kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Johannes Belsheim

Johannes Belsheim, född 21 januari 1829, död 15 juli 1909, var en norsk präst och vetenskapsman.

Belsheim tog 1875 avsked från prästtjänsten för att ägna sig åt vetenskapligt arbete. Han är främst känd som textkritiker. Belsheim har behandlat ett flertal latinska bibelhandskrifter och utgav 1878 den första kritiska upplagan av den på Kungliga biblioteket i Stockholm förvarade Codex aureus, en latinsk evangeliehanskrift från mitten av 700-talet. Belsheim ägande sig även åt ett omfattande populärteologiskt författarskap. Han var dessutom en av de flitigast verksamma i arbetet med den första nynorska bibelöversättningen.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar 
 

Norska teologer
Bibelforskare
Norska översättare
Bibelöversättare
Norska präster under 1800-talet
Födda 1829
Avlidna 1909
Män
Svensk uppslagsbok
Ångfartyget Kuriren

Ångfartyget Kuriren är en svensk ångdriven bogserbåt med hemmahamn i Smedjebacken.

Ångfartyget Kuriren byggdes som bogserbåt för Fagersta Bruk för bogsering på Strömsholms kanal. Ångpanna och maskin installerades 1938.  Kuriren användes som bogser- och passagerarfartyg på Strömsholms kanal till 1960. Hon byggdes om till fritidsbåt 1963–1972, och såldes 1978 till Föreningen å/f Kuriren i Stockholm. Kuriren är ett k-märkt fartyg, och i drift i Smedjebacken sedan 2007.

Referenser

Externa länkar
Om Kuriren på Föreningen Barkens Ångbåtars hemsida

K-märkta fartyg
Svenska ångfartyg
Fartyg sjösatta 1874
Fartyg byggda i Göteborg
Henry Brandon, 2:e hertig av Suffolk

Henry Brandon, 2:e hertig av Suffolk, född den 18 september 1535, död den 14 juli 1551, fram till 1545 med titel, Lord Brandon, var en engelsk adelsman son till Charles Brandon, 1:e hertig av Suffolk och dennes fjärde hustru Katherine Willoughby, hertiginna av Suffolk..

Charles Brandon hade tidigare varit gift med Henrik VIII:s syster Maria Tudor, änkedrottning av Frankrike. Efter Marias död, och efter att även deras arvinge  Henry Brandon, 1:e earl av Lincoln avlidit, gifte han om sig med Katherine, som egentligen varit ämnad att gifta sig med den avlidne earlen av Lincoln. 

År 1541 avporträtterades Henry Brandon, och hans yngre bror Charles, av Hans Holbein d.y..

Lord Brandon efterträdde sin far som 2:e hertig av Suffolk år 1545. Han och hans yngre bror var då båda minderåriga och skickades till St John's College, Cambridge för att få en utbildning. Där bröt svettsjukan ut, och både Henry Brandon och hans yngre bror avled. Brodern hann efterträda Henry som 3:e hertig av Suffolk, då han avled ungefär en timme efter Henry. . De avled i byn   Buckden, nära Huntingdon då de hade lämnat Cambridge för att undkomma svettsjukan. Renässanshumanisten Thomas Wilson skrev en biografi över Henry Brandon och brodern Charles strax efter deras död.

Noter

Födda 1535
Avlidna 1551
Män
Engelsk adel
Personer under Tudoreran
Alumner från St. John's College, Cambridge
Särlingskonst

Särlingskonst är en konstterm, ibland synonym med folkkonst eller självlärda konstnärer, för att beskriva konst som görs av personer utan formell konstnärlig utbildning och som inte har någon kontakt med det etablerade konstlivet, eller som aktivt valt att stå utanför. På franska skapade den franske konstnären Jean Dubuffet begreppet L'art brut (fr: den råa konsten) för att beskriva denna typ av konst. Dubuffet fokuserade dock främst på konst skapad av mentalsjuka patienter. På engelska skapade konstkritikern Roger Cardinal 1972 den engelska synonymen outsider art.

Dubuffets term är ganska specifik, medan den svenska och engelska termen används bredare, och inkluderar många självlärda konstnärer och en viss typ av naiv konst. Ofta lever konstnären ett marginaliserat liv och inte sällan upptäcks konsten först efter konstnärens död. Den särlingskonst som oftast röner störst uppmärksamhet är konst som illustrerar extrema mentala tillstånd, okonventionella idéer eller genomarbetade och detaljerade fantasivärldar.

Den engelska termen Outsider art har kommit att bli en framgångsrik kategorisering på konstmarknaden. Bland annat anordnas årligen sedan 1992 en konstmässa för denna konstform i New York. Denna popularitet har fört med sig att många olika former av konst skapad utanför konstvärldens mittfåra kategoriseras på samma sätt.

Exempel på särlingskonstnärer är Maud Lewis, Ferdinand Cheval, Eugenio Santoro, Alfredo Pirucha, Simon Rodia, Adolf Wölfli, Karl-Hans Janke, Döderhultarn, Lim-Johan, Elsa Grünewald och Henri Rousseau beskrivs ibland som särlingskonstnär.

Se även 
Outsiderkonst

Noter

Genrer
Konstens historia
Naiv konst

Naiv konst är ett konstbegrepp som används om en typ av föreställande konst som har en barnslig enkelhet i både uttrycket och teknik. Naiv konst skapas ofta av särlingskonstnärer, det vill säga konstnärer utan formell konstnärlig utbildning och utan någon större kontakt med konstetablissemanget. Begreppet blandas ofta samman med naivism, eller primitivism men där de båda senare är uttryck för professionella konstnärer som försöker skapa i en naiv stil, såsom Paul Gauguin, Mikhail Larionov, Paul Klee och Sergey Zagraevsky .

Begreppet naiv konst existerade inte före 1900-talets inbrott och åsikterna om vilka äldre målare som kan sägas uppfylla kriterierna varierar. Henri Rousseau spelade en avgörande roll för att den naiva konsten blev ett seriöst konstbegrepp. Senare franska naiver som influerades av Rousseau var bland andra André Bauchant, Camille Bombois och Louis Vivin. I många fall kan det vara svårt att dra en skarp gräns mellan naiv konst och naivism. Under 1910-30-talen var flera naiva skolor populära i Europa, men det blev i USA som de fick störst betydelse. Äldre konstnärer som Edward Hicks lyftes fram men även samtida som Morris Hirshfield, John Kane och Grandma Moses. I Kanada har folkkonstnären Maud Lewis tavlor lyfts fram som exempel på naiv konst. I Östeuropa kom under kommunisttiden den naiva konsten att omhuldas som genuint folklig och en biennal för naiv konst skapades i Bratislava.

I Sverige har en rad självlärda och särpräglade konstnärer uppmärksammats som "äktnaiva" som Lim-Johan och Nils Nilsson Skum. Även Josabeth Sjöberg brukar framhållas som ett exempel på naiv konst som trots felaktigt perspektiv och förvrängda proportioner lyckas förmedla en närvaro i samtidens vardagsliv. Andra exempel på självlärda, men ändå i nära kontakt med ledande konstströmningar utvecklade konstnärer, är Anna Berg och Anna Casparsson.

Noter

Konstens historia
Lars Larsson (friidrottare)

Lars Axel Larsson ("Lidingö-Lasse"), född 17 juni 1911 på Lidingö, död 29 januari 1993 på Lidingö, var en svensk hinderlöpare. Larsson debuterade på 3 000 meter hinder 1936 och deltog även i OS detta år, varvid han kom på sjätteplats.

Han vann SM-guld på 3 000 meter hinder åren 1936, 1937, 1938, 1939 samt 1940.

Vid EM 1938 vann han guldmedalj.

Larsson satte svenskt rekord på 3 000 meter hinder 1936 (9.16,6), 1938 (9.10,8) samt 1939 (9.09,0).

Han utsågs 1938 till Stor grabb nummer 92 i friidrott. Larsson är begravd på Lidingö kyrkogård.

Källor

friidrott.se:s stora grabbar-sida
Stora Grabbars Märke 51-100
Sports Reference
 Lars Axel Larsson på Gravar.se

Noter

Svenska hinderlöpare
Europamästare i hinderlöpning
Svenska mästare i hinderlöpning
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1936
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1936 från Sverige
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Svenska idrottare under 1900-talet
Personer från Lidingö
Gravsatta på Lidingö kyrkogård
Födda 1911
Avlidna 1993
Män
Charles Bémont

Charles Bémont, född 16 november 1848 och död 1939, var en fransk historiker.

Bémont var directeur d'études vid L'École pratique des hautes études, Sorbonne, och medutgivare av den största franska historiska tidskriften, Revue historique. Han ägnade sig särskilt åt Englands historia, och utgav akter rörande den engelska styrelsen av Guyenne under medeltiden och skrev även en monografi över Simon de Montfort (1884).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Franska historiker under 1800-talet
Födda 1848
Avlidna 1939
Män
Franska historiker under 1900-talet
Carl Benander

Carl Erik Benander, född 4 mars 1861 och död 1956, var en svensk pastor och ledare i svenska baptistsamfundet.

Benander var rektor för Betelseminariet 1906–1927, och ledamot i The baptist world alliance, samt medlem i Svenska baptistmissionens styrelse. Benander är författare till ett flertal religiösa och teologiska skrifter.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Noter 

Svenska teologer under 1900-talet
Födda 1861
Avlidna 1956
Män
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Personer från Grytnäs socken
John Benbow

John Benbow, född 10 mars 1653 och död 4 november 1702, var en engelsk amiral.

Benbow var född av fattiga föräldrar, gick tidigt till sjöss och hade en äventyrlig barndom. 1689 inträdde han i flottans tjänst, avancerade snabbt, bombarderade Saint-Malo 1693 och blockerade Dunkerque 1696. 1698 sändes han tillbaka till Västindien, där han med framgång hävdade Englands intressen mot Spanien. Vid återkomsten till England utnämndes han till viceamiral, och sändes 1702 för tredje gången till Västindien med en eskader på sju fartyg. Under förföljelse av fyra franska fregatter gjorde hans fartygschefer myteri och övergav honom. I den ojämna striden med fransmännen blev Benbow svårt sårad och dog kort efteråt.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Brittiska amiraler
Personer i England under 1600-talet
Födda 1653
Avlidna 1702
Män
S/S Harge

S/S Harge är en svensk ångslup med hemmahamn i Karlstad. Hon byggdes 1907 av C J Wennbergs Mekaniska Verkstad.

S/S Harge byggdes ursprungligen för Harge bruk i Bastedalen vid Vättern och användes fram till 1938 för att bogsera pråmar med sand till Hammars glasbruk och från 1938 som paketbåt mellan Askersund och Motala under namnet Wulf. Hon har efter ombyggnad under kort period 1959 gått i passagerartrafik på Kinda kanal under namnet Kind. År 1960 såldes S/S Harge till Stockholm och fick namnet Blidö men sattes aldrig in i trafik utan lades senare upp med namnet Rannick.

Efter en restaurering av en grupp privatpersoner under 1980-talet återfick hon sitt ursprungliga utseende. Hon har en vedeldad panna och ursprunglig ångmaskin,

Harge är k-märkt och ägs sedan 2009 av Ångbåtssällskapet Polstjärnan i Karlstad.

Källor

Noter 

Svenska ångfartyg
K-märkta fartyg
Karlstad
Svenska bogserbåtar
HTPX

HTPX är en formfaktor för moderkort. HTPX  är större än ATX. Storleken på ett HTPX-moderkort är 345 x 381 mm, eller 13,6 x 15,0 tum. Moderkorten har över 9 PCI platser och passar inte i ett Mid-Tower Chassi utan behöver ett större chassi, Fulltower chassi. Ibland får man även skräddarsy chassit för att moderkortet ska få plats.

Formfaktorer
Nätmönstrad sjökock

Nätmönstrad sjökock (Callionymus reticulatus) är en fisk i familjen sjökocksfiskar som finns från nordöstra Atlanten till Nordafrika.

Utseende 
Den nätmönstrade sjökocken är långsmal med ett stort, brett huvud och en framåtriktad mun. Den har två ryggfenor, den främre med taggstrålar. Den första taggstrålen är längre än de övriga hos hanen, men skillnaden är inte lika stor som hos randig sjökock. Gällocket har en tagg med tre spetsar, till skillnad från den fläckiga sjökocken, som har fyra. Hanen har både fläckar och ränder på ryggfenorna, på den bakre finns det vanligtvis 4 rader med mörka fläckar, omväxlande med omkring 4 blå band. Motsvarande fena är färglös hos honan. Hanens ovansida är ofta mer eller mindre rödaktig. Honan blir upp till 6,5 cm lång, hanen 11 cm.

Vanor 
Arten är en bottenfisk som lever på mjuka bottnar (sand eller lera) ner till 80 meters djup. Den kan även gå in i brackvatten. Födan består av olika, mindre bottendjur.

Fortplantning 
Den nätmönstrade sjökockens parningstid infaller under sommaren. Leken påminner om den hos randig och fläckig sjökock, med hanen och honan som simmar uppåt buk mot buk medan de avger ägg och mjölke. Både äggen och larverna är pelagiska.

Utbredning 
Arten finns i östra Atlanten från södra Island, västra Norge, runt Brittiska öarna och söderut till Medelhavet och Marocko. Arten har även påträffats utanför Ringhals kärnkraftverk i Varbergs kommun i Halland i södra Sverige.

Referenser 

Abborrartade fiskar
Alexander von Benckendorff

Konstantin Alexander Karl Wilhelm Christoph von Benckendorff, född 4 juli 1781, död 5 oktober 1844, var en rysk general och greve. Han var bror till Konstantin von Benckendorff och Dorothea von Lieven.

von Benckendorff inträdde 1798 i Semjonovskijgardet, deltog i fälttågen mot turkar och fransmän och vann, trots att han varit inblandad i mordkomplotten mot kejsar Paul Alexander I:s förtroende. 1813 blev han generalmajor, 1816 dvisionsgeneral och 1819 chef för gardesstaben. Efter hårdhänt medverkan till dekabristupprorets kuvande utnämndes han 1826 till chef för gendarmeriet och "kommendant i kejsarens högkvarter", blev 1832 polisminister och medlem av riksrådet samt upphöjdes samma år till grevligt stånd. Genom upprättandet av "tredje sektionen" av det kejserliga kansliet gav han upphov till den beryktade hemliga statspolisen.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar 

Ryska generaler
Rysslands ministrar
Ryska politiker under 1800-talet
Födda 1781
Avlidna 1844
Män
Svensk uppslagsbok
Måns Persson

Måns Persson var borgare och den förste kände guldsmeden i Uppsala. Han omtalas första gången som borgare och guldsmed 1532, var 1537 fogde på Uppsala gård, och 1540-1559 Uppsalas borgmästare. 1553 dömdes han till böter, då han köpt mer silver än tillåtet vid Salberget. Man vet att han dog före 1561 – hans änka omnämns nämligen detta år. Några bevarade arbeten efter honom är inte kända.

Källor 
Erik Andrén, Brynolf Hellner, Carl Hernmarck & Kersti Holmquist: Svenskt silversmide 1520-1850, Nordiska museets förlag, Stockholm 2000, 

Svenska silversmeder
Uppsalas borgmästare
Födda okänt år
Avlidna 1500-talet
Män
Hudjefa II

Hudjefa II i Turinpapyrusen är det felaktiga namnet på en farao som regerade under Egyptens tredje dynasti, kanske omkring 2695 f. Kr. i fem till sex år. Ordet hudjefa användes av dåtidens skrivare när namnet på faraonen antingen var oläsligt, skadat, eller medvetet utelämnat av religiösa eller andra skäl. Hudjefa har översatts till saknas, fattas, utplånat eller förstört.

Under 1800-talet trodde man att hudjefa var ett namn på en farao men allt eftersom forskningen inom egyptologi framskred insågs ordets verkliga betydelse.

I Abydoslistan antas det att kartusch nr 18 (sedjes) är ett annat sätt att skriva hudjefa.

Källor 

 Hans Goedicke: King Hwḏf3? i Journal of Egyptian Archaeology 42, EES, London 1956, s. 50−53.
 Rainer Hannig: Großes Handwörterbuch Ägyptisch-Deutsch. von Zabern, Mainz 2006, s. 1284.
 Wolfgang Helck: Untersuchungen zu Manetho und den ägyptischen Königslisten. Akademie, Berlin 1956
 Thomas Schneider: Lexikon der Pharaonen. Albatros, Düsseldorf 2002, , s. 135.
 Jürgen von Beckerath: Handbuch der altägyptischen Königsnamen. von Zabern, Mainz 1999,

Se även
Hudjefa

Referenser 

Faraoner
Män
Gustaf Theodor Folcker

Gustaf Theodor Folcker, född 20 oktober 1811 i Stockholm, död där 30 oktober 1877, var en svensk guldsmed. Han var son till Gustaf Folcker och farbror till Erik Gustaf Folcker.

Folcker inskrevs 26 juli 1826 i lära hos sin far i Stockholm, Gustaf Folcker, och utskrevs som mästare 1829. År 1835 avlade han sitt mästerstycke, en kaffekanna i silver såsom brukligt på den tiden, och öppnade samma år egen verkstad. Folcker hörde till samtidens mer populära guldsmeder i Stockholm, och hade en rik produktion. År 1867 grundade han tillsammans med Alfred Ambrosius, P. F. Palmgren och E. E. Pettersson Guldsmedsaktiebolaget.

Hans änka, Charlotta Wahlström (1824-1915) fortsatte efter hans död verksamheten fram till 1880.

Han arbeten finns på Nationalmuseum, Nordiska museet, Halwylska museet och Julita gård. Dessutom har han gjort en oblatask till Vislanda kyrka och en vinkanna till Söderfors kyrka.

Källor 
 Erik Andrén, Brynolf Hellner, Carl Hernmarck & Kersti Holmquist: Svenskt silversmide 1520-1850, Nordiska museets förlag, Stockholm 2000,

Noter 

Svenska silversmeder
Representerade vid Nationalmuseum
Konstnärer från Stockholm
Födda 1811
Avlidna 1877
Män
Svenska konsthantverkare under 1800-talet
Mesochris

Mesochris var enligt Manetho den grekiska formen av namnet på den fjärde faraonen under Egyptens tredje dynasti, och placerar honom som mellan Sekhemkhet och Soyphis med en regeringslängd på 17 år. Detta är dock kontroversiellt och osäkert. Vissa egyptologer tror att Mesochris är födelsenamnet på Neferkare eller Nebkare. De ser honom även som efterträdare till Hudjefa II, och företrädare till Huni. Andra tror att Mesochris är regentnamnet på Sanakht och placerar honom som mellan sjunde och åttonde kungarna.

Det finns inga samtida fynd från en kung Neferkare. I Abydoslistan står Neferkare som efterträdare till Sedjes, och i Turinpapyrusen nämns ingen "Nebkare".

Litteratur 
 Rainer Hannig: Großes Handwörterbuch Ägyptisch-Deutsch : (2800 - 950 v. Chr.). von Zabern, Mainz 2006, , s. 1284.
 Thomas Schneider: Lexikon der Pharaonen. Albatros, Düsseldorf 2002, , S. 163 och 315.
 Nabil Swelim: Some Problems on the History of the Third Dynasty. Archaeology Society, Alexandria 1983, S. 217–220 och 224.
 Jürgen von Beckerath: Handbuch der altägyptischen Königsnamen. von Zabern, Mainz 1999, , S. 51–52.

Referenser 

Faraoner
Män
S/S Polstjärnan

S/S Polstjärnan (Lotsångfartyget S/S Polstjärnan III) är ett svenskt ångfartyg med hemmahamn i Viken, Karlstad.

Fartyget beställdes och levererades 1929 till Vänerns Seglationsstyrelse som ersättning för det tidigare tjänstefartyget S/S Polstjärnan II. Fartyget användes som inspektions- och arbetsfartyg. Man inspekterade fyrar samt satte ut och tog in sjömärken fram till 1983. Hon är k-märkt och går nu sommartid i turisttrafik i Vänern.

Fartygsdata
Byggår: 1929
Varv: Lindholmens Varv i Göteborg
Material: stål
Maskineri: tvåcylindrig kompoundångmaskin från Motala Verkstad
L.ö.a.: 30,2 meter
Bredd: 5,2 meter
Djupgående: 3,0 meter
Hastighet: cirka 9 knop

Dräktighet: 110 bruttoregisterton
Passagerare: 90
Ägare: Ångbåtssällskapet Polstjärnan i Karlstad

Källor
Transportstyrelsens lista över k-märkta fartyg 2010-05-25

Externa länkar

Om Polstjärnan på Ångbåtssällskapet Polstjärnans webbplats

K-märkta fartyg
Svenska traditionsfartyg
Svenska ångfartyg
Arbetsfartyg
Karlstad
Sjöfartsmuseer i Sverige
Algot Friman

Carl Algot Friman, född 31 augusti 1881 i Lofta församling i Kalmar län, död 18 november 1961 i Oskar Fredriks församling i Göteborg, var en svensk grosshandlare och i unga år framgångsrik idrottsman (kortdistanslöpare).

Biografi 
Han var elev vid Göteborgs handelsinstitut 1897–1899.

Han tävlade i friidrott för klubben IFK Stockholm och tog år 1900 silver och år 1901 guld på 100 meter vid SM.

Han tog landstormsbefälexamen i Falun 1915, landstormskaptensexamen i Gottskär 1929. 

Friman blev 1911 VD i firman A. Karlson Metall- och Maskin AB i Stockholm, försäljningschef för Stora Kopparberg och Söderfors bruks Falukontor 1912. Han övertog grosshandlarfirman Ivar Müntzing & Co i Göteborg 1915, som han 1922 omvandlade till aktiebolag. Firman handlade med järn, metaller, maskiner, kemikalier, färger, filter, oljor, gummivaror och andra tekniska förnödenheter.

Under finska inbördeskriget övertog han verksamheten för Finlands vänners lokalkommitté i Göteborg.

Friman var en organisatör och idrottsman. Han grundade IFK:s centralstyrelse och var ledare av föreningen första skolungdomstävlingar i Stockholm. Han innehade svenskt rekord i löpning 150 meter, nordisk mästare på 100 meter 1910, svensk mästare på 100 meter 1901 (tävlade då för IFK Stockholm, tid 11,8 sekunder).

Han var Finlands konsul för Västsverige 1919–1926.

Familj 
Han var son till kamrer P. Emil Friman och Alma Müntzing och far till Sven Friman. År 1906 gifte han sig med Elsa Biberg, dotter till grosshandlaren Erik Biberg och Emelie Andersson.
Algot Friman blev gravsatt på Östra kyrkogården, Göteborg.

Personliga rekord 
 100 m: 11,4 s (Stockholm,  19 maj 1901)
 Tresteg: 11,98 m (Stockholm,  9 juni 1901)

Referenser

Litteratur
 Vem är vem? Götalandsdelen utom Skåne. Red: Paul Harnesk. Stockholm 1948
 Göteborgare 1923. Biografisk uppslagsbok. Hugo Brusewitz aktiebolags förlag, Göteborg 1923

Noter

Tryckta källor

Externa länkar
 Finlands konsulat i Göteborg - historisk bakgrund

Svenska kortdistanslöpare
Svenska mästare i kortdistanslöpning
Personer inom Sveriges näringsliv
Svenska diplomater under 1900-talet
Svenska idrottare under 1900-talet
Personer från Lofta socken
Gravsatta på Östra kyrkogården i Göteborg
Födda 1881
Avlidna 1961
Män
San Alfonso del Mar

San Alfonso del Mar är en turistort i Algarrobo i Chile. 

Där finns världens största och djupaste utomhuspool som är ca 76 890 kvadratmeter stor, 3,5 meter djup  och innehåller nästan 250 000 kubikmeter vatten.  Det chilenska företaget Crystal Lagoons har utvecklat en teknik för att pumpa havsvatten till poolen efter att det har filtrerats. 
 
Det har turistats här sedan 2006. Man kan både paddla kajak och segla i poolen.

Källor

Orter i Región de Valparaíso
Emelie Berggren

Emelie Anna Berggren, född 15 september 1982 i St. Johann in Tirol, är en svensk före detta ishockeyspelare och var efter spelarkarriären även verksam som huvudtränare i AIK. Hon har totalt spelat över 100 A-landskamper för Sverige och bland annat tagit ett OS-brons 2002. Emelie Berggren har spelat närmre 300 matcher för AIK där hon vunnit fyra SM-guld, sex SM-silver, fyra EM-guld och ett EM-silver. Hon har även ett SM-guld med Segeltorps IF. 2021 blev hon adjungerad in i AIK Hockeys styrelse.  

Hon började spela ishockey vid sex års ålder med IFK Täby P82 men flyttade till IK Waxholm i samband med bildandet av IK Waxholms flicklag. 1998 upptogs IK Waxholm i då nystartade AIK Hockey Dam. 

Den 29 december 2021 blev Emelie Berggrens tröja med nummer 5 i AIK upphängd i taket på Hovet. Hon blev därmed den första kvinna i svensk elithockeys historia att få sitt tröjnummer pensionerat och hissat i taket.

Meriter 
 OS-brons 2002
 SM-guld 2004 (AIK)
 SM-guld 2007 (AIK)
 SM-guld 2009 (AIK)
 SM-guld 2011 (Segeltorps IF)
SM-guld 2013  (AIK)
 European Champions Cup Winner 2005 (AIK)
 European Champions Cup Winner 2006 (AIK)
 European Champions Cup Winner 2007 (AIK)
 European Champions Cup Winner 2008 (AIK)

Klubbhistorik

Spelare
 IFK Täby (1989-1995)
 IK Waxholm (1995-1998)
 AIK (1998-2010)
 Segeltorps IF (2010-2012)
 AIK (2012-2014)

Tränare
 Huvudtränare AIK (2014-2018)

Referenser 

Svenska ishockeyspelare
Olympiska bronsmedaljörer 2002
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2002 från Sverige
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 2002
Spelare i AIK Ishockey
Födda 1982
Levande personer
Kvinnor
Personer från Täby kommun
Svenska mästare i ishockey
S/S Lagaholm

S/S Lagaholm är en svensk ångslup med hemmahamn i Laholm.

S/S Lagaholm byggdes 1888 som Bore för att användas för timmerflottning. 1985 köptes hon av Sofiero Bryggeri i Laholm och har från 1994 sommartid gått i turisttrafik på Lagan. Hon ägs numera av Laholms Ångbåtsförening.

Fartygsdata

Byggår: 1888
Varv: Mekaniska verkstaden Vulcan i Norrköping
Material: trä
Maskineri: ångmaskin
Effekt: 15 hk
L.ö.a.: 9,4 meter
Bredd: 2,40 meter
Passagerantal: 12

Externa länkar
Lagaholms Ångbåtsförenings webbplats

Svenska ångfartyg
Transport i Laholm
Fartyg sjösatta 1888
Fartyg byggda i Norrköping
Sjöfartsmuseer i Sverige