kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jim Gottfridsson

Jim Gottfridsson, född 2 september 1992 i Ystad, är en svensk handbollsspelare. Han är högerhänt och spelar i anfall som mittnia. Han spelar sedan säsongen 2013/2014 för SG Flensburg-Handewitt i Handball-Bundesliga. Han blev nominerad till röstningen för Årets bästa handbollsspelare i världen 2021 av IHF.

Handbollskarriär

Klubblagsspel 
Jim Gottfridsson började karriären 1996 i IFK Ystad. Ystads IF värvade honom därifrån efter säsongen 2010/2011 då han slutade på tredje plats i den Allsvenska skytteligan med 160 mål. 2013 lämnade han Sverige för tyska bundesliga, och har sedan dess spelat för SG Flensburg-Handewitt. Säsongen 2020/21 blev han framröstad som MVP i den tyska ligan.

Landslagsspel 
Jim Gottfridsson gjorde 115 mål under 21 landskamper för U19-landslaget. Under U19-VM 2011 i Argentina, då Sverige vann brons, blev han skyttekung med sina 58 mål på sju matcher och utsedd till Turneringens mest värdefulla spelare. Han A-landslagsdebuterade 2012 mot Ukraina.

Meriter 
 Med klubblag
  Champions League-mästare 2014 med SG Flensburg-Handewitt
  Tysk cupmästare 2015 med SG Flensburg-Handewitt
  Tysk mästare 2018 och 2019 med SG Flensburg-Handewitt
  Tysk supercupmästare 2019 med SG Flensburg-Handewitt

 Med landslag
 U19-VM 2011 i Argentina:  Brons
 OS 2016 i Rio de Janeiro: 11:a
 VM 2017 i Frankrike: 6:a
 EM 2018 i Kroatien:  Silver
 VM 2019 i Danmark och Tyskland: 5:a
 EM 2020 i Sverige, Norge och Österrike: 7:a
 VM 2021 i Egypten:  Silver
 OS 2020 i Tokyo: 5:a
 EM 2022 i Slovakien och Ungern:  Guld
Individuella utmärkelser
 MVP vid EM 2018 i Kroatien och EM 2022 i Ungern och Slovakien
Årets handbollsspelare i Sverige 2018 och 2022
 All-Star Team vid VM 2021 i Egypten
 MVP Handball-Bundesliga 2020/21
 Utsedd till Årets bästa handbollsspelare i världen 2022 av webbsidan Handball-Planet

Referenser

Externa länkar 

 Jim Gottfridsson på SG Flensburg-Handewitts webbplats 
 Jim Gottfridsson på Svenska handbollslandslagets webbplats

Levande personer
Födda 1992
Män
Idrottare från Ystad
Svenska handbollsspelare
Spelare i IFK Ystad HK
Spelare i Ystads IF HF
Spelare i SG Flensburg-Handewitt
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Sverige
Tävlande i handboll vid olympiska sommarspelen 2016
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2020 från Sverige
Tävlande i handboll vid olympiska sommarspelen 2020
Europamästare i handboll
Tyska mästare i handboll
Värmlands Fotbollförbund

Värmlands Fotbollförbund (Värmlands FF), grundat 2 april 1918, är ett av de 24 distriktsförbunden under Svenska Fotbollförbundet. Värmlands FF administrerar de lägre serierna för seniorer och ungdomsserierna i Värmland.

Serier
Värmlands FF administrerar följande serier:

Herrar
Division 4 - en serie
Division 5 - två serier
Division 6 - fyra serier
Division 7 - sex serier

Damer
Division 3 - en serie
Division 4 - en serie
Division 5 - fyra serier

Övriga serier
 Ungdomsserier
 Reservlagsserier

Externa länkar
 Varmlandsff.se - Värmlands Fotbollförbunds officiella hemsida.

Fotbollsdistrikt
Idrottsförbund bildade 1918
Örebro Läns Fotbollförbund

Örebro Läns Fotbollförbund (Örebro Läns FF) är ett av de 24 distriktsförbunden under Svenska Fotbollförbundet. Örebro Läns FF administrerar de lägre serierna för seniorer och ungdomsserierna i Örebro län.

Serier
Örebro Läns FF administrerar följande serier:

Herrar
Division 4 - en serie
Division 5 - två serier
Division 6 - två serier
Division 7 - tre serier
Division 8 - fyra serier

Damer
Division 3 - en serie
Division 4 - en serie

Övriga serier
Ungdomsserier
Reservlagsserier

Externa länkar
olff.se - Örebro Läns Fotbollförbunds officiella hemsida.

Fotbollsdistrikt
Janne Lundblad

Janne Lundblad, född 11 april 1877 i Linköping, död 24 november 1940 i Stockholm, var en svensk dressyrryttare. Han blev olympisk guldmedaljör i Antwerpen 1920 på hästen Uno. Vid olympiska sommarspelen i Amsterdam 1928 blev han fyra i den individuella tävlingen på hästen Blackmar och ingick även i det svenska laget som tog silvermedaljerna.

Janne Lundblad är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor 
Svenska medaljörer - Sveriges Olympiska Kommitté Läst 2017-06-18
Noter

Födda 1877
Avlidna 1940
Svenska dressyrryttare
Svenska olympiska guldmedaljörer
Svenska olympiska silvermedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1920
Olympiska silvermedaljörer 1928
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1920 från Sverige
Tävlande i ridsport vid olympiska sommarspelen 1920
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1928 från Sverige
Tävlande i ridsport vid olympiska sommarspelen 1928
Idrottare från Linköping
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Män
Södermanlands Fotbollförbund

Södermanlands Fotbollförbund (Södermanlands FF), grundat 25 mars 1917, är ett av de 24 distriktsförbunden under Svenska Fotbollförbundet. Södermanlands FF administrerar de lägre serierna för seniorer och ungdomsserierna i Södermanlands län samt Nykvarns och Södertälje kommuner i Stockholms län.

Serier
Södermanlands FF administrerar följande serier:

Herrar
Division 4 - en serie
Division 5 - två serier
Division 6 - fyra serier
Division 7 - tre serier

Damer
Division 3 - en serie
Division 4 - en serie
Division 5 - två serier

Övriga serier
 Ungdomsserier
 Reservlagsserier

Externa länkar
 Sodermanland.Svenskfotboll.se - Södermanlands Fotbollförbunds officiella hemsida.

Fotbollsdistrikt
Idrottsförbund bildade 1917
Upplands Fotbollförbund

Upplands Fotbollförbund (Upplands FF) är ett av de 24 distriktsförbunden under Svenska Fotbollförbundet. Upplands FF administrerar de lägre serierna för seniorer och ungdomsserierna i Uppsala län samt Norrtälje och Sigtuna kommuner i Stockholms län. Upplands-Bro och Vallentuna kommuner är delade med Stockholms Fotbollförbund.

Serier
Upplands FF administrerar följande serier:

Herrar
Division 4 - en serie
Division 5 - två serier
Division 6 - fyra serier
Division 7 - fyra serier
Division 8 - tre serier

Damer
Division 3 - en serie
Division 4 - en serie
Division 5 - tre serier

Övriga serier
 Ungdomsserier
 Upplandscupen (dam och herr)

Externa länkar
 Uppland.Svenskfotboll.se - Upplands Fotbollförbunds officiella hemsida.

Fotbollsdistrikt
Västmanlands Fotbollförbund

Västmanlands Fotbollförbund (Västmanlands FF) är ett av de 24 distriktsförbunden under Svenska Fotbollförbundet. Västmanlands FF administrerar de lägre serierna för seniorer och ungdomsserierna i Västmanlands län.

Serier
Västmanlands FF administrerar följande serier:

Herrar
Division 4 - en serie
Division 5 - en serie
Division 6 - en serie
Division 7 - en serie
Division 8 - en serie

Damer
Division 3 - en serie
Division 4 - en serie
Division 5 - en serie
Division 6 - en serie

Distriktsförbundslag
Västmanland har vunnit Distriktsjuniorturneringen för herrar.

Övriga serier
 Ungdomsserier
 Reservlagsserier

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
 vff.se - Västmanlands Fotbollförbunds officiella hemsida.

Fotbollsdistrikt
Anne Franks dagbok (film)

Anne Franks dagbok (originaltitel: The Diary of Anne Frank) är en amerikansk dramafilm från 1959 i regi av George Stevens. Manuset är skrivet av Frances Goodrich och Albert Hackett, baserat på deras teaterpjäs med samma titel från 1955. Pjäsen är i sin tur baserad på den berömda dagboken, förd under Nazitysklands invasion i Nederländerna, av den unga tyska judiska flyktingen Anne Frank, titulerad Anne Franks dagbok.

Handling 
Filmen utspelar sig under slutet av andra världskriget, och Nederländerna har ockuperats av nazisterna. Miep Gies (Dodie Heath) hjälper två judiska flyktingfamiljer, familjen Frank och familjen Van Daan, att gömma sig för nazisterna. Dessa två familjer får gömma sig på vinden till ett hus, och de måste göra allt de kan för att undvika att bli upptäckta. De får inte gå ut och inte föra oväsen. Det enda de kan göra är att vänta på att kriget ska ta slut.

Mitt i allt detta sitter Anne Frank (Millie Perkins) och för dagbok, där hon skriver ner allt som händer runt omkring henne.

Om filmen 
Audrey Hepburn erbjöds rollen som Anne Frank, men hon avböjde av tre anledningar: För det första hade hon redan accepterat en roll i filmen Blommande djungel, och hon hade inte tid att spela in två filmer samtidigt. För det andra hade Hepburn själv bott i det ockuperade Nederländerna under kriget och sett nazister föra bort judar till koncentrationsläger, så hon visste att filmen skulle väcka obehagliga minnen till liv. För det tredje var Hepburn trettio år gammal år 1959, så hon ansåg sig vara för gammal för att spela en 13-årig flicka.

Rollista

Externa länkar 
 
 

Amerikanska dramafilmer
Filmer 1959
Amerikanska filmer baserade på böcker
Amerikanska filmer baserade på verklighet
Andra världskriget på film
Filmer i regi av George Stevens
Engelskspråkiga filmer
Anne Frank
Förintelsen på film
Filmer baserade på biografier
Verk baserade på dagböcker
Filmer från Twentieth Century Fox
Wolf Rock, Cornwall

Wolf Rock är ett klippgrund, 9 nautiska mil öster om St Mary's, Isles of Scilly och 4 nautiska mil sydväst om Land's End, i Cornwall, Storbritannien. En fyr, känd som Wolf Rock Lighthouse, byggdes på klippgrundet av James Walker 1861–1869 och den startade sin tjänst i januari, 1870. Tornet 41 meter högt och är konstruerat av Cornish granit som utvanns i Penzance på fastlandet i Cornwall.

Fyren tog 9 år att bygga på grund av de svåra väderförhållanden som ständigt råder mellan Cornwall och Scilly. Det kan ses från Land's End dag och natt och är beläget nästan exakt halvvägs mellan Lizard och Scillyöarna. Den har en räckvidd på 23 nautiska mil (37 km) och automatiserades år 1988. Fyren var först i världen att vara utrustad med en helikopterplatta.

Grundet tillhör en otilldelad yta i Cornwall, men tillhörde tidigare det administrativa distriktet Penwith.

Referenser

Externa länkar

 Wolf Rock Lighthouse information i Trinity House, London

Öar i England
Fyrar i Storbritannien
Unparished areas i Cornwall
Longships

Longships är en grupp med holmar belägna cirka 2 kilometer väster om Land's End i Cornwall i Storbritannien. 

Många av Longships holmar täcks vid högvatten, men de tre största öarna i gruppen: Tal-y-Maen, Carn Bras och Meinek ligger över högvattenmärket. 

Två mindre holmar kända som Kettle's Bottom ligger mitt emellan Longships och cornwalls kust. Longships (förutom Kettle's Bottom) tillhör regionen Sennen

Longships är mycket populärt bland sportdykare, då havet omkring holmarna har ett vatten med rikt marint liv och växter.

Fyrtornet
Longships fyr står på Carn Bras, den högsta holmen som ligger 12 meter ovanför högvattenmärket.
Det ursprungliga tornet byggdes 1795 efter ritningar av arkitekten Samuel Wyatt, som även stod för utformningen av Trinity House i London. Fyrens ljusreflektor satt 24 meter över havet, men doldes vid hög sjö.
Ett nytt torn började byggas 1869.  Vid bygget av det nuvarande granittornet användes mycket av utrustningen som hade använts vid bygget av fyrtornet vid Wolf Rock några år tidigare. 

Fyrljuset slogs på första gången i december 1873 och fyren hade då kostat 43 870 pund att bygga. Trots denna uppgradering förliste fartyget SS Bluejacket vid fyrens klippor, en klar natt 1898 och rev nästan fyren samtidigt. 

Sedan 1988 har fyren varit obemannad. Dess ljus har en räckvidd på 11 nautiska mil (20 kilometer), och ger en 5 sekunder långt ljussken var 10:e sekund. Ljuset är vitt sett från sjösidan, men har röda sektorer visas om fartyget ligger för nära antingen Cape Cornwall i nordlig riktning eller Gwennap Head i riktning syd-sydost. En mistlurssignal ljuder var tionde sekund.

Referenser

Öar i England
Fyrar i Storbritannien
Old Man of Hoy

Old Man of Hoy är en 137 meter hög klippformation i röd sandsten, som står på en sockel av vulkanisk basalt, nära Rackwick Bay på västkusten av ön Hoy, på Orkneyöarna i Skottland.

Rauken Old man of Hoy är ett utmärkande landmärke som kan ses från färjan mellan Thurso och Stromness och är en känd klätterklippa. Den ligger nära den kända gravkammaren Dwarfie Stane på samma ö.

Historia 
Rauken är förmodligen yngre än 400 år kanske inte blir så mycket äldre, eftersom det finns indikationer på ett förestående ras. På kartor från 1600 och 1750 visas området som en udde, utan tecken på någon rauk. Landskapsmålaren William Daniell avbildade raukklippan 1817, som en bredare kolumn med en mindre överdel och med en båge vid basen, från vilken den fått sitt namn. (En utskrift av denna teckning är fortfarande tillgänglig det lokala museet). Någon gång i början av 1800-talet spolade en storm bort ett av "benen" och skapade det ungefärliga nuvarande utseendet  även  om erosionen fortsätter.

Klätterrekord 
Klippan bestegs första gången 1966, av Chris Bonington, Rusty Baillie och Tom Patey under en period av tre dagar. Den 8-9 juli 1967 dokumenterades en uppstigning i direktsändning av BBC, vilket lockade ungefär 15 miljoner tittare under sändningens tredagarsperiod.. Denna klätterexpedition bestod av Bonington och Patey, som upprepade sin bestigning, samtidigt som två nya leder bestegs av Joe Brown och Ian McNaught-Davis samt av Pete Crew och Dougal Haston.

Den lodräta klippan har ett antal klätterleder (en sträcka är på den brittiska klättergraden E6), men den stora majoriteten av uppstigningar, av vilka det finns 20-50 under ett genomsnittligt år, är av den ursprungliga och enklaste vägen till E1 (5b). En liten RAF loggbok finns begravd i ett röse på toppen och tjänar som ett "ascensionists' record".

Lämningar från de ursprungliga bestigningarna på 1960-talet finns kvar i klippan i form av inslagna träkilar i det vertikala hörnet på den andra nivån. Klättersäkringen (belaying) består av både naturligt material och järnkilar .

På morgonen den 16 maj 2008 utannonserades det första BASE-hoppet från klippan via  BBC Radio Orkney. Det utfördes från klippans topp av Roger Holmes, Gus Hutchinson-Brown och Tim Emmett och hade planerats i tre år.

Referenser

Noter

Källor
 Reprinted 1990, London: Victor Gollancz Ltd., 
 Evans and Hansom, 1995
 Miller, 1976
 The Orcadian (newspaper) 11 August 1977

Externa länkar
Mountaineering Council of Scotland 1966 climb - The Old Man of Hoy

BASE-hopp, från You-Tube.

Orkneyöarna
Öar i Atlanten
Levenish

Levenish eller Leibhinis, ibland även med 'stac' som förled (sv:rauk), är en klippformation i ögruppen St Kilda (världsarv) i Skottland. Den reser sig ur havet 2,5 kilometer utanför Hirtas byvik och är en del av en slocknad vulkan som inkluderar Dùn, Ruaival och Mullach Sgar på Hirta. 
Klippan är 62 meter hög. Dess norra sida tycks ha profilen av ett ansikte, som blir synlig när man reser till St Kilda från öster. Skäret Na Bodhan ligger i nordöst.

Klippön bestegs av klättrare i början av 1900-talet; bergsbestigaren Norman Heathcote nämner en måttligt svår bestigning år 1900, som en del av en klätterexpedition som även inkluderade en bestigning av Stac Lee.

Referenser

Externa länkar

 St Kilda webbsida
 St Kilda, från culturehebrides.com
 Greenpeace bilder
 Pictures

Öar i Skottland
Raukar i Skottland
St. Kilda
Dùn

Dùn är en av öarna i St Kildas arkipelag. Den är cirka 1,5 kilometer lång. Namnet Dùn betyder "fort" på skotsk gaeliska, men själva fortet är numera borta. Gamla kartor visar den på Gob an Dùin, vilket är ön yttersta spets på sjösidan. 
Ön ligger nära ön Hirta. De två öarna separeras av Caolas en Duin (sundet i Dun). Detta förhindrar att Soayfåren som hålls på Hirta går ut på ön. Den har därför mer vegetation än Hirta.

Ön är istället boplats för den största kolonin av fåglar i släktet Fulmarus i familjen Stormfåglar i Storbritannien. Före 1828, var St Kilda deras enda brittiska häckningsplats, men de har sedan dess spridit sig och etablerat kolonier på andra håll, till exempel vid Fowlsheugh.

Dun, som skyddar bybukten på Hirta från de vanliga sydvästliga vindarna, var en gång förbundet med Hirta med en naturlig valvbåge. Källan MacLean (1972) anser att bågen försvann i samband med ett skepp som flydde undan den spanska armadan, men andra källor som Mitchell (1992) antar att bågen helt enkelt blev bortspolad i en av de vanliga hårda vinterstormarna.

Referenser

Noter

Källor
 Haswell-Smith, Hamish The Scottish Islands  
 Fisher, James & Waterston, George (Nov. 1941) The Breeding Distribution, History and Population of The Fulmar (Fulmarus glacialis) in the British Isles. Edinburgh. The Journal of Animal Ecology, Vol. 10, No. 2 pp. 204–272. 
 MacLean, Charles Island on the Edge of the World: the Story of St. Kilda, Canongate, 1977

Externa länkar

St. Kilda
Geologiska naturfenomen
Taymouth Castle

Taymouth Castle är beläget strax nordost om byn Kenmore, Perth och Kinross i de skotska högländerna. Slottet står på platsen för ett mycket äldre slottet Balloch Castle (byggt 1550), som revs för att byggas i mycket större skala i början av 1800-talet av klanen Campbell av Breadalbane. Det besöktes av drottning Victoria 1842. 

Slottet är byggt i nygotisk stil och har en mycket påkostad dekorerad interiör, med sniderier, ornament och väggmålningar. Paneler av medeltida glasmålningar och renässansträslöjd blev införlivat i slottets layouten. Mycket av denna dekor finns kvar även om, även om slottet har förlorat mycket av sitt ursprungliga möblemang. 
Slottets ägor rymmer också en 18-håls golfbana, ritad av James Braid.

Renovering till ett lyxhotell
Ett renoveringsarbete inleddes på slottet för att göra det till det första 6 eller 7-stjärniga hotellet i Storbritannien. Arbetet avstannade dock i slutet av 2006. Den 10 april 2009 försattes företaget som skötte renoveringen i konkurs. Byggnaden är vattentät och diskussioner fortlöper om dess framtid.
Arbetet startade åter 2010 och restaureringarna fortlöper nu.

Se även
Shakebao

Referenser

Noter

Externa länkar

Picture and History

Slott i Skottland
Lews Castle

Lews Castle (skotsk gaeliska: Caisteal Leòdhais) är slott från den viktorianska eran som ligger väster om staden Stornoway, Isle of Lewis i Skottland. Det byggdes under åren 1847-1857, som ett hus på landet för Sir James Matheson, som hade gjort en förmögenhet på Opiumhandeln mellan Indien och Kina, och köpt hela ön några år tidigare. I och med byggandet av slottet avhystes 500 familjer från sina hem och deporterades till Kanada. Slottet ritades av arkitekten Glasgow Charles Wilson.

År 1918 köpte industrimannen Lord Leverhulme egendomarna på Lewis från Matheson familjen, inklusive slottet Han skänkte slottet till Stornoway socken 1923. 

Under andra världskriget användes slottet som förläggning för luft- och markpersonal på 700 Naval Air Squadron, som drev en avdelning med sex Supermarine Walrus-flygplan från Cuddy Point på ägorna. Basen kallades HMS Mentor. Slottet användes också som studentboende för Lews Castle College på 1950-talet. 

Idag ägs byggnaden av kommunen Comhairle nan Eilean Siar och slottet är skyddat som en kategori A-listad byggnad.

Referenser

Externa länkar
 Lews Castle Trust
 Overview of Lews Castle from The Gazetteer for Scotland
 History from Stornoway Historical Society

Slott i Skottland
Ball's Pyramid

Ball's Pyramid  är en erosionsformad kvarleva av en sköldvulkan och caldera, som formades för cirka 7 miljoner år sedan. Balls Pyramid ligger 20 kilometer sydost om Lord Howeön i Stilla havet. Den är 562 meter hög, 1100 meter lång och 300 meter bred, vilket gör den till världens högsta vulkaniska klippformation. Klippön är en del av Lord Howe Island Marine Park.

Balls Pyramid har ett par satellitholmar. Observatory Rock ligger cirka 800 meter västnordväst om och Wheatsheaf ligger cirka 800 meter västsydväst om västra änden av Balls Pyramid. Den yttersta holmen ligger runt 3,5 kilometer sydost om Balls Pyramid. Precis som Lord Howe Island och Lord Howes djuphavsbergskedja ligger Balls Pyramid på undervattensplatån Lord Howe Rise, en del av Zeelandia.

Historia 
Pyramiden är uppkallad efter löjtnant Henry Lidgbird Ball, som upptäckte den 1788 ihop med Lord Howeön.
Den första lyckade klättringen till toppen gjordes den 14 februari 1965 av en grupp klättrare från Sydney Rock Climbing Club. Gruppen bestod av Bryden Allen, John Davis, Jack Pettigrew och David Witham.

Det förekom ett tidigare försök 1964 av ett annat klätterteam från Sydney, som inbegrep den då 20-årige äventyraren Dick Smith. De var tvungna att vända på femte dagen på grund av brist på mat och vatten. År 1979 återvände Smith till pyramiden, tillsammans med klättrarna John Worrall och Hugh Ward och nu nådde de toppen. Där sattes New South Wales flagga ut och området förklarades officiellt som en Australiskt territorium (en formalitet som tydligen inte hade gjorts tidigare).

Klättring förbjöds 1982 enligt Lord Howe Island Act, och 1986 förbjöds allt tillträde till ön av Lord Howe Island Board. År 1990 gjordes lättnader i bestämmelserna som gjorde att det går att klättra under särskilda villkor, efter en ansökan till ansvarigt statligt departement..

Fauna 
År 2001 gick ett team entomologer och naturvårdare iland på Balls Pyramid, för att kartlägga dess flora och fauna. Till sin förvåning återupptäckte de en population av den tidigare förmodade utdöda arten Dryococelus australis, som nu endast bor på ett område av 6 x 30 meter, på en höjd av 100 meter över havet, i ett enda busksnår av Melaleuca howeana. Snåret växte i en liten skreva där vatten sipprade genom sprickor i den underliggande klippan. Fukten bidrog till den relativt frodiga växtligheten, som med tiden hade resulterat i en ansamling av växtrester, flera meter djupa. Populationen var extremt liten med endast 24 individer. Två par fördes till två Pacific djurparker, för att avla nya individer. Idag är arten klassad som akut hotad av IUCN.

Se även
 Stac Levenish
 Rockall

Referenser

Noter

Källor
 Ian Hutton, The Australian Geographic Book of Lord Howe Island, Australian Geographic, 1998, .
Rock of Ages, transcript of Australian Broadcasting Corporation tv-avsnittet Australian Story

Externa länkar 
 
Lord Howe Island Marine Park
Lord Howe Island and Ball's Pyramid Nautical Chart Australian Hydrographic Service
World Mountain Encyclopedia - Ball's Pyramid
Volcano World - Balls Pyramid

Öar i New South Wales
François Despagnet

François Despagnet, född 1857, död 1906, var en fransk jurist.

Despagnet blev professor i folkrätt i Bordeaux 1891, och var en av Frankrikes främste på området. Bland hans arbeten märks La question finlandaise au point de vue juridique (1901), Précis du droit international privé (5:e upplagan 1909), La république et le Vatican 1870-1906 (1906).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Franska jurister
Födda 1857
Avlidna 1906
Män
Bonaventure Des Périers

Bonaventure Des Périers, född omkring 1498, död 1544, var en fransk författare.

Bonaventure Des Périers gav i sitt arbete Cymbalum mundi en françois (1537) uttryck åt ett religiöst frisinne, som väckte anstöt hos både protestanter och katoliker. Hans novellsamling Nouvelles récréations et joyeux devis utmärker sig för en frisk, realistisk berättarkonst. Bonaventure Des Périers Oeuvres utgavs i två band 1856.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter

Franska författare
Födda okänt år
Avlidna 1544
Män
Helmer Mörner

Den här sidan handlar om ryttaren Helmer Mörner. För ingenjören och ämbetsmannen, se Helmer Mörner (ingenjör).

Helmer Fredrik Mörner af Morlanda, född 8 maj 1895 i Landskrona, död 5 januari 1962 i Uppsala, var en svensk greve, militär och ryttare, som bedrev civil ridskoleutbildning i Kristianstad och tävlade i fälttävlan. 

Vid olympiska sommarspelen i Antwerpen 1920 blev han guldmedaljör såväl individuellt som i lag på hästen Germania.

Familj
Han var gift första gången med Astrid Schmidt och andra gången med friherrinnan Barbro Lagerfelt.

Helmer Mörner är begravd på Uppsala gamla kyrkogård.

Källor

Noter

Tryckta källor och webbkällor
 

 Vem är det 1957 http://runeberg.org/vemardet/1957/0714.html
SvenskaGravar
Helmer Fredrik Mörner af Morlanda på geni.com

Externa länkar 
 

Födda 1895
Avlidna 1962
Svenska fälttävlansryttare
Svenska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1920
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1920 från Sverige
Tävlande i ridsport vid olympiska sommarspelen 1920
Idrottare från Landskrona
Svenska militärer under 1900-talet
Helmer
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Män
Svenska idrottare under 1900-talet