kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
KAD (bilar)

KAD (Kapitän, Admiral och Diplomat) är ett samlingsnamn för den tyska fordonstillverkaren Opels största modeller; Kapitän, Admiral och Diplomat, som tillverkades mellan 1964 och 1977. Modellerna tog mycket inspiration från Opels dåvarande ägare, amerikanska General Motors bilar och delar av deras teknik, bland annat motorer, som användes i modellerna. KAD-modellerna hade sin glansperiod under 1960- och 1970-talet. Opel Kapitän lades ner år 1970 och både Admiral och Diplomat ersattes 1978 av Opel Senator. Senator blev den sista stora Opeln, och lades i sin tur ner 1993. Idag tillverkar Opel inga bilar i de större fordonsklasserna.

KAD-modellerna kallades även "Rüsselsheimer Riesen", efter Opels fabrik i staden Rüsselsheim och det tyska ordet för jättar.

Galleri

Externa länkar
Johannes Cassianus

Johannes Cassianus, född 360 i nuvarande Dobrudzja i Rumänien, död 435 i Marseille i Gallien, var en kristen munk och teolog. Han inspirerades av de egyptiska ökenfäderna och verkade för klosterlivet i södra Frankrike.

Biografi
Johannes Cassaianus talade både grekiska och latin, fick en kristen fostran och drogs till eremit- och klosterliv. Han bodde först i kloster i Betlehem, men han ville få en djupare förståelse av sin tro och gav sig tillsammans med sin bäste vän Germanus iväg för att söka upp munkar i Egyptens öknar. De stannade där i tio år tills de blev indragna i teologiska tvister gällande Origenes läror vilket ledde till att de fördrevs från Egypten. De begav sig till Konstantinopel där Cassianus blev vigd till diakon av biskop Johannes Chrysostomos. Han besökte Rom som sändebud för sin biskop men avslutade sitt jordiska liv 435 i Marseille där han betraktades som en expert på monastiskt liv, grundade två kloster och skrev verk om klosterlivet som blev flitigt lästa i klostren. 

Johannes Cassianus var väl känd av klostergrundarna och ordensreformatörerna Benediktus, Dominicus, Thomas av Aquino, Thomas a Kempis, Ignatius av Loyola, Teresa av Ávila och Johannes av Korset. Han beskriver i sina texter en optimistisk människosyn där alla människor får och har en möjlighet att svara på Guds önskan att vilja rädda alla människor genom att öva upp sina andliga krafter för att kunna strida den ständiga andliga kampen. Det "rena hjärtat" är ett delmål i den kristnes liv och som utgör den kompass som kan användas för att orientera sig i livet vars slutmål är att få frid med Gud och så möta sin skapares ansikte. Den som siktar på det rena hjärtat når målet. Detta är Cassianus förståelse utifrån saligprisningarna i Jesu bergspredikan och för den som söker det rena hjärtat gäller Jesu saligprisningar nu och med ett löfte i evigheten: Himmelriket tar sin början här på jorden. För att nå fram till ett rent hjärta måste människan kämpa med sina dåliga vanor. Enligt Cassianus måste man börja med kroppens dåliga vanor, innan man kan gå vidare med själens dåliga vanor. Man kan inte hoppa över något steg utan att misslyckas. Kampen följer en logik. 

Cassianus är inte kanoniserad men vördas som helgon lokalt.

Han uppträdde så småningom i opposition mot Augustinus lära om nåden, arvsynden och den fria viljan och blev den förste talesmannen för den åsikt, vilken sedermera fick namnet semipelagianism, det vill säga att tron inte bara är en nådegåva utan att människan själv kan ta första steget mot frälsning. 

Bland hans arbeten kan nämnas De institutis coenobiorum och Collationes patrum secticorum, vilka han skrev på uppdrag av Castor av Apt och i vilka han tecknar ned ökenfädernas visdom. Hans texter finns utgivna i urval på svenska under titlarna Det rena hjärtat, Det vidgade hjärtat och Hjärtats ro.

Referenser

Webbkällor

Tryckta källor

The Book of Saints: A Dictionary of Servants of God. 6th ed. London: Cassell 1994.

Externa länkar

Födda 360
Avlidna 435
Helgon
Teologer
Mystiker inom kristendomen
Män
Kyrkofäder
Ugglan
Författare under 300-talet
Författare under 400-talet
Akutmottagning

Akutmottagning är den mottagning på sjukhus som patienter kan besöka om de behöver akut- eller intensivvård utan att i förväg ha beställt tid, ibland genom att föras dit i ambulans. Vid akutmottagningen behandlas främst allvarliga trauma och tillstånd som uppkommit plötsligt, och vilkas behandling på grund av svår smärta eller letalitet inte kan fördröjas.

På akutmottagningen prioriteras patienterna när de kommer in med triage och behandlas enligt LABC-konceptet. Personalen på akuten arbetar ofta som ett team och vid ett trauma har all personal en specifik roll. En akutmottagnings huvudsakliga syfte är inte alltid att ställa en diagnos, istället är dess syfte att behandla patienter så att de är stabila och kan flyttas till en annan avdelning för specialistvård och vidare rehabilitering.

Akutvårdsavdelning
En akutvårdsavdelning (AVA) är ibland ett och samma med akutmottagningen, men kan även vara en separat avdelning för patienter med planerad vårdtid på max ca 24 timmar. De flesta patienter åker hem efter denna vårdtid och resterande överflyttas till en specialistvårdsavdelning.

Varianter på akutmottagningar i Sverige

Lättakut
Lättakut finns parallellt och tillsammans med en del akutmottagningar för att avlasta dessa. Den ska också skapa en kortare kötid för patienten då en medicinsk bedömning ska ske i samband med ankomsten. De tar emot de patienter som inte kräver högspecialiserad sjukhusvård och har besvär som bland annat luftvägsinfektioner, mindre skador, urinbesvär, öroninflammation och hudbesvär.

Närakut
När vårdcentralen har stängt kan man vända sig till närakuten som har öppet på kvällar och helger. Där behandlas lättare skador och infektionssjukdomar som inte behöver behandlas på en akutmottagning, men som inte heller kan vänta till nästa vardag. Dit kan man även ringa och boka en tid för att slippa väntetiderna i väntrummet.

Se även
 Traumatologi
Akutsjukvård

Referenser

Externa länkar 

Avdelningar på sjukhus
Akutvård
Athenagoras

Athenagoras, född omkring 133 möjligen i Aten, död omkring 190, var en filosof och tillika en av kristendomens äldsta apologeter, verksam i Aten och Alexandria.

Redan omkring år 177 inlämnade han till kejsar Marcus Aurelius en längre skrift, Legatio pro christianis, som ännu finnes i behåll och i vilken han tar de kristna i försvar mot hedningarnas beskyllningar, bland annat för kannibalism, samt filosofiskt försöker bevisa kristendomens överlägsenhet gentemot andra doktriner. Detta är ett av de första skriftliga ställningstagandena emot abort.

Ett annat berömt arbete av Athenagoras är De resurrectione mortuorum ("Om de dödes uppståndelse"). 

Athenagoras har sagts ha varit influerad av Plotinos, och sedan övergivit dennes filosofi för att konvertera till kristendomen.

Externa länkar 
Athenagoras vid EarlyChristianWritings.com

Källor 

Födda 133
Avlidna 190
Grekiska teologer
Kyrkofäder
Män
Författare under 100-talet
Hjälmdelfin

Hjälmdelfin (Stenella clymene) är en art i familjen delfiner som förekommer i Atlanten. Den kallas ibland för kortnosad spinndelfin. Från det att den upptäcktes av John Edward Gray år 1850 har den klassats som en underart av spinndelfinen. År 1981  insåg två forskare att hjälmdelfinen kunde vara en egen art. På grund av att den hade ansetts vara en underart är det den delfin som vi vet minst om.

Hjälmdelfinen påminner mycket om spinndelfinen och man har sett dem tillsammans i stora stim. På nära håll så ser man dock att hjälmdelfinen har en kortare nos och att dess stjärtfena är mindre upprättstående och mer triangelformad.

Delfinens färg kallas för "cetacean neapolitan". Detta betyder att färgen är i tre lager. Undersidan är vitrosa, sedan kommer ljusgråa ränder som går alldeles ovanför nosen, runt ögat och hela vägen till stjärtfenan. Rygg, stjärtfena, nos, läppar och simfenor är mörkgråa.

Hjälmdelfinen kan bli ungefär två meter lång och väga runt 75-80 kilogram. Dräktighet, digivning, mognad och livslängd är okänt för den här delfinen. Men det är inte troligt att de skulle skilja sig alltför mycket ifrån de andra delfinerna i släktet Stenella.

De är aktiva delfiner som tycker om att hoppa och gillar båtvågor. Dieten består av småfisk och bläckfisk. En stim hjälmdelfiner kan variera från ett fåtal individer till flera hundra. 

Deras huvudsakliga utbredningsområde är inte fullt klarlagt men de tycks föredra tropiska och tempererade områden. De verkar också tycka om djupt vatten. Antalet hjälmdelfiner är oklart men det är troligt att de är ganska sällsynta i jämförelse med andra delfinarter i samma släkte.

Referenser 
 Översatt i från engelskspråkiga Wikipedia.

Noter

Delfiner
Betseldelfin

Betseldelfin (Stenella attenuata) är en art i familjen delfiner som förekommer i tropiska och tempererade havsområden. Det var John Gray som år 1846 beskrev betseldelfinen för första gången. Men han trodde att betseldelfinen och tygeldelfinen var samma art. De betraktas nu som två separata arter. Betseldelfinen har tre underarter, men endast en har ännu formellt namngetts.

Stenella attenuata graffmani nära kusten från Mexiko till Peru. 

 Stenella attenuata underart A, är en underart som man inte hittar på grunt vatten utan ute till havs.

 Stenella attenuata underart B, hittar man runt öarna Hawaii. 

Betseldelfinen varierar stort i färg och form. Delfinerna som håller till vid kusterna är större och är mer fläckiga än de delfiner som håller till i djupt vatten. Fläckarna är ett bra hjälpmedel att känna igen olika vuxna individerna. Kalvarna däremot är förvillande lika flasknosdelfinen eller öresvinet som den också kallas.

Delfinen har en lång tunn nos, käkarna är mörkt färgade och den har vita läppar. Haka, hals och mage brukar vara ljust grå med ett fåtal fläckar. Sidorna på delfinen har tre separata band, längst ner är den ljus grå, den andra är en tunn mellan grå linje och ryggen är mörk grå. Delfinens ryggfena är likadant färgad. Vuxna delfiner är ungefär 2,5 meter långa och väger upp emot 120 kilogram. En betseldelfin kan ha en livslängd på 40 år.

Betseldelfinen är en aktiv delfinart som tycker om att hoppa och leka med båtar. I östra stilla havet simmar delfinerna ofta tillsammans med tonfisk. Men delfinerna äter inte tonfisk, utan det är snarare så att delfinerna och tonfisken äter samma slags föda, små fisk, bläckfisk och skaldjur. 

Man beräknar att det finns ungefär 3 miljoner betseldelfiner och det är en minskning ifrån 50-talet. Då var antalet betseldelfiner uppe i minst 7 miljoner. De var ett tag en väldigt hotad art på grund av att miljoner delfiner fastnade i tonfisknät. Men sedan det har införts delfinvänliga fiskemetoder har dödsfallen minskat.

Referenser
 Fritt översatt ifrån engelska Wikipedia.

Noter

Delfiner
Julens ljus

Julens ljus är en julskiva från 2006 av Stockholms Studentsångare. Som gästartist medverkar Gunilla Backman och som organist Johan Lindström. Dirigent är Karin Oldgren. Skivan är inspelad av Håkan Sjögren i Hölö kyrka och utgiven av Proprius. Hittills har den som bäst placerat sig på en sjundeplats på musikbranschens veckoförsäljningslista.

Låtlista
 Joy to the World
 I juletid
 Bereden väg
 Dotter Sion
 Hosiannah!
 Det är en ros utsprungen
 Nu tändas tusen juleljus
 Julvisa (Giv mig ej glans...)
 Ave Maria
 O magnum mysterium
 Mitt hjerte alltid vanker
 Forunderligt at sige
 I Wonder as I Wander
 It Came Upon a Midnight Clear
 Three Kings of Orient
 Look! Shepherds of Bethlehem
 God Rest Ye Merry, Gentlemen
 I Saw Three Ships
 Tomorrow shall Be My Dancing Day
 När juldagsmorgon glimmar
 På krubbans strå
 Marias vaggsång
 Stilla natt
 Jul, jul, strålande jul

Referenser

Julmusikalbum 2006
Svenska julmusikalbum
Spinndelfin

Spinndelfin (Stenella longirostris) är en art i familjen delfiner. Arten fick sitt namn på grund av djurets vana att rotera runt sin axel när den hoppar ur vattnet.

Beskrivning 

Artens kroppslängd varierar något men den ligger vanligen mellan 1,2 och 2,3 meter. Vikten är 23 till 78 kilogram. Delfinen har en trekantig ryggfena och en lång och smal nos. Ovansidan är mörkgrå, sidorna något ljusare grå och undersidan vitaktig. Övergången mellan dessa färgområden kan vara stegvis eller det finns tydlig synliga avgränsningar. Det finns flera underarter som skiljer sig i utseende och färgteckning. Vid svansroten, på ryggen och vid främre halsen kan finnas mörka fläckar.

I Atlanten kan arten lätt förväxlas med hjälmdelfin som har ett liknande utseende och beteende. Hos spinndelfinen är nosen mer långsträckt och arten saknar ett mörkt märke på nosens ovansida.  Arterna skiljer sig även i sina genetiska regenskaper.

Ekologi 

Spinndelfinerna är sociala djur som lever i grupper av några få till tusen individer. De utför akrobatiska hopp och rider på fartygens vågor. Arten kan dessutom bilda grupper tillsammans med andra delfiner eller valar. Det är inte känt varför de hoppar på det beskrivna sättet. Enskilda exemplar gör 14 av dessa spinnanden i följd.

Arten äter främst fiskar och bläckfiskar från den mesopelagiska zonen mellan 200 och 400 meter under havsytan. Dessutom ingår kräftdjur från familjen Sergestidae i födan. För att fånga bytet sakpar en grupp av 16 till 28 spinndelfiner en cirkel med fiskstimmen i mitten. Sedan simmar ett par genom cirkeln och tar bytet.

Denna delfin kan falla offer för späckhuggare, falsk späckhuggare, dvärgspäckhuggare och kortfenad grindval.

Utbredning 

Delfinen förekommer i tropiska och ibland i subtropiska havsregioner över hela världen. De flesta individer hittas i östra Stilla havet mellan Hawaii och Mexiko. De lever vanligen pelagiskt.

Systematik 

Artens första vetenskapliga beskrivning gjordes 1828 av John Edward Gray. Det vetenskapliga namnet longirostris syftar på den långa nosen. Vanligen skiljs mellan fyra underarter:

 S. l. orientalis förekommer i sydöstra Stilla havet.
 S. l. centroamericana lever väster om Centralamerika.
 S. l. longirostris finns i centrala Stilla havet främst kring Hawaii.
 S. l. roseiventris är den minsta underarten. Hittades i Thailandviken.

Dessutom finns flera andra former.

Hot 

I östra Stilla havet lever delfinen tillsammans med stim av tonfiskarten Thunnus albacares. Fenomenet finns inte i andra regioner. Fiskare utnyttjade detta beteende för att hitta tonfiskar då delfinerna är lätta att upptäcka från fartyg eller helikopter. Vid fångsten dras noten kring hela gruppen. På så sätt dödades mellan 1950-talet och 1990-talet mer än 7 miljoner delfiner som bifångst.

Fiskemetoden har minskat kraftigt, även om flera fiskerier i Latinamerika fortfarande använder den, men populationen ökar endast långsamt. Idag (2018) uppskattas beståndet till drygt en miljon individer. IUCN listar arten som livskraftig, efter att före 2018 ha listat den under kunskapsbrist.

Referenser

Externa länkar 

Delfiner
Pseudomatematik

Pseudomatematik är en sorts matematik som inte använder sig av de ramar, lagar och teorem som matematiken är uppbyggd av. Pseudomatematiker försöker ofta motbevisa lösningar till problem som är bevisade, ofta för att de inte anser att beviset är korrekt eller besitter tillräckligt kunskap för att förstå beviset.

Rörelser inom matematikfilosofi
Pseudovetenskap
Statisk jämvikt

Statisk jämvikt, oftast endast benämnt jämvikt, är ett centralt begrepp inom ämnet mekanik. En kropp är i jämvikt om varje del av densamma är i vila relativt ett visst referenssystem, det vill säga läget av varje punkt i kroppen är oberoende av tiden. För en kropp i jämvikt relativt ett inertialsystem måste jämviktsvillkoren vara uppfyllda.

Villkor för jämvikt 
 Vektorsumman av de yttre krafterna är noll.
 Vektorsumman av de yttre krafternas moment med avseende på någon punkt är noll.

Ett nödvändigt och tillräckligt villkor för att en kropp skall vara i jämvikt är att jämviktsvillkoren är uppfyllda för varje del av den. Om en stel kropp vid någon tidpunkt är i vila är och jämviktsvillkoren är uppfyllda för hela kroppen, så är detta ett tillräckligt villkor för jämvikt. 

Om motsvarande matematiska problem har minst en lösning, benämns problemet statiskt bestämt. Lösningen till jämviktsekvationerna bestämmer då möjliga jämviktslägen samt de tvångskrafter och tvångsmoment som verkar på kroppen.  I annat fall benämns problemet statiskt obestämt. För att lösa detta krävs kännedom om kroppens materialegenskaper. Sådana problem behandlas i hållfasthetsläran.

Se även
Gömböc
Dynamisk jämvikt

Externa länkar 

Mekanik
Statik
Gagauzer

Gagauzer är ett turkfolk bosatt främst i Gagauzien i södra Moldavien samt i Budjak i sydvästra Ukraina. De är ungefär 250 000 till antalet, varav 147 500 i Moldavien, 31 000 i Ukraina, 15 000 i Turkiet och 11 000 i Ryssland. Tillsammans med tjuvasjerna, jakuterna och dolganerna i Ryssland, är de ett av de få turkfolk som till religionen främst är kristna (ortodoxa och protestanter).

Geografisk distribution 
Det gagauziska folket utanför Moldavien lever främst i de ukrainska regionerna runt Odessa och Zaporizjzja, men även i Kazakstan, Kirgizistan, Uzbekistan, Rumänien och i den ryska regionen Kabardinien-Balkarien. Det finns också nästan 20 000 gagauzer på Balkanhalvön (i Bulgarien, Grekland och Nordmakedonien).

Det finns också en närbesläktad etnisk grupp vid namn Gagavuz (eller Gajal) i den europeiska delen av nordvästra Turkiet, i nordöstra Bulgarien, och i Makedonien. Dessa är muslimer.

Historia 

Det gagauziska folket härstammar från seldjukiska turkar som bosatte sig i Dobrudzja, tillsammans med petjeneger, uzer och kiptjaker som följde den anatoliske sultanen İzzeddin Keykavus II (1236–1276). 

En uzisk klan som utvandrade till östra Balkan, konverterade från islam till den ortodoxa kyrkan och kom att kallas gagauziska turkar.

Vidare läsning

Turkfolk
Steno (olika betydelser)

Steno kan syfta på:

 Steno (djur) – ett släkte i familjen delfiner
 Steno- ett prefix

Personer
 Nicolaus Steno (1638–1686) dansk naturforskare
 Michele Steno (1331-1413), doge i Venedig
 Steno Stenberg (1870–1940), svensk politiker
 Stefano Vanzina (1917–1988), italiensk filmregissör

Se även
Stenos
Lúthien

Lúthien var dotter till alvkonungen Thingol och maian Melian i landet Doriath. Hon ansågs vara den vackraste alv som någonsin vandrat i Midgård. Hon blev förälskad i människan Beren, som blev lika förälskad i henne och gav henne tillnamnet Tinúviel som betyder näktergal.

Thingol ville inte tillåta deras kärlekshistoria utan skickade iväg Beren för att ta tillbaka en av silmarillerna från Morgoth, övertygad om att detta skulle leda till Berens död. Då rymde Lúthien, och tillsammans med hunden Huan räddade hon Beren ur fångenskap hos Morgoths främste tjänare Sauron. Senare lyckades de – mycket tack vare hennes och Huans magi – ta loss silmarillen från Morgoths krona, men den råkade bli svald av vargen Carcharoth som ingick i Morgoths stab.

Sedan gick de tillbaka till Thingols hov och berättade allt som hade hänt, och han gick med på att de gifte sig. Kort senare dog Beren av Carcharoths käftar när besten penetrerade Doriath, och Lúthien följde efter honom till Mandos salar och lyckades genom en sång övertala valarna att låta dem båda två återvända som dödliga.

Hon slutade sina dagar på ön Tol Galen (den gröna ön) i floden Gelion. Hon är den enda alven som dött "på riktigt" och alverna sörjer henne ännu i sina sånger.

Alver i Tolkiens värld

de:Figuren in Tolkiens Welt#Lúthien Tinúviel
Armsjömordet

Armsjömordet var mordet på drängen Jon Andersson den 18 december 1849. Liket dumpades i Ljungan i förhoppning om att det skulle spolas ut till havs. Så skedde inte, och vid islossningen våren 1850 hittades kroppen, illa tilltygad av tiden i vattnet, men också av de fyra yxhugg i huvudet som dödat Jon Andersson.

Den sista offentliga avrättningen i Medelpad ägde rum den 16 juli 1851 i Årskogen då Johan Andersson och Johan Höglund miste sina huvuden för mordet. Skarprättare var Jacob Gyll.

1849 i Sverige
Mord i Sverige
Medelpads historia
Radionuklid

En radionuklid är en radioaktiv nuklid av ett visst ämne. Ordet "nuklid" kommer från latin nucleus som betyder kärna. Nukliden är en kärna med ett visst bestämt antal protoner och neutroner, där antalet protoner definierar atomslaget (grundämnet) och masstalet definierar isotopen. En synonym till radionuklid är således radioisotop.

Alla ämnen i det periodiska systemet har flera kända isotoper, varav de flesta är radioaktiva, men alla grundämnen upp till atomnummer 82 (bly) har minst en stabil isotop, med undantag av teknetium (atomnummer 43) och prometium (atomnummer 61). Som ett exempel kan det nämnas att det lättaste grundämnet väte har sju kända isotoper – varav de tre med längst halveringstid är protium (1H, stabil), deuterium (2H, stabil) och tritium (3H, sönderfaller med en halveringstid om 12,33 år). De andra kända isotoperna 4H, 5H, 6H och 7H har dock alla en halveringstid om mindre än en zeptosekund. Tritium är således nuklidkartans minsta radionuklid.

Totalt sett finns över 2600 kända nuklider för grundämnena. Antalet stabila isotoper för varje element varierar, väte har två, järn har fyra och xenon har sju. Generellt gäller det att, ju högre masstal desto sällsyntare är stabila nuklider. Exempelvis har grundämnena radon, uran och plutonium enbart radioisotoper.

Nya nuklider, främst transuraner, hittas med jämna mellanrum och då oftast med hjälp av stora partikelacceleratorer. Dessa är utan undantag radioaktiva, så de kända radionukliderna blir bara fler och fler. Det bör dock nämnas att de nyupptäckta nukliderna har så kort halveringstid att de endast är av akademiskt intresse.

Se även 
 Radiometrisk datering

Kärnteknik
Joniserande strålning
Radioaktivitet
Hundtunga

Hundtunga, Cynoglossum officinale, är en art i familjen strävbladiga växter.

Noter

Externa länkar
Den virtuella floran 

Strävbladiga växter 
Hu Växtindex
Giftiga växter

hu:Ebnyelvűfű
Ray Stevenson

George Raymond (Ray) Stevenson, född 25 maj 1964 i Lisburn på Nordirland, död 21 maj 2023 i Lacco Ameno på Ischia, Campania, Italien, var en brittisk skådespelare.  

Stevenson växte upp i Newcastle från åtta års ålder och arbetade först som inredningsdesigner. Han utbildade sig till skådespelare vid Bristol Old Vic Theater School. Hans mest kända roller är som riddaren Dagonet i King Arthur (2004) och som den romerska legionären Titus Pullo i TV-serien Rome (2005–2007). Han har även gjort ett flertal roller i olika TV-serier som Mördare okänd (Waking the Dead 2004), Ett fall för Dalziel & Pascoe (2001) och Läkarna på landet (Peak Practice 1997). 

Han hade huvudrollen i filmen Punisher: War Zone (2008). Andra filmer han har medverkat i är; Thor (2011), G.I. Joe: Retaliation (2012) och Thor: En mörk värld (2013).

Filmografi i urval 

1997 – Läkarna på landet, avsnitt Home Truths (gästroll i TV-serie)
2001 – Ett fall för Dalziel & Pascoe, avsnitt Truth and Consequences (gästroll i TV-serie)

 (gästroll i dubbelavsnitt)

Referenser

Externa länkar 
 

Brittiska skådespelare under 2000-talet
Brittiska skådespelare under 1900-talet
Födda 1964
Avlidna 2023
Män