kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Y2K (motorcykel)

Denna artikel handlar om motorcykeln. För motorvagnen; se Y2.

MTT Turbine Superbike, även kallad Y2K, är en gasturbindriven motorcykel tillverkad av Marine Turbine Technologies. Tillverkaren hävdar att det är världens snabbaste produktionsmotorcykel. Motorn är en jet-turbinmotor från Rolls Royce-Allison som vanligen används i helikopter och ger 320 hästkrafter vid 52000 varv per minut. Motorcykeln började tillverkas år 2000 och har därefter fått namnet Y2K.

Under registreringsskylten sitter en LED-skärm som varnar för att inte köra för nära de 1200 grader varma avgaserna.

Källor
 https://web.archive.org/web/20130311111741/http://www.motorcyclespecs.co.za/bikes/MTT.htm , läst 2012-12-27
 http://www.diseno-art.com/encyclopedia/vehicles/road/bikes/MTT_Y2K.html , läst 2012-12-27
 https://web.archive.org/web/20100602000912/http://www.marineturbine.com/downloads/MTT%20Turbine%20Bike%20BROCHURE.pdf , läst 2012-12-27

Externa länkar 
 http://www.marineturbine.com

Motorcykelmodeller
Tim Eriksson

Tim Eriksson, född 5 februari 1982, är en svensk ishockeyspelare, fostrad i Åkers IF. Han har spelat i Hammarby Hockey, Linköping HC och Djurgårdens IF Hockey och avslutade sin hockeykarriär i Haninge Anchors HC.

Referenser

Noter 

Födda 1982
Svenska ishockeyspelare
Spelare i Djurgården Hockey
Spelare i Linköping HC
Män
Levande personer
Idrottare från Södertälje
Spelare valda i NHL Entry Draft 2000
Spelare valda av Los Angeles Kings i NHL Entry Draft
Magnus Björnstjerna (statsråd)

Johan Magnus Björnstjerna, född 28 januari 1805 på Christinelund i Arby församling, Kalmar län, död 20 mars 1898 i Stockholm. Han var arméöverste, riksdagsman och Sveriges krigsminister 1858–1862.

Magnus Björnstjerna var son till översten Magnus Johan Björnstjerna, ursprungligen Wahlbom, som adopterats på den adliga ätten Björnstjerna via mödernet, och till bergsman- och brukspatronsdottern Sara Elisabeth Nilsson vars mor tillhörde släkten Swartz. Farfadern var Johan Gustaf Wahlbom.

Björnstjerna deltog som kompanichef i svenska expeditionen till Fyn 1848 och var överste och chef över första livgrenadjärregementet 1854–1858. Han var statsråd och chef över lantförsvarsdepartementet 1858–1862. I riksdagen var Björnstjerna ledamot av Ridderskapet och adeln från 1834 till ståndsriksdagens avskaffande. Han var därefter ledamot av första kammaren 1867–1875, invald i Kalmar läns södra valkrets. Magnus Björnstjerna blev ledamot av första klassen av Kungliga Krigsvetenskapsakademien 1858.

Befordringshistorik 

 1822 - Fänrik i Svea livgarde
 1828 - Löjtnant
 1839 - Kapten
 1851 - Major
 1851 - Överstelöjtnant vid Västmanlands regemente
 1854 - Överste och chef för första livgrenadjärregementet
 1858 - Generalmajor
 1867 - Generallöjtnant
 1871 - Avsked
 1874 - General

Källor 
 Tvåkammarriksdagen 1867–1970 (Anders Norberg och Andreas Tjerneld, Almqvist & Wiksell International, Stockholm 1985), band 2, s. 263
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Utmärkelser

Svenska utmärkelser
   Riddare och Kommendör av Serafimerorden,
   Kommendör av Svärdsorden,
   Riddare av Nordstjärneorden,
   Riddare av Carl XIII:s orden,

Utländska utmärkelser
   Storkoret av Danska Dannebrogorden,

Källor

Noter 

Svenska generaler
Sveriges krigsministrar
Ridderskapet och adelns riksdagsledamöter
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Mottagare av Serafimerorden
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Riddare av Carl XIII:s orden
Svenska militärer under 1800-talet
Personer från Arby socken
Magnus
Födda 1805
Avlidna 1898
Män
Den som vandrar om natten...

Den som vandrar om natten är en roman av Marianne Fredriksson, utgiven 1988. Den utspelar sig under tiden före och efter Jesu födelse. Titeln kommer från ett citat ur Johannesevangeliet: "den som vandrar om dagen, han stöter sig icke, ty han ser då denna världens ljus. Men den som vandrar om natten, han stöter sig, ty han har då intet som lyser honom."

Handling
Kaldéern Anjalis far Balzar är en av de tre vise männen i Babylonien. Genom sina astronomiska studier ser de att en ny tidsålder och en ny gud ska födas. Anjalis avstår från kärlek, äktenskap och barn för att studera religion och filosofi i Grekland, Rom och Judéen.

En dag kommer han till Rom och blir lärare till Cornelius Scipios dotterson Marcus. Marcus har blivit blind av psykologiska skäl sedan hans älskade fostermor fördes bort. Hans egen mor och far bryr sig inte om honom. Hans fostermor Seleme älskade sin egen son Eneidis men ömkade bara Marcus. Marcus är full av sorg och hat och har ingen livslust. Anjalis botar Marcus och lär honom älska livet. Men en dag måste Anjalis lämna Marcus, eftersom hans uppgift i Rom är slut.

Skönlitteratur 1988
Svenska romaner
Historiska romaner
Romerska riket i skönlitteratur
Svenskspråkig skönlitteratur
Johan Magnus Lindgren

Johan Magnus Lindgren, född 20 februari 1817 i Länghems församling, Älvsborgs län, död 29 september 1890 i Ljungby församling, Kalmar län, var en svensk jurist och politiker.

Lindgren var häradshövding i Södra Möre domsaga. Han var ledamot av riksdagens första kammare 1875–1880, invald i Kalmar läns södra valkrets.

Referenser 

Svenska häradshövdingar
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare
Svenska politiker under 1800-talet
Födda 1817
Avlidna 1890
Män
Personer från Längjums socken
Thure Alfred Malmström

Thure Alfred Malmström, född 18 augusti 1821 i Ronneby, död 24 mars 1888 i Vissefjärda, var en svensk godsägare och politiker. 

Malmström var ledamot av riksdagens första kammare 1884–1886, invald i Kalmar läns södra valkrets.

Referenser

Födda 1821
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare
Avlidna 1888
Män
Personer från Ronneby
Stefan Holmström (kock)

Stefan Holmström, född 12 november 1950, är en svensk kock och krögare. Han ingick från restaurangens öppnande år 1974 fram till år 1981 i arbetslaget vid Restaurang Johanna. Därefter drev han i egen regi under många år värdshuset i Simlångsdalen. 

Han har bland annat, tillsammans med Peter Harryson, skrivit kokboken Mat på riktigt – husmanskost på vårt sätt.

Stefan Holmström är far till Jacob Holmström.

Bibliografi
1999 - Det goda söta 
2005 - Smak av Halland (tillsammans med Tomas Tengby) 
2005 - Mat på riktigt: husmanskost på vårt sätt (tillsammans med Peter Harryson)

Utmärkelser 
1993 – Gastronomiska Akademiens Guldmedalj.
2006 – Tore Wretmans Guldmedalj, kategori 1.

Källor

Externa länkar 
webbplats
 

Svenska kockar
Svenska författare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Födda 1950
Män
Levande personer
Stefan Holmström (fotbollsspelare)

Bert Stefan Holmström, född 25 september 1960, död 22 april 2021, var en svensk fotbollsspelare. 

Han föddes på Alnö och Alnö IF också var hans moderklubb. År 1984 gick han till GIF Sundsvall och var med om att ta klubben från division 3 till Allsvenskan på två säsonger, 1985–1986. 

Han spelade sedermera 24 allsvenska matcher för GIF Sundsvall åren 1987–1989 och gjorde sitt enda allsvenska mål i 6-2-segern mot Elfsborg 1987.

Han rundade av karriären som spelande tränare i Haga Boys, i Medelpads lägre fotbollsserier.

Stefan Holmström är gravsatt i minneslunden på Sundsvalls Gustav Adolfs kyrkogård.

Klubbar 
Alnö IF (moderklubb)
GIF Sundsvall
Haga Boys IF

Källor 

Fotbollsspelare i Alnö IF
Svenska idrottare under 1900-talet
Personer från Alnön
Gravsatta på Sundsvalls Gustav Adolfs kyrkogård
Födda 1960
Avlidna 2021
Män
Ålstensgatan (Nockebybanan)

Ålstensgatan är en station på Nockebybanan vid korsningen Ålstensgatan och Bergviksvägen i  stadsdelen Ålsten i södra Bromma, Västerort.

Historik

Föregångare till nuvarande station var en hållplats på Stockholms spårväg linje 12. Banan för 12:ans spårvagn byggdes successivt ut västerut. 1923 förlängdes den till Smedslätten (Smedslättstorget), 1924 till Ålstensgatan där hållplatsen fick namnet Ålstenstorget och fram till Ålstens gård, 1926 till Höglandstorget och 1929 till Källviken vid Nockeby. Namnet Nockebybanan användes inte det första decenniet utan linjen kallades tillsammans med Ulvsundabanan för "Brommabanan". Avståndet från Ålstensgatans hållplats till Alviks tunnelbanestation är 2,9 kilometer. 

En prominent resenär på Tolvan var förre statsministern Per Albin Hansson. Han var bosatt på Ålstensgatan nummer 40, ett av radhusen som sedermera skulle kallas Per-Albinhusen och tog dagligen spårvagnen till Tegelbacken. Det var även vid denna hållplats han segnade ihop och avled i en hjärtinfarkt den 6 oktober 1946, efter en spårvagnsresa från city.

Noter

Externa länkar

Ålsten
Spårvagnstrafik i Stockholm
Hans Wachtmeister (1828–1905)

Hans Wachtmeister af Johannishus, född 23 februari 1828 i Karlskrona, död 10 november 1905 på Skärva, Nättraby socken, Blekinge län, var en svensk godsägare, landshövding,  riksdagsman, författare och målare.

Wachtmeister blev filosofie kandidat i Uppsala 1847, filosofie magister 1848 och juris kandidat 1850. Han var ordförande i statsrevisionen 1863 och Blekinge läns representant i riksdagens första kammare 1866–1877. Han blev slutligen landshövding i Blekinge län 1867 men tog avsked 1883 för att arbeta med sina starka estetiska intressen och få möjlighet att resa till främmande länder. Han företog resor till bland annat Italien, Tunisien och Algeriet, där han avbildade miljöerna i ett antal akvareller. Som skriftställare utgav han flera berättande reseskildringar från Medelhavskusten, Indien, Burma, Java och Palestina. Wachtmeister blev kommendör med stora korset av Nordstjärneorden 1882. Han var postum son till landshövdingen med samma namn och friherrinnan Agathe Wachtmeister född i friherrliga ätten Wrede af Elimä och från 1850 gift med friherrinnan Ebba De Geer af Finspång samt far till Hans Hansson Wachtmeister och Axel Hansson Wachtmeister.

Referenser

Noter

Webbkälla
 Wachtmeister af Johannishus, nr 25 tabell 6, adelsvapen.com Läst 6 januari 2021.

Tryckta källor
 Svenskt konstnärslexikon del V, sid 532-533, Allhems Förlag, Malmö.

Externa länkar 
 
 

Födda 1828
Avlidna 1905
Författare från Karlskrona
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Konstnärer från Karlskrona
Landshövdingar i Blekinge län
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare
Män
Ämbetsmän från Karlskrona
Politiker från Karlskrona
Ridderskapet och adelns riksdagsledamöter
Hans5
Edvard Meyer

Edvard Ferdinand Meyer (även stavad Meijer), född 11 september 1825 i Karlshamn av en invandrad tysk släkt, död 29 maj 1877 i Stockholm, var en svensk grosshandlare, godsägare och politiker.

Han var riksdagsman för borgarståndet i Karlshamn vid ståndsriksdagen 1865–1866, ledamot av första kammaren 1866–1875, invald i Blekinge läns valkrets, samt ledamot av andra kammaren 1876–1877, invald i Karlshamns och Sölvesborgs valkrets. I riksdagen skrev han 2 motioner om Karlshamns läroverk och om ändring i förordningen angående lots- och fyrinrättningen i landet.

Edvard Meyer var gift med Gustava (Stava) Cervin som donerat flera fonder till Karlshamns stad.

Källor 
 Förteckning å vällofliga Borgareståndets ledamöter vid lagtima riksdagen i Stockholm år 1865, borgarståndets protokoll 21/10 1865

Noter 

Födda 1825
Avlidna 1877
Borgarståndets riksdagsledamöter
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Män
Wilhelm Nils Andreas Lindahl

Wilhelm Nils Andreas Lindahl, född 16 september 1825 i Karlshamn, död 28 december 1909 i Karlskrona, var en svensk auditör och riksdagsman.

Lindahl utnämndes 1856 till polismästare i Karlskrona och blev auditör vid flottan 1858. Han var ledamot av riksdagens första kammare 1881–1892, invald i Blekinge läns valkrets.

Källor

Noter

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare
Svenska polismästare
Personer från Karlshamn
Födda 1825
Avlidna 1909
Män
Thomas Nyström (politiker)

Thomas Nyström, född 13 december 1833 i Jakob och Johannes församling, Stockholm, död 8 mars 1917 i Oscars församling, Stockholms stad, var en svensk militär och riksdagsman.

Nyström var överstelöjtnant i armén 1898–1909. Han var ledamot av riksdagens första kammare 1893–1902, invald i Blekinge läns valkrets. Nyström är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Referenser

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare
Svenska militärer under 1800-talet
Politiker från Stockholm
Militärer från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1833
Avlidna 1917
Män
Bernhard Meijer (godsägare)

Christopher Bernhard Heinrich Meijer, född 23 juli 1810 i Slagslunde, Danmark, död 14 januari 1901 i Trelleborg, var en dansk-svensk godsägare och riksdagsman.

Bernhard Meijer avlade juridisk examen vid Köpenhamns universitet 1830. Han var fullmäktig vid Hirscholms amtstue 1831–1841 och konstituerad amtsförvaltare 1842–1843. Han inflyttade till Skåne 1846, blev arrendator av Häckeberga 1848 och ägare av Marielunds gods i Kristianstads län 1855. Han var föreståndare för Kristianstads läns lantbruksskola,  ordförande under flera år i Gärds härads sparbank, vice ordförande i Kristianstads läns hushållningssällskap 1876—1884. Han invalde som ledamot av Kungliga Lantbruksakademien 1865. Han var ledamot av första kammaren i Sveriges riksdag 1866–1870 samt 1875–1877, invald i Kristianstads läns valkrets.

Bernhard Meijer var gift med Maria Grönqvist, med vilken han fick en son som erhöll samma namn som fadern. Denne yngre Bernhard Meijer blev skriftställare och redaktör för Nordisk familjebok.

Referenser

Noter

Danska jurister
Danska politiker
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare
Ledamöter av Lantbruksakademien
Födda 1810
Avlidna 1901
Män
Sundvedaskatten

Sundvedaskatten, eller Silverskatten i Steningehöjden är ett skattfynd som gjordes i samband med arkeologiska undersökningar av en järnåldersgrav i Steningehöjden mellan Sigtuna och  Märsta i Sigtuna kommun. 
Skatten hittades den 1 april 2008 och är den största silverskatt som hittats i Uppland sedan 1827. Den bestod av totalt 481 orientaliska silvermynt och ett enstaka mynt från Västeuropa. De flesta orientaliska mynten var präglade i den muslimska världen, bland annat i Damaskus och Bagdad. Vissa var nordafrikanska. Det fanns också persiska (iranska) sassanidiska mynt från tiden före landets islamisering. Mynten härrörde från mitten av 600-talet till 840 e Kr. och skatten är förmodligen nedlagd i mitten av 800-talet e. Kr., det vill säga skandinavisk vikingatid. 

Skatten påträffades i en grav som var cirka 1000 år äldre än skattgömman. Graven var ett röse från 200-talet f. Kr. Femtio meter söder om graven låg Sundvedas vikingatida bytomt. Arkeologernas tolkning av skatten är att den lagts ner av bybor, som ville att den skulle skyddas av förfäderna.

Se även
 Skattfynd i Stockholms län

Källor
 

Upplands historia
Fornfynd i Sverige
Fornfynd från järnåldern
Fornfynd från vikingatiden
Vetenskapsåret 2008
2008 i Sverige
Sigtuna kommun
Magnus Hörnell

Magnus Hörnell, svensk musiker, född 20 januari 1966 i Falun. Spelar sedan 1981 bas under pseudonymen Ernie Bazzo i punkbandet Asta Kask. Åren 1990–1994 spelade Hörnell i NEIN tillsammans med bland andra Patrick Trankell och Conny Melkersson – båda tidigare aktiva i exempelvis Rolands Gosskör.

Referenser 

Svenska basister
Födda 1966
Män
Levande personer
Musiker från Falun
Cosmos (TV-serie)

Cosmos (originaltitel Cosmos: A Personal Voyage) är en TV-serie som sändes på tv-kanalen PBS för första gången mellan 28 september 1980 och 21 december samma år. TV-serien var den i USA mest sedda fram till 1990-talet och vann en Emmy och en Peabody Award, då serien beräknas ha setts av 500 miljoner personer i 60 länder. En uppföljare till TV-serien producerades 2014 vid namn Cosmos: A Spacetime Odyssey med Neil deGrasse Tyson som presentatör.

Översikt 
Cosmos producerades av den Los Angelesbaserade TV-stationen KCET mellan 1978 och 1979 i Los Angeles och hade en budget på runt 6,3 miljoner dollar. Ytterligare 2 miljoner dollar hade öronmärkts för marknadsföring.

Serien använde sig av för sin tid banbrytande specialeffekter som lät Sagan till synes vandra genom miljöer som egentligen var modeller. Musiken var till stor del gjord av den grekiske kompositören Vangelis. Huvudtemat för serien togs från albumet Heaven and Hell, men andra spår användes också flitigt i serien. Det sista avsnittet använde musik från Vangelisskivorna Albedo 0.39, Spiral, Ignacio, Beaubourg och China. I och med seriens succé fick även Vangelis en världsomspännande spridning.

Sagan har kritiserats för sin beskrivning av Biblioteket i Alexandria och dess fall. Kritikerna menar att han borde klargjort att det fortfarande pågår en diskussion om det ämnet. Han kritiserades även för att tämligen summariskt behandla astrologi som en pseudovetenskap och sin beskrivning av biologisk evolution.

Turner Home Entertainment köpte serien från KCET 1989. Eftersom de nu skulle visas med reklamavbrott redigerades avsnitten ner till kortare längd, och Sagan spelade in nya epiloger för flera avsnitt, där han diskuterade nya upptäckter som gjorts sedan serien först visades. Ett fjortonde avsnitt spelades in, där Sagan intervjuades av Ted Turner.

Serien hade sedan sin första visning länge varit oanvändbar på grund av copyright-regler runt musiken. År 2000 släpptes dock serien på en regionsfri DVD med textning på sju språk, 5.1-ljud samt nya musikspår och ljudeffekter. År 2005 visade Science Channel serien med anledning av seriens 25-årsjubileum. Avsnitten hade då uppgraderats ytterligare med datoranimeringar, nya filmavsnitt och digitalt ljud. De ursprungliga avsnittens 780 minuter redigerades ner till sammanlagt 585 minuter för att rymma reklam.

Avsnitt

Referenser

Externa länkar 
 Cosmos officiella webbplats

Amerikanska TV-serier från 1980-talet
Utfrysning

Utfrysning är en form av social avvisning eller emotionellt distanserande. Det är en av metoderna som kan förekomma vid mobbning.

Social avvisning uppstår när en person eller grupp avsiktligt undviker att associeras med, och vanemässigt undanhåller sig en individ eller grupp. Det kan vara efter ett formellt beslut av en grupp, eller att en mindre formell grupphandling sprider sig till alla i gruppen som en form av solidaritet. Det är en sanktion mot association som oftas ses i religiösa grupper eller andra grupper med stark sammanhållning.

Offer för utfrysning kan vara personer som har etiketterats som avfällingar, visselblåsare, dissidenter, strejkbrytare eller vem som helst som gruppen uppfattar som ett hot eller som en källa för konflikt.

Social avvisning har visat sig orsaka psykisk skada och har kategoriserats som tortyr och bestraffning.

Formellt bruk 
Social avvisning har varit en påföljd som använts i sedvanerätt. I några av det forna Greklands demokratiskt styrda stater förekom ostracism, omröstningar där personer som ansågs farliga för folkfriheten landsförvisades. Straffet kasepekang i Bali är att likna med en social och spirituell dödsdom.

I en religiös kontext är utfrysning ett formellt beslut av ett samfund eller en församling att sluta interagera med en individ eller en grupp. Det skiljer sig från, men kan liknas vid, exkommunikation.

Påtvingade markörer 
Genom historien har det förekommit, och föreslagits, att utfrysta personer tvingas att själva signalera sin status som utstött:
 Stympning har förekommit som straff för vissa brott vid vissa tider och platser i historien. Läppar, tunga, bröst, händer, könsorgan, näsa, öron har förit föremål för stympning.
 Under medeltiden förekom att människor med lepra (spetälska) tvingades bära en svart kappa och vid ärenden utanför leprosoriet skulle hålla sig mitt på vägen och hela tiden skramla med en träskallra. Vissa spetälska fick små bjällror insydda i kläderna för att det skulle höras när de kom.
 Under utbrottet av aids i Sverige på 1980-talet föreslogs att hela befolkningen skulle testas, att de smittade skulle registreras och märkas med en tatuering.

Se även 
 Grupptänkande
 Persona non grata
 Damnatio memoriae
 Social distansering

Referenser

Noter 

Sociologi
Diskriminering
Grupprocesser
King George Island

King George Island (Argentina: Isla 25 de Mayo, Chile: Isla Rey Jorge, Ryska ibland Ватерлоо, Waterloo) är den största ön i ögruppen Sydshetlandsöarna, belägen 120 km från Antarktis kust i Antarktiska oceanen. Ön är uppkallad efter Georg III av Storbritannien. Argentina kallar dock ön Isla 25 de Mayo,  efter sin nationaldag 25 maj, och på ryska kallas ön ibland Waterloo. Tre länder gör ensidigt anspråk på ön: Storbritannien, Chile och Argentina.

Historia
William Smith upptäckte ön 16 oktober 1819, och gjorde anspråk på den för Storbritanniens räkning. Hans landstigning vid Esther Harbor på öns nordspets var den första landstigningen i Antarktis överhuvudtaget. Tillsammans med Edward Bransfield återvände han något senare till ön, och landade 22 januari 1820 i King George Bay i södra änden av ön. Härigenom fick ön sitt namn till Kung Georgs III ära. Bransfield och Smith skapade under den följande tiden en första, grov karta över ön.

25 december 1820 led det brittiska valfångsfartyget Lady Troubridge skeppsbrott vid ön. Under väntan på undsättning färdigställde dess kapten Richard Sherratt en ny karta över ön. 1821 kom den ryska expeditionen under ledning av Fabian von Bellingshausen och Michail Lazarev till ön, och gav den namnet Waterloo. Samma år tvingades elva valfångare från skeppet Lord Melville  övervintra i Esther Harbor, och detta blev den första övervintringen i Antarktis. Under 1876 och 1877 tvingades manskapet på det amerikanska valfångstfartyget Florence övervintra, och endast en man, som 1877 blev undsatt av skeppet Francis Allyn, överlevde.

I mars 1874 besöktes ön av Eduard Dallmann, i december 1909 av Jean-Baptiste Charcot. De första mer exakta kartorna skapades på 1930-talet av manskapet på RRS Discovery II.

Den första mer permanenta forskningsstationen uppfördes av Storbritannien 1946–1947. 1953 byggde Argentina Jubany-stationen, och sedan har många andra länder upprättat forskningsstationer på ön.

Geografi och klimat
King George Island ligger cirka 120 kilometer från det antarktistka fastlandet. Ön är 95 km lång, upp till 25 km bred, och når med Rose Peak en höjd av 655 m ö.h. I södra delen av ön finns tre stora vikar: King George Bay, Admiralty Bay och Maxwell Bay. Över 90 procent av öns yta är täckt av glaciärer. Trots detta är klimatet relativt milt och djurlivet rikt.

Forskningsstationer
Eftersom ön är relativt lätt att nå, har många nationer upprättat forskningsstationer på den, vilket lett till att den ibland kallas Antarktis inofficiella huvudstad. Utöver de permanenta (dvs. året om bebodda) stationerna nedan, har Nederländerna, Ecuador, Tyskland, Peru och USA sommarbaser på ön.

På Fildes-halvön (Maxwell Bay) finns: 
 Bellingshausenstationen (Ryssland,1968)
 Artigas (Uruguay, 1984)
 Great Wall (Kina, 1985)
 Professor Julio Escudero (Chile, 1994)
 Eduardo Frei (Chile, 1969)

På Potterhalvön (Maxwell Bay): 

 Jubany (Argentina, 1982)

Vid Amiralty Bay:
 Comandante Ferraz (Brasilien, 1984)
 Arctowski (Polen, 1977)

På Bartonhalvön:
 King Sejong (Sydkorea 1988)

Referenser

Noter 

Sydshetlandsöarnas öar