kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jethro Teall

Sir Jethro Justinian Harris Teall, född 5 januari 1849, död 2 juli 1924, var en brittisk geolog.

Teall invaldes som fellow av Royal Society 1890 och som korresponderande ledamot av Geologiska Föreningen i Stockholm 1903. Geological Society of London tilldelade honom Bigsbymedaljen 1889 och Wollastonmedaljen 1905.  Mineralet teallit är uppkallat efter honom.

Noter

Brittiska geologer
Födda 1849
Avlidna 1924
Män
Mottagare av Bigsbymedaljen
Ledamöter av Royal Society
Alumner från St. John's College, Cambridge
Jelena Ruzina

Jelena Ivanovna Ruzina (), född den 3 april 1964, är en sovjetisk/rysk före detta friidrottare som tävlade i kortdistanslöpning.

Ruzinas främsta merit i karriären kom som en del av sovjetiska och ryska lag på 4 x 400 meter. Hennes kanske största merit var guldet vid Olympiska sommarspelen 1992 då hon tillsammans med Ljudmila Dzjigalova, Olga Nazarova och Olga Bryzgina vann guldet före USA.

Individuellt var hon i semifinal på 400 meter vid samma mästerskap men tog sig inte vidare till finalen.

Personliga rekord 

 400 meter - 51,14 från 1993

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Noter

Födda 1964
Ryska kortdistanslöpare
Sovjetiska kortdistanslöpare
Kvinnor
Olympiska guldmedaljörer 1992
Förenade lagets olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från Förenade laget
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1992
Levande personer
Munktells 20-24 hk

Munktells 20-24 hk var en traktor tillverkad 1916-1920 (inklusive modellen 18-20 hk) av Munktells Mekaniska Verkstad i Eskilstuna. Denna företagets andra traktor var betydligt mindre än den första (30-40 hk). Den hade en encylindrig tvåtakts tändkulemotor som ursprungligen hade en maximal effekt på 20 hk. Vid "normal belastning" ansågs effekten vara 18 hk varför modellen kallades 18-20 hk. Redan efter åtta exemplar insåg man att effekten var i lägsta laget, och den uppdaterades till 20-24 hk, vilket den också fick som modellbeteckning. Efter totalt 328 exemplar ersattes modellen 1920 av Typ 22.

Tekniska data Munktells 18-20 hk
Motor:
Beteckning: Munktells 18-20 hk
Typ: Encylindrig tvåtakts tändkulemotor med sidoinsprutning
Bränsle: Råolja (diesel)
Cylindervolym: 12,7 l
Max effekt: 20 hk
Transmission:
Växlar: 2 fram, 1 back
Drivning: Bakhjulsdrift
Produktion
Tillverkningsår: 1916
Antal tillverkade: 8

Tekniska data Munktells 20-24 hk
Motor:
Beteckning: Munktells 20-24 hk
Typ: Encylindrig tvåtakts tändkulemotor med sidoinsprutning
Bränsle: Råolja (diesel)
Cylindervolym: 12,7 l
Max effekt: 24 hk
Transmission:
Växlar: 2 fram, 1 back
Drivning: Bakhjulsdrift
Produktion
Tillverkningsår: 1917-1920
Antal tillverkade: 320

Källor
Från Munktells till Valmet av Olov Hedell, 1994,

Se även
Lista över BM traktormodeller

Externa länkar
18-20 och 20-24 hk - Volvo Construction Equipment historisk sida med teknisk information, broschyr (PDF), etc.

20-24
Frank Dawson Adams

Frank Dawson Adams, född 17 september 1859 i Montréal, död där 26 december 1942, var en kanadensisk geolog.

Biografi
Efter studier vid Montreal High School och McGill University blev Adams filosofie doktor i Heidelberg. År 1889 blev han professor vid McGill University och innehade Loganprofessuren i geologi där 1892-1922. 

Adams utförde en omfattande utforskning av Nordamerikas urberg särskilt i Kanada och provinsen Ontario, och intog därigenom en ledande ställning på detta forskningsområde.Tillsammans med medarbetare utförde han en rad experimentella undersökningar om de förändringar, som uppstår i bergarter, som utsätts för tryck. Han undersökte även yngre eruptiva bergarter i trakten av Montreal.

Utmärkelser
Han blev fellow av Royal Society of Canada 1896, fellow av Royal Society i London 1907, korresponderande ledamot av Geologiska Föreningen i Stockholm 1911 och utländsk ledamot av svenska Vetenskapsakademien 1934. Han tilldelades Lyellmedaljen 1906 och Wollastonmedaljen 1939.

Referenser
 Frank Dawson Adams på The Canadian Encyclopedia
 The Archives of Frank Dawson Adams

Noter 

Kanadensiska geologer
Kanadensiska professorer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1859
Avlidna 1942
Män
Ledamöter av Royal Society
Alumner från McGill University
Munktells Typ 22

Munktells Typ 22 var en traktor tillverkad 1921-1934 av Munktells Mekaniska Verkstad i Eskilstuna. Den ersatte modellen 20-24 hk och var en helt nykonstruerad traktor där den största nyheten var att motor, växellåds- och bakaxelhus var hopbyggda till en bärande enhet utan någon bärande ram. Motorn var tvåcylindrig tvåtakts tändkulemotor med en maximal effekt på 26 hk. Namnet Typ 22 kom av att motorn ansågs ge 22 hk vid "normal belastning". Efter 1 579 exemplar ersattes modellen 1934 av Typ 25.

Tekniska data Munktells Typ 22
Motor:
Beteckning: Munktells Typ 22 hk
Typ: Tvåcylindrig tvåtakts tändkulemotor med sidoinsprutning
Bränsle: Råolja (diesel)
Cylindervolym: 7,3 l
Max effekt: 26 hk
Transmission:
Växlar: 3 fram, 1 back
Drivning: Bakhjulsdrift
Produktion
Tillverkningsår: 1921-1934
Antal tillverkade: 1 579

Källor
Från Munktells till Valmet av Olov Hedell, 1994,

Se även
Lista över BM traktormodeller

Externa länkar
Typ 22 hk - Volvo Construction Equipment historisk sida med teknisk information, broschyr (PDF), etc.

Typ 22
Munktells Typ 30

Munktells Typ 30 var en traktor tillverkad 1927-1935 av Munktells Mekaniska Verkstad i Eskilstuna. Den var till både till utseende och uppbyggnad lik den mindre Typ 22, men var en större och kraftigare maskin. Motorn var tvåcylindrig tvåtakts tändkulemotor med en maximal effekt på 36 hk. Namnet Typ 30 kom av att motorn ansågs ge 30 hk vid "normal belastning". Efter 442 exemplar upphörde tillverkningen 1935 utan att modellen fick någon egentlig ersättare.

Tekniska data Munktells Typ 30
Motor:
Beteckning: Munktells Typ 30 hk
Typ: Tvåcylindrig tvåtakts tändkulemotor med sidoinsprutning
Bränsle: Råolja (diesel)
Cylindervolym: 10,2 l
Max effekt: 36 hk
Transmission:
Växlar: 3 fram, 1 back
Drivning: Bakhjulsdrift
Produktion
Tillverkningsår: 1927-1935
Antal tillverkade: 442

Källor
Från Munktells till Valmet av Olov Hedell, 1994,

Se även
Lista över BM traktormodeller

Externa länkar
Typ 30 hk - Volvo Construction Equipment historisk sida med teknisk information, broschyr (PDF), etc.

Typ 30
Södermanlands runinskrifter 183

Runinskrift Sö 183 är en runsten av granit som står bakom det sista huset i Viggeby i Kärnbo socken, cirka två kilometer norr om Mariefred i norra Södermanland.

Stenen  
Stenen som är av granit står i närheten av en gravhög i  i en ängsbacke som låg utmed en äldre byväg som löpte strax ovanför den forna strandlinjen vid våtmarksområdet "Fatburen", en före detta vik i Mälaren.

Ornamentiken består av en enkel ormslinga sedd i fågelperspektiv och den från runor översatta inskriften lyder enligt nedan.

Inskriften  

{{Runskriftsöversättning
|translitterering      = : sibi : auk : rusia : auk : krifi : þiʀ : raistu : stin : þansa : at : sluru : faþur : sin 
|translittrefname      = rtdb
|fornspråk             = runsvenska
|normalisering         = Sibbi ok ʀysia ok krifi þæiʀ ræistu stæin þennsa at Sloru(?)/Slyðru(?), faður sinn. 
|normaliseringsrefname = rtdb
|nuspråk               = nusvenska
|översättning          = Sibbe och Rysja och "krifi" de reste denna sten efter Slora, sin fader.'|översättningsrefname  = sri1
}}

Namnet "Sibbe" är en kortform av Sigbjörn. "Rysja" kan vara ett smeknamn medan det underliga namnet "krifi" saknar tolkning.

 Se även 
Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över runinskrifter i Strängnäs kommun
Lista över Södermanlands runinskrifter

 Källor 
 Runstenar i Södermanland'', sid. 110, red. Ingegerd Wachtmeister, Södermanlands museum, 1984,

Noter

Runinskrifter i Strängnäs kommun
Södermanlands runinskrifter
Mariefred
Munktells Typ 25

Munktells Typ 25 var en traktor tillverkad 1934-1938 av Bolinder-Munktell i Eskilstuna. Det var den första nya traktormodellen sedan motordelen av Bolinders slogs samman med Munktells Mekaniska Verkstad 1932 och den ersatte Munktells Typ 22. Motorn, som var märkt Bolinder, var tvåcylindrig tvåtakts tändkulemotor med en maximal effekt på 32 hk. Namnet Typ 25 kom av att motorn ansågs ge 25 hk vid "normal belastning". Efter 1 314 tillverkade exemplar ersattes modellen 1938 av den snarlika Bolinder-Munktell BM 2.

Tekniska data Munktells Typ 25
Motor:
Beteckning: Bolinder W 5
Typ: Tvåcylindrig tvåtakts tändkulemotor med sidoinsprutning
Bränsle: Råolja (diesel)
Cylindervolym: 5,3 l
Max effekt: 32 hk
Transmission:
Växlar: 4 fram, 1 back
Drivning: Bakhjulsdrift
Produktion
Tillverkningsår: 1934-1938
Antal tillverkade: 1 314

Källor
Från Munktells till Valmet av Olov Hedell, 1994,

Se även
Lista över BM traktormodeller

Externa länkar
Typ 25 hk - Volvo Construction Equipment historisk sida med teknisk information, broschyr (PDF), etc.

Typ 25
Traktorer tillverkade av Bolinder-Munktell
Auschwitzrättegången

Auschwitzrättegången var en rättegång mot 40 personer med koppling till koncentrations- och förintelselägret Auschwitz-Birkenau. Den hölls i Kraków och varade från den 24 november till den 22 december 1947. 

Den bestod av ett flertal rättegångar och avslutades den 22 december 1947. I den figurerade en rad nazistiska krigsförbrytare som åtalades och dömdes. Den polska myndigheten (Najwyższy Trybunał Narodowy) dömde 40 tidigare anställda personer vid koncentrationslägret i Auschwitz. Några prominenta personligheter som figurerade i rättegången var före detta kommendanten Arthur Liebehenschel samt chefen för kvinnolägret, Maria Mandel och SS-läkaren Johann Kremer.

Domar 
Liebehenschel, Mandel och Kremer dömdes till döden, liksom Hans Aumeier, August Bogusch, Therese Brandl, Arthur Breitwieser, Fritz Buntrock, Wilhelm Gehring, Paul Götze, Maximilian Grabner, Heinrich Josten, Hermann Kirschner, Josef Kollmer, Franz Kraus, Herbert Ludwig, Karl Möckel, Kurt Mueller, Eric Muhsfeldt, Ludwig Plagge, Hans Schumacher och Paul Szczurek (Breitwieser och Kremer fick sina domar omvandlade till livstids fängelse).

Noter

Se även 
 Auschwitzrättegångarna i Frankfurt
 Belsenrättegången
 Nürnbergprocessen

1947 i Polen
Förintelsen
Karl Gustavs kyrka, Västergötland

Karl Gustavs kyrka är en kyrkobyggnad i byn Karl Gustav i den del av södra Västergötland som idag tillhör Varbergs kommun. Den tillhör sedan 2012 Veddige-Kungsäters församling (åren 2006-2012 Kungsäters församling och tidigare Karl Gustavs församling) i Göteborgs stift. 

Kyrkan har ett naturskönt läge i närheten av sjön Mäsen, omgiven av skogspartier.

Historia
Kyrkplatsen har sannolikt medeltida och där stod en äldre träkyrka, vilken revs 1828 då nuvarande stenkyrka uppfördes. Samma år bytte socknen namn från Skedeskamma till Karl Gustavs socken.

Takmålningar
I den gamla kyrkan fanns takmålningar utförda 1754 av Ditlof Ross. Vid rivningen köptes brädorna av en bonde, som återanvände dem som byggnadsmaterial. Vid renoveringen 1950 av Nösslinge kyrka hade brädorna återfunnits och de donerades dit. De uppsattes i Nösslinge kyrkas vapenhustak.

Kyrkobyggnaden 
Kyrkan uppfördes 1828 i nyklassicistisk stil efter ritningar av arkitekten Samuel Enander. Byggnaden består av rektangulärt långhus med utbyggd absid i öster och ett smalare kyrktorn i väster. Ingångar finns i väster via tornets bottenvåning samt mitt på långhusets sydsida. Kyrkans nyklassicistiska stilkaraktär är välbevarad, såväl exteriört som interiört. De vitputsade murarna genombryts av stora, rundbågiga fönsteröppningar. Sydportalen med lunettfönster ovanför. Kyrktornet kröns på tidstypiskt sätt av huv med lanternin. Det vida, ljusa kyrkorummet täcks av ett flackt tunnvalv av trä med taklist i avvikande färg. Absiden har ett kassetterat hjälmvalv. En läktarunderbyggnad tillkom 1967 som bland annat inrymmer sakristian.

Inventarier 

 Dopfunten är huggen i gnejs under 1200-talet i hallandssocknen Fagered, där det fanns en verkstad vid Funtaliden. Funten är i två delar med en totalhöjd på 70,5 cm och saknar helt utsmyckning. Cuppan är cylindrisk och något skrånande och med buktande undersida. Foten har en rund fotskiva som skrånar uppåt. Den saknar uttömningshål. På 1820-talet såldes funten och skänktes senare till Göteborgs museum. På 1960-talet kom den tillbaka till kyrkan som deposition. Dopfunten står i koret framför södra bänkkvarteret.
 Altaruppsats och predikstol är likaså nyklassicistiska arbeten från 1800-talet. Predikstolen med baldakin är tillverkad omkring 1828 av Johannes Andersson i Mjöbäck.
 Altartavlan målades 1897 av Philip Lindström i Kungsäter. Motivet är Jesus i Getsemane.
 Nuvarande orgel på femton stämmor är byggd av Tostareds Kyrkorgelfabrik och kom till kyrkan 1972.

Klockor
Storklockan är gjuten 1812. Diameter: 103 cm. Vikt: 725 kg.
Lillklockan göts 1772. Diameter: 72 cm. Vikt: 325 kg.

Referenser 

 Uppgifter från Riksantikvarieämbetets byggnadsregister, Markus Dahlberg 1994-09-22 (Fritt material varifrån denna artikel delvis är hämtad)
 Kungsäters församling informerar om kyrkan

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Varbergs kommun
Kyrkobyggnader invigda 1828
1828 i Sverige
Karl Gustavs kyrka

Karl Gustavs kyrka kan syfta på:
 Karl Gustavs kyrka, Norrbotten –  en kyrkobyggnad vid Torne älv i Karungi
 Karl Gustavs kyrka, Västergötland – en kyrkobyggnad i byn Karl Gustav i den del av södra Västergötland
 Carl Gustafs kyrka – en kyrkobyggnad i Karlshamns församling i Lunds stift
Reginald Aldworth Daly

Reginald Aldworth Daly, född 18 mars 1871 i Napanee, Ontario, död 19 september 1957 i Cambridge, Massachusetts, var en kanadensisk-amerikansk geolog och geofysiker.

Daly var professor i geofysik vid Massachusetts Institute of Technology (MIT) 1907-12 och i geologi vid Harvard University 1912-42. Han är bland annat känd för sin teori angående magmatiska bergarters uppkomst.

Daly tilldelades Penrosemedaljen 1935 och Wollastonmedaljen 1942. Han valdes till korresponderande ledamot av Geologiska Föreningen i Stockholm 1927 och till utländsk ledamot av svenska Vetenskapsakademien 1934.

Kanadensiska geologer
Geofysiker
Amerikanska professorer
Professorer i geologi
Personer verksamma vid Massachusetts Institute of Technology
Personer verksamma vid Harvard University
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Mottagare av Penrosemedaljen
Mottagare av Wollastonmedaljen
Geologer under 1900-talet
Kanadensiska forskare under 1900-talet
Personer från Ontario
Födda 1871
Avlidna 1957
Män
Bosanska Krajina

Bosanska Krajina (kyrilliska: Босанска Крајина) är en region i västra Bosnien och Hercegovina som omges av tre floder: Sava, Una och Vrbas. Regionen är också en historisk, ekonomisk och kulturell enhet i Bosnien och Hercegovina. 

Den största staden, och dess historiska centrum, är Banja Luka. Andra städer är Laktaši, Čelinac, Skender Vakuf, Kotor Varoš, Bosanska Gradiška, Bosanska Dubica, Bosanski Novi, Prijedor, Sanski Most, Bosanski Petrovac, Ključ, Šipovo, Mrkonjić Grad, Drvar, Glamoč, Bosansko Grahovo, Jajce, Bihać, Bosanska Krupa, Cazin, Bužim, och Velika Kladuša.

Bosanska Krajina har inga politiska gränser eller politisk styre i Bosnien och Hercegovina, dock har regionen ett stort kulturellt och historiskt identitet som har bildades genom flera historiska och ekonomiska händelser. Regionen Bosanska Krajina är idag uppdelad mellan två entiteteter i Bosnien-Hercegovina: Republika Srpska och Federationen Bosnien och Hercegovina.

Namnet 
Under medeltiden var regionen Bosanska Krajina känd som Donji Kraji och Zapadne Strane ( ). Efter den osmanska av Kungariket Bosnien, och imperiets efterföljande expansion västerut, blev regionen mellan floderna Sava och Vrbas känd som Krajina eller Bosanska Krajina . Den första registrerade användningen av namnet Bosanska Krajina är 1594.

Demografi 
Populationen i regionen var cirka en miljon före kriget i Bosnien.

Sammansättningen av den nuvarande befolkningen i Bosanska Krajina, har dramatiskt förändrats på grund av våldsamma utvisningar och andra krigsförbrytelser i kriget i Bosnien, mellan 1992 och 1995.

Kultur 
Bosanska Krajinas kulturella centrum ligger i Banja Luka. Institutioner såsom Museum of Bosanska Krajina och stadsteatern ligger i Banja Luka.

Bilder

Referenser 

Bosnien och Hercegovinas geografi
Tandläkarhögskolan i Stockholm

Tandläkarhögskolan (THS) var fram till 1964 en självständig högskola i Stockholm för tandläkarutbildning. Den infogades därefter i Karolinska Institutet som en odontologisk fakultet.

Namnet "tandläkarhögskolan" är fortfarande en vanlig informell beteckning på samtliga tandläkarutbildningar/odontologiska fakulteter i Sverige, som förutom vid Karolinska Institutet finns vid Göteborgs universitet (Sahlgrenska akademin), Malmö universitet och vid Umeå universitet.

Historik 
Tandläkarhögskolan grundades 1898 i Stockholm under namnet Tandläkareinstitutet och var då en halvt självständig utbildning som stod under förvaltning av Karolinska Institutet, som också skötte utbildningens teoretiska delar. Detta var den första organiserade, fullständiga utbildningen för tandläkare i Sverige, och den kom till efter att Svenska tandläkaresällskapet i flera decennier hade drivit frågan.

Från 1861 fanns bestämmelser kring tandläkarexamen, som förutsatte att man varit först lärling och sedan medhjälpare hos en tandläkare, samt hade vissa kunskaper i anatomi och genomgått examination inför två läkare och en tandläkare utsedda av Sundhetskollegium. Några förkunskapskrav för att påbörja lärlingsbanan fanns inledningsvis inte, men infördes 1866, och höjdes 1879 till mogenhetsexamen. Svenska tandläkaresällskapet bedrev tillsammans med Stockholms sundhetskollegium en tandpoliklinik med undervisning 1865-1877. En Statens poliklinik inrättades 1885, där viktiga delar av de kunskaper som behövdes för tandläkarexamen kunde inhämtas, dock krävdes även privat praktik och vissa andra kurser (bland annat en privatkurs vid Karolinska Institutet), och examinationen skedde ej i klinikens regi. 1897 kom sedan beslutet att istället inrätta Tandläkareinstitutet, som öppnade sin verksamhet 1898.

1947 blev Tandläkareinstitutet en helt självständig högskola under namnet Tandläkarhögskolan, och 1964 infogades den i Karolinska Institutet.

Rektorer

Inspektorer för Tandläkareinstitutet 
(t.f. från 1898) 1900–1909?: Carl Albert Lindström
1909–1918?: Carl Sundberg
1918–1929: Jules Åkerman
1929–1932: Gösta Häggqvist

Rektorer för Tandläkarhögskolan 
1947–1962: Gösta Westin
1962–1964: Anders Lundström

Se även 
Tandläkarhögskolan i Malmö
Tandläkarhögskolan i Umeå

Källor 

Karolinska Institutet
Ej längre existerande skolor i Stockholm
Ej längre existerande universitet och högskolor i Sverige
Utbildningsinstitutioner bildade 1898
Charles Hawley

Charles Hawley, född 15 juni 1792, död 27 februari 1866, var en amerikansk politiker, domare och viceguvernör i  Connecticut.

Tidigt liv
Hawley föddes i den del av Huntington, Connecticut, som nu är en del av Monroe. Han tog examen med höga betyg från Yale College 1813. Därefter läste han juridik, dels i Newton för Asa Chapman, som kort tid därefter blev utnämnd till domare, dels i Litchfield med domaren Gould. Han antogs till advokatsamfundet 1815 eller tidigt under 1816 och öppnade advokatkontor i Stamford. efter en kort tid i East Haddam återvände han till Stamford och bodde kvar där resten av sitt liv. Han utnämndes till domare för arvstvister (Judge of Probate) 1824 för distriktet Stamford, ett distrikt som då omfattade flera städer, och var kvar på den posten till 1838.

Han gifte sig 1821 med Mary S. Holly och de fick flera barn, varav de flesta överlevde honom. Han var djupt troende kristen och medlem av Kongregationalistkyrkan i Stamford.

Politisk karriär
Hawley representerade staden Stamford vid upprepade tillfällen i Connecticuts representanthus och var också ledamot av Connecticuts senat. Han valdes för Whigpartiet som viceguvernör i Connecticut i fyra mandatperioder, från den 2 maj 1838 till den 4 maj 1842, medan William W. Ellsworth var guvernör i delstaten.

Han avled i Stamford den 27 februari 1866, vid en ålder av 74 år.

Se även
Lista över guvernörer i Connecticut

Referenser
Memorials of Connecticut Judges and Attorneys, Charles Hawley as printed in the Connecticut Reports, volume 32, pages 598-600

Födda 1792
Avlidna 1866
Viceguvernörer i Connecticut
Män
Tal R

Tal Rosenzweig, känd som Tal R, född 1967 i Tel Aviv Israel, är en dansk konstnär. Han har en dansk mor och en tjeckisk far och kom som ettåring med familjen till Danmark, där Tal R nu bor och arbetar. Tal R är professor på Kunstakademie Düsseldorf i Tyskland.
 
Tal R har studerat på Billedskolen i Köpenhamn 1986-88 och vid Det Kongelige Danske Kunstakademi i Köpenhamn 1994-2000. 

Tal R:s konst är lekfull, omedelbar och färgrik. Han är mest känd för sitt måleri, men arbetar även i andra tekniker. De senaste åren har han haft separatutställningar i bland annat Nederländerna, Storbritannien och Danmark. Tal R har visats på Magasin 3 Stockholm konsthall under hösten 2009.

Han fick Eckersbergmedaljen 2005. År 2018 mottog han Prins Eugen-medaljen för framstående konstnärlig gärning.

Källor

Noter

Externa länkar 
- KunstOnline.dk Konstnärsporträtt
- KunstOnline.dk Konstnärsbiografi
- Contemporary Fine Arts
 - Tal R: The Virgin - A film about visions

Födda 1967
Danska målare
Mottagare av Eckersbergmedaljen
Mottagare av Prins Eugen-medaljen
Män
Levande personer
Stuorrahanoaivi

Stuorrahanoaivi (ursprungligen kallat Stuor-oivi) är ett berg i vildmarksområdet Tarvantovaara i Enontekis kommun i Finland.

Toppen av berget användes som mätpunkt i världsarvet Struves meridianbåge. Här gjordes två triangelmätningar, en 1850 och en år 1852, båda har fått ett kryss i berget som markering. Här finns även en väl synlig bult som också markerar mätpunkten.

Källor 

Struves meridianbåge
Berg i Lappland, Finland
Enontekis natur
Per Johan Bråkenhielm

Per Johan Bråkenhielm, född 8 september 1840 i Malmö, död 27 oktober 1910 i Stockholm, var en svensk jurist, landshövding och ståthållare.

Bråkenhielm var son till landssekreteraren i Malmöhus län Carl Gustaf Bråkenhielm och Fredrik Charlotta, född Herslow. Han blev student i Lund 1857, avlade kansliexamen 1858 och examen till rättegångsverken år 1861 samt blev vice häradshövding 1866. År 1861 blev han auskultant i Hovrätten över Skåne och Blekinge, 1872 assessor i Göta hovrätt, 1874 konstituerad revisionssekreterare och 1876 underståthållare i Stockholm. Den 12 juni 1895 utnämndes han till landshövding i Uppsala län och ståthållare på Uppsala slott. Från 1895 var han ordförande i styrelsen för Ultuna lantbruksinstitut. År 1907 erhåll han Uppsala läns hushållningssällskaps guldmedalj. Bråkenhielm var även ordförande i Uppsala läns fångvårdsförening och i direktionen för Uppsala hospital och asyl, Prins Gustafs folkskola och Tekniska aftonskolan. Bråkenhielm var initiativtagare till den omfattande restaurering av Uppsala slott som inleddes 1904. Den 2 augusti 1907 begärde och erhöll Bråkenhielm avsked från landshövdingebefattningen. Han utsågs samma år till juris hedersdoktor vid Uppsala universitet.

Per Johan Bråkenhielm gifte sig 1869 med Margaret Kinnear Jobson från Skottland.

Utmärkelser

Svenska utmärkelser 

   Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 1 december 1893.
   Kommendör av första klassen av Nordstjärneorden, 1 december 1882.
   Riddare av Nordstjärneorden, 1 december 1876.
   Kommendör med stora korset av Vasaorden, 6 juni 1907.

Utländska utmärkelser 

   Andra klassen av Osmanska rikets Osmanié-orden, 1891.
   Storkorset av Portugisiska Kristusorden, november 1886.
   Riddare av andra klassen med kraschan av Preussiska Röda örns orden, 1895.

Källor

Sveriges statskalender för skottåret 1896, utgifven efter Kongl. Maj:ts nådigste förordnande af Dess Vetenskaps-Akademi, P. A. Norstedt & Söner, Stockholm 1896, avsnitt: 38, 585, 930

Noter 

Landshövdingar i Uppsala län
Underståthållare
Hedersdoktorer vid Uppsala universitet
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Kommendörer med stora korset av Vasaorden
Mottagare av Röda örns ordens andra klass
Svenska ämbetsmän under 1800-talet
Födda 1840
Avlidna 1910
Män
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Jurister från Stockholm
Ämbetsmän från Stockholm
Per Johan