kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hawaii-amakihi

Hawaii-amakihi (Chlorodrepanis virens) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Hawaii-amakihin är en liten gul hawaiifink med böjd näbb. Hanen är helt gul, honan mera gulgrönaktig. Sången består av en drill på samma tonhöjd och med bibehållet tempo. Lätet beskrivs som ett nasalt "chee".

Utbredning och systematik 
Hawaii-amakihi delas in i två underarter med följande utbredning:
 Chlorodrepanis virens wilsoni – förekommer i ohia- och mamaniskogarna i Maui, tidigare Molokai och Lanai
 Chlorodrepanis virens. virens – förekommer i ohia- och mamaniskogarna på Hawaii

Familjetillhörighet 
Arten tillhör en grupp med fåglar som kallas hawaiifinkar. Länge behandlades de som en egen familj. Genetiska studier visar dock att de trots ibland mycket avvikande utseende är en del av familjen finkar, närmast släkt med rosenfinkarna. Arternas ibland avvikande morfologi är en anpassning till olika ekologiska nischer i Hawaiiöarna, där andra småfåglar i stort sett saknas helt.

Levnadssätt 
Hawaii-amakihin är en vanlig fågel i ursprungliga bergsskogar, men kan även ses på lägre nivåer i områden med inplanterade träd. Den rör sig snabbt bland och grenar både i trädtaket och undervegetationen i jakt på nektar, insekter och frukt.

Status 
Hawaii-amakihin är jämte apapanen den enda av två hawaiifinkar vars bestånd anses vara livskraftigt av internationella naturvårdsunionen IUCN. Populationsutvecklingen tros vara stabil.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter på Hawaii
Apapane

Apapane (Himatione sanguinea) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Apapanen är en blodröd hawaiifink, mindre och mörkare röd än iiwin, med kortare svart näbb och vitt under stjärten. Ungfågeln är brun istället för röd. Sången består av två till tre ljusa toner följt av en drill.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i fuktiga skogar från Kauai till Hawaii (östra Hawaiiöarna). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Familjetillhörighet 
Arten tillhör en grupp med fåglar som kallas hawaiifinkar. Länge behandlades de som en egen familj. Genetiska studier visar dock att de trots ibland mycket avvikande utseende är en del av familjen finkar, närmast släkt med rosenfinkarna. Arternas ibland avvikande morfologi är en anpassning till olika ekologiska nischer i Hawaiiöarna, där andra småfåglar i stort sett saknas helt.

Levnadssätt 
Apapanen är en av få fortfarande allmänna hawaiifinkar. Den hittas i ursprungliga bergsskogar, men kan även ses på lägre nivåer i vissa områden, där den dock håller sig högt upp i trädtaket. Stora antal kan samlas vid blommande träd. Den flyger också ofta i flock, ibland högt över skogen.

Status 
Arten har ett begränsat utbredningsområde, men populationen är stabil. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter i Hawaiiöarna
Himatione

Himatione är ett litet fågelsläkte i familjen finkar inom ordningen tättingar: Släktet omfattar numera två arter, varav en utdöd, som förekommer i Hawaiiöarna:
 Laysan-apapane (H. fraithii) – utdöd
 Apapane (H. sanguinea)

Laysan-apapane betraktades tidigare som en underart till apapane.

Referenser

Externa länkar

Finkar
Fågelsläkten
Sibirisk alpfink

Sibirisk alpfink (Leucosticte arctoa) är en östasiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läten  
Sibirisk alpfink är en stor (14–18 cm) och stornäbbad, långvingad och kraftig fink. Den är huvudsakligen är svartaktig, framför allt på ansikte, panna, undersida och vingar. Den är blekbrun på hjässa och nacke, övergående i gråstreckad brun mantel medan nedre delen av ryggen och övergumpen är mörkbrun. Undersidan är brunsvart med grå fläckar på strupe och bröst och hallonrosa flanker. Både skapularer och vingtäckare är spetsade rosa, och även de undre stjärttäckarna har samma färg. Sången som levereras från marken eller i sångflykt består av en serie kvittrande toner. Bland lätena hörs ett sparvlikt "iyuu" och ett torrt "peut".

Utbredning och systematik 
Sibirisk alpfink delas in i fem underarter med följande utbredning:
 Leucosticte arctoa arctoa – Altaj i Ryska federationen
 Leucosticte arctoa cognata – Sayanbergen och angränsande berg vid gränsen mellan Ryssland och Mongoliet
 Leucosticte arctoa sushkini – norra Mongoliet (Changajregionen)
 Leucosticte arctoa gigliolii – bergsområden norr om Bajkalsjön (öster till Yablonovybergen)
 Leucosticte arctoa brunneonucha – bergsområden i östra Sibirien (Lenafloden Kamtjatka och Kurilerna)

Genetiska studier visar att arten är mycket nära släkt med de tre amerikanska arterna grånackad alpfink, brunkronad alpfink och svart alpfink.

Levnadssätt 
Sommartid ses fågeln på klippig tundra eller i bergstrakter ovan trädgränsen. Den lever mestadels av frön, knoppar och skott, men även ryggradslösa djur. Häckningsbiologin är dåligt känd och få bon har hittats. Den häckar mellan juni och augusti, i de kallaste områdena från juli. Den lägger endast en kull och häckar enstaka eller i lösa kolonier. Arten är både flyttfågel, delvis flyttfågel och höjdledsflyttare.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig eller lokalt vanlig till mycket vanlig i vissa områden vintertid och under flyttningen.

Namn 
På svenska har fågeln även kallats asiatisk alpfink.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Svart alpfink

Svart alpfink (Leucosticte atrata) är en starkt utrotningshotad fågel i familjen finkar som är endemisk för USA.

Utseende och läten 
Svart alpfink är en medelstor (14–16 cm) och satt fink. Hanen är mörkbrun eller svart på rygg, bröst, nacke och ansikte. Bakre delen och sidan av hjässan är silvergrå, medan fjädrar på buk, övergump, stjärttäckare och vingknoge är skärspetsade. Honan liknar hanen men är mindre färgglad och har gråare kropp. Grånackad alpfink är mycket ljusare brun medan brunkronad alpfink saknar den silvergrå hjässan och har mycket brunare kropp. Lätena liknar övriga amerikanska alpfinkar, i engelsk litteratur beskrivna som en utdragen serie med "chew"-toner.

Utbredning och systematik 
Svart alpfink förekommer i bergstrakter i Nordamerika, från Idaho och Montana till Nevada och Utah, vintertid även i Arizona. Vissa betraktar den som underart till grånackad alpfink (L. tephrocotis)

Levnadssätt 
Arten häckar ovanför trädgränsen på mellan 2600 och 3000 meters höjd. Där håller den till i närheten av snöfält, glaciärer och alpsjöar, klippor eller öppna sluttningar. Utanför häckningstid rör den sig till lägre områden, men vanligen vid snögränsen. Födan består huvudsakligen av insekter och frön.

Status och hot 
Fram tills nyligen behandlade internationella naturvårdsunionen IUCN populationen för svart alpfink som livskraftig. Efter studier som visar att den minskat mycket kraftigt i antal det senaste decenniet betraktas den dock numera som hotad, och placeras i kategorin starkt hotad (EN). Världspopulationen uppskattas till mellan 10 000 och 20 000 häckande individer.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i nearktiska regionen
Endemiska fågelarter i USA
Brunkronad alpfink

Brunkronad alpfink (Leucosticte australis) är en starkt utrotningshotad nordamerikansk fågel i familjen finkar. Den förekommer i ett begränsat område i Klippiga bergen.

Utseende och läten 
Brunkronad alpfink är en stor (14–16,5 cm) och satt brun fink med kraftig näbb, kluven stjärt och långa skärkantade vingar. Den är mycket lik nära släktingarna svart alpfink och grånackad alpfink och vintertid kan de ofta ses tillsammans. Denna art urskiljer sig genom endast lite eller inget grått på hjässan, med det mörka i pannan gradvis övergående till den bruna nacken. I vinterdräkt är den generellt musgrå. Lätena liknar gråkronad alpfink, med en långsam och fallande visselsång och i flykten ett mjukt men hest "jeewf" eller "jeerf".

Utbredning och systematik 
Brunkronad alpfink förekommer i USA i bergstrakter i sydöstra Wyoming, Colorado och norra och centrala New Mexico. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Artstatus 
Genetiska studier visar att arterna sibirisk (Leucosticte arctoa), grånackad (L. tephrocotis), svart (L. atrata) och brunkronad alpfink är mycket nära släkt med varandra. Vissa betraktar de två sista som en del av tephrocotis.

Levnadssätt 
Brunkronad alpfink hittas på alpin tundra nära talussluttningar och klippstup. Vintertid rör den sig till lägre liggande områden. Likt gråkronad alpfink ses den alltid i flock, på jakt efter frön, sommartid även insekter. Fågeln häckar från slutet av juni till början av september, enstaka eller i lösa kolonier med endast två meter till närmaste bo.

Status och hot 
Brunkronad alpfink tros ha minskat mycket kraftigt i antal, mellan 1970 och 2014 med hela 95%. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som starkt hotad (EN). Världspopulationen uppskattas till 45.000 häckande individer.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i nearktiska regionen
Endemiska fågelarter i USA
Grå alpfink

Grå alpfink (Leucosticte brandti) är en höglänt levande asiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende 
Grå alpfink är en relativt stor fink med en längd på 16,5-19 centimeter. Hanen i häckningsdräkt har sotsvart huvud och nacke, brungrå mantel och har rosa på övergumpen. Hona och hane utanför häckningstid är mer jämnt brungrå med tydligare vit vingspegel och vita stjärtkanter i jämförelse med i övrigt rätt lika bruna alpfinken (Leucosticte nemoricola).

Läten 
Bland lätena hörs ett "twitt twitt twee ti ti" eller ett "peek".

Utbredning och systematik 
Grå alpfink delas in i fem underarter med följande utbredning:
 Leucosticte brandti margaritacea – karga högslätter i västra Mongoliet och sydöstra Altaj
 Leucosticte brandti brandti – västra Tien Shan Kirgizistan och västra Kina (västra Xinjiang)
 Leucosticte brandti pamirensis – södra Kirgizistan, Pamir och nordöstra Afghanistan
 Leucosticte brandti haematopygia (inklusive audreyana) – norra Pakistan, Kashmir, Ladakh, norra Punjab, Tibet och västra Kina
 Leucosticte brandti pallidior – bergsområden i västra Kina (sydvästra Xinjiang och nordöstra Qinghai)

Vissa erkänner även underarterna intermedia och walteri med utbredning i centrala Kina respektive östra Tibet och sydvästra Kina.

Levnadssätt 
Grå alpfink förekommer i steniga sluttningar och på alpängar, gärna vid snölegor. Den är ganska lätt att komma nära när den födosöker enstaka eller i flockar på jakt efter frön och ryggradslösa djur.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som generellt vanlig, i vissa områden utanför häckningstid mycket vanlig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Johann Friedrich Brandt (1802-1879), preussisk zoolog i rysk tjänst och upptäckresande i Sibirien.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Brun alpfink

Brun alpfink (Leucosticte nemoricola) är en bergslevande asiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Brun alpfink är en medelstor till stor (14-15 cm), slank och brunaktig fink med spetsig näbb, långa vingar och kluven stjärt. Den skiljer sig från grå alpfink genom sin streckade mantel med bleka "hängslen" och distinkta teckningar på vingtäckarna, Ungfågeln är varmare rostbeige än den adulta fågeln.

Läte 
Lätet är ett mjukt sparv- eller gråsiskelikt kvitter eller ett gällt, tvåtonigt visslande. Sången beskrivs i engelsk litteratur som "dui-dip-dip-dip".

Utbredning och systematik 
Brun alpfink häckar i bergsområden i Centralasien på mellan 3050 och 5200 meters höjd. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Leucosticte nemoricola altaica – förekommer i bergen i nordöstra Afghanistan, sydvästra Kina (västra Xinjiang) och Altajbergen.
 Leucosticte nemoricola nemoricola – häckar från Himalaya (Nepal till västra Kina) och övervintrar så långt som till norra Myanmar.

Levnadssätt 
Brun alpfink förekommer i berg och sluttingar, på platåer och alpängar över 1800 meters höjd, sommartid inte under 3600 meter. Den ses regelbundet vid Mount Everests base camp på 5150 meter över havet. Vintertid hittas den i odlingslandskap samt kring och till och med i byar. Den är en social fågel som ofta ses i flock, i vissa områden med upp till 200 individer, i träd eller födosökande på marken. Där springer den eller hoppar den likt en sparv, men är rastlös och lyfter lätt i stora, täta och sammansvetsade flockar som likt starar snabbt ändrar riktning. Fågeln lever av frön från gräs och alpina örter, tillfälligtvis små ryggradslösa djur. Den häckar mellan juni och augusti i lösa kolonier eller enstaka par.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanligt förekommande.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Kunlunrosenfink

Kunlunrosenfink (Carpodacus sillemi) är en nyligen återupptäckt fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar endemisk för Tibet. Den förekommer mycket lokalt på hög höjd i västra Kina. Arten är så pass dåligt känd att IUCN inte bedömer dess hotstatus.

Utseende och läten 
Kunlunrosenfinken är en 15 cm lång finkfågel som unikt bland rosenfinkarna saknar röda färgtoner. Hanen är kanelbrun på huvud och hals. Näbben är svart, undersidan blek och vingpennorna gråkantade. Hondräkten har ännu inte beskrivits, men ett fotografi av en förmodad hona visar en gråaktig fågel med gul näbb och brunstreckad på ovansidan, bröst och flanker. Lätet är okänt.

Utbredning och systematik 
Kunlunrosenfink är en dåligt känd fink som endast förekommer i västra Tibet. Fram tills nyligen var arten endast känd från två exemplar insamlade 1929 på en karg platå i Aksai Chin på hela 5125 meter över havet i södra Xinjiang i ett område styrt av Kina men hävdat av Indien. En av dem var en ungfågel, varför det antogs att den häckade i närheten eller vid Kunlun Shan. Länge trodde man att det rörde sig om två exemplar av grå alpfink (Leucosticte brandti), men 1992 beskrevs den som en ny art, då i släktet Leucosticte.

2012 fotograferades fågeln 1500 km därifrån, i Yenigoudalen i Qinghai. med flera fynd följande år och 2018. Eftersökningar på andra platser har dock misslyckats med att hitta arten.

Släktskap 
DNA-studier från 2016 visade att den trots sin färglösa fjäderdräkt är en systerart till tibetrosenfink (Carpodacus roborowskii) och därmed egentligen är en rosenfink. Numera förs den därför till Carpodacus.

Levnadssätt 
Mycket litet är känt om kunlunrosenfinkens levnadssätt. Både typexemplaren och fotografierna är från över 5000 meters höjd i öde bergstrakter. Den har noterats äta av färska blad från växten Androsace tapete. Fågeln antas häcka mellan mitten av juni och augusti liksom andra tättingar på Tibetanska högplatån.

Namn 
Artens vetenskapliga artnamn hedrar Jérôme Alexander Sillem, en holländsk samlare som var medlem av den expedition som upptäckte arten 1929. Fram tills nyligen kallades den sillemrosenfink även på svenska, men justerades 2023 till ett mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Status 
IUCN placerar arten i kategorin kunskapsbrist, eftersom det råder för lite kunskap om dess bestånd och utveckling för att kunna bedöma dess hotstatus. Den antas dock vara mycket lokalt förekommande och fåtalig, och även i dess utbredningsområde kan den vara svår att lokalisera.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Gyllingfink

Gyllingfink (Linurgus olivaceus) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Gyllingfinken är en udda och unik fink. Hanen är gul och olivgrön med svart huvud och svarta vingar. Den varierar geografiskt i färgen på ryggen, inslag av orange undertill och huruvida den har en gul halskrage eller inte. Honan är genomgående olvigrön. Båda könen uppvisar en skäraktig näbb. Lätet är ett vasst "tsik".

Utbredning och systematik 
Fågeln placeras som enda art i släktet Linurgus och delas in i fyra underarter:
 Linurgus olivaceus olivaceus – förekommer i bergen i sydöstra Nigeria och Kamerun samt på Bioko
 Linurgus olivaceus prigoginei – förekommer i bergsskogar i östra Kongo-Kinshasa
 Linurgus olivaceus elgonensis – förekommer från sydöstra Sudan (Imatong) till Kenyas högländer
 Linurgus olivaceus kilimensis – förekommer i högländer i Tanzania mot norra Malawi

Levnadssätt 
Gyllingfinken hittas i och kring bergsskogar. Där lever den ett tystlåtet och tillbakadraget liv. Den ses vanligen i par eller smågrupper.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Hispaniolakorsnäbb

Hispaniolakorsnäbb (Loxia megaplaga) är en starkt utrotningshotad fågel i familjen finkar som förekommer i Västindien.

Utseende och läten 
Hispaniolakorsnäbben är en medelstor (15 cm) fink med tydligt korsade näbbhalvor och två vita vingband. Hanen är blekröd med svarta vingar medan honan är matt olivgrön med svartaktiga vingar, gulaktig övergump och gulaktigt fint streckat bröst. Lätet beskrivs i engelsk litteratur som ett emfatiskt "chu-chu-chu-chu".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Cordillera Central i Dominikanska republiken och närliggande Haiti. Studier visar att arten också förekom i Bahamas fram till slutet av den senaste istiden för 9 000–15 000 år sedan då den dog ut på grund av klimatförändringar. Arten har tidigare behandlats som underart till bändelkorsnäbb.

Levnadssätt 
Hispaniolakorsnäbben är begränsad till skogar med tallarten Pinus occidentalis, vanligen i bergstrakter mellan 540 och 2600 meters höjd över havet. Den livnär sig nästan uteslutande av tallfrön. Fåglarna lever nomadiskt efter tillgång på föda. Den häckar mellan januari och april. Boet placeras högt upp bland tallgrenar.

Status 
Hispaniolakorsnäbben har ett mycket litet, fragmenterat och krympande utbredningsområde och världspopulationen uppskattas till endast mellan 1000 och 2300 häckande individer. Även om antalet varierar naturligt från år till år minskar tillgänglig levnadsmiljö för arten genom skogsavverkning och okontrollerade skogsbränder. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som starkt hotad.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter på Hispaniola
Skotsk korsnäbb

Skotsk korsnäbb (Loxia scotica) är en tätting i familjen finkar som är endemisk för Skottland och Storbritanniens enda endemiska ryggradsdjur.

Utseende och läten  
Skotsk korsnäbb är liksom övriga korsnäbbar en knubbig fink med stort huvud, långa vingar och djupt kluven stjärt samt framför allt en näbb med korslagda näbbhalvor, en anpassning för att kunna äta frön från kottar. 

Könen skiljer sig åt tydligt, där hanen är tegelröd på huvud, undersida och övergump och honan istället grågrön. Rygg, vingar och stjärt är brunaktiga på båda könen. Skotsk korsnäbb är mycket lik både större och mindre korsnäbb och ett mellanting både i storlek (15,5–17 centimeter lång) och näbbstorlek. Den anses ha urskiljbart grövre näbb än mindre korsnäbb, men att skilja den från större korsnäbb tros vara mycket svårt i fält. Även lätena är intermediära.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart i tallskogar i norra Skottland,  i östra Highlands och särskilt kring Nairn, Moray och Banff ner till nedre Deeside samt i Sutherland. Troligen skiftar utbredningsområdet beroende på födotillgången.

Artstatusen för skotsk korsnäbb är mycket kontroversiell och har behandlats som underart till antingen större eller mindre korsnäbb. Först 1980 erkändes den som egen art i Storbritannien. Senare studier har visat att lätet är distinkt och att arten är reproduktivt isolerad från både större och mindre korsnäbb. Alla de större internationella taxonomiska auktoriteterna erkänner skotsk korsnäbb som en god art.

Ekologi 
Skotsk korsnäbb häckar i låglänta skogar och bestånd av tall, inklusive öppna och uppvuxna plantage. Vintertid påträffas den ofta i lärkträd samt i planteringar med contortatall och sitkagran, men även i rymligt tallandskap med ljung. Den häckar från januari-februari till juni. Den lägger tre till fyra ägg i ett stort skålformat bo gjort av kvistar, ljung, gräs, mossa, löv, fjädrar, med mera. Boet placeras sex till åtta meter över marken, oftast i en gammal tall.

Fågeln livnär sig huvudsakligen av tallfrön om de finns tillgängliga, annars frön, blommor, knoppar och skott från lärk, gran, ädelgran douglasgran eller bok.

Status 
Världspopulationen för skotsk korsnäbb uppskattas till endast 4100-11400 par, men tros inte minska i antal och kategoriseras därför trots allt av IUCN som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen