kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Engelska mästare i fotboll

Till engelska mästare i fotboll koras det lag som vinner den högsta ligan i engelsk fotboll, vilket sedan 1992 är FA Premier League.

Historia 
Efter att det engelska fotbollsförbundet legaliserat proffsfotbollen 1885, bildades The Football League 1888 av William McGregor, styrelsemedlem i Aston Villa. Det var den första professionella fotbollsligan i världen. Preston North End blev första klubb att koras till engelska mästare efter att säsongen 1888/89 gått obesegrad genom ligan. 1992 drog sig klubbarna i dåvarande division ett i The Football League sig ur ligan och bildade FA Premier League, som ersatte division ett som den högsta fotbollsserien i England. Manchester United är med sina 20 titlar det lag som har blivit engelska mästare flest gånger. Därefter följer Liverpool med 19.

Division 1 / Premier League (1888–) 
Lag markerade i fet stil vann "dubbeln", det vill säga både ligan och FA-cupen.

Antal vunna titlar

Ligamästare damer 
 Se FA Women's Premier League National Division

Fotnoter

Källor 
 
 
 
 

English Football League
Premier League
Lysakerelva

Lysakerelva eller Lysakerelven är ett vattendrag som rinner från Bogstadvannet i Oslo och mynnar ut i Oslofjorden mellan Snarøya och Bygdøy, i det som också kallas Lysakerfjorden, vid Lysaker. Sedan 1848 har den 7,4 kilometer långa älven bildat gräns mellan Oslo och Bærum. Namnet kommer från gården Lysaker, som ligger på Bærumsidan av vattendraget.

I äldre tider blev Lysakerelva använd som kraftkälla till smältugnar, kvarnar och sågverk, bland annat Voksen Mølle och Grini Mølle, och längs älven finns flera platser med ruiner efter sågbruk och kvarnar. Forsen blev tidigt industrialiserad och bland användarna var Granfos Brug, Mustad & Søn och Lysaker Kemiske Fabrik. Under vintern drog hushållen längs älven nytta av isen. Lysakerelva har många sidoforsar och används under våren till paddling. Även om inte vattenflödet är det största, har älven låtit några av Norges främsta paddlare träna här.

Källan för Lysakerelva är Langlivann, samt Nordre och Søndre Heggelivann. Deras utlopp, Langlielva och Heggelielva, möts i Sørkedalen och kallas därför Sørkedalselva som mynnar i Bogstadvannet.

Det är möjligt att vandra och beundra det mesta av Lysakerelva och promenadstigar finns längs hela flodens sträcka.

Externa länkar
 Oslo Elveforum om Lysakerelva

Lysakerelvas avrinningsområde
Vattendrag i Norge
Bærums kommun
Oslo
Maridalsvannet

Maridalsvannet är den största insjön i Oslo kommun. Insjön ligger i Maridalen. Den är Oslos viktigaste dricksvattenskälla och täcker cirka 80 procent av Oslos vattenförbrukning. Maridalsvannet är en del av Nordmarksvassdraget och rinner ut till Akerselva. Sjöns area är 3,7 km² och den är belägen 149 meter över havet.

Referenser

Externa länkar 

Insjöar i Oslo
Akerselvas avrinningsområde
Läst (rymdmått)

För verktyget som används vid tillverkning och reparation av skor, se Läst.

Läst är ett gammalt rymdmått som använts i Sverige sedan medeltiden. 

Volymen av en läst har varierat med olika varor och tidpunkter, för till exempel träkol motsvarade det 20 hl. 

1 läst salt motsvarade 18 tunnor, 1 gemen läst 12 tunnor. En skeppsläst motsvarade 24 tunnor spannmål, 4 famnar ved eller 18 skeppund vägbara varor.

Läst har i språkbruket även bevarats för mätning av träkol. Före metersystemets införande (1887-1888) var 1 läst träkol = 12 tunnor à 36 kappar, d.v.s. 19,8 hektoliter. Den s.k. meterlästen anpassades till metersystemet och jämnades ut till 20 hektoliter. Kalk och sand för byggnadsändamål mättes förr också på samma sätt som träkol.

Läst har även använts inom sjöfarten för att ange ett lastfartygs dräktighet. Enligt 1840 års skeppsmätningsreglemente angavs den tyngd som fordrades för att nedtrycka ett fartyg från lossvattenlinjen till lastvattenlinjen i visst antal svår läst, och där ansågs en svår läst utgöra 18 skeppund järn (= 2,5 ton), vilken vikt motsvarade 17 tunnor beck, 30-32 tunnor havre o.s.v. enligt en särskild tabell. I 1865 års kungliga förordning rörande skeppsmätning uttrycktes dräktigheten i nyläst, vilka motsvarade 100 centner, 10 000 skålpund eller 4,25 ton.

År 1874 ersattes det av registerton.

Noter 

Se vidare:  Sam Owen Jansson, Måttordboken,

Se även
 Last (rymdmått)

Äldre svenska volymmått
Victor Sebestyen

Victor Sebestyen född 1956, är en ungerskfödd brittisk journalist som har arbetat med östeuropabevakning under 1980- och 1990-talet. Numera är han ledarskribent och utrikesredaktör på Evening Standard i London.

Sebestyen är författare till Ungernrevolten 1956: tolv dagar som skakade världen (originaltitel Twelve days: Revolution 1956. How the Hungarians tried to topple their Soviet Masters) 2006.

Brittiska journalister
Män
Födda 1956
Levande personer
Hentorp

Hentorp är en stadsdel i Söderort, Skövde. Stadsdelen har runt  invånare och ligger mycket fint vid foten av Billingen, där hela området slingrar sig efter en och samma väg (Gröna Vägen).  Här ligger också S:t Johannes Kyrka. Våmbs IF fotbollslag hör hemma här.

Transport

Buss 
En busslinje knyter samman Hentorp med övriga staden. Det tar cirka 10 min till centrum och 5 min till Skultorp.

 Buss 1 går till Skultorp eller Kärnsjukhuset i Skövde via Centrum och Södra Ryd

Till fots och med cykel 
Det tar cirka 30 min att gå till Skövde centrum respektive 15 minuter att cykla.

Angränsade stadsdelar
Södermalm
Karlsro
Simsjön

Stadsdelar i Skövde
Skeppsläst

Skeppsläst är ett gammalt storleksmått för fartyg. Den exakta innebörden har varierat men i Sverige fastställdes måttet 1726 genom ett kungligt beslut att en läst skulle vara en vikt motsvarande 18 skeppspund, vilket är cirka 2450 kg. 

Skeppslästen var den så kallade svåra eller tunga lästen. Dessutom fanns den lilla lästen, som motsvarade 12 tunnor spannmål, vilket är dryg 1100 kg, och mellan dessa båda fanns ännu en läst om 18 tunnor spannmål, vilket är cirka 1600 kg.

År 1863 infördes nylästen på 10 000 skålpund, vilket är cirka 4250 kg.

Skeppslästen upphörde 1874 som officiellt mått, då skeppsmätningssystemet som använder måttet registerton infördes.

Se även 
 Läst (rymdmått)
 Tonnage

Tryckta källor

Externa länkar 
 
 

Äldre svenska viktmått
Sjöfart
Sven Fridolfsson

Sven Fridolfsson född 1963 i Boliden är en svensk saxofonist och kapellmästare i Himlaväsen. Han är även dirigent i Lutherska missionskyrkans kör tillsammans med Johanna Fridolfsson.

Fridolfsson medverkade under senare delen av 1980-talet med saxofon på flera av musikgruppen Salt:s skivor, och har medverkat på skivor med artister som Galenskaparna och After Shave, Per-Erik Hallin, Roland Utbult, , Edin-Ådahl med flera.

Referenser

Externa länkar
Sven Fridolfsson på Discogs

Svenska saxofonister
Musiker från Skellefteå kommun
Födda 1963
Män
Levande personer
Personer från Skellefteå socken
Rudolf Nilsen

Rudolf Nilsen, född den 28 februari 1901 i Kristiania (nuvarande Oslo), död den 23 april 1929 i Paris, Frankrike var en norsk författare.

Biografi
Nilsen var arbetarbarn och växte upp i Oslo "på østsida av ælva", det vill säga i arbetarkvarteren öster om floden Akerselva som rinner genom Oslo. Han blev snabbt känd för sina satiriska dikter som publicerades i dagstidningen Klassekampen och i skämttidningen Rebell. Han debuterade 1925 med diktsamlingen På stengrunn. 

Många av Nilsens dikter är präglade av 1920-talets klasskamp och han anses av många som en av Norges främsta arbetardiktare. 1923 anslöt han sig till det då nybildade Norges Kommunistiske Parti, där han var medlem fram till sin död, och han var bl.a. verksam som journalist och skribent i flera av partiets tidningar. Nilsen skrev emellertid också opolitiska och romantiska dikter, bl.a. om Oslo och dess invånare.  

På 1970-talet ökade intresset för Nilsens dikter starkt. Det är speciellt frågan om meningen med livet som blir förknippad mot ett politiskt tema i hans verk, och Rudolf Nilsen ville att flera skulle engagera sig i samtida politik. Sångaren Lillebjørn Nilsen sammanfattar Rudolf Nilsens verk med att det handlar om "menneskesinn, kjærlighet, samfunn og klassekamp". 

Rudolf Nilsen var från 1924 gift med skådespelaren Ella Hval. Han avled 1929 i tuberkulos under en vistelse i Frankrike, endast 28 år gammal. 

En park vid Rudolf Nilsens barndomshem på Heimdalsgata 26 i Oslo, som Nilsen skriver om i sin dikt Nr. 13, fick 1952 namnet Rudolf Nilsens plass. 1954 uppfördes en bronsstaty föreställande Nilsen i parken av skulptören Knut Steen. Han har även blivit översatt till svenska och tonsatt, bland annat av Torgny Björk, Fred Åkerström och Dan Berglund; den senare har spelat in sina tolkningar av Nilsens dikter på albumet Dan Berglund sjunger Rudolf Nilsen, utgivet 1977.

Bibliografi
 På stengrunn (1925, Ny Tid)
 På gjensyn (1926, Ny Tid)
 Hverdagen  (1929, Gyldendal)

 Hilsen og håndslag (1974, Gyldendal) - Okända dikter från tidningar och tidskrifter
 - Urval av artiklar från tidningar och tidskrifter.

Diskografi
På stengrunn. 16 sanger av Rudolf Nilsen ved: Jon Arne Corell, Karl Svendsen, Lillebjørn Nilsen, Lars Klevstrand, Steinar Ofsdal og Carl Morten Iversen. LP. Polydor 2382 035. 1973.
Dan Berglund sjunger Rudolf Nilsen. LP. Proletärkultur PROLP 177. 1978.

Referenser

Externa länkar
 Norska Wikiquote - Citat av Rudolf Nilsen
 Samlade dikter
 Dagbladet.no - Rudolf Nilsen
 NRK Forfatter - Rudolf Nilsen
 Digitaliserade böcker av Rudolf Nilsen på Nasjonalbiblioteket.

Norska författare
Norskspråkiga författare
Födda 1901
Avlidna 1929
Män
Författare från Oslo
Gunrum

Gunrum är den svenska beteckningen på officersmässen ombord på örlogsfartyg. Ordet är ett lånord från engelskans gunroom, kanonrum, som användes som beteckning på de yngre officernas mäss på brittiska örlogsfartyg (de äldre officerarna mässade i ett "wardroom" vilket även är den korrekta översättningen till engelska av det svenska "gunrum"). 

Det engelska namnet "gunroom" kommer av att fartygets artilleriofficerare (gunners), som ansvarade för avfyrandet av kanonerna i äldre tider, hade denna särskilda sov- och matplats ombord. Rummet användes alltså inte för att förvara kanoner i.

Sjökrigföring

pl:Mesa (żeglarstwo)
ru:Кают-компания
Lörrach

är en stad i Landkreis Lörrach i regionen Schwarzwald-Baar-Heuberg i Regierungsbezirk Freiburg i förbundslandet Baden-Württemberg i Tyskland.  Folkmängden uppgår till cirka  invånare. Staden ligger i Trelandsgränsen av Tyskland, Frankrike och Schweiz. Lörrach är centralort och samtidig största stad inom Lörrachs distrikt (tyska: Landkreis). I närheten ligger bergsområdet Schwarzwald (svarta skogen), och städerna Weil am Rhein och Basel.

Staden ingår i kommunalförbundet Lörrach tillsammans med kommunen Inzlingen.

Geografi 
Lörrach ligger mitt i dalen Wiesental, vid kanten av den södra Schwarzwald och vid gränsen mot Schweiz. Genom dalen flyter älven Wiese (svenska: äng), som i Basel flyter in i den stora floden Rhen.

Kända personer  
Sebastian Deisler, fotbollsspelare
Ottmar Hitzfeld, fotbollsspelare och fotbollstränare

Litteratur 
 Otto Wittmann et al., Stadt Lörrach (Hrsg.): Lörrach: Landschaft – Geschichte – Kultur. Verlag Stadt Lörrach, Lörrach 1983, .
 Gerhard Moehring: Kleine Geschichte der Stadt Lörrach. DRW-Verlag Weinbrenner, Leinfelden-Echterdingen 2006, .
 Rolf Frei: Lörrach. Eine Stadt in Bewegung. Creavis-Verlag, Basel 2001, .
 Wolfgang Göckel et al., Stadt Lörrach (Hrsg.): Burghof Lörrach. Das Haus. Das Programm. Die Vorgeschichte. Verlag Waldemar Lutz, Lörrach 1999, .
 Gerhard Speigler u. Dieter K. Tscheulin: Lörrach. Die ‚goldenen‘ 50er Jahre. 2. erw. Aufl., Wartberg-Verlag, Gudensberg-Gleichen 2004, .

Källor

Kommuner och städer i Landkreis Lörrach
Gränsorter i Europa
Ungernrevolten 1956: tolv dagar som skakade världen

Ungernrevolten 1956: Tolv dagar som skakade världen (originaltitel: Twelve Days: The Story of the 1956 Hungarian Revolution) är en facklitterär bok från 2006 av journalisten Victor Sebestyen. Samma år publicerades den på svenska, i översättning av Mia Mårtensson.

I boken analyserar Sebestyen den turbulenta utvecklingen i Ungern, från Béla Kuns kortlivade kommunistrepublik, genom amiral Miklós Horthy konservativa regim, sovjetiskt intåg vid andra världskrigets slut, till efterkrigsåren då folkrepubliken Ungern bildades med den tragiska kulmen vid Ungernrevolten i oktober-november 1956. Förloppet under de tolv revolutionsdagarna redovisas dag för dag. Boken innehåller rikliga och noggranna källreferenser samt omfattande bibliografi.

Referenser 

Ungerns historia
Facklitteratur
Zero

Zero kan syfta på:

 Zero Music Magazine – svensk tidskrift
 Zero (sång) – en låt av gruppen The Smashing Pumpkins
 Coca-Cola Zero – en sockerfri variant av läskedrycken Coca-Cola
 Zero – en tidigare pseudonym för artisten Robert Broberg
 Zero (företag) - svenskt belysningsföretag i Nybro grundat 1978
 Mitsubishi A6M Zero – japanskt flygplan under tiden för andra världskriget
 Zero the Kamikaze Squirrel – TV-spel
 Mega Man Zero (serie) – huvudpersonen i spelen
 4321 Zero – en asteroid i huvudbältet

Geografi

Indien 

 Ziro (ort i Indien), Arunachal Pradesh, Lower Subansiri, 

Robotskapade Indienförgreningar
US Army Air Corps

Army Air Corps (AAC) var amerikanska arméns flygkår som var en föregångare till Förenta staternas flygvapen (USAF)

Flygverksamheten inom Air Corps inleddes 2 juli 1926 när personal och flygplan överfördes från Army Air Service till den nyinrättade flygkåren. I samband med inrättandet anslogs medel till en femårsplan där styrkan fastställdes till 16 000 man och 1 800 flygplan. Man inrättade en central flygskola i San Antonio.

Under de första 10 åren stred man för större anslag och ökat utrymme inom armeórganisationen. Den utlovade femårsplanen försvagades av den ekonomiska kris som drabbade USA 1929. Man tvingades att använda överskottsmaterial från första världskriget och den tekniska utvecklingen upphörde. I början av 1930-talet när överskottmaterialet var förbrukat och ersatte man flygplanen med nyproducerade tunga bomplan av god teknisk kvalité och man upprättade arméhögkvarterets flygstyrka General Headquarters Air Force (GHQAF) 1 mars 1935. I september 1939 bestod arméflygkåren av cirka 2 000 piloter, 24 000 man markpersonal samt 2 600 flygplan. Av dessa var cirka 800 flygplan i sådant skick att de kunde hänföras till första linjen trots att de hade lägre prestanda än sina europeiska motsvarigheter. Army Air Corps toppflygplan var 23 exemplar av Boeing B-17 Flying Fortress. Detta kan jämföras med Luftwaffe som disponerade 4 100 första linjens flygplan och cirka 600 000 man varav 60 000 piloter.

Efter andra världskrigets utbrott utökades AAC successivt och när man den 20 juni 1941 upphöjdes till att vara jämbördigt vapenslag med infanteriet, kavalleriet och artilleriet bytte man namn till Army Air Forces (AAF).

Chefer vid US Army Air Corps
1926-1926 General Mason Patrick
1927-1931 General James Fechet
1931-1935 General Benjamin Foulois
1935-1938 General Oscar Westover
1938-1941 General Henry Arnold

Se även
US Army Signal Corps
US Army Air Corps
US Army Air Forces 
Flygarvingar i USA:s flygvapen

Referenser

Externa länkar

Militära förband i USA
USA:s flygvapen
USA:s armé
Tony Judt

Tony Judt, född 1948 i London, Storbritannien, död 2010, var en brittisk historiker.

Biografi
Judt studerade vid King's College i Cambridge och École normale supérieure i Paris, och har arbetat som lärare vid universiteten i Cambridge, Oxford, Berkeley och New York. Under sina sista år var han professor i europeiska studier vid Remarque Institute vid New York University. Judts uppmärksammade och omfattande översiktsverk "Postwar: A History of Europe Since 1945" nominerades till Pulitzerpriset 2006.

Judts kontroversiella artiklar där han bland annat kritiserade staten Israel för intolerans och för att vara en religiös stat har kritiserats i Israel och USA. 

I oktober 2009 höll Tony Judt ett föredrag om välfärdssamhällets och socialdemokratins framtid. Det som gjorde intryck på åhörarna var inte bara det angelägna ämnet och talarens glöd, utan också det faktum att den tidigare så fysiskt vitale historikern satt i rullstol, förlamad från halsen och nedåt och med en stor andningsapparat för ansiktet. Efteråt uppmanades Tony Judt att utveckla det han sagt till en bok. Från sin sjukbädd dikterade han sedan boken Illa far landet, som är en uppgörelse med det som enligt honom är kännetecknande för vår tid: materialismen och egennyttan, den okritiska beundran av marknaden, dyrkan av den privata sektorn, föraktet för den offentliga sektorn, de växande klyftorna mellan rika och fattiga, de falska föreställningarna om en gränslös tillväxt. Boken är emellertid även en nutidshistorisk lektion och ett konstruktivt förslag på vad som bör göras för att lösa de stora problem våra länder brottas med. Med sin skepsis mot identitetspolitik och enfrågerörelser, och med sin tro på kollektivt tänkande och en utvidgad roll för staten i samhällets organisering, utmanar Tony Judt föreställningar både till vänster och höger.

Judt diagnostiserades i september 2008 med sjukdomen ALS, amyotrofisk lateral skleros, och avled den 6 augusti 2010.

Bibliografi 
 Minneshärbäget. Karneval förlag (The memory chalet; översättning Elisabeth Helms, 2011)
 Postwar: A History of Europe Since 1945 (2005)
 Identity Politics In A Multilingual Age (2004)
 Socialism in Provence 1871-1914 : A Study in the Origins of the Modern French Left (200
 Illa far landet. Karneval förlag ([Ill fares the land; översättning Lars Ohlsson, 2010)
 The Burden of Responsibility: Blum, Camus, Aron, and the French Twentieth Century (1998)
 A Grand Illusion?: An Essay on Europe (1996)
 Marxism and the French Left: Studies on Labour and Politics in France 1830-1982 (1990)

Referenser 

Alumner från Universitetet i Cambridge
Brittiska historiker
Personer verksamma vid New York University
Män
Födda 1948
Avlidna 2010
Personer från London
Frivilliga resursgruppen

Frivilliga Resursgruppen (FRG) är sedan 2004 en del av den svenska krisberedskapen, ett organiserat nätverk av lokala frivilligorganisationer och individer, vars uppgift är att stötta respektive kommuns region vid extraordinära lägen, samt via kommunen stötta regioner och centrala myndigheter som förstärkningsresurs.

Verksamhet
Frivilliga Resursgruppen finns i drygt hälften av alla kommuner och i alla regioner utom Halland och Gotland (mars 2022) och utgörs av personer från olika frivilligorganisationer. Frivilliga Resursgruppen organiseras av Civilförsvarsförbundet (som även har utbildningsansvaret) och Sveriges Kommuner och Regioner, på uppdrag av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB). Varje kommun avgör själv om de vill inrätta en Frivillig Resursgrupp i sin kommun. Verksamheten är inte juridiskt stipulerad.

Frivilliga Resursgruppen har till uppgift att finnas till hands när samhällets ordinarie resurser behöver förstärkas i utsatta lägen, till exempel vid en större olycka, kris, krig eller naturkatastrof. En frivillig resursgrupp kallas in på begäran av kommunledningen när något extraordinärt inträffar, för att till exempel hjälpa till med evakueringar, information och administration. Information och medmänskligt stöd är en mycket viktig uppgift för den som är aktiv i Frivilliga Resursgruppen. 

Vid större händelser kan frivilliga resursgrupper samordnas på samma sätt som räddningstjänsten. Statens möjlighet att överta ansvar för att leda räddningstjänsten vid större händelser omfattar även de resurser som finns inom frivilliga resursgrupper.

Vid årsskiftet 2015/2016 fanns FRG i 162 kommuner (kommun med FRG-avtal och bemannad FRG, eller där bemanning inletts eller kommunen sagt ja till att inleda bemanning).

Se även
Psykiskt och socialt omhändertagande vid stora olyckor och katastrofer
Räddningshund
Civilförsvarsförbundet
Frivillig försvarsverksamhet Sverige
Frivilliga Radioorganisationen
Lottakåren
Hemvärnet
Missing People Sweden

Referenser

Externa länkar
Webbplats för Frivilliga resursgruppen
Civilförsvarsförbundet om FRG
MSB om FRG

Civilförsvarsorganisationer
Karack

En karack (från franska carraque, tidigare stavning även karrek, Engelska carrack) var ett handelsfartyg som hade två eller tre master. Ibland riggades storbåtens latinsegel upp på akterkastellet ännu som en fjärde mast; det blev på stora karacker så småningom en fjärde mast. Karacken utvecklades i medelhavsregionen under 1400-talet. Karacken förde vanligen ett eller två råsegel på stormasten, ett på fockmasten och latinsegel på mesanmasten i aktern; med tiden blev seglen på större karacker flera. Under bogsprötet fördes på större karacker ännu ett råsegel, blindan. Skrovet var starkt rundat och hade en konvex, nästan lodrät stäv och en platt akter. Båttypen kallades även holk.

Namnet karack tros komma från grekiskan. Ursprunget till ordet spåras vanligtvis tillbaka över de medeltida europeiska språken och arabiska till det grekiska ordet  (kerkouros) som ungefär betyder "lättare barkass" (bokstavligen "klippt svans", en referens till skeppets platta akter).

Under 1500-talet började galeonen tränga ut karacken som den vanligaste stora skeppstypen.

Referenser 

Segelfartygstyper
Bahnhof Berlin Gesundbrunnen

Bahnhof Berlin Gesundbrunnen är en av Berlins stora järnvägsstationer som ligger i Gesundbrunnen i den norra delen av staden.

Stationen öppnades redan 1871 och är en av de mest trafikerade i Berlin beroende på att det är en bytesstation mellan flera pendeltågslinjer (S-Bahn), fjärrtågs- och regionaltågslinjer, men även till tunnelbanan (U-Bahn). Stationen är en av Berlins stora tågcentraler för S-bahn tillsammans med Berlin Ostkreuz, Berlin Südkreuz, Berlin Westkreuz, Berlin Ostbahnhof, Berlin Zoologischer Garten samt Berlin Hauptbahnhof.  Gesundbrunnen utgör Berlins norra knutpunkt för regionaltågtrafiken och bland annat Prignitzexpressen (RE 6) utgår från Gesundbrunnen.

Till skillnad från stationerna Westkreuz, Ostkreuz och Südkreuz har Gesundbrunnen inte namnet Nordkreuz, vilket 2005 föreslogs av Deutsche Bahn men senare togs tillbaka. Anledningen skulle vara att förenkla för resenärerna. Diskussionen om en ändring kom efter att stationen på Papestraße fått namnet Südkreuz.

Historia
1842 öppnades den första delen av linjen Berlin-Stettin som gick genom Gesundbrunnen. 1871 fick Gesundbrunnen en egen station som trafikerades av gods- och persontåg och var en del av Berlins ringbana. 

Under Berlins delning tappade Gesundbrunnen sin roll då fjärrtågen försvann och S-Bahn bojkottades av majoriteten av västberlinare. Under 1990-talet följde en renässans för stationen som byggdes om och återigen fick fjärrtågstrafik. Bredvid stationen befinner sig idag affärscentrumet Gesundbrunnen-Center. 

2001 återöppnades sträckan mellan Gesundbrunnen och Schönhauser Allee på Berlins ringbana.

Tunnelbanestationen
Gesundbrunnen är även tunnelbanestation på linje U8. Linjen började planeras redan i början av 1900-talet och AEG lade fram sina planer för en nordsydgående linje 1907. Efter flera års förhandlingar fastställdes 1912 en tunnelbanelinje. Första världskriget försenade byggandet åtskilliga år och först 1930 kunde U-Bahnhof Gesundbrunnen invigas. Stationen är ritad av den i Berlin verksamma svenska arkitekten Alfred Grenander. Den går liksom stationen på Alexanderplatz i turkos färg.

Bilder 

Gesundbrunnen
Järnvägsstationer invigda 1877
Berlins tunnelbanestationer
Gesundbrunnen
1877 i Tyskland
Järnvägsstationer invigda 1930
1930 i Tyskland