kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lista över byggnader av Friedensreich Hundertwasser

Det här är en lista över byggnader av Friedensreich Hundertwasser. Friedensreich Hundertwasser började arbeta som arkitekt vid 55 års ålder. Hand arkitektur skiljer sig från 1900-talets funktionalism och rationalism genom användningen av bjärta färger, utsmyckningar, undvikande av raka linjer och strävan mot harmoni med naturen.

Hans största arkitekturprojekt var spahotellkomplexet Rogner Bad Blumau i Österrike.

Bibliografi 
 Pierre Restany: Die Macht der Kunst, Hundertwasser. Der Maler-König mit den fünf Häuten, Taschen, Köln 1998, 
 Wieland Schmied: Hundertwasser 1928-2000. Persönlichkeit, Leben, Werk, Taschen, Köln 2009,

Källor
Denna artikel bygger på artikeln List of buildings by Friedensreich Hundertwasser på engelskspråkiga Wikipedia

Externa länkar 

 Hundertwassers webbplats

 Lista
Österreichische Postsparkasse

Österreichische Postsparkasses huvudkontor är en byggnad i Wien, som numera inrymmer bankföretaget BAWAG Postsparkasse.

Österreichische Postsparkasse uppfördes 1904–1906 i jugendstil efter ritningar av den österrikiske arkitekten Otto Wagner som huvudkontor för Kungliga och kejserliga Postsparcassen-Amt. Fastigheten byggdes till med en bankhall 1910–1912.

Husets fasader är klädda med kvadratiska marmorskivor. Dessa är murade på den bakomliggande tegelväggen och utsmyckade med stålbultar med toppar av aluminium, vilka formar mönster. Fasaderna är i huvudsak minimalistiska, men i den övre delen nära taket finns mer detaljerade utsmyckningar, till exempel skulpturer av änglar som håller lagerkransar i båda händerna. Dessa är skulpterade av Othmar Schimkowitz.

På den kvadratiska gården i byggnadskomplexets mitt finns ett dubbelt glastak över den underliggande bankhallen. Bankhallens golv är också gjort i glas, vilket gör att dagsljus släpps in också till underliggande rum med postfack och postsortering.

Litteratur 
 Otto Wagner – Die Österreichische Postsparkasse/The Austrian Postal Savings Bank, Falter Verlag, Wien 1996, 
 Valentin E. Wille och Barbara Pilz: Architekturguide Wien. 20. & 21. Jahrhundert, Metroverlag, Wien 2009,

Referenser

Externa länkar 

 Webbplats för Museum Postsparkasse

Byggnader och anläggningar i Wien
Jugendarkitektur
Autogrill

Autogrill S.p.a är ett Italienbaserat multinationellt restaurang- och detalhandelsföretag. 

Autogrill är majoritetsägt av familjen Benettons investmentföretag Edizione S.r.l. Autogrill har verksamhet i 40 länder, framför allt i Europa och Nordamerika, under mer än 250 varumärken. Den övervägande delen av företagets intäkter kommer från matställen och butiker på flygplatsterminaler och motorvägsserviceområden.

Autogrill grundades 1977 genom att SME, en del av det statsägda italienska konglomeratet Istituto per la Ricostruzione Industriale (IRI), köpte och sedan slog samman de italienska restaurangkoncerna Motta, Pavesi och Alemagna. Pavesi hade redan 1947 påbörjat en motorvägsrestaurantrörelse vid autostradan Efter att ha växt organiskt i Italien och genom uppköp utomlands, privatiserades Autogrill 1995 i samband med att IRI avvecklade sina intressen i livsmedelsindustrin. Edizione Holding skaffade sig då en kontrollpost i företaget.

Företaget börsnoterades på Milanobörsen 1997, varefter företaget under de närmast kommande åren övertog bland annat franska Sogerba, AC Restaurants and Hotels i Belgien/Nederländerna och ett antal restauranger av österrikiska Wienerwald i Österrike och Tyskland. År 1999 etablerade sig Autogrill i USA samt på flygplatser genom övertagande av amerikanska Host Marriott Services och 2001 köptes schweiziska Passaggio och Autogrill har fortsatt expandera under 2000-talet genom ytterligare uppköp.

Se även 
 Motorvägsrestaurant Bad Fischau-Brunn

Källor
Denna artikel baseras på artikeln Autogrill på engelskspråkiga Wikipedia.

Noter

Externa länkar
Autogrills webbplats

Italienska företag
Motorvägsrestaurant Bad Fischau-Brunn

Motorvägsrestaurant Bad Fischau-Brunn är en vägkrog vid motorväg A2 i Österrike.

Motorvägsrestaurangen Bad Fischau-Brunn uppfördes ursprungligen på 1970-talet. Den ligger i Bad Fischau vid den sydgående filen på motorväg A2 mellan Wien och Graz. 

På initiativ av Günther Wöss, styrelseordförande för det dåvarande österrikiska ägarföretaget Wigast AG, tillfrågades konstnären och arkitekten Friedensreich Hundertwasser om han ville rita om fastigheten i syfte att locka till sig fler besökare. Restaurangen genomgick därefter under åren 1989-90 en grundlig renovering och omgestaltades i Hundertwassers organiska arkitekturstil.

Restaurangen ägs numera av den italienska koncernen Autogrill.

Fotogalleri

Källor
Autogrills webbplats, läst 2011-06-16

Noter

Externa länkar
Restaurangens webbplats

Friedensreich Hundertwasser
Byggnader och anläggningar i Niederösterreich
Eksjö museum

Eksjö museum, ursprungligen Albert Engströmmuseet, är ett kommunalt museum i Eksjö.

Historik
Eksjö museum kom till genom en donation av material om Albert Engström av apotekaren och samlaren Carl David Carlsson (1875-1965) dels 1947, dels 1965. Den 12 juli 1968 invigdes museet under namnet Albert Engströmsmuseet i nuvarande lokaler. Stora delar av samlingen ingår i en av  basutställningarna i museet. Övriga två basutställningar är Eksjö genom seklerna och Smålands militärhistoriska museum. Den stadshistoriska utställningen öppnade 1993. Utställningen om Smålands militära historia öppnade 2004 i den så kallade Röda Längan, en byggnad som varit stall på Ränneslätt tidigare. I två konsthallar visas samtida konst och andra tillfälliga utställningar. 

Eksjö museum och Museigården ligger vid Eksjöån. Här var tidigare en garverigård. Leo Felix Aschan startade ett garveri 1831 i träbyggnaden med loftgång. 1900 byggdes tegelbyggnaden till. Läderfabriken drevs fram till 1928. Från 1947 och under 1950-talet fanns konfektionsindustrin Kaboms i lokalerna. Museigården är sommartid en omtyckt mötesplats och används också för konserter, work-shops och utstträstaden Eksjöällningar. 1993 omformades trädgården av studenter från Alnarp. Trädgården är en påminnelse om de kålgårdar som låg i den här delen av staden, innan det blev en plats för industrier och hantverk. Trädgården förnyades under 2020 med en stor mängd nyplanteringar. Alla växter har en kulturhistorisk koppling och flera ingår i en nationell satsning för att bevara och använda gamla svenska kulturväxter (POM).

Verksamhet idag 
Eksjö museum ligger i trästaden Eksjö. Vid Eksjö museum finns också Eksjö Tourist center. Eksjö museum visar tre basutställningar. I konsthallarna visas samtidskonst och andra utställningar som fångar aktuella ämnen, kulturhistoriskt och med en koppling till samtiden. Den pedagogiska verksamheten riktar sig framför allt till skolor och förskolor men även andra grupper. Eksjö museum har också hand om verksamheten vid Aschanska gården, ett intakt bevarat borgarhem från förra sekelskiftet. Eksjö museums samlingar omfattar fotografiskt material, kulturhistoriska föremål och konst. Eksjö museum förvaltar Eksjö kommuns konstsamling med framför allt verk utplacerade i kommunala lokaler. Konstsamlingen innehåller också material kring två konstnärskap, Albert Engström (1869-1940) och Gudrun Key Åberg (1925-1982).

Källor

Noter

Se även
Albert Engström-museet i Grisslehamn
Albert Engströmsgården i Hult, Eksjö kommun

Externa länkar
Eksjö museums webbplats

Kultur i Eksjö
Byggnader och anläggningar i Eksjö
Museer i Jönköpings län
Albert Engström
Grönkvists Mekaniska Verkstad

Grönkvists Mekaniska Verkstad var ett svenskt verkstadsföretag, som numera ingår i SKF.

Grönkvists Mekaniska Verkstad (GMV) grundades i Katrineholm 1891 av Gustav Robert Grönkvist. Företaget tillverkade under sin första tid främst jordbruksredskap, exempelvis tallriksharvar, tröskverk och såningsmaskiner. Det var först i Sverige med att tillverka en hästräfsa. Som försäljningskanal användes Katrineholmsföretaget Kullberg & Co.

Grönkvists Mekaniska Verkstad började fabricera kullager på 1910-talet, och 1914 stod en fyra våningar hög verkstadsbyggnad i betong färdig vid Kungsgatan för företagets 300-400 anställda. Kullagertillverkningen  blev delvis ett misslyckande. Företaget anklagades för att plagiera SKFs lager och blev stämt för patentintrång. Detta resulterade 1916 i att SKF köpte Grönkvists Mekaniska Verkstad. Monteringen av kullager flyttades till SKF:s fabrik i Göteborg, medan Katrineholmsfabriken specialiserade sig på att gjuta lagerhusen. 

Tillverkningen i Katrineholm drivs nu under namnet SKF Mekan AB

Källor
Linda Ekblad: Grönkvists Mekaniska Verkstad, på Sörmlands museums webbplats, läst 2011-06-17

Företag i Katrineholms kommun
Ej längre existerande svenska verkstadsindustriföretag
Företag bildade 1891
Katrineholms historia
Venusfigurinerna från Balzi Rossi

Venusfigurinerna från Balzi Rossi är ett antal venusfiguriner som upptäckts i Italien.

Den franske amatörarkeologen Louis Alexandre Jullien upptäckte mellan 1883 och 1895 vid utgrävningar omkring 15 venusfiguriner i Balzi Rossigrottorna i Ventimiglia, Ligurien i Italien, det största fyndet i sitt slag i Västeuropa. Balzi Rossi ligger vid kusten till Medelhavet nära gränsen till Frankrike. I grottor i kustklipporna finns rika fyndplatser från förhistorisk tid. Grottorna beboddes först av neanderthalare för mer än 35 000 år sedan under mellanpaleolitikum och senare också under senpaleolitikum under såväl aurignacienkulturen och gravettienkulturen som epigravettienkulturen. De venusfiguriner som Jullien hittade är från gravettienkulturen och bedöms vara omkring 25 000 år gamla. I området har även den så kallade Venus från Grimaldi hittats.

Venusfiguriner från Balzi Rossi i urval 
Kvinnan i ockra. Statyetten är från gravettienkulturen och är snidad ur ben eller elfenben. Den är ungefär 7,5 centimeter hög och har en yta täckt med färg. 
Nunnan. Statyetten är oval till formen och bär en kåpa över kroppen. Den är snidad av mörkgrön klorit och är 4,4 centimeter hög.
Kvinnan utan armar.  Statyetten är snidad i elfenben, troligen mammutelfenben. Den är 6,8 centimeter hög.
Kvinnan med två huvuden. Statyetten är den minsta av de figuriner som Jullien upptäckte i Balzi Rossi och också en av de minsta venusfigurinerna från gravettienkulturen i Västeuropa. Den är gjord i gulgrön serpentin och polerad. Den är 2,75 centimeter hög. 
Paret. Figurinen avbildar två kroppar, rygg i rygg med varandra. Den är polerad och snidad i gulgrön serpentin. Den är 4,7 centimeter hög. 

Ett antal av venusfigurinerna från Julliens samling finns idag på Musée d'archéologie nationale i Paris, andra är spridda på andra museer och finns hos ättlingar till Jullien.

Källor 
Om venusfiguriner från Balzi Rossi på kanadensiska Museum of Civilizations webbplats, med undersidor, lästa 2011-06-07

Noter 

Balzi Rossi
Italien under 1880-talet
Italien under 1890-talet
Fornfynd i Italien
Gustav Robert Grönkvist

Gustav Robert Grönkvist, född 1863 i Saleby socken, död 1925 i Katrineholm, var en svensk entreprenör.

Biografi

Gustav Robert Grönkvist var smed och öppnade 1886 en smidesverkstad i Katrineholm. År 1891 grundade han Grönkvists Mekaniska Verkstad (GMV) med tillverkning av jordbruksredskap. Grönkvists Mekaniska Verkstad började tillverka egna kullager på 1910-talet, men företaget såldes 1916 till SKF efter tvister om patentintrång.

Gustav Robert Grönkvist drev företag även efter försäljningen av GMV. Han hade tidigare grundat Bröderna Grönkvists Chuckfabrik tillsammans med sin bror Konrad. År 1916 startade han AB Grönkvists Gjuterier och uppförde ett modernt gjuteri i Katrineholm. Gjuteriföretaget såldes 1917 till AB Pumpseparator i Stockholm, vilket i sin tur 1930 såldes till AB Separator.

Gustav Robert Grönkvist lät 1900–1901 uppföra 13-rumsvillan Gröna Kulle som sin bostad. Denna är sedan 1927 Katrineholms stadshus. Sedan 1956 finns en byst av Gustav Robert Grönkvist, gjord av svägerskan Hedda Grönkvist, i parken vid Gröna Kulle.

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar

Svenska direktörer
Svenska entreprenörer
Personer i Katrineholms historia
SKF
Personer från Saleby socken
Födda 1863
Avlidna 1925
Män
Hästräfsa

Hästräfsa eller hjulräfsa är ett äldre, hästdraget lantbruksredskap, med ursprung i Europa. Det har använts att samla ihop kvarvarande sädesstrån efter skörd samt räfsa samman slaget hö på vallar och ängar.

Historia
Den äldsta hästräfsan var en släpräfsa, med ett tre meter långt stålrör med fyra-fem raka pinnar och en kraftig handspak. Denna kan även användas för att skörda ärtor.

Den modernare hjulräfsan består av en ställning med två stora hjul, på vilken är fäst höjbara, i halvcirkel böjda ståltenar. Körsvennen sitter på ett säte och kan med en enkel mekanism höja och sänka alla ståltenarna på en gång för att anpassa räfsningen till ojämnheter i marken och för att släppa de räfsade stråna i högar eller strängar.

Grönkvists Mekaniska Verkstad i Katrineholm var först i Sverige att tillverka hjulräfsor.

Se även
Räfsa
Strängläggare

Källor
Nordisk Familjebok 1910, läst 2011-06-17

Noter

Externa länkar

 - Foto av hästräfsa, använd i Längjums socken i Västergötland

Jordbruksredskap
Jorun skaldemö

Jorun skaldemö (Jórunn skáldmær) var en norsk skald verksam under tidigt 900-tal då Harald Hårfager var kung i Norge. Hennes tillnamn skáldmær (mær = mö, ung kvinna) tyder på att hon redan som ung vann ryktbarhet som skald. 

Av hennes produktion har emellertid endast två strofer och tre halvstrofer av ett drottkvätt-kväde bevarats. Kvädet heter Sendibítr och finns i Harald Hårfagres saga som ingår i Heimskringla, samt i den stora sagan om Olav den helige (Óláfs saga helga in sérstaka) och i storsagan om Olav Tryggvason (Óláfs saga Tryggvasonar en mesta). Ytterligare en halvstrof är citerad i Skáldskaparmál, där Jorun lovprisar kung Harald för att han rödfärgat sina vapen i "omänniskors (óþjóðar) blod". Den händelse som åsyftas torde vara en straffexpedition som Harald, enligt Orkneysagan och Heimskringla, företog för att rensa västerhavet från det sjörövarpack som förhärjat den norska kusten. De övriga stroferna behandlar en konflikt mellan Haralds vuxna söner Erik Blodyx och Halvdan Svarte, där Harald tog Eriks parti. Skalden Guttorm sindre (Goþþormr sindri) prisas också för att han fått till stånd en förlikning mellan parterna. Ämnesvalet visar att dikten måste ha tillkommit sent under Haralds regering. Det faktum att Jorun dristar sig till att beröra kungaättens inbördes stridigheter, och dessutom rosar den kände skalden Guttorm, tyder på att hon varit en kvinna som kunnat uttala sig med stor auktoritet. Tillnamnet till trots kan hon knappast (längre) ha varit en purung "skaldemö". Rimligtvis bör hon ha varit född på 800-talet. 

Betydelsen av namnet Sendibítr är inte helt klar. Ordet kan betyda "bitande (bittert, beskt, vasst) budskap". Det är denna tolkning som Finnur Jónsson väljer att göra. I så fall är det rimligt att kvädet också har riktat kritik mot Harald, vilket ytterligare understryker att Jorun bör ha haft stor auktoritet. 

Jorun finns inte medtagen i Skáldatals förteckning över Harald Hårfagers hirdskalder. Detta behöver emellertid inte vara så underligt emedan hon, i egenskap av kvinna, knappast tillhörde kungens hird. Hon kan dock ha varit völva (prästinna) vid kungahovet; dessa var säkert också mycket väl förfarna i skaldekonsten.

Jorun är huvudperson i operan Jorun orm i öga från 2013, komponerad av Marie Samuelsson med libretto av Kerstin Ekman.

Noter

Källor och litteratur
 Finnur Jónsson, Den oldnorske og oldislandske litteraturs historie, 2 utg., bd 1, København 1920, sid 445-446.
 Else Mundal, "Jorunn Skaldemøy" i Norsk biografisk leksikon, V, 2002.

Externa länkar
 Sendibítr på norröna

Norröna skalder
Kvinnor
Födda 800-talet
Avlidna 900-talet
Personer i Norge under 900-talet
Charnia

Charnia är namnet på en grupp utdöda djur som levde under ediacara dvs för mer än ca 542 miljoner år sedan. Fossila lämningar är bl.a. återfunna i Charnwood Forest, Leicestershire, England. Fossil av detta släkte är även möjliga att hitta i Mistaken Point på Newfoundland i Newfoundland och Labrador. Fossilens utseende påminner starkt om en växt men då den levde på havsbotten utom räckhåll för solljuset kan den inte ha använt sig av fotosyntes, livsformen bör därmed rimligtvis ha intagit sin föda på något annat sätt vilket gör att den brukar placeras bland gruppen djur. Denna livsform är en av de vanligaste och mest spridda under ediacara.

Ediacarafauna
Sveriges statsskuld

Sveriges statsskuld uppgick 30 november 2018 till 1 210 miljarder. 31 juli 2015 var den över 1 381 miljarder kronor och då 36 % av BNP. Vid slutet av 2018 motsvarade statsskulden cirka 30 procent av bruttonationalprodukten, en minskning från 74 procent 1995. 85 procent av skulden utgörs av svenska kronor, resten är upplånade i utländsk valuta. Riksgälden har ansvar för att förvalta den svenska statsskulden och tar upp lån genom att ge ut skuldsedlar, främst obligationer.

Sedan krisen på 1990-talet då statsskuldens andel av BNP uppgick till över 70% har den sjunkit till under 30% år 2018. 

Staten lånar också själv ut pengar. Skillnaden, den så kallade nettoskulden var år 2006 19 procent av BNP. Kommunsektorn och socialförsäkringssystemen som här inte räknas in har betydligt större tillgångar än skulder. Skulle dessa räknas in skulle Sverige ha en nettotillgång.

Referenser

Sveriges ekonomi
Maria Hall

Eva Maria Castenfors Hall, född 24 oktober 1964 i Göteborg, är en svensk målare och tecknare.

Maria Hall utbildade sig på Göteborgs universitet 1984–1988, på Hovedskous målarskola i Göteborg 1989–1992, på Konsthögskolan Valand i Göteborg 1992–1997 och på Kungliga Konsthögskolan i Stockholm 1995–1996. Hon hade sin första separatutställning 1997 på Galleri Rotor i Göteborg.

Maria Hall fick 2005 Sven-Harrys Konststiftelses stipendium. Hon är gift med Mårten Castenfors. Hall är representerad vid bland annat Kalmar konstmuseum.

Offentliga verk i urval
Överblick, oljemålning, 2004, i sällskapsrummet på F 7 i Såtenäs

Källor
Maria Hall på Bukowskis webbplats
Eva Runefelt (text), Maria Hall (bilder): Ultramarin, zinkvitt, ljusockra, katalog, Stockholm 2003,  Libris 9357226

Noter

Externa länkar
Maria Halls webbplats

Svenska målare under 1900-talet
Svenska målare under 2000-talet
Födda 1964
Levande personer
Kvinnor
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska tecknare under 2000-talet
Mala Kapela-tunneln

Mala Kapelatunneln (kroatiska: Tunel Mala Kapela) är med sina 5 780 m Kroatiens längsta vägtunnel. Tunneln går under berget Mala Kapela (Lilla Kapela) längs med motorvägen A1 som förbinder landets två största städer, huvudstaden Zagreb och Split, med vidare sträckning mot Dubrovnik. 

Mala Kapelatunneln har två tunnelrör. Den 15 juni 2005 öppnades det västra tunnelröret för trafik och den 30 maj 2009 det östra. Därmed minskade de tidigare bilköerna som vanligtvis uppstod under turistsäsongen.

Se även 
 Brinjetunneln
 A1

Referenser 

Tunnlar i Kroatien
Vägtunnlar i Kroatien
Krümpersystem

Krümpersystem var en åtgärd som den preussiska krigsstyrelsen tillgrep för att utbilda ett stort antal soldater och därigenom kringgå den restriktion landet belagts med genom en konvention av den 8 september 1808.

Genom konventionen var den preussiska regeringen förbunden att inte hålla en större armé än 42 000 man. Regeringen började då hemförlova soldater, som tjänstgjort en kortare tid, och som kallades "krümper". I deras ställe inkallades rekryter, vilka snart åter skickades hem. På detta sätt lyckades man, utan att överskrida den fastställda tjänstgörande styrkan, och med många befäl, utbilda så många soldater att Preussen direkt vid krigsutbrottet 1813 kunde skicka ut mer än 100 000 man i fält.

Krümpersystemets upphovsman var generalmajoren och chefen för krigsdepartementet Gerhard von Scharnhorst.

Benämningen "krümper" användes redan under Fredrik II:s tid. Krümperhästar var hästar, utöver det av staten bestämda antalet, som varje skvadron och batteri i tyska armén var skyldig att hålla i fredstid. De uttogs bland före detta ridhästar och användes som draghästar.

Källor
 
 

Militärhistoria
Napoleonkrigen
Aspidella

Aspidella är en utdöd livsform som levde under prekambrium. Livsformen har lämnad fossila spår som tyder på att den var bottenlevande och till utseende uppifrån sett påminner om en manet. Aspidella återfinns i storlekar mellan 1 och 180 mm, de flesta är dock mellan 4 och 10 mm. Det ska påpekas att det har framförts en alternativ förklaring till de fossila lämningarna där utseendet tros komma av att ha fungerat som förankring för en fot där det ringformade mönster tillkommit som "årsringar" vid tillväxt.

Ediacarafauna
Skania

Skania är namnet på en utdöd livsform som levde under prekambrium. Livsformen har stora likheter med tidiga leddjur som till exempel trilobiter.

Ediacarafauna
Bruna hund-affären

Bruna hund-affären (engelska: Brown Dog affair) var en politisk konflikt om vivisektion i edvardianska England mellan åren 1903 till 1910. Konfliktens upprinnelse skedde i februari 1903 under en lektion på Department of Physiology vid University College London ledd av professor Ernest Starling, då läkaren William Bayliss demonstrerade en vivisektion på en brun terrier inför 60 medicinstudenter. Lektionen hade infiltrerats av de två svenska feministerna och djurrättsaktivisterna Lizzy Lind af Hageby och Leisa Katherine Schartau. Enligt skolan och Bayliss var hunden tillräckligt nedsövd, men enligt de svenska aktivister var hunden vid medvetande och sprattlade. Ingreppet fördömdes som grymt och olagligt av National Anti-Vivisection Society. Bayliss, vars forskning på hundar ledde till upptäckten av hormoner  stämde föreningen för ärekränkning, och vann i Royal Courts of Justice.

Antivivisektionister beställde en bronsstaty över hunden, vilken avtäcktes 1906 i Battersea, något som provocerade medicinstudenter och andra, som kom att kallas för anti-doggers. På monumentets plakett stod det:
 Monumentet vandaliserades vilket ledde till att polis tvingades vakta det dygnet runt. Den 10 december 1907 marscherade 1 000 anti-doggers genom centrala London. På Trafalgar Square uppstod stridigheter mellan dem och suffragetter, fackföreningsfolk, och 400 poliser. Stridigheterna har kallats för Bruna hund-upploppen.

I mars 1910 hade Battersea Council tröttnat på de ständiga problemen som statyn orsakade och sände fyra personer, eskorterade av 120 poliser, för att om natten montera ned statyn. Det påstås att den efter detta smältes ned, trots en namninsamling för statyn, bestående av 20 000 namn lämnades in. En ny staty av den bruna hunden beställdes av antivivisektionistgrupper mer än 70 år senare som placerades i Battersea Park år 1985.

Konflikten ledde till upprättandet av en statlig utredning för att undersöka användningen av djur vid experiment. Affären blev en cause célèbre som rapporterades dela landet.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Gratzer, Walter (2004). Eurekas and Euphorias: The Oxford Book of Scientific Anecdotes. Oxford University Press. 
 Henderson, John (2005). "Ernest Starling and 'Hormones': An historical commentary", Journal of Endocrinology, 184, 5–10. 
 Kean, Hilda (1998). Animal Rights: Political and Social Change in Britain since 1800. Reaktion Books, 1998. 
 Mann, Keith (2007). From Dusk 'til Dawn: An insider's view of the growth of the Animal Liberation Movement. Puppy Pincher Press, 2007. 
 .
 Ryder, Richard D. (2000). Animal Revolution: Changing Attitudes Towards Speciesism. Berg Publishers. 
 
 The Independent on Sunday (26 October 2003). "London by numbers: the brown dog riots".

Djurrätt
Skulpturer i London
1903 i Storbritannien
Berömda hundar
Kravaller i England
Djurförsök
Kontroversiella konstverk
Vandaliserade konstverk
Skulpturer 1906
Brinjetunneln

Brinjetunneln (kroatiska: Tunel Brinje) är en fyrfilig vägtunnel i Kroatien. Den har två tunnelrör varav det längsta är 1 542 m långt. Tunneln ligger längs med motorvägen A1 som förbinder landets två största städer, huvudstaden Zagreb och Split, med vidare sträckning mot Dubrovnik. Den öppnades för trafik 2004 och utsågs 2007 av EuroTap (European Tunnel Assessment Programme) till den säkraste tunneln i Europa.

Se även 
 Mala Kapelatunneln
 A1

Referenser

Fotnoter

Externa länkar 

Tunnlar i Kroatien
Vägtunnlar i Kroatien