursprung.
 
Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till S:t Olofs församling. För de borgerliga frågorna bildades tillsammans med Sankt Olofs socken Sankt Olofs och Sankt Pers landskommun. Den gemensamma landskommunen inkorporerades 1948 i Sigtuna stad som 1971 ombildades till Sigtuna kommun. Församlingen uppgick 2002 i Sigtuna församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Sigtuna Sankt Olof, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Ärlinghundra härad. De indelta soldaterna tillhörde Livregementets dragonkår, Livskvadronen, Livkompaniet. De indelta båtsmännen tillhörde Södra Roslags 2:a båtsmanskompani.

Geografi
Sankt Olofs socken ligger norr och öster om Sigtuna kring Garnsviken och norr om Sigtunafjärden.  Socknen är en slättbygd med skogklädda höjder.

Namnet
Namnet skrevs 1344 ecclesia Beati Olaui Sictonie, vilket består av namnet på kyrkans skyddshelgon.

Stavningen fastställdes 31 oktober 1913.

Se även
S:t Olofs församling

Referenser

Vidare läsning
Sveriges bebyggelse: statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Stockholms län, del 3 Hermes 1952 libris

Externa länkar

Socknar i Ärlinghundra härad

Indelningar i Sigtuna kommun
Sankt Pers socken, Uppland

Sankt Pers socken i Uppland ingick i Ärlinghundra härad, uppgick 1948 i Sigtuna stad, ingår sedan 1971 i Sigtuna kommun och motsvarar från 2016 Sigtuna Sankt Pers distrikt.

Socknens areal var 12,64 kvadratkilometer land.  År 1913 fanns här 213 invånare. Godset Erikssund samt Sankt Pers kyrkoruin ligger i socknen.

Administrativ historik
Sankt Pers socken har medeltida ursprung.
 
Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till S:t Pers församling. För de borgerliga frågorna bildades tillsammans med Sankt Olofs socken Sankt Olofs och Sankt Pers landskommun. Den gemensamma landskommunen inkorporerades 1948 i Sigtuna stad som 1971 ombildades till Sigtuna kommun. Församlingen uppgick 2002 i Sigtuna församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Sigtuna Sankt Per, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Ärlinghundra härad. De indelta soldaterna tillhörde Livregementets dragonkår, Livskvadronen, Livkompaniet. De indelta båtsmännen tillhörde Södra Roslags 2:a båtsmanskompani.

Geografi
Sankt Pers socken ligger nordväst om Sigtuna med Sköfjärden i nordväst och Håtunaviken i sydväst.  Socknen är en slättbygd i sydväst och skogsbygd i nordost.

Namnet
Namnet skrevs 1316 in parochia Sancti Petri, som är latin för "i S:t Pers (eller S:t Peters) socken". I namnet ingår namnet på kyrkans skyddshelgon, aposteln Petrus.

Se även
S:t Pers församling

Referenser

Vidare läsning
Sveriges bebyggelse: statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Stockholms län, del 3 Hermes 1952 libris

Externa länkar

Socknar i Ärlinghundra härad

Indelningar i Sigtuna kommun