kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
An Insomniac's Nightmare

An Insomniac's Nightmare är en amerikansk kortfilm från 2003 med Dominic Monaghan i huvudrollen.

Handling
Filmen handlar om en kille vid namn Jack. Han lider av sömnlöshet, hallucinerar massor av saker och försöker komma fram till "verkligheten".

Om filmen
Filmen är inspelad i New York och hade världspremiär vid Westchester Film Festival den 12 mars 2003. Den har inte haft svensk premiär.

Rollista (komplett)

Dominic Monaghan - Jack
Daniel Burke - Lonnie
Ellen Sachs - flickan
Alex Scelso - pojken
Stuart Emmons - barn
Tad Joseph Wells - hunden (röst)
Zoe Johnson - barn
Anne Thompson - barn
Maya Johnson - barn

Externa länkar

Amerikanska dramafilmer
Amerikanska thrillerfilmer
Filmer 2003
Amerikanska kortfilmer
Tidningen Ångermanland

Tidningen Ångermanland är en lokaltidning i tabloidformat. Den introducerades år 2000 när Nya Norrland och Västernorrlands Allehanda slogs ihop. Tidningen är liberal men har också en socialdemokratisk ledarsida. Den täcker huvudsakligen Härnösands, Kramfors och Sollefteå kommuner. 2019 var upplagan 12 000 exemplar, och utkom sex dagar per vecka som papperstidning och sju dagar per vecka som e-tidning. Sedan mars 2023 utkommer papperstidningen endast tre, och e-tidningen fyra, dagar per vecka.

Chefredaktör är Oskar Nord. Tidningen har två politiska redaktörer: Sofia Mirjamsdotter (liberal) och Jonas Bergström (s).

Tidningen Ångermanland är en del av Bonnier News Local.

Historik 
Sammanslagningen av tidningarna Nya Norrland och Västernorrlands Allehanda offentliggjordes den 13 augusti 1999. Gefle Dagblads-koncernen ägde 60 procent, medan Tidnings AB Nya Norrland/Dagbladet fick 40 procent. Dagbladet i Sundsvall som dittills samarbetat med Nya Norrland blev i samband med detta en fristående tidning.

Den 1 september 2006 slogs Tidningen Ångermanland AB ihop och med Örnsköldsviks Allehandas ägare AB Allehandas medierörelse och bildade Allehanda Media. Bolaget kontrollerades av Mittmedia. Nya Norrland/Dagbladet behöll en minoritetspost fram till hösten 2012.

Samordningen med Örnsköldsviks Allehanda (ÖA) lanserades den 2 januari 2007. Detta innebar att de båda tidningarna fick samma chefredaktör och att ÖA:s tidigare webbplats Allehanda.se även blev TÅ:s webbplats. Den första nyhetsdelen fortsatte vara unik för de båda tidningarna, medan den andra delen med sport, familj, kultur och nöje blev gemensam.

Den 5 juni 2013 avskaffades den gemensamma B-delen till fördel för en sammanhållen mer lokal tidning.

I december 2021 fick Tidningen Ångermanland en egen webbplats. Under perioden 2000–2007 hade tidningen använt "www.tidningen.to" som adress, men den återuppväckta webbplatsen låg på "www.tidningenangermanland.se".

Chefredaktör 
Ola Eriksson, 2000-2008
Jimmie Näslund, 2008-2015
 Karin Näslund 2015-2019.
 Oskar Nord 2019-

Källor

Externa länkar 
Tidningen Ångermanlands webbplats

Dagstidningar startade 2000
Svenska dagstidningar
M/S Nordanhav

M/S Nordanhav är ett bulklastfartyg i Thunbolagen, som går i trampsjöfart. Hon är byggd 1991 av Scheepswerf Ferus Smit i Nederländerna. IMO nummer 8914130.

Externa länkar 
Fakta om Nordanhav

Lastfartyg
Fartyg byggda i Nederländerna
Fartyg sjösatta 1991
Trampsjöfart

Trampsjöfart eller trampfart kallas det då ett fartyg inte har någon speciell fraktlinje eller tidtabell som det trafikerar. Fartyg i trampsjöfart tar löpande den last de kan få tag i, och seglar dit frakten önskas bli transporterad. Trampsjöfart utgör motsatsen till linjesjöfart.

Ordet kommer från det engelska ordet tramp, "luffare"
Trampsjöfart förekommer bland en större del av världens tankfartyg, kylfartyg och bulkfartyg.

Det kallas ofta cross-trade, men det brukar dessutom innebära att fartyget inte anlöper hemlandet emellan, utan går från land till land i utrikes frakt.

För svenska rederier var godstransport i trampfart 8 % av den samlade nettoomsättningen år 2012 enligt officiell statistik från Trafikanalys.

Källor

Sjöfart
Rederier
Linjesjöfart

Fartyg sysselsatta i linjesjöfart går mellan bestämda hamnar efter en bestämd tidtabell, och för oftast samma last. Motsatsen till linjesjöfart kallas trampsjöfart.

Andelen linjesjöfart har successivt ökat. Sedan 1960-talet har denna utveckling till stor del underlättats genom standardisering av lasterna, bland annat genom utnyttjande av containrar, och genom utnyttjande av specialbyggda fartygstyper. Vanliga fartygstyper i linjesjöfart är roro-fartyg och containerfartyg.

Referenser 

Sjöfart
Rederier
Vinterväg

En vinterväg är en väg som bara är farbar på vintern, till exempel genom att den går över sjöis, så kallad isväg, eller frusen myrmark.

I Sverige och Finland är vintervägarna i allmänhet isvägar, som ersätter färje- och förbindelsefartygsturer. Vintervägar kan också vara den enda förbindelsen för tyngre trafik. I norra Kanada saknar många områden helt vägförbindelse till resten av landet sommartid, inklusive hela territoriet Nunavut, till vilket en vinterväg går över insjöars is och via landtungor mellan sjöarna.

Källor

Typer av vägar
Vintertrafik
Charles Emil Lewenhaupt den yngre

Charles Emil Lewenhaupt den yngre, född 24 april 1721, död 29 mars 1796 på Vinäs, var en svensk greve till Vinäs och Wormsö, en av rikets herrar, lantmarskalk och hattpolitiker, son till Charles Emil Lewenhaupt den äldre.

Biografi
Charles Emil Lewenhaupt anställdes tidigt som kornett vid Skånska kavalleriregementet och tjänstgjorde såsom faderns överadjutant under hattarnas ryska krig 1742. Då fadern blivit häktad och dömd till döden, sökte sonen rädda hans liv genom att hjälpa honom att fly, och lyckades också befria honom ur fängelset, men den dömde påträffades kort därefter och avrättades.

Lewenhaupt deltog i riksdagsförhandlingarna under slutet av frihetstiden, men utan att lyckas förvärva någon ledande ställning. 1770 tog han avsked ur krigstjänsten med överstes rang, men utnämndes 1773 av Gustav III till kaptenlöjtnant vid livdrabantkåren och generalmajor i kavalleriet. 1778 blev han, såsom huvudman för ätten Lewenhaupt, en af rikets herrar.

Vid flera riksdagar hade Lewenhaupt såsom representant för rikets andra grevliga ätt under den ordinarie lantmarskalkens frånvaro, fört ordet på riddarhuset, och vid riksdagen 1789 utnämndes han av kungen till lantmarskalk. Han framstod vid riksdagen som Gustav III:s verktyg och blev offentligt skymfad av den adliga oppositionen.

Då konungen fordrade, att adeln skulle ge sin ordförande upprättelse, möttes uppmaningen av sorl och buller, varvid Axel von Fersen och Carl De Geer invände, att ingen förolämpning blivit lantmarskalken tillfogad, då någonting därom ej fanns intaget i protokollet. För att undanröja vidare misshälligheter, blev Lewenhaupt på nådig befallning sjuk, och överste Per Lilliehorn förordnades att vara vice lantmarskalk i hans ställe.

Sedan kungen forcerat fram ett slags bifall till förenings- och säkerhetsakten, undertecknade Lewenhaupt den vid riksdagens slut, vilket så förtörnade hans ståndbröder, att de bestämde sig för att inte sätta upp hans bild bland de övriga lantmarskalkarna på riddarhuset. Efter riksdagen drog Lewenhaupt sig tillbaka från politiken.

Familj
Lewenhaupt gifte sig den 2 november 1749 på Vibyholm i Årdala socken, Södermanlands län med grevinnan Ulrika Christina Bonde af Säfstaholm, född 1730 på Vibyholm, död 1764 på Vinäs, dotter till kammarherren greve Gustaf Ulf Bonde av Säfstaholm och friherrinnan Hedvig Sofia Banér.

Källor

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska grevar
En av rikets herrar
Lantmarskalkar
Män
Födda 1721
Avlidna 1796
Charles Emil 02
Mottagare av Serafimerorden
Gustav III:s faddertecken
Åby församling

Åby församling är en församling i Ryssby-Åby pastorat i Kalmar-Ölands kontrakt i Växjö stift och Kalmar kommun. 

Församlingskyrka är Åby kyrka.

Administrativ historik
Församlingen har medeltida ursprung. 

1733 utbröts Bäckebo församling som därefter ingick i pastoratet. Från 1945 utgjorde församlingen eget pastorat för att 1962 åter bilda pastorat med Bäckebo församling. Från 1977 bildar församlingen pastorat med Ryssby församling.

Series pastorum

Organister och klockare

Se även
Åby socken

Referenser

Externa länkar
Församlingens webbplats

Indelningar i Kalmar kommun
Församlingar i Växjö stift
Kalbådagrund

Fyren Kallbåda grund (till 2012 Kalbådagrund) är Finlands första kassunfyr som byggts för att ersätta ett fyrskepp. Fyrens kassun byggdes på våren 1950 på Sveaborgs varv och tornet restes under hösten 1952 på kassunen som sänktes på 10 meters djup utanför Söderskär. Fyrens vita blinkljus tändes för första gången hösten 1953. År 1977 förstärktes tornets konstruktion, och samtidigt byggdes en helikopterlandningsplats. Fyren fjärrstyrs från Gråhara lotsstation. 

Fyrar i Finland
Borgå
Kvänska

Kvänska (eget namn: kvääni) är ett utdöende finsk-ugriskt språk som talas i Troms och Finnmarks fylke i Norge. Språkvarieteten har tidigare ansetts vara en dialekt av finskan, och den har ömsesidig begriplighet med denna. Kvänska har stora språkliga likheter med meänkieli.

Lingvistiskt sett utgör kvänskan dialektgruppen Ruija (Finnmark) som ingår i den större gruppen Peräpohjola-dialekter, vilken i sin tur är en västfinsk dialektgrupp.

Språket skrivs med latinska alfabetet.

Fonologi

Konsonanter 

Källa:

Vokaler 

Alla vokaler kan realiseras som både korta och långa.

Källa:

Talare och status 
Antalet talare uppskattas till mellan 1 500 och 10 000 (år 2012). Största delen av talarna är över 60 år gamla.

Språkets status har förbättrats snabbt under 2000-talet. Den första romanen på kvänska, Alf Nilsen-Børsskogs Kuosuvaaran takana, kom ut 2004. Den första universitetskursen i kvänska hölls vid Universitetet i Tromsø 2006. Samma år började språket betecknas som kainun kieli, men från 2009 har det kallats kvääni.

Av historiska och politiska skäl erkände Norges riksdag kvänska som minoritetsspråk 2005 i enlighet med Europarådets stadga om landsdels- eller minoritetsspråk.

Kultur- och språkcentra

Kainun institutti (Kvensk institutt) har arbetat sedan 2007, då också Kainun kieliraati ("Kvänska språkrådet") inledde sin verksamhet för att skapa ett normerat kvänskt skriftspråk som grund för undervisning i kvänska. Institutet fungerar också som språkmyndigheten till kvänskan.

I april 2018 meddelande norska regeringen att statsbidrag skulle lämnas för att inrätta tre nya språkcentra för kvänska i Vadsø, Porsangers kommun och Kvænangens kommun

Den kvänsktalande befolkningen har en egen tidning där man skriver på norska, finska och numera även på kvänska: Ruijan Kaiku. Korta radioinslag på kvänska förekommer under bestämda tider. En förening som främjar kvänskt språk och kultur har funnits sedan 1980-talet.

Situationen för kvänskan har likheter med situationen för meänkieli i Sverige, men Norges regering har en tydligare språkpolitik, vilken tagit sig uttryck i Kommunal- og moderniseringsdepartementets Målrettet plan 2017–2021 – videre innsats for kvensk språk.

Se även 
 Lantalainen, benämning på invånare i Sverige som känner sig kopplade till kvänerna

Källor

Externa länkar 
Meänviesti
Ruijan kaiku
Pohjankielet
Eira Söderholm: Kainun kielen grammatikki, 2014 (grammatik)

Dialektologi
Finska språk
Språk i Norge
Angelniemi

Angelniemi (på 1500-talet Angelisto) var en kommun i Halikko härad i Åbo och Björneborgs län i Finland. Angelniemi omfattar den nordöstra udden av Kimitoön.

Ytan var 64 km² och kommunen beboddes av 1 051 människor år 1963. År 2008 bodde det ännu 398 människor i området, men populationen ökar på somrarna på grund av sommarstugor.

Angelniemi kapellförsamling grundades 1659, och Angelniemi kyrka byggdes 1772.

Angelniemi var enspråkigt finskt och blev 1967 en del av Halikko, som 2009 slogs ihop med Salo.

Byar
Angela, Asila, Båtsholm, Böylä, Esselpää, Kaksunge, Kallmusnäs, Kanamäki, Karviainen, Kokkila, Myllyperä, Peksala, Päärnäspää, Storby, Tammenpää, Toppjoki, Torkkila, Tuiskula, Valttila

Källor 
 Atlas de Finlande, Société de Géographie de Finlande, Helsingfors 1910

Noter 

Före detta finländska kommuner
Halikko
Kalvholmen

Kalvholmen kan syfta på:

Finland

Österbotten 

 Kalvholmen (Replot, Korsholm), Österbotten, 
 Kalvholmen (Norra Jungsund, Korsholm), Österbotten,

Egentliga Finland 

 Kalvholmen (Brändö, Åland), 
 Kalvholmen, Nagu, Åboland, 
 Kalvholmen, Pargas, Åboland, 
 Kalvholmen (vid Dalsbruk, Kimitoön), Åboland, 
 Kalvholmen (vid Vänö, Kimitoön), Åboland, 
 Kalvholmen (vid Rosala, Kimitoön), Åboland,

Nyland 

 Kalvholmen, Hangö, Nyland, 
 Kalvholmen (vid Öby, Raseborg), Nyland, 
 Kalvholmen (vid Ekenäs, Raseborg), Nyland, 
 Kalvholmen (norr om Jussarö, Raseborg), Nyland, 
 Kalvholmen, Ingå, Nyland, 
 Kalvholmen, Kyrkslätt, Nyland, 
 Kalvholmen (vid Sandhamn, Helsingfors), Nyland, 
 Kalvholmen (vid Tammelund, Helsingfors), Nyland, 
 Kalvholmen, Sibbo, Nyland, 
 Kalvholmen, Borgå, Nyland, 
 Kalvholmen (vid Pernå, Lovisa), Nyland, 
 Kalvholmen (vid Horslök, Lovisa), Nyland, 
 Kalvholmen (vid Sondarö, Lovisa), Nyland,

Kymmenedalen 

 Kalvholmen, Pyttis, Kymmenedalen,

Sverige 

 Kalvholmen, Västerås kommun, ö och naturreservat, 
 Kalvholmen, Haninge kommun, ö,

Se även
Kalvholm
Kalvholmarna
Lilla Kalvholmen
Stora Kalvholmen
Klavholmen
Kalkholmen

Robotskapade Antarktisförgreningar
Robotskapade Finlandförgreningar
Gustaf C:son Lewenhaupt

För ryttaren, se Carl Gustaf Sixtensson Lewenhaupt, för hovmannen, se Gustaf Lewenhaupt (1780–1844), för psalmboksförfattaren Gustaf (Gösta) Lewenhaupt se Gustaf Lewenhaupt, för regementschefen Gustaf Lewenhaupt se Gustaf Julius Lewenhaupt.

Claes Gustaf C:son August Lewenhaupt, född 5 juni 1870 på Forsbacka, död 6 januari 1945 på Aske herrgård i Håtuna, var en svensk sjömilitär, hovjägmästare, skriftställare och godsägare.

Han var son till kaptenen Carl Gustaf Conrad Erik Lewenhaupt (1834-1908) och Olga Anna Margareta af Nordin (1847-1895) som var dotter till generalmajoren Gustaf af Nordin (1799-1867). Han var från 1900 gift med Ingeborg Nordenfeldt (1872-1940) som var dotter till kammarherren Olof Nordenfeldt (1826-1893). Paret fick fem barn varav överstelöjtnanten i brittiska armén Erik G:son Lewenhaupt kom att arbeta som instruktör vid fallskärmsjägarskolan i Karlsborg.

Lewenhaupt blev elev vid sjökrigsskolan 1886 och utexaminerades där 1893 samma år blev han underlöjtnant vid flottan. Han blev löjtnant vid flottan 1897 och var elev vid sjökrigshögskolan från 1898 med examen 1900. Lewenhaupt var adjutant till varvschefen vid flottans huvudstation i Karlskrona örlogsvarv 1902–1903. Han blev kapten vid flottan 1902 och erhöll avsked med tillstånd att utan lön kvarstå i flottan 1903 samt avsked från flottan med tillstånd att kvarstå som kapten i flottans reserv 1906 för att slutligen få definitivt avsked 1926. Han var redaktör av Svenska jägarförbundets nya tidskrift 1907–1913 (nuvarande Svensk Jakt)  och sekreterare i Svenska jägarförbundet 1907–1912 och blev utnämnd till hovjägmästare 1911. Han medföljde hertigen och hertiginnan av Södermanland till Vajiravudhs kröning i Siam 1911. Från 1917 var han styrelseledamot i Mälarprovinsernas hypoteksförening. Tillsammans med Prins Wilhelm, Åke Sjögren och kammarherre Wollmar Boström reste han på en jaktresa till Brittiska Ostafrika 1913-1914. Som godsägare arrenderade han 
Väst-Tibble i Håbo härad från 1903 till 1940 då han köpte lös egendomen från Lorenz Krutmeijer samt familjegården Aske herrgård i Håbo härad som han övertog från sin far 1908. Som skriftställare gav han ut några böcker under namnet Gustaf C:son Lewenhaupt. Hans skribentnamn var "Askegreven", efter Aske herrgård där han bodde.

Bibliografi
Askegreven berättar, ungdoms-, jakt- och reseminnen, 1935, 
Askegreven berättar vidare. 1936, 
Askegrevens katekes för unga jägare. 1936, 
Jakt-journal, upprättad af G. C:son Lewenhaupt, 1907,

Källor
Gustaf C:son Lewenhaupt på Libris
Släkten Lewenhaupt på Adelsvapen

Noter

Födda 1870
Avlidna 1945
Svenska chefredaktörer
Svenska grevar
Svenska godsägare
Svenska militärer
Lewenhaupt, Gustaf C:son
Lewenhaupt, Gustaf C:son
Gustaf C:son
Dörby församling

Dörby församling är en församling i Dörby-Hossmo pastorat i Kalmar-Ölands kontrakt i Växjö stift. Församlingen ligger i Kalmar kommun i Kalmar län.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung. 1656 överfördes delar av församlingen till Kristvalla församling. Dörby församling utgjorde ett eget pastorat fram till 1570, då den bildade pastorat med Kläckeberga församling, för att 1581 åter utgöra ett eget pastorat och från 1607 återigen bilda pastorat med Kläckeberga. 1962 uppgick också Hossmo församling i pastoratet, som sedan 1977 består av Dörby och Hossmo.

Historia 
Superintendenten i Kalmar stift, Jonas Rothovius, erhöll Dörby församling som prebende, och församlingen kom därefter att utgöra prebende för stiftets superintendenter, och senare även för dess biskopar, fram till mitten av 1800-talet.

Kyrkor 
 Dörby kyrka

Series pastorum

Organister

Se även 
 Dörby socken

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Församlingar i Växjö stift
Indelningar i Kalmar kommun
Hossmo församling

Hossmo församling är en församling i Dörby-Hossmo pastorat i Kalmar-Ölands kontrakt i Växjö stift och Kalmar kommun. 

Hossmo församlings församlingskyrka är Hossmo kyrka.

Administrativ historik
Hossmo församling har medeltida ursprung med en kyrka från 1100-talet. Församlingen ingick före 1962 i Ljungby pastorat och därefter i Dörby pastorat.

Se även
Hossmo socken

Referenser

Externa länkar
Församlingens webbplats

Församlingar i Växjö stift
Indelningar i Kalmar kommun
Byttorpssjön

Byttorpssjön  eller Kolbränningen är en sjö i den västra delen av centrala Borås och ingår i . Sjön är  meter djup, har en yta på  kvadratkilometer och befinner sig  meter över havet.

Sjön ligger i stadsdelen Byttorp. Det är en smal sjö med en längd av cirka 1 km. Här finns motions- och promenadstråk och fiskemöjligheter. Byttorps kyrka, skola och idrottsplats inramar sjön.

Byttorpssjön har haft lyckade häckningar av den asiatiska andarten mandarinand. Änderna har troligen rymt från den närliggande Ramnasjöns fågelkoloni.

Delavrinningsområde 
Byttorpssjön ingår i delavrinningsområde (640513-132600) som SMHI kallar för Inloppet i Viaredssjön. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Det finns inga avrinningsområden uppströms utan avrinningsområdet är högsta punkten. Sörån som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter  kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (65 %). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  %. Bebyggelsen i området täcker en yta av  kvadratkilometer eller 24 % av avrinningsområdet.

Se även 
 Lista över insjöar i Borås kommun

Källor

Externa länkar 
 
 
 

Insjöar i Rolfsåns avrinningsområde
Insjöar i Västergötland
Insjöar i Borås kommun
Ryska nationalbiblioteket

Ryska nationalbiblioteket (på ryska Российская национальная библиотека, 1932-1992 kallat Saltykov-Sjtjedrinbiblioteket) i Sankt Petersburg är det näst största och det äldsta offentliga biblioteket i Ryssland. Namnet till trots har det inte status av nationalbibliotek, utan denna roll tillfaller Ryska statsbiblioteket i Moskva.

Katarina den stora grundade biblioteket 1795 som kejserligt offentligt bibliotek med samlingar som tillhört Voltaire och Denis Diderot, vilka hon köpt av deras arvingar. Grunden och hörnstenarna hade hämtats från Załuski-biblioteket. Detta polsk-litauiska bibliotek som hade grundats 1747 och omfattade 400.000 volymer hade 1794 plundrats av ryssarna i följderna efter Tadeusz Kościuszkos misslyckade uppror. Delar av samlingarna förlorades på vägen, men 50.000 volymer återfördes till Polen på 1920-talet efter Polsk-sovjetiska kriget och freden i Riga 1921.

Bibliotekets huvudbyggnad vid Nevskij prospekt uppfördes 1796-1801 i nyklassicistisk stil av Jegor Sokolov. Flera utbyggnader tillkom under 1800-talet, däribland Gotiska hallen (1857). Under de första två årtiondena leddes institutionen av greve Aleksandr Stroganov, som anskaffade flera värdefulla verk, däribland Ostromir-evangeliet som är den äldsta boken på ryska språket, och Hypatia-kodexen av ryska krönikan.

Biblioteket invigdes officiellt den 2 januari 1814 i närvaro av Gavrila Derzhavin och Ivan Krylov. Dess andra föreståndare var Aleksej Olenin (1763-1843), under vars ledning Krylov, Konstantin Batyushkov, Nikolay Gnedich, Anton Delwig, Mikhail Zagoskin, Alexander Vostokov och Father Ioakinf ingick i bibliotekets personal. Sergej Uvarov tjänstgjorde som chef. Biblioteket stod öppet för allmänheten, oavsett kön och samhällsklass.

Från 1849 till 1861 leddes biblioteket av greve Modest von Korff (1800-1876), som varit gymnasiekamrat med Aleksandr Pusjkin. Han tillförde biblioteket de äldsta handskrifterna av Nya testamentet (Codex Sinaiticus från 340-talet) och Gamla testamentet (den så kallade Leningrad-kodexen). Korff efterföljdes av Ivan Delyanov.

Biblioteket utökades 1949 med Katarina-institutets nyklassicistiska anläggning vid Fontanka-kajen (uppförd 1804-1807 av Giacomo Quarenghi). 1970 omfattade biblioteket 17 miljoner volymer. En modern lagerbyggnad uppfördes under 1980- och 1990-talen vid Moskovskij Prospekt.

Externa länkar 
 Ryska nationalbiblioteket, webbplats

Bibliotek i Ryssland
Byggnader och anläggningar i Sankt Petersburg
TV 3 (olika betydelser)

TV 3 kan syfta på:

Viasats multinationella varumärke TV3 som finns i flera versioner:
TV3 Danmark
TV3 Estland
TV3 Lettland
TV3 Litauen
TV3 Norge
TV3 Slovenien
TV3 Sverige
TV 3 (Finland) (1986–1992)
TV 3 (Ghana)
TV 3 (Irland)
TV 3 (Katalonien)
TV 3 (Malaysia)
TV 3 (Medford)
TV 3 (Nya Zeeland)
TV 3 (Washington)
TV3 (band)
Kirkonkylä

Kirkonkylä kan syfta på:

 Kirkonkylä – en tätort i Lappträsk, se Kapellby
 Kirkonkylä – en by i Lojo, se Kyrkstad, Lojo
 Kirkonkylä, Urais – centrum i Urais
Kanadensiska kustprovinserna

De kanadensiska kustprovinserna (, ) är en beteckning på de kanadensiska provinserna Nova Scotia, New Brunswick och Prince Edward Island.

I mitten av 1800-talet fördes samtal om en union mellan kustprovinserna, som då var brittiska kolonier. Samtalen slutade istället med bildandet av en större union, Kanada, år 1867. Prince Edward Island var dock inte med i detta bildande, utan inträdde i den Kanadensiska konfederationen först den 1 juli 1873.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

New Brunswicks geografi
Nova Scotias geografi
Prince Edward Islands geografi
Regioner i Kanada
Karabacka

Karabacka [kara-] (fi.: Karakallio) är en stadsdel i Esbo stad och hör administrativt till Stor-Alberga storområde. 

Namnet Karabacka uppträder bland annat år 1762 som Karabacka äng och finns också som naturnamnen Karabacka bergen, Karabackkärret och Karakärr. Namnets ursprung är oklart. Det finska namnet togs i bruk på 1950-talet då området började planläggas.

Karabacka är ett bergigt område med mestadels höghus och ett köpcentrum i 1960-talsstil. Helsingfors mormontempel invigdes år 2006 i Karabacka.

Källor

Stadsdelar i Esbo
Karby (olika betydelser)

Karby kan avse:

Danmark
 Karby sogn – en socken i Thisted Amt i Norra Jylland

Finland
 Karby, Pedersöre kommun – en by i Pedersöre kommun i Österbotten

Sverige
 Karby – en tätort i Vallentuna kommun i Uppland
 Karby, Tierps kommun – en småort i Tierps kommun i Uppland
 Karby gård konstcentrum – ett föreningsdrivet kulturcentrum i Karby, Täby kommun
 Karby batteri – en försvarsanläggning belägen strax söder om Karby gård i Täby kommun

Tyskland
 Karby, Schleswig-Holstein – en kommun i Schleswig-Holstein

Se även
Karaby
Kareby
Kardrag

Kardrag [ka:r-] är en by i den före detta kommunen Borgå landskommun, i den nuvarande staden Borgå i landskapet Östra Nyland, Södra Finlands län.

Byar i Borgå
Karinais

Karinais eller Karinainen (finska Karinainen)  var en kommun i Masko härad i Åbo och Björneborgs län i Finland.

Ytan var 83,0 km² och kommunen beboddes av  människor med en befolkningstäthet på 18,6 km² (1908-12-31).

Karinais var enspråkigt finskt och blev del av Pöytis 2005.

Källor 
 Atlas de Finlande, Société de Géographie de Finlande, Helsingfors 1910

Externa länkar 
 

Pöytis
Före detta finländska kommuner