kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
David Dalrymple, lord Hailes

Sir David Dalrymple, lord Hailes, född den 28 oktober 1726 i Edinburgh, död den 29 november 1792, var en skotsk rättslärd och historieskrivare, sonson till den framstående juristen David Dalrymple, som var yngste son till James  Dalrymple, 1:e viscount Stair. Han var äldre bror till Alexander Dalrymple.

Dalrymple uppfostrades i Eton och Utrecht, blev 1748 advokat i Edinburgh och 1766 domare vid "Court of Session" med titeln baron Hailes samt 1776 lorddomare vid Skottlands "Criminal Court".

Dalrymple var presbyterian och utpräglad whig samt stod i vidsträckt korrespondens med den lärda världen i England. Han utgav ett 40-tal arbeten, de flesta behandlande den äldsta kristna kyrkan och Skottlands äldre historia. 

Mest betydande är hans Annals of Scotland (1776-79), som efter mönstret av Hénaults kronologiska franska historia behandlar Skottlands historia från Malkolm III till det Stuartska husets tronbestigning med citat från originalkällorna. 

Bland hans övriga arbeten märks An Examination of some of the Arguments for the high Antiquity of Regiam Majestatem (1769), där han uppvisar, att mycken som uråldrig ansedd skotsk lag är lånad från engelska förebilder.

Till sist kan nämnas hans grundliga kritik av Gibbon, An Inquiry into the Secondary Causes, which mr Gibbon has assigned for the Rapid Growth of Christianity (1786, i senare upplagor med författarens biografi).

Källor

Noter

Skotska jurister
Skotska historiker
Brittiska fackboksförfattare
Engelskspråkiga fackboksförfattare
Födda 1726
Avlidna 1792
Män
Personer från Edinburgh
Baronetvärdiga personer
Alumner från Utrechts universitet
James Dalrymple, 1:e viscount Stair

James Dalrymple, 1:e viscount Stair, född i maj 1619, död den 29 november 1695, var en skotsk jurist och statsman, far till John Dalrymple, 1:e earl av Stair och David Dalrymple, 1:e baronet.
 
Dalrymple blev advokat i Edinburgh 1648, deltog 1649–1650 som utskickad till Holland i skottarnas underhandlingar med Karl II om dennes erkännande som kung och blev 1657 av Oliver Cromwell på Monks förslag utsedd till medlem av Skottlands högsta domstol, trots att han 1654 vägrat att avlägga trohetsed till republiken.

Indirekt bidrog Dalrymple till restaurationen genom att vid Monks avresa från Skottland 1659 tillråda denne att sammankalla ett fritt parlament. Han blev också nådigt bemött av Karl II och insattes 1661 av denne i den ombildade skotska högsta domstolen ("Court of Session"), vars president han blev 1670.

Dalrymple var sedan 1672 medlem av Skottlands parlament och tog där betydande del i flera viktiga lagstiftningsåtgärder samt måste, då han inför regenten Jakob Stuart 1679–1680 modigt uttalade sina strängt protestantiska åsikter, 1681 dra sig tillbaka till privatlivet och 1682 fly till Holland, där han bosatte sig i Leiden.

Han begagnade sin ledighet till att skriva det storartade arbetet Institutions of the Law of Scotland (1681), vilket utövat epokgörande inflytande på den skotska rättsutvecklingen, särskilt i riktning åt skotsk rätts befriande från den svårhanterliga prejudikatbörda, som utmärker den engelska rätten.

Likaså har hans arbete bidragit att i Skottland förhindra den för engelsk rätt karakteristiska dualismen mellan "law" och "equity". År 1688 återvände Dalrymple med Vilhelm av Oranien, återinsattes som president i "Court of Session" och upphöjdes 1690 till viscount Stair.

En av Dalrymples yngre söner, sir Hew Dalrymple (1652–1737), blev 1698 hans efterträdare som president i "Court of Session". Hans dotter Janets död 1669, en månad efter hennes bröllop, gav upphov till en sägentradition, som ligger till grund för Walter Scotts "Bruden från Lammermoor".

Källor

Tryckta källor

Noter

Födda 1619
Avlidna 1695
Män
Skotska jurister
Skotska politiker
Skotsk adel
Personer i Skottland under 1600-talet
Alumner från Edinburghs universitet
Alumner från University of Glasgow
Ugglan
Pronunciamiento

Pronunciamiento (spanska för 'tillkännagivande') är en form av militärkupp som speciellt förekommit i Spanien och andra spansktalande länder, särskilt under 1800-talet. Den portugisiska motsvarigheten är pronunciamento.

I en normal militärkupp tar upprorsmakarna ledningen över landet genom en överraskande och snabb kupp. I en pronunciamiento tillkännager en grupp militärer istället offentligt att de motsätter sig den rådande regeringen. De väntar sedan för att se om övriga militära styrkor stöder upproret eller förklarar sig trogna regeringen. Det förekommer inga strider vid denna tidpunkt. Om upprorsmakarna inte får stöd så har de förlorat, de måste då fly från landet, avgå från armén eller bli arresterade. Om den övervägande delen av militären däremot stöder upprorsmakarna så avgår regeringen.

Ett exempel på pronunciamiento var det framgångsrika upproret mot drottning Isabella II av Spanien  september 1868. Ett annat var det misslyckade upproret 1932 mot den andra spanska republiken.

Källor 

 

Spaniens militärhistoria
Projekt 641

Projekt 641 eller Foxtrot-klass var en ubåtstyp som producerades i Sovjetunionen under 1960-talet. De byggdes för att ersätta de äldre Projekt 611-ubåtarna från 1950-talet som led av svåra brister.

Projekt 641 var en av de sista ubåtarna som byggdes enligt den gamla stilen med båtformat skrov i stället för spolformat, vilket gjorde att hastigheten i undervattensläge var lägre än i övervattensläge. Designen med tre propellrar gjorde också att ubåten var bullrigare än sina västliga motsvarigheter.

På 1970-talet tillverkades ett antal ubåtar för export. Tretton ubåtar exporterades till Indien (Projekt 641I) och tre till Kuba (Projekt 641K). I takt med att ubåtarna började ersättas av Paltus-klassen på 1980-talet såldes även före detta sovjetiska ubåtar på export, bland annat till Polen där de tjänstgjorde in på 2000-talet. Efter Sovjetunionens fall såldes även ubåtar till västländer, oftast som skrot, men ibland i så gott skick att de kunde användas som museifartyg.

Konstruktion
Ubåten är indelad i sju vattentäta sektioner
 Främre torpedrum
 Logement och mäss
 Kontrollrum
 Logement och kabyss
 Dieselmotorrum
 Elektromotorrum
 Aktre torpedrum

Källor
Project 641 Foxtrot class Federation of American Scientists

Ubåtsklasser
Sovjetiska ubåtar
Som-klass

Som-klassen  (ryska: Сом, sv. "Mal")  var en serie ubåtar byggda för ryska flottan år 1904-1907.

De ritades av Electric Boat Company i USA och beställdes i nödupprustningsprogrammet 1904 i samband med det rysk-japanska kriget.

Den första ubåten, Som, var ursprungligen den amerikanska Fulton, en experimentell ubåt som var prototypen för USS Plunger och den efterföljande Plunger-klassen av ubåtar som var sju till antalet, förutom Fulton. Fulton såldes och levererades till Ryssland i sektioner och monterades igen i Ryssland.

Med undantag för Fulton var alla båtar i Som-klassen byggda i Sankt Petersburg och anpassades för att kunna transporteras på järnväg till önskad hamn.

Historia
I samband med inledningen av rysk-japanska kriget fick den ryska marina tekniska kommittén i uppdrag att skynda på expansionen av flottan som helhet, och ubåtsflottan i synnerhet. Parallellt med inhemsk rysk utveckling sågs även förvärv av utländska modeller som ett alternativ. 27 februari 1904 fick Nevsky-varvet i Sankt Petersburg i uppdrag av den ryska marintekniska kommittén (ITC) att bygga fem ubåtar efter modell av ubåten Fulton, ritad av John Philip Holland, byggd 1901, och inköpt till Ryssland den 31 maj 1904 där den fick det nya namnet Som.

Skrovet var byggt av ryskt material medan maskiner och utrustning köptes i USA. 15 juni 1905 började de första provturerna. Den 25 maj 1906, var alla fem båtar i drift. I juli 1907 byggdes ytterligare en båt som användes i subglaciala dykningar.

1909 utrustades fem av båtarna med dieselmotorer från bolaget "L. Nobel" i stället för de ursprungliga bensinmotorerna. En av båtarna, Beluga, fick en fotogenmotor som tillverkades av "Körting". Båtarna deltog i första världskriget med patrullering kring Baltikum. De var baserade i Libava, där de deltog i övningar med andra marina enheter.

Ubåtarna

Litteratur
 Robert Gardiner: Conway's all the world's fighting ships 1906-1921, Conway Maritime Press, 1985. .
I.D. Spassky, V.P. Semyonov & Norman Polmar: Submarines of the Tsarist Navy : A pictorial History, Naval institute Press, USA, 1998 ()
Тарас А. Е.: Подводные лодки Великой войны 1914—1918. — Мн.: Харвест, 2003. — 336 с. — .

Referenser

Noter

Källor 
 deepstorm.ru // Тип «Сом», тип «Голланд-7Р» («Holland - VIIR», США).
 book.uraic.ru // СТАНОВЛЕНИЕ РОССИЙСКОГО ПОДВОДНОГО ФЛОТА

Ubåtsklasser
Ryska ubåtar
Johan Hansson

Johan Hansson, född 20 november 1879 i Bjäresjö, död 28 maj 1973 i Stockholm, var en svensk bokförläggare och medlem i Tisdagsklubben. 

Han föddes i Skåne i en jordbrukarfamilj. Efter att ha rest runt i världen bildade han 1912 Svenska Andelsförlaget som publicerade böcker i politiska, sociala och vetenskapliga frågor, bland annat i den populärvetenskapliga skriftserien Natur och Kultur och var dess direktör fram till 1921. Johan Hansson var emot nationalism och kollektivism. Dock ansåg han att naturtillgångarna var gemensam egendom och att frihet måste balanseras av en rättsordning.

Det äkta paret Johan och Jenny Bergqvist Hansson bildade Natur & Kultur 1922. De gav ut böcker inom flera områden, bland annat psykologi, skönlitteratur och barnböcker. Hansson var under andra världskriget antinazist och gav ut flera skrifter som riktade sig mot Hitler och nazismen.

Bland hans skrifter märks Från herrgårdar till småbruk (1905), Jordvärdebeskattning i stället för rusdrycksbeskattning (1906). Han utgav tidskriften Budkavlen 1909-13 och dess fortsättning Rättsstaten (1914-17).

Johan Hansson är begravd på Bromma kyrkogård. Han var 1909–1934 gift med Jenny Bergqvist (1877–1966) och från 1935 med Märta Biörklund (1897–1967), dotter till landshövding Henning Biörklund.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Födda 1879
Avlidna 1973
Svenska förläggare
Män
Georgister
Personer från Bjäresjö socken
Gravsatta på Bromma kyrkogård
Taiwans damlandslag i fotboll

Taiwans damlandslag i fotboll representerar Taiwan i fotboll på damsidan.

Taiwan har blivit asiatiska mästare tre gånger, 1977, 1979 och 1981, och har deltagit i VM för damer en gång, 1991 då de tog sig till kvartsfinal.

Laguppställning

Referenser

Noter 

Fotbollslandslag
Damlandslaget
Landslag startade 1977
Fotbollsdamerna
Franz Lorinser

Franz Lorinser, född 12 mars 1821 i Berlin, död 12 november 1893 i Breslau, var en tysk romersk-katolsk teolog. Han var son till Karl Ignatius Lorinser.

Lorinser var verksam som furstbiskopligt konsistorialråd i Breslau. Han skrev teologiska arbeten och reseskisser från Spanien. Han är även känd som översättare av bland annat Pedro Calderón de la Barcas "andliga festspel" (18 band, 1856–72; 12:e upplagan 1881–87) och största religiösa dramer (sju band, 1875 ff.; andra upplagan 1892 ff.).

Källor

Romersk-katolska teologer
Tyska teologer
Tyska översättare
Tyskspråkiga översättare
Personer i Tyskland under 1800-talet
Födda 1821
Avlidna 1893
Män
Ugglan
Personer från Berlin
Ahmed Wali Karzai

Ahmed Wali Khan Karzai, född 1961 i byn Karz i Kandaharprovinsen, Afghanistan,död den 12 juli 2011, var en afghansk politiker och före detta restaurangägare, halvbror till Afghanistans president Hamid Karzai och son till Abdul Ahad Karzai.

Liv och karriär
Han bodde i Chicago, USA, där han drev en restaurang med sin familj., men återvände till Afghanistan 2001, efter att talibanregimen avsatts. 

Som en av dom beslutande i Popalzai-klanen valdes han 2005 till Kandahars provinsstyrelse till dess ordförande. Har beskylldes för korruption och inblandning i knarkhandel men var ändå viktig för USA i deras militära närvaro.

Mordet 
Den 12 juli 2011 sköts han till döds av Sardar Mohammad, en av hans livvakter. Enligt rapporter sköts han med en pistol, en gång i huvudet och en gång i bröstet. Fem dagar före sin död hade han uppträtt på brittisk TV, i ett program presenterat av Lyse Doucet. Han talade då om allmänhetens uppfattningar om honom. Tusentals personer slöt upp vid hans begravning, som leddes av president Hamid Karzai.

Referenser 

Födda 1961
Avlidna 2011
Afghanska politiker under 2000-talet
Män
Mördade afghanska politiker
Natur & Kulturs kulturpris

Natur & Kulturs kulturpris är ett svenskt kulturpris.

Natur & Kulturs kulturpris delas ut årligen i april sedan 1974. Prissumman var 2023 500.000 kronor och ges till en eller flera personer som har gjort en väsentlig insats inom kulturområdet i Sverige. Pristagarna får även bronsskulpturen »Kunskapens träd« av konstnären Ernst Nordin. Priset kan ges till personer inom olika områden. till exempel författare, publicister, regissörer, fotografer, konstnärer, journalister, artister, koreografer och vetenskapsmän.

Pristagare 

1974 – Alf Ahlberg 
1975 – Gunnel Vallquist
1976 – Lennart Nilsson 
1977 – Gunnar Brusewitz 
1978 – Tor Ragnar Gerholm 
1979 – Torsten Husén och Gunnel Linde 
1980 – Stig Strömholm 
1981 – Assar Lindbeck 
1982 – Birgit Cullberg och Eric Ericson
1983 – Alf Åberg 
1984 – Ulf Linde
1985 – Gustaf Petrén
1986 – Povel Ramel
1987 – Rolf Edberg
1988 – Kjerstin Dellert
1989 – Ingvar Björkeson
1990 – Allan Edwall
1991 – Alf Henrikson
1992 – Inger Wikström
1993 – Peter Nilson
1994 – Erland Josephson
1995 – Georg Klein
1996 – Sture Linnér
1997 – Hans Alfredson
1998 – Kerstin Nerbe och Claes Fellbom
1999 – Beate Sydhoff
2000 – Hédi Fried och Ozan Sunar
2001 – Lennart Rodhe
2002 – Bengt Göransson och Göran Eriksson
2003 – Suzanne Osten
2004 – Nils Uddenberg
2005 – Marianne von Baumgarten-Lindberg
2006 – Kristina Lugn
2007 – Cordelia Edvardson
2008 – Jean-Claude Arnault, konstnärlig ledare för Forum
2009 – Fredrik Lindström samt Anna Lena Ringarp och Lars-Gunnar Andersson
2010 – Anne Sofie von Otter, Anneli Alhanko och Daniel Birnbaum
2011 – Bertil Falck, en av grundarna av Bok & Bibliotek i Göteborg.
2012 – Tilde Björfors, grundare av Cirkus Cirkör
2013 – Jan Berglin och Maria Berglin, serietecknare
2014 – Marie-Louise Ekman
2015 – Jan och Per Broman, grundare av Fotografiska
2016 – Bruno K. Öijer
2017 – Inger Hallström Stinnerbom, Leif Stinnerbom och Magnus Stinnerbom vid Västanå teater
2018 – Ola Larsmo
2019 – Laleh Pourkarim
2020 – Leif Zern
2021 – Charlotte Gyllenhammar
2022 – Mats Ek och Ana Laguna
2023 – Kerstin Ekman

Källor

Noter

Externa länkar
 Natur & Kulturs webbplats

Kulturpriser i Sverige
Priser och utmärkelser instiftade 1974
Kulturpriser
Stiftelsen Natur & Kulturs översättarpris

Stiftelsen Natur & Kulturs översättarpris är ett svenskt litteraturpris som årligen delas ut av Svenska Akademien. Priset delas alltid ut till två personer, som erhåller 60 000 kronor vardera. Priset, som instiftades 1985, avser att belöna personer som gjort förtjänstfulla översättningar till eller från svenska språket.

Pristagare 
1985 – Gunnel Vallquist
1986 – Ulla Roseen 
1987 – Brita Edfelt
1988 – Detlef Brennecke och Ulrika Wallenström
1989 – Juris Kronbergs och Lars Erik Blomqvist
1990 – Eva Liljegren och Leonard Neuger
1991 – Hans Grössel och Johan Malm
1992 – János Csatlós och Ulf Peter Hallberg
1993 – Klaus-Jürgen Liedtke och Ulla Bruncrona
1994 – Birgit Edlund och Greta Hjelm-Milczyn
1995 – Barbara Lönnqvist och Kerstin Gustafsson
1996 – Lars Bjurman och Lars Kleberg
1997 – Else Lundgren och Ingemar och Mikaela Leckius
1998 – Karin Mossdal och Sten Hidal
1999 – Einar Bragi och Ulrika Wallenström
2000 – Barbro Andersson och Halina Thylwe
2001 – Elena Balzamo och Hans-Jacob Nilsson
2002 – Gürhan Uçkan och Margareta Wentz Edgardh
2003 – Einar Heckscher och Enrico Tiozzo
2004 – Anne Marie Bjerg och Sture Pyk
2005 – Erik Ågren och Hans Blomqvist
2006 – Hans Björkegren och Cristina Lombardi
2007 – Silvia Airik-Priuhka och Eva Sjöstrand
2008 – Jean-Baptiste Brunet-Jailly och Peter Landelius
2009 – Lena Grumbach och Magnus Hedlund
2010 – Karin Löfdahl och Rika Lesser
2011 – Ylva Hellerud och Martin Tegen
2012 – Lars-Håkan Svensson och Akirako Hishiki
2013 – Ulla Ekblad-Forsgren och Laura Cangemi
2014 – Anna Gunnarsdotter Grönberg och Maria Ortman
2015 – Ingrid Börge och Morgan Nilsson
2016 – Magnus Lindman och Ervin Rosenberg
2017 – Anna Bengtsson (översättare) och Ola Wallin
2018 – Lena E. Heyman och Johanne Lykke Holm 
2019 – Margareta Eklöf och Eva Johansson
2020 – Bengt Eriksson och Hedwig M. Binder
2021 – Maria Björkman och Niclas Hval

Källor 
Svenskt översättarlexikon

Fotnoter

Se även
Svenska Akademiens översättarpris

Externa länkar 
Natur & Kulturs webbplats

Svenska litteraturpriser
Priser och utmärkelser instiftade 1985
Svenska Akademien
Svenska översättarpriser
Leo Pettersson

Anders Leo Pettersson, född 4 maj 1953 i Partille, är en svensk skulptör.

Leo Pettersson utbildade sig på Valands konsthögskola i Göteborg 1973-1978. Han hade sin första separatutställning i Tidaholms konsthall 1984.

Leo Pettersson bor och arbetar på Orust.

Han fick Sten A Olssons kulturstipendium 1999.

Offentliga verk i urval
Gycklaren, brons, 1989, Österlånggatan 29 i Eksjö
Klippdocka, granit, 1989, Redbergsplatsen i Göteborg
Den röda tråden, målad sträckmetall i alumnium och rostfritt stål, 2007, rondellen vid infarten till Mölnlycke centrum 
Sprung, installation, 2009, Skulptur i Pilane
Aladdins lampa/den dansande dervischen, brons med mera, 2010, utanför Lindeskolan i Lindesberg
Och solen har sin gång, granit, Sandgrundsudden i Karlstad
Skulptur vid kajkanten vid Röda sten i Göteborg

Pettersson är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum.

Källor
Om Leo Petterssoin på Tore och Märta Kurlbergs minnesfonds webbplats
Leo Petterssons webbplats

Noter

Svenska skulptörer under 1900-talet
Födda 1953
Levande personer
Män
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Svenska skulptörer under 2000-talet
John Moore (militär)

Sir John Moore, född 13 november 1761 i Glasgow, död 16 januari 1809, var en brittisk officer, som vid sin död i slaget vid La Coruña var generallöjtnant. Han var son till läkaren och författaren John Moore.

 
Moore tjänstgjorde 1779–1783 i Nordamerika i kriget mot koloniernas uppror, deltog 1792 och de följande åren i operationerna på Korsika och utmärkte sig 1796, då brigadgeneral, i Västindien, särskilt vid stormningen av Santa Lucia, samt utnämndes till öns guvernör. Senare kämpade han mot upproret på Irland 1798, var med på expeditionen till Helder (1799), åtföljde general Ralph Abercromby till Egypten (1800), var underbefälhavare på Sicilien (1806) och tjänstgjorde i Portugal (1807).

I maj 1808, i samband med Dansk-svenska kriget 1808–1809, anlände han till Göteborg med 11 000 man hjälptrupper åt det från alla håll angripna Sverige. På grund av misstro mot svenskarnas vilja och förmåga att med kraft försvara sig själva sökte han dock efter förevändningar att återvända och avvisade alla de olika planer för truppernas offensiva användning, som Gustav IV Adolf framlade. Kungen vägrade att låta trupperna landstiga i Göteborg, innan man kommit överens om var de skulle användas. 

Kungen ansåg det olämpligt och onödigt att ta emot främmande trupper, som inte fick användas annat än för defensiva ändamål, och kan möjligen också ha befarat att engelsmännen skulle ta Göteborg i besittning. Detta utnyttjades av Moore för att framkalla en konflikt med kungen, och på detta sätt skaffade han sig den önskade anledningen att vända tillbaka med sina trupper.

Samma år, 1808, erhöll Moore befälet över de brittiska trupperna i Portugal. Därifrån bröt han in i Spanien för att dra bort Napoleon I från södra delen av landet och genomförde ett skickligt återtåg till Coruna, där han dödligt sårades i en segerrik strid mot marskalk Nicolas Jean-de-Dieu Soult. En staty över Moore (utförd av John Flaxman) finns rest i Glasgow.

Källor

Brittiska generaler
Personer i amerikanska frihetskriget
Personer i Napoleonkrigen
Brittiska militärer under 1700-talet
Brittiska militärer under 1800-talet
Personer från Glasgow
Födda 1761
Avlidna 1809
Män
Ugglan
Mumintrollet och kometjakten

Mumintrollet och kometjakten, även känd i Finland som Mumintrollen och kometen, () är en finsk dockfilm från 2010 i regi av Maria Lindberg. Filmen är baserad på Tove Janssons roman Kometen kommer. Den hade premiär i Finland den 6 augusti 2010.

Filmen är en hopklippt, restaurerad och 3D-versionerad omarbetning av den polska TV-serien Mumintrollen från sent 1970-tal.

Röstskådespelare 

 Svensk röstregi – Elisabeth Öhman

Musik 
Filmens signaturmelodi, "The Comet Song", är skriven av Björk och Sjón och framförd av Björk. Den gavs ut på singel den 6 september 2010 av One Little Indian Records.

Se även 
 Mumintrollen

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 Officiell filmsida
 Mumintrollet och kometjakten på Internet Movie Database

Mumin-filmatiseringar
Finländska filmer 2010
Finländska filmer baserade på romaner
Troll på film
Finländska fantasyfilmer
Finskspråkiga filmer
Eva Rothschild

Eva Rothschild, född 1972 i Dublin, är en irländsk skulptör.

Eva Rothschild utbildade sig på National College of Art and Design i Dublin 1989–90, i bildkonst vid 
University of Ulster i Belfast 1990–93 och i bildkonst vid Goldsmiths College på University of London 1998–99. Hennes första separatutställning hölls på Bercsenyi Galleria i Budapest 1995.

Sommaren 2011 deltog Eva Rotschild i Skulptur i Pilane med verket Someone and Someone, som senare flyttats till Restad gård i Vänersborg. 

Eva Rotschild bor och arbetar i London.

Källor
ArtFacts.net, läst 2011-07-12

Noter

Externa länkar
Om Eva Rothschild på webbplatsen för 303 Gallery
2006 Tate Triennial

Födda 1972
Levande personer
Irländska skulptörer
Kvinnor
Najibullah Zazi

Najibullah Zazi, född 10 augusti 1985 i en by i Paktia-regionen i östra Afghanistan, är en afghansk medborgare som bor permanent i USA. Han arresterades i september 2009 som en del av den misstänkta Al Qaida-grupp som planerade självmordsbombningar i New Yorks tunnelbana. Han har erkänt sig skyldig till detta, liksom även två andra åtalade.

Referenser

Externa länkar 

Födda 1985
Levande personer
Män
Al-Qaida
John Moore (författare)

John Moore, född 1729, död den 21 januari 1802, var en skotsk författare och läkare, far till generalen sir John Moore.

Moore skaffade sig genom yrket och under långvariga resor en stor människokännedom från olika länder. Han utgav 1779-1781 skisser ur samhällslivet i Frankrike, Schweiz, Tyskland och Italien samt 1789 den psykologiska romanen Zeluco, vars hjälte, en lidelsefull och hänsynslös roué, till en viss grad togs av lord Byron som förlaga för hans Childe Harold. Moore stod nära såväl Tobias Smollett som Robert Burns.

Källor

Tryckta källor

Noter 

Skotska läkare
Skotska författare under 1700-talet
Brittiska romanförfattare
Engelskspråkiga romanförfattare
Alumner från University of Glasgow
Födda 1729
Avlidna 1802
Män
Ugglan
Eric Langert

Eric Martin Langert,  född 5 november 1956, är en svensk scenograf, skulptör och formgivare.

Eric Langert utbildade sig på Konstindustriskolan i Göteborg 1975–1976.

Offentliga verk i urval
Mur på Kvilletorget i Göteborg, betong, tegel och smidesjärn
Fris, betong och trä, 2001, Önnerödsskolan i Landvetter
Krokodiltårar, fontän i gummidäck, 2006, utanför Trelleborgs museum
Fru Krokodil, gummidäck, 2010, Stadsparken i Katrineholm
Allt är möjligt, installation, Skulptur i Pilane 2011, permanent installerad på Restad gård i Vänersborg 
Gestaltning av lekplats på Trädgårdsföreningen i Göteborg.

Fotogalleri

Källor
Lexikonett Amanda, läst 2011-07-12

Externa länkar
Eric Langerts webbplats
Om Eric Langert på www.volym.info

Svenska skulptörer under 1900-talet
Födda 1956
Levande personer
Män
Svenska formgivare
Svenska scenografer
Svenska skulptörer under 2000-talet