Företrädesprincipen

Företrädesprincipen är en grundläggande princip inom Europeiska unionen som innebär att unionsrätten äger företräde om en nationell lag eller annan författning är oförenlig med den. I enlighet med principen är de nationella domstolarna skyldiga att underlåta att tillämpa varje bestämmelse i den nationella lagstiftningen som strider mot unionsrätten. Principen finns inte uttryckligen nämnd i unionens fördrag, utan har uppkommit genom rättspraxis som fastställts av EU-domstolen, ursprungligen i målet Costa mot E.N.E.L.:

Syftet med företrädesprincipen är att säkerställa att unionsrätten tillämpas enhetligt inom hela unionen och att enskilda medlemsstater inte åsidosätter till exempel rättigheter som tillkommer enskilda enligt unionsrätten genom att lagstifta bort dem på nationell nivå. Principen är allmänt accepterad av nationella domstolar vad gäller vanlig lagstiftning, men flera konstitutionsdomstolar har ifrågasatt principen när det kommer till konflikter mellan nationella konstitutioner och unionsrätten, där vissa nationella domstolar menar att de nationella konstitutionerna är överordnade unionsrätten.

I enlighet med principen om tilldelade befogenheter är företrädesprincipen begränsad till de områden där unionen har befogenhet att vidta åtgärder. En förutsättning för att företrädesprincipen ska kunna tillämpas på en unionsrättslig bestämmelse är att bestämmelsen har direkt effekt och alltså kan åberopas inför en nationell domstol likt en nationell lag.

Historia

Tillkomst 
I målet Costa mot E.N.E.L. under 1964 behandlade EG-domstolen ett klagomål från en italiensk medborgare, som motsatte sig nationaliseringen av ett italienskt elbolag eftersom han ägde aktier i företaget. Han vägrade att betala sin elräkning och hävdade att nationaliseringen stred mot gemenskapsrätten eftersom det innebar ett statligt ingrepp på den gemensamma marknaden.

Den italienska regeringen hävdade å sin sida att en privatperson inte kunde åberopa gemenskapsrätten eftersom det rörde sig om bestämmelser i en nationell lag.

Domstolen dömde till regeringens fördel, eftersom den relevanta gemenskapsbestämmelsen föreskrev att endast kommissionen kunde klaga hos domstolen. Emellertid ansåg domstolen att den italienska regeringen ändå hade fel; även om den nationella lagen föreskrev något annat, var det gemenskapsrätten som ägde företräde. Därmed hade domstolen lagt grunden för den rättspraxis som blev företrädesprincipen.

Försök till kodifiering 
Om Europeiska konstitutionen hade trätt i kraft skulle principen ha infogats i Europeiska unionens fördrag enligt följande:

I Lissabonfördraget var denna artikel borttagen och därför saknas fortfarande referenser till företrädesprincipen i fördragen.

Konsekvenser 
Tillsammans med principen om direkt effekt är företrädesprincipen en av de viktigaste principerna som EU-domstolen har fastslagit genom rättspraxis. Företrädesprincipen har haft stor betydelse för en rad olika mål på nationell nivå då nationella domstolar har varit tvungna att tillämpa unionsrätten och åsidosätta nationella lagar när det har funnits en oförenlighet mellan dessa två delar.

Konflikter mellan unionsrätten och nationella konstitutioner 
Särskilt kontroversiellt har förhållandet mellan unionsrätten och de nationella konstitutionella bestämmelserna varit: i ett mål 1986 konstaterade dåvarande EG-domstolen att inte en enda bestämmelse i den tyska grundlagen kunde påverka unionsrättens företräde, vilket skapade en allvarlig konflikt med Tysklands författningsdomstol. Flera nationella konstitutioner är emellertid anpassade för företrädesprincipen: I den tjeckiska konstitutionen föreskrivs att alla internationella avtal som landet ratificerat har företräde framför den nationella rätten. Även i den irländska konstitutionen föreskrivs unionsrättens företräde framför de nationella lagarna.

Under 2020 utfärdade den tyska konstitutionsdomstolen en dom där den ifrågasatte företrädesprincipen och EU-domstolens exklusiva befogenhet att tolka EU-fördragen. Detta ledde till starka reaktioner från bland annat Europeiska kommissionen, som i mitten av 2021 inledde ett överträdelseförfarande mot landet. Beslutet av den tyska konstitutionsdomstolen att förklara ett förhandsavgörande från EU-domstolen ultra vires kritiserades även i akademiska kretsar. I december 2021 avgav den tyska regeringen garantier till kommissionen om att värna företrädesprincipen, vilket ledde till att den sistnämnda avslutade företrädesförfarandet.

Under 2021 begärde den polska regeringen att den polska författningsdomstolen skulle tolka huruvida företrädesprincipen är förenlig med landets egen konstitution. Den 7 oktober 2021 meddelade domstolen sin dom där den ansåg att delar av EU-rätten bryter mot polsk konstitution. Den menade även att unionsrätten endast äger företräde inom de befogenhetsområden som unionen uttryckligen har tilldelats genom unionens fördrag, och inte till exempel inom områden som rör rättsväsendets organisation. Denna tolkning har dock tillbakavisats av EU-domstolen, som menar att rättsväsendets organisation förvisso är en nationell befogenhet, men att det måste ske med iakttagande av de bestämmelser som finns i fördragen, till exempel vad gäller möjligheterna för enskilda att på ett rättssäkert sätt kunna åberopa sina rättigheter enligt EU-rätten.

2021 gick även den rumänska konstitutionsdomstolen emot företrädesprincipen då den menade att den nationella konstitutionen är överordnad unionsrätten. Den rumänska domstolen erkänner företrädesprincipen vad gäller vanliga lagar, men menar att den inte gäller nationella konstitutioner. Europeiska kommissionen har signalerat att den kommer vidta åtgärder, till exempel överträdelseförfarande, mot Rumänien på grund av detta.

Se även 
 Direkt effekt
 Europeiska unionens domstol
 Europeiska unionsrätten

Referenser 

Europeisk unionsrätt