kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Raftsundet

Raftsundet är ett sund mellan öarna Hinnøya och Austvågøya i Nordland fylke i Norge. Den nordliga delen av Raftsundet tillhör Hadsels kommun i Vesterålen och den sydliga delen tillhör Vågans kommun i Lofoten. Sundet är 25 kilometer långt. 

Sundet omges av fjäll. På Hinnøya på sundets östra sida når fjälltopparna en höjd på upp till 700 meter och på Austvågøya på sundets västra sida finns fjälltoppar som når en höjd på upp till 1 000 meter. Längs östsidan av sundet går en fylkesväg. I norr korsas sundet av Raftsundsbron (E10), som har ett längsta spann på 298 meter.

Områdets vackra natur lockar under sommaren många turister och Hurtigrutten går genom sundet mellan Svolvær och Stokmarknes. Till de mer kända sevärdheterna hör Trollfjorden, en smal fjord som från Raftsundet skär in i Austvågøy.

Källor 
Store norske leksikon - Raftsundet.

Sund i Norge
Hadsels kommun
Vågans kommun
Lofoten
L (ånglok)

L var SJ:s littera på ånglok, vilka främst användes på stambanorna i Norrland, men även på Västkustbanan.

Totalt 47 L-lok köptes av SJ under åren 1904–1908 och användes för person- och snälltåg. De första loken hade öppna hytter, men byggdes senare om till slutna hytter. Loken har en Krauss-Helmholz boggie. På 1950-talet togs de flesta loken ur drift sedan stambanorna elektrifierats och de kom att övergå till beredskapslok, men upphörde som sådana 1970. Samtliga lok skrotades.

Källor

Noter

Svenska ånglok
Lily Collins

Lily Jane Collins, född 18 mars 1989 i Guildford, Surrey, är en brittisk-amerikansk skådespelare och modell. Hon är dotter till Phil Collins. 

Hon har haft huvudroller i filmer som Priest (2011), Abduction (2011) och Spegel, spegel (2012) i rollen som Snövit.

Biografi 
Collins är dotter till den engelska musikern Phil Collins och hans andra maka amerikanskan Jill Tavelman. Efter hennes föräldrars skilsmässa 1996 flyttade hon till Los Angeles med sin mor när hon var sju år. Collins är halvsyster till musikern Simon Collins och skådespelerskan Joely Collins från sin fars första äktenskap, och hon har två yngre halvbröder från sin fars tredje äktenskap. Som tonåring led Collins av en ätstörning, som hon senare avslöjade i sin bok Unfiltered: No Shame, No Regrets, Just Me.

I september 2020 eklaterade Collins förlovning med den amerikanske filmregissören Charlie McDowell, och de gifte sig i september 2021.

Filmografi

Film

TV

Referenser

Externa länkar

Födda 1989
Engelska skådespelare
Kvinnor
Levande personer
Personer från Guildford
Fagerön, Håbo kommun

Fagerön är en mindre ö i Mälaren i Håbo kommun, strax sydväst om Bålsta. Fagerön ligger i Norra Björkfjärden och har ett omväxlande innerskärgårdslandskap.

Referenser 

Öar i Håbo kommun
Öar i Mälaren
Babcock Scandinavian Air Ambulance

Babcock Scandinavian Air Ambulance AB är ett svenskt flygbolag som bedriver verksamhet med  ambulansflygplan och ambulanshelikoptrar. Ambulanshelikoptrar finns på sex platser i Sverige, tre platser i Finland samt på Ringsted flygplats i Danmark. Ambulansflygplan finns på fyra platser i Sverige. Bolagets huvudkontor ligger på Åre Östersund Airport.

Historik

Bolaget startade sin verksamhet år 2001 under namnet Lufttransport. Då flög företaget ambulanshelikoptrar i Stockholm och Östersund. Därefter har flera baser tillkommit allteftersom bolaget vunnit flera av de svenska landstingens upphandlingar av ambulanshelikoptrar. I juni 2020 hade bolaget helikopterbaser i Visby, Norrtälje, Uppsala, Östersund, Lycksele, Gällivare, Rovaniemi, Uleåborg, Kuopio och Mariehamn, samt flygplansbaser i Umeå, Luleå, Stockholm och Göteborg. I februari 2008 bytte bolaget namn till Scandinavian Air Ambulance.

Företaget köptes 2014 av Babcock International Group. År 2016 ändrade företaget namn till Babcock Scandinavian AirAmbulance.

Baser och helikopter-/flygplanstyper

Helikopterbaser

Sverige

Finland

Flygplansbaser

Källor
121.nu ESEA Invest AB, läst 2013-04-10]

Noter

Externa länkar
Babcock Scandinavian Air Ambulances webbplats

Svenska flygbolag
Helikopterbolag
Ambulanshelikoptrar
Ambulansflyg
Flygbolag bildade 2001
M (ånglok)

M (Ma, Mb, Mc/G7 och Md) var SJ:s Littera på ånglok, vilka användes på Malmbanan i Norrbotten.

När SJ tog över Malmbanan beställde de åttakopplade lok av två typer: Ma användes på sträckan Kiruna-Riksgränsen och Mb, som var lättare, på sträckan Gällivare-Luleå. Skillnaden mellan typerna utgjordes av storleken på ångpannan.

Varianter

Ma och Md
Totalt köptes 20 Ma-lok in under åren 1902–1907. Ett Mb-lok byggdes om till Ma 1910. Sedan Malmbanan elektrifierats (slutfört 1922) blev Ma-loken övertaliga. Två byggdes om med överhettning och tvillingcylindrar med littera Md och ett överlämnades till Sveriges järnvägsmuseum. Övriga lok skrotades och Md-loken kom att skrotas 1937.

Mb, Mc och G7
14 Mb-lok beställdes under åren 1901–1903. Ett av dem byggdes om till Ma år 1910, ett fick B-lokspanna 1909 och ytterligare två byggdes om 1920 och fick littera Mc. De såldes 1937 till andra järnvägar, men återkom till SJ vid förstatligandet. Eftersom littera M då användes för ellok, fick de littera G7. På 1950-talet blev de beredskapslok och de skrotades 1970.

Lokbilder

Källor

Svenska ånglok
Ferdinand Esslair

Johann Baptist Ferdinand Esslair, född 2 februari 1772, död 10 november 1840 i Innsbruck, var en österrikisk skådespelare.

Esslair debuterade 1795 och var anställd bland annat i Prag, Nürnberg, Mannheim, Karlsruhe och Stuttgart, samt från 1820 vid hovteatern i München. Esslair var en typisk inspirationsskådespelare med granna yttre medel. Bland hans roller märks Nathan den vise, Odoardo i Emilia Galotti, Wallenstein och Karl Moor i Rövarbandet.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Tyska skådespelare under 1800-talet
Österrikiska skådespelare under 1800-talet
Födda 1772
Avlidna 1840
Män
Svensk uppslagsbok
Andreas Wilks

Andreas Engelbert Wilks, född 30 november 1884 i Dikanäs, död den 12 november 1953 på Hällnäs sanatorium, var pionjär inom den samiska föreningsrörelsen och återupplivare av den traditionella samiska tenntrådsslöjden.

Uppväxt 
Andreas Wilks var son till fjällsamerna Lars Tomasson Wilks och Kristina Nilsdotter Gorek från Vilhelmina, som år 1900 lämnade renskötseln och flyttade till Fredrika. Efter sex terminers skolgång vid Svenska missionssällskapets skola i Bäsksele arbetade Andreas Wilks som dräng och vallpojke åt den bofasta befolkningen i Fredrika, innan han flyttade till föräldrarnas hemtrakter. År 1908 fick han arbete inom renskötseln hos en släkting i Dikanäsområdet.

En samepolitisk pionjär 
Andreas Wilks blev tidigt engagerad i den gryende samiska organisationsrörelsen. År 1906 blev han sekreterare i Sveriges första sameförening, Fatmomakke lappförening. År 1913 efterträdde han Hans Magnus Nilsson som ordförande för föreningen, som 1912 bytte namn till Vilhelmina och Åsele lappars enskilda arbetsförening. Ordförandeposten innehade han fram till 1948. Andreas Wilks arbetade för att lokala sameföreningar skulle bildas även i till exempel Ammarnäs och Tärna. Han var också samepolitiskt aktiv på riksplanet och försökte bland annat motverka den uppdelning mellan bofasta och renskötande samer som infördes i den svenska rennäringslagen i början av 1900-talet.

Frälsningsarmén 
År 1915 genomgick Andreas Wilks en personlig kris och gick därefter in i Frälsningsarmén. Under våren 1918 inledde han sin utbildning vid Frälsningsarméns krigsskola i Stockholm. Därefter fungerade han som ambulerande samemissionär i Jämtland och södra Lappland med bas i byn Dorris i Vilhelmina socken. År 1926 gifte sig Andreas Wilks med nybyggardottern Syrene Hermansson, och två år senare förordnades han till befälhavande officer i den nya Frälsningsarmékåren i Kittelfjäll. Som kårchef tjänstgjorde han fram till pensionen 1942, då han tillsammans med sin hustru flyttade till hennes hemby Grundfors nordväst om Fatmomakke.

En förkämpe för tenntrådsslöjden 

Redan i sin ungdom hade Andreas Wilks intresserat sig för det traditionella samiska tenntrådsbroderiet, som i stort sett hade försvunnit i början av 1900-talet. Han studerade broderade föremål, spårade upp gamla redskap som använts för trådtillverkning och intervjuade gamla människor om hur slöjden hade gått till. Omkring 1905 började han själv experimentera med tenntrådstillverkning och senare också brodyr. Andreas Wilks blev en stark förkämpe för tenntrådsslöjden och ledde oräkneliga kurser över hela det samiska området under åren 1925–1951. Hustrun Syrene blev även hon en skicklig tenntrådsslöjdare, liksom Andreas Wilks bror Lars och dennes hustru Sanna (syster till Syrene). De dokumenterade en mängd gamla mönster, som senare samlades i Mönsterbok för lapsk hemslöjd i Västerbottens län.

Noter

Se även 
 Duodji
 Torkel Tomasson
 Dikanäs kyrka

Externa länkar 
 Tidskriften Västerbotten om Västerbottens läns hemslöjdsförening

Vidare läsning 
 
 

Samiska politiker
Samiska konstnärer
Sameslöjd
Samer i Sverige
Personer från Vilhelmina socken
Födda 1884
Avlidna 1953
Män
Anders Holm (musiker)

Anders Holm, född den 13 juli 1963, är en svensk musiker och kompositör som spelat i ett flertal rockband samt komponerat filmmusik.

Karriär som musiker 
Anders Holm var redan under tonåren medlem i  Transmission, en grupp som gjorde ett par singlar. Gruppens sångare Sebastian Håkansson valde att gå med i Alien Beat och dit anslöt i ett senare skede också Holm. Efter att Alien Beat splittrats bildade Holm gruppen Thirteen Moons tillsammans med Göran Klintberg.

Anders Holm har varit verksam både som basist (Transmission och Alien Beat) och gitarrist (Thirteen Moons).

Filmmusik 
Vid sidan av sitt eget musicerande har Anders Holm skrivit och arrangerat filmmusik. De filmer där han står som kompositör är G – som i gemenskap (1983),  Rosen (1984) (tillsammans med Måns Edwall) och Rött rum (1994).

Referenser 

Svenska musiker
Svenska filmmusikkompositörer
Födda 1963
Män
Levande personer
Språk i Gabon

Gabons officiella språk är franska. Fang som är det vanligaste modersmålet i Gabon talas emellertid av cirka 32% av befolkningen.

Det officiella språket 
Franska är förvaltnings- och undervisningsspråk. Innan andra världskriget behärskade endast ett fåtal i Gabon franska och  nästan alla av dem arbetade antingen inom statsförvaltningen eller i större företag. Efter kriget verkade kolonialmakten Frankrike för allmän grundutbildning i Gabon, och enligt 1960–61 års folkräkning, talade 47 % av gaboneserna som fyllt fjorton en del franska, medan 13% var läskunniga i språket. Under 1990-talet ökade läskunnigheten till cirka 60 %.

En liten andel av befolkningen, några tusen till antalet, som har haft sekundär eller högre utbildning talar franska mer eller mindre som modersmål. Det uppskattas att 80% av landets befolkning kan tala språket och att en tredjedel av invånarna i Libreville, huvudstaden, har franska som modersmål. Mer än 10 000 fransmän lever i Gabon, och Frankrike dominerar landets utländska kulturella och kommersiella influenser.

De inhemska språken 
Den inhemska språken är alla medlemmar av bantufamiljen och beräknas ha kommit till Gabon för cirka 2000 år sedan. I Gabon uppskattas de till cirka 40 språk. I allmänhet används de som talspråk, men skrivs inte. Missionärer från USA och Frankrike har sedan 1840-talet utvecklat transkriptioner för ett antal språk som bygger på det latinska alfabetet, de översatte Bibeln till flera av dem. Den franska kolonialpolitiken främjade dock officiellt det franska språket och motverkade de afrikanska språken. De inhemska språken i fortsätter att överföras från generation till generation via familje- och släktband samt i städer och andra områden där många människor kommer i kontakt med och flera bantuspråk.

Den gabonesiska staten har sedan början på 1970-talet sponsrat forskning om bantuspråken.

De tre största språken är fang, mbere och sira (eller eshira), vardera med cirka 25-30% av talarna. Resten av språken är ensiffriga procenttal, och vissa har bara några tusen talare.

Referenser

Externa länkar 
 Situation linguistique du Gabon
 « Classification revisitée des langues bantoues du Gabon » (texte provisoire de Jean Paul Rékanga (GRELACO‐UOB), 2007)
  Gabon, PanAfriL10n wiki pour la localisation en Afrique.

Gabon
Gampr

Gampr (armeniska: գամփռ, Gamp’ṙ) är en hundras från Armenien. Den är en boskapsvaktare (bergshund) och vaktande herdehund av molossertyp. Dess traditionella bruksområde är att skydda nötkreatur, får och getter mot rovdjursangrepp. Den står nära kavkazskaja ovtjarka (kaukasisk ovtjarka) och Kars Coban Köpegi som är en av flera regionala varianter av anatolisk herdehund, men utgör en egen population. Rasen är nationellt erkänd av den armeniska kennelklubben, som dock inte är medlem i den internationella hundorganisationen FCI.

Historia 
Traditionen med boskapsvaktare i Armenien är uråldrig, hundarna har till stor del formats genom naturligt urval och är anpassade till det karga klimatet. Armeniska boskapsvaktare beskrevs 1913 i Studien über die Haustiere der Kaukasusländer av den schweiziske zoologen Conrad Keller (1848-1913). På sovjettiden sammanfördes lokala och regionala hundrastyper till standardiserade raser. Då räknades gampr in i kaukasisk ovtjarka. Dagens ras är formad efter självständigheten 1991 av den population som då fanns i Armenien. Rasen drabbades av de första kris- och krigsåren, då många hade svårigheter att försörja stora bergshundar, men har senare återhämtat sig.

Ett alternativt namn på rasen är Aralez efter en hundgud i den antika armeniska mytologin.

Egenskaper 
Gampr är självständig och dominant och måste socialiseras tidigt och lära sig sin plats i rangordningen med stor konsekvens.

Utseende 
Bergshundens huvud är stort, tydligt markerat och välutvecklat men saknar framträdande kindben. Nacken är bred, muskulös och stark. Hanens mankhöjd är cirka 65 centimeter eller mer och hos tiken är denna höjd från 62 centimeter och uppåt. 

Den armeniska gamprn har en väl utvecklad underpäls för att skydda den mot tuffa förhållanden. Beroende på pälsens längd finns det två typer: den långhåriga gamprn med lång päls, och den korthåriga med tät och relativt kort päls.

Källor 
 
 
 Armenian Gampr info, Armenian Gampr Club of America (läst 2011-11-17)
 Armenian Shepherds:  the Gampr Deified as Aralez, Tour Armenia (läst 2011-11-17)

Externa länkar
Armenian Gampr Club of America, rasklubb som inte är ansluten till någon etablerad kennelklubb

Hundraser från Armenien
Schnauzer och pinscher, molosser och bergshundar samt sennenhundar
Tubeway Army

Tubeway Army var ett brittiskt punkrock och new wave band bildat 1976 av Gary Numan (sång, gitarr, synthesizer), Paul Gardiner (basgitarr) och Numans släkting Jess Lidyard (trummor). Efter att ha givit ut två singlar och ett självbetitlat album i punkstil under 1978 fick de sitt genombrott året därpå med singeln "Are 'Friends' Electric?". Det var den första synthesizer-baserade låten av en brittisk grupp som blev kommersiellt framgångsrik vilket banade vägen för hela synthpop-genren. Även albumet Replicas blev mycket framgångsrikt och under sommaren 1979 toppade gruppen både singel- och albumlistan i England. Därefter övergick Numan till att med fortsatta framgångar ge ut skivor i eget namn.

Medlemmar
Gary Numan (aka "Valerian") – gitarr, sång, keyboard (1976–1979)
Paul Gardiner (aka "Scarlett") – basgitarr, bakgrundssång (1976–1979; död 1984)
Jess Lidyard (aka "Rael") – trummor (1976–1977, 1978–1979)
Bob Simmonds – trummor (1977–1978)
Barry Benn – trummor (1978)
Sean Burke – gitarr (1978)
Billy Currie – keyboards (1979)
Trevor Grant – gitarr (1979)
Chris Payne – keyboard (1979)
Cedric Sharpley – trummor (1979; död 2012)

Diskografi
Studioalbum
Tubeway Army (1978)
Replicas (1979)

Samlingsalbum
The Plan (demoinspelningar från 1978) (1984)

Singlar
"That's Too Bad" (1978)
"Bombers" (1978)
"Down in the Park" (1979)
"Are 'Friends' Electric?" (1979)

Externa länkar
Diskografi på Discogs

Engelska new wave-grupper
Musikgrupper bildade 1976
Musikgrupper upplösta 1979
Brittiska musikgrupper
Kyrkofrid

Kyrkofrid instiftades enligt svensk historisk tradition av Birger jarl tillsammans med övriga så kallade fridslagar, kvinnofrid, hemfrid och tingsfrid. Dessa bekräftades sedan i Alsnö stadga från 1280.

Kyrkofriden innebar att ingen fick gripas eller anfallas i en kyrka. Enligt artikel 2 skulle den som dräpte eller sårade någon i kyrkan dömas biltog i hela riket.

Kyrkofriden ansågs vid 1990-talets mitt ha upphört att gälla i Sverige, och Miljöpartiet motionerade därför 1996 till Sveriges riksdag om att lagen om kyrkofrid skulle återupprättas.

Se även 
 Kyrkoasyl
 Störande av förrättning

Källor

Fotnoter

Svensk rättshistoria
Katolska kyrkans i Sverige historia
Edsöre
Mitsubishi F-2

Mitsubishi F-2 är ett japanskt jakt- och attackplan som tillsammans med McDonnell Douglas F-15J utgör det viktigaste stridsflygplanet i Japans flygvapen. Planet är baserat på Lockheed Martin F-16, men på grund av det relativt låga antalet tillverkade flygplan och licenskostnader till amerikanska företag är priset klart högre, vilket gjort projektet mycket kontroversiellt.

Utveckling
År 1987 bestämde det japanska flygvapnet att Mitsubishi skulle få ta fram ett nytt stridsflygplan med F-16C/D som bas för att ersätta de äldre Mitsubishi F-1 attackflygplan och Mitsubishi T-2 skolningsplan som då var i tjänst. Dessutom skulle planet ha en sekundär jaktförmåga. Första flygningen skedde 1995 och 2000 kom planet ut på förbandstjänst.

Beskrivning
Planet har 25 % större vingyta, och är längre än F-16C. En bromsskärm är installerad i planet som standard, och planet har ett integrerat motmedelssystem. Beväpningen och avioniken består både av inköpta amerikanska och inhemska delsystem. Projektet har varit mycket kontroversiellt då det drabbats av omfattande förseningar och skenande kostnader, vilka lett till att en F-2 kostar åtminstone lika mycket som fyra F-16C block 50. Inga flygplan har blivit exporterade.

I tjänst
De första planen kom i tjänst 2000, och sammanlagt ska 130 flygplan tillverkas, fördelade på 83 ensitsiga F-2A och 47 tvåsitsiga F-2B. F-2B har full stridsförmåga men lägre bränslelast, och kan användas både för typskolning och operativa uppdrag. Ett av flygplanets viktigaste roller är attacker mot fartyg, vilket är en av orsakerna till planets karakteristiska blåa kamouflage. I japansk tjänst har flygplanet beskrivits som ett "understöds-jaktplan", då attackplan upplevs som offensiva vapen och därför är förbjudna i den japanska grundlagen som trädde i kraft efter andra världskriget. Sammanlagt har 130 flygplan tillverkats.

18 flygplan skadades i samband med en tsunami i mars 2011.

Varianter
F-2A Ensitsig variant, i tjänst.
F-2B Tvåsitsig variant, i tjänst. Kan användas antingen för typskolning eller operativa uppdrag.
En variant framtagen speciellt för jaktrollen har diskuterats, tillsammans med F-35, F-22 Raptor och F/A-18E/F Super Hornet, som en ersättare för Japans åldrande flotta av F-4EJKai.

Källor

Noter

Tryckta källor

Webbkällor

Japanska jaktflygplan
Japanska attackflygplan
F-2
Överljudsflygplan
Ture Hederström

Ture Johan Hederström, född 27 juli 1843 i Jakob och Johannes församling, Stockholm, död  6 december 1915 i Gnesta, (folkbokförd i Hedvig Eleonora församling, Stockholm) var en svensk agronom, lantbrukare och självlärd amatörforskare i fornnordiska språk i Uppsala.

Hederström ägde efter vartannat gårdarna Blackensta, Ylingsta och Korssäter i Östergötland. Han författade Fornsagor och Eddakväden i geografisk belysning (utgiven efter hans död, i två band, 1917–1919). Däri gjorde han gällande bland annat, att Helge Hundingsbanekvädena behandlar östgötska och sörmländska fylkeskungars historia under folkvandringstiden – utifrån sin ingående geografiska kännedom om traktens äldre platsnamn.Detta fullkomligt i strid mot Sophus Bugges uppfattning, att de är till sitt ursprung västnorska dikter med väsentligast danskt och tyskt sagostoff. Bugge kunde dock inte visa logiska samband mellan de många plater som anges i dikterna. Detta förklarades med att sagorna var rena fantasier.

Hederström bemötte Sophus Bugges  geografiskt osammanhängande förslag till platsangivelser i dikterna med konkreta rimliga förslag utifrån avstånd mellan kända platser (främst i Östergötland och Sörmland) med ålderdomliga namn, vilka finns på gamla kartor eller finns kvar än idag. 

Hederströms teorier fick visst stöd av professorn i nordiska språk Birger Nerman. Att en person utanför akademin kunde komma med nya banbrytande teorier var dock svårt att smälta för samtiden, 1920-talet.

Hederström var från 1902 gift med Clara Kallenberg (1867–1946). Makarna är begravda på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm. Han var morfar till Herbert Kockum.

Källor

 Vigselnotis i Svenska Dagbladet, 15 oktober 1902, sid. 8
 Dödsannons för Ture Hederström i Svenska Dagbladet, 7 december 1915, sid. 2
 Dödsannons för Clara Hederström i Svenska Dagbladet, 23 februari 1946, sid. 2
 Hederström, Ture Johan och Hederström, Klara Viktoria Helena på SvenskaGravar.se

Noter 

Svenska agronomer
Svenska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Svenska författare under 1800-talet
Svenska lantbrukare under 1800-talet
Personer från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1843
Avlidna 1915
Män
Svenska lantbrukare under 1900-talet
Måns Edwall

Måns Johan Edwall, född 3 januari 1960 i Stockholm, död 9 oktober 2016 i Gustavsberg, var en svensk teaterregissör, dramatiker och musiker.

Biografi 
Måns Edwall var son till skådespelaren Allan Edwall och författaren Britt Edwall.

Han var en del av den första svenska punkvågen och spelade gitarr och saxofon i grupperna Cathy & The Heat och Alien Beat. Han skrev även musik till andra artister, bland andra Magnus Lindberg.
Edwall skrev också filmmusik, bland annat till Ulf Edlings Stenkusten (1986). Han medverkade med två kompositioner i Allan Edwalls filmatisering av Åke och hans värld (1984).

Måns Edwall var först skådespelare med engagemang i diverse fria teatergrupper i Stockholm och gjorde även några mindre roller på Dramaten i mitten av 1980-talet. 1986 hade han en mindre roll i den andra delen av TV-serien Femte generationen. 1987 spelade han rollen som Valde i den första och andra säsongen av Varuhuset, sammanlagt 13 avsnitt.

Han orienterade sig senare mot regi och gick på Dramatiska Institutet, där han tog examen i teaterregi 1990. Han undervisade även på Teaterhögskolan i Stockholm, där han främst regisserade slutproduktioner.

Måns Edwall var från 2009 åter aktiv som pianist och låtskrivare i eget namn.

Teaterregi
 1989 – Skärbrännaren av Magnus Dahlström, Teaterhögskolan i Stockholm
 1991 – Järnbörd av Magnus Dahlström, Stockholms stadsteater
 1997 – En bankrånares dagbok av Malin Lagerlöf, Bohusläns Teater

Källor

Noter

Svenska musiker under 1900-talet
Svenska filmmusikkompositörer
Svenska teaterregissörer
Män
Födda 1960
Avlidna 2016
Musiker från Stockholm
Svenska musiker under 2000-talet
Kyrkoasyl

Kyrkoasyl är ett modernt begrepp på en gammal företeelse.

Kyrkoasyl grundar sig inte på någon lagstiftning utan på ett moraliskt beslut av den församling eller präst som erbjuder fristad åt en flykting. Kyrkoasyl förekommer i en mängd länder.
Kyrkoasyl är en fredlig metod att kräva rättvisa i en situation där lagen och dess tolkning visat sig inhuman.

Gemensamt torde gälla.
 Den sökande ska ha en välgrundad rädsla att bli förföljd.
 Ett allvarligt hot har riktats mot sökanden eller hans familj.
 Den sökandes asylprocess har hittills inte varit rättvis.
 Utredningen har varit bristfällig.

Nederländerna 
En mänskorättsarbetsgrupp inom Ekumeniska rådet i Nederländerna gav redan 1982 ut en rapport om kyrkoasyl. Kyrkorna i staden Groningen erbjöd fristad åt familjer från Sri Lanka och Syrien, vilka kommit till landet på 1980-talet. I Nederländerna har bildats ett nätverk , INLIA, som organiserar och samordnar asylsökarnas behov.

Tyskland 
År 1994 grundades i Tyskland en ekumenisk organisation Ökumenische Bundesarbeitsgemeinsaft Asyl in der Kirche (BAG), som koordinerar verksamheten kring kyrkoasyl. Nätverket fungerar som informationskanal mellan församlingarna, ordnar utbildning och lyfter fram praxisen kring kyrkoasyl både i kyrkor och i media.

Noter 

Utlänningsrätt
Kristendom