kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Volymenheter inom skogsnäringen

Inom skogsnäringen används särskilda volymenheter på skogsråvara och skogsprodukter.
Det finns ett flertal olika mått som används inom olika områden.

m³sk
Huvudartikel: Skogskubikmeter
m³sk står för skogskubikmeter.
Det betecknar hela trädstammens volym, inklusive bark och topp, ovanför det tänkta skär som används för att fälla trädet, det s.k. fällskäret.
m³sk är ett mått som används på stående skog, till exempel hur mycket skog som finns på en given areal.

m³fub

m³fub, eller m³f ub, står för "kubikmeter fast under bark", "fast kubik under bark" eller "fast mått under bark".
Det är ett mått på den verkliga vedvolymen hos ett fällt träd.
Man räknar bort toppen av trädet, barken, kvistarna och annat spill.
Man räknar även bort luft på staplat virke.
1 m3sk motsvarar cirka 0,82 m³fub.
Måttet används för massaved.

m³fpb
m³fpb, eller m³f pb, står för "kubikmeter fast på bark".
Måttet liknar m³fub, med den skillnad att m³fpb också inkluderar barkvolymen.
Alternativ beteckning är m³föb för "kubikmeter fast över bark", vilket motsvaras av den engelska beteckningen m³sob ("solid over bark").
1 m³sk motsvarar cirka 0,95 m³fpb.
Måttet är intressant för bränsleved då barken har ett högt energivärde och också då veden köps och levereras med bark till industrier.

m³s
m³s står för "kubikmeter stjälpt mått". Det är ett mått som används för exempelvis flis eller träspån och anger materialets yttre volym. 

1 m³s motsvarar cirka 0,36 m³fub eller m³fpb, d.v.s. 1 m³f (fast mått) motsvarar ca 2,75 m³s (stjälpt mått).

I engelskspråkiga sammanhang betecknar m³s fast mått (solid measure), vilket kan skapa förvirring i vissa svenska texter, som utnyttjar engelska beteckningar. Stjälpt mått, som på svenska också ibland kallas löst mått, betecknas på engelska med "l" för loose measure eller loose volume, d.v.s. m³l.

m³t
m³t står för "kubikmeter travat mått".
Det är ett mått som används för travat obearbetat virke.
Man multiplicerar helt enkelt virkestravens längd, höjd och bredd.
Måttet kommer med andra ord att inkludera luften mellan stockarna.
Man kan räkna med eller utan bark, och kan således prata om m³tpb eller m³tub.
1 m³tpb motsvarar cirka 0,64 m³fpb

m³to
m³to står för "kubikmeter toppmätt" eller "toppkubik".
Måttet används för sågtimmer.
Man mäter volymen hos en cylinder som har samma diameter som toppen av stocken.
En variant är m³ti där diametern mäts mitt på stocken.

Omräkningsfaktorer
För björkved uppges följande ungefärliga omräkningsfaktorer gälla, (tyvärr framgår ej om fast är på eller under bark).
1 kbm långved motsvarar ungefär 0,6 kbm fast ved.
1 kbm stjälpt motsvarar ungefär 0,35 kbm fast ved.
1 kbm travat motsvarar ungefär 0,58 kbm fast ved.

Källor
Skogsstyrelsen - Skogliga mått och enheter
SkogsSverige - Omräkningstal för olika mått på skogsråvara och skogsprodukter
Råd och rön - Omräkningsfaktorer för ved

Noter

 Skogsnäringen
Skogsbruk
Adrian Pasdar

Adrian Pasdar, född 30 april 1965 i Pittsfield, Massachusetts, är en amerikansk skådespelare. Pasdar är känd för att ha spelat Jim Profit i TV-serien Profit och Nathan Petrelli i Heroes. Han har även en liten roll i pilotfilmen Top Gun. 

Pasdar har ett konto på Youtube, där han brukar lägga upp olika klipp på sig själv och andra Heroes-stjärnor.

Filmografi i urval  
1986 - Top Gun
1990 - Den kritiska punkten
1990 - Profit (TV-serie)

1993 - Carlito's Way
2000–2002 - Mysterious Ways (TV-serie)
2002 - The Twilight Zone (TV-serie)
2003–2005 - Vem dömer Amy? (TV-serie)
2005 - Desperate Housewives (TV-serie)
2006–2009 - Heroes (TV-serie)
2011–2013 - The Lying Game (TV-serie)
2012 - Political Animals (TV-serie)
2014- - Agents of S.H.I.E.L.D. (TV-serie)
2016– - Colony (TV-serie)
2017- - Supergirl (TV-serie)

Externa länkar 

Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1965
Skådespelare från Massachusetts
Män
Levande personer
Personer i USA under 2000-talet
Alumner från University of Florida
Ulltistelsläktet

Ulltistelsläktet (Onopordum) är ett släkte i familjen korgblommiga växter, med mellan 25 och 60 arter som är vildväxande i Eurasien.

Dottertaxa till Ulltistelsläktet, i alfabetisk ordning 

 Onopordum acanthium
 Onopordum acaulon
 Onopordum alexandrinum
 Onopordum algeriense
 Onopordum ambiguum
 Onopordum anatolicum
 Onopordum arenarium
 Onopordum armenum
 Onopordum blancheanum
 Onopordum boissierianum
 Onopordum bracteatum
 Onopordum canum
 Onopordum carduchorum
 Onopordum carduelium
 Onopordum carduiforme
 Onopordum carmanicum
 Onopordum caulescens
 Onopordum cinereum
 Onopordum corymbosum
 Onopordum cynarocephalum
 Onopordum cyrenaicum
 Onopordum dissectum
 Onopordum dyris
 Onopordum elongatum
 Onopordum eriocephalum
 Onopordum espinae
 Onopordum heteracanthum
 Onopordum horridum
 Onopordum illyricum
 Onopordum leptolepis
 Onopordum macracanthum
 Onopordum macranthum
 Onopordum macrocanthum
 Onopordum macrocephalum
 Onopordum mesatlanticum
 Onopordum micropterum
 Onopordum minor
 Onopordum myriacanthum
 Onopordum nervosum
 Onopordum parnassicum
 Onopordum platylepis
 Onopordum polycephalum
 Onopordum prjachinii
 Onopordum seravschanicum
 Onopordum sibthorpianum
 Onopordum tauricum
 Onopordum turcicum
 Onopordum wallianum

Bildgalleri

Källor

Externa länkar 

 
Korgblommiga växter
Sigfrid Löfgren

Nils Sigfrid Johannes Löfgren (i riksdagen kallad Löfgren i Malmö), född 3 april 1908 i Tegelsmora församling, Uppsala län, död 9 september 1994 i Malmö Sankt Pauli församling, Malmö
, var en svensk disponent och politiker (folkpartist).

Sigfrid Löfgren, som var son till en missionspastor, blev kontorschef vid Madrassfabriken Dux AB 1929, disponent där 1934 och vice verkställande direktör 1949-1963. Förutom företagandet var han även engagerad i Svenska missionsförbundet. Han var också ledamot i Malmö stadsfullmäktige 1947-1952 samt 1963-1968.

Han var riksdagsledamot för fyrstadskretsen 1953-1960 och 1965-1976, fram till 1970 i andra kammaren och från 1971 i enkammarriksdagen. I riksdagen ingick han bland annat i bankoutskottet som suppleant 1953-1958, ledamot 1958-1960 och suppleant 1965-1970, samt som ledamot i finansutskottet 1971-1976 och från 1972 till 1973 som utskottets vice ordförande). Han var särskilt engagerad i företagarfrågor, till exempel om patent och mönsterskydd.

Utmärkelser 

  Kommendör av Nordstjärneorden, 6 juni 1972.

Källor

Litteratur
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1986), band 3, s. 239
 Enkammarriksdagen 1971-1993/94. Ledamöter och valkretsar, band 1 (Sveriges riksdag 1996), s. 471

Noter 

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Kommunalpolitiker i Malmö
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Folkpartiet
Födda 1908
Avlidna 1994
Män
Personer från Tegelsmora socken
Håsjö nya kyrka

Håsjö nya kyrka är en kyrkobyggnad i Västanede i Härnösands stift. Den är församlingskyrka i Hällesjö-Håsjö församling.

Kyrkobyggnad
Ursprungligen uppfördes en kyrka 1877 i byn Västanede, sedan bebyggelsen i socknen förskjutits till trakterna kring Övsjön norr om byn. Den första kyrkan uppfördes 1877 efter Ludvig Hedins ritningar. Det var en träkyrka, som förstördes av brand 1901. I socknen finns även Håsjö gamla kyrka från 1684 bevarad. Den nuvarande kyrkan uppfördes 1909-1911 av byggmästaren O. P. Hellman från Östersund efter ritningar utförda av Adolf Emil Melander. Den invigdes i april 1911 av biskop Ernst Lönegren och då sjöngs psalmen Fädernas kyrka, som därefter kommit att betraktas som Håsjöpsalmen.. 

Arkitekten strävade efter en nationell arkitektur och var även uttalat inspirerad av de rivna träkyrkorna i Näskott och Bräcke. Byggnaden är en treskeppig basilika med förhöjt mittskepp, lägre kor i öster, ett vapenhus i väster och två förstugor på långsidorna. Fasaderna är klädda med tjärat kyrkspån och har varmgrönt foder runt dörrar och fönster. Taken är tegeltäckta. Långhuset har en mängd rundbågade och spröjsade fönster — stora i mittskeppet och mindre i sidoskeppen. 

Kyrkorummet är öppet och ljust genom att det har en så kallad öppen takstol. Rundbågar finns mellan mittskeppet och sidoskeppen. Rundbågarna bärs av kolonner. I norr finns en orgelläktare. Tak och väggar var till en början klädda med pärlspontpanel målad med ljus oljefärg. Koret var smalt och högt med runda fönster mot kortväggen. 

Vid en totalrenovering 1962-1963 under ledning av Lars Åkerlund förändrades interiören genom att väggarna kläddes med ny laserad furupanel. Korfönstret sattes igen och den treklöverformade bågen mellan koret och långhuset förenklades till en rundbåge. Interiören målades om i ny färgskskala, framtagen av Lennart Örnberg, där takstolar och dörrar fick en blekt gul färgsättning, medan bänkar och fönsteromfattningar blev blågrå. Även nya takarmaturer tillkom i mittskeppet.

Inventarier
Altartavla målad 1921 av Gabriel Strandberg som föreställer Kristus omgiven av fyra lärjungar.
Predikstolen har som enda dekoration en förgylld törnekrans, som ursprungligen tillhörde den nedbrunna kyrkans altarkors.
Dopfunten är av mässing och silver och tillverkad 1962 av silversmeden Kerstin Öhlin-Lejonklou.
Mässhake från 1837

Orgel
En orgel beställdes 1904 av Setterquist & Son, Örebro, på 11 stämmor.

Orgeln är tillverkad 1935 av Lindegren Orgelbyggeri AB. Den har tjugo stämmor fördelade på två manualer och pedal efter att ha byggts om och utökats 1963.

Klockstapel
Samtidigt med kyrkan uppfördes även den högresta klockstapeln med öppen stolpresning och en kraftig lökkupol. Arkitekt Melanders förebilder var 1700-talets jämtländska klockstaplar.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Hällesjö-Håsjö församlings webbplats med utförlig information
 Svenska kyrkan i Härnösands stift
 Härnösands Stift
 Bräcke kommun

Kyrkobyggnader i Härnösands stift
Kyrkobyggnader i Bräcke kommun
Kyrkobyggnader invigda 1910
Byggnader ritade av Adolf Emil Melander
Träkyrkobyggnader i Sverige
1910 i Sverige
Eric Nelander

Eric Malte Nelander (i riksdagen kallad Nelander i Trelleborg), född 7 juni 1902 i Trelleborg, död där 26 juli 1981, var en svensk järnvägstjänsteman och politiker (folkpartist).

Eric Nelander, som var son till en skomakare, var tjänsteman vid Landskrona-Lund-Trelleborgs Järnvägs AB 1918–1940 och därefter vid Statens Järnvägar till 1967, bland annat som chef för tågfärjestationen i Trelleborg. Han var ledamot av Trelleborgs stadsfullmäktige 1935–1958 och var även ordförande för folkpartiets valkretsförbund (motsvarande länsförbund) i Malmöhus län 1954–1972. Han var också aktiv i Frälsningsarmén.

Han var riksdagsledamot för Malmöhus läns valkrets 1953–1973, fram till 1970 i andra kammaren och från 1971 i enkammarriksdagen. I riksdagen var han bland annat ledamot i konstitutionsutskottet 1968–1973 och ordförande i riksdagens kristna grupp 1957–1970. Han var särskilt engagerad i religionsfrågor, alkoholpolitik och utlandsbistånd.

Gift med Albertina Nelander, född Svensson. Kallad Tina.

Källor

Litteratur
 Tvåkammarriksdagen 1867–1970 (Almqvist & Wiksell International 1986), band 3, s. 242
 Enkammarriksdagen 1971–1993/94. Ledamöter och valkretsar, band 1 (Sveriges riksdag 1996), s. 509-510

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Folkpartiet
Födda 1902
Avlidna 1981
Män
Flavia Pennetta

Flavia Pennetta, född 25 februari 1982 i Brindisi, är en italiensk högerhänt före detta professionell tennisspelare.

Tenniskarriären 
Flavia Pennetta blev professionell spelare på WTA-touren i februari 2000. Hon har till augusti 2008 vunnit sex singel- och tre dubbeltitlar på touren och dessutom sju singel- och nio dubbeltitlar i ITF-arrangerade turneringar. Sin högsta ranking i singel, nummer 16, nådde hon i januari 2006. I dubbel rankades hon som bäst som nummer 14 (juli 2006). Pennetta spelade in 1 992 662 US dollar i prispengar.  

Flavia Pennetta vann sju singeltitlar i ITF-turneringar under perioden 1999-2004. Sin första singeltitel på WTA-touren vann hon 2004 i Sopot (finalseger över tjeckiskan Klara Koukalova 7-5 3-6 6-3). Hon vann i februari 2005 ytterligare två singeltitlar, i Bogotá finalbesegrade hon spanjorskan Lourdes Dominguez Lino (7-6 6-4) och i Acapulco slovakiskan Ludmila Cervanova (3-6 7-5 6-3). 

Pennetta vann sina nio dubbeltitlar i ITF-turneringar 1999-2004, varav 4 tillsammans med landsmaninnan Roberta Vinci. WTA-dubbeltitlarna vann hon 2005 och 2006 tillsammans med ryskan Jelena Dementieva och argentinskan Gisela Dulko. Tillsammans med Dementieva nådde Pennetta 2005 dubbelfinalen i US Open. De mötte där Lisa Raymond/Samantha Stosur som vann med 6-2 5-7 6-3. 

Stora delar av säsongen 2006 besvärades Pennetta av en ankelskada vilken tvingade henne att avstå från ett flertal turneringar. Skadeproblemen har fortsatt även under 2007, men hon har ändå presterat ett antal fina turneringsresultat, däribland en singelseger i WTA-turneringen i Bangkok. 

Under år 2008 har hon vunnit två singeltitlar (Viña del Mar, Acapulco) och en dubbeltitel (Estoril med Maria Kirilenko). 

Pennetta deltog i det italienska Fed Cup-laget 2003, 2005-08. Hon har spelat 11 matcher av vilka hon vunnit åtta. Hon deltog i det italienska laget som 2006 vann cup-titeln genom finalseger över Belgien med 3-2 i matcher. Pennetta förlorade i det mötet sin singelmatch mot Justine Henin.

Spelaren och personen 
Flavia Pennetta föddes i en idrottsintresserad familj där föräldrarna och hennes äldre syster spelar amatörtennis. Flavia började spela tennis som 5-åring. Hennes mål är att tillhöra världens tio bästa spelare. Hon har Monica Seles som förebild. 

Pennetta spelade med dubbelfattad backhand. Hon är 172 cm lång och väger 58 kg. Hon är bosatt i Verbier i Schweiz.

Hon avslutade sin karriär efter vinsten i US Open 2015

WTA-titlar

Singel (11) 
 2015 - US Open 
 2008 - Viña del Mar, Acapulco
 2007 - Bangkok
 2005 - Bogotá, Acapulco
 2004 - Sopot

Dubbel (3) 
 2008 - Estoril (med Maria Kirilenko)
 2006 - Bogotá (med Gisela Dulko)
 2005 - Los Angeles (med Jelena Dementieva)

Externa länkar 

 WTA-touren, spelarprofil
 Fed Cup profil
 Pennetta avslutade karriären

Italienska tennisspelare
Födda 1982
Kvinnor
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Italien
Tävlande i tennis vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Italien
Tävlande i tennis vid olympiska sommarspelen 2012
Levande personer
Karl Kilsmo

Karl Gustaf Kilsmo (i riksdagen kallad Kilsmo i Vingsleör eller Kilsmo i Finstorp), född 22 februari 1906 i Svennevads socken, död 17 mars 1977 i Lilla Mellösa socken, var en svensk godsägare och politiker (folkpartist).

Karl Kilsmo, som växte upp i en skogsarbetarfamilj, arbetade själv i skogen från tolv års ålder. Som artonåring började han som föreläsare i Svenska missionsförbundet, och han fick sedan möjlighet att studera vid SMF:s missionsskola 1928-1931. Han tog studentexamen vid Lunds privata elementarläroverk (Spyken) 1933 och bedrev därefter studier vid Stockholms högskola. År 1942 köpte han Vingsleörs säteri i Lista socken, och 1957 flyttade han till Finstorps gård i Flen.

Som ung var Kilsmo aktiv i Sveriges kristna socialdemokraters förbund, där han också var redaktör för tidningen Broderskap 1936-1942. Han gick senare över till folkpartiet.

Kilsmo var riksdagsledamot i andra kammaren 1953-1958 för Södermanlands läns valkrets och i första kammaren 1964-1970 för Södermanlands och Västmanlands läns valkrets. I riksdagen var han bland annat suppleant i tredje lagutskottet 1953-1958 och i andra lagutskottet 1964-1970. Han engagerade sig bland annat för ökat bistånd till tredje världen. Han skrev nio egna motioner i riksdagen bland annat av utvecklingsbistånd och om upphävande av jordförvärvslagen. 

Kilsmo var även engagerad i regionalpolitiken, bland annat som ledamot i Södermanlands läns landsting 1938-1942. 

I två band har Kilsmo beskrivit den moderna frikyrkans uppkomst.

Källor

Litteratur
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1988), band 1, s. 377
 Den tredje reformationen Den nutida frikyrkans uppkomst 1525-1556 (Gummessons 1967)
 Den tredje reformationen. Del II Vederdöparna - den fria kristna församlingens uppkomst på luthersk mark 1517-1558 (Gummessons 1974)

Noter

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna
Personer i Liberalerna och Folkpartiet
Svenska socialdemokrater
Män
Födda 1906
Avlidna 1977
Personer från Svennevads socken
Kerstin Öhlin-Lejonklou

Kerstin Öhlin Lejonklou, född Öhlin 18 oktober 1937, silversmed. 

Kerstin Öhlin Lejonklou är sedan 1963 verksam i Östersund och har verkstad där. Öhlin Lejonklou har utvecklat en smyckekonst av raffinerad enkelhet. Hon har gjort till exempel broscher med formen av stiliserade fåglar. Hon har gett prov på en stor hantverksskicklighet i såväl sina arbeten i guld som i sina sakrala verk i kyrkor. Hon använder ofta kuben som formspråk.  Öhlin Lejonklou finns representerad vid Nationalmuseum i Stockholm.

Priser och utmärkelser
1963 – De Beers stipendium
1966 – Östersunds stads kulturstipendium
1981 – Östersunds Hantverksförenings stipendium
1981 – Diamonds Today
1993 – Årets företagare
2004 – Hederssmed i Nutida Svenskt Silver
2004 – Prins Eugen-medaljen
2008 – Östersunds Rotarys kulturpris

Referenser

Noter

Övriga källor 
Officiell webbplats
Nationalencyklopedin

Födda 1937
Svenska formgivare
Svenska silversmeder
Kvinnor
Levande personer
Mottagare av Prins Eugen-medaljen
Representerade vid Nationalmuseum
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Ossian Sehlstedt

Ossian Alfons Sehlstedt i riksdagen kallad Sehlstedt i Eskilstuna senare Sehlstedt i Nyköping, född 9 augusti 1904 i Gällivare, död 3 februari 1983 i Limhamns församling, Malmö, var en svensk journalist och politiker (s). Sehlstedt var ledamot av riksdagens andra kammare 1949-1960, invald i Södermanlands läns valkrets. I riksdagen skrev han 13 egna motioner, bland annat om upprustning av ungdomsvårdsskolorna samt om bokförings- och redovisningsskyldighet för sammanslutningar som bedriver politisk propaganda.

Han var landshövding i Södermanlands län 1958-1970.

Källor 
Tidens kalender 1957, almanack och uppslagsbok. Stockholm: Tidens förlag, 1956, sid. 226.

Noter

Landshövdingar i Södermanlands län
Hedersledamöter vid Södermanlands-Nerikes nation
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna
Svenska politiker under 1900-talet
Personer från Gällivare socken
Födda 1904
Avlidna 1983
Män
Världsfredsrådet

Världsfredsrådet (eng. World Peace Council, ursprungligt namn i Sverige Världsfredskommittén) är en fredsorganisation som bildades 1949 med syfte att främja nedrustning och fredlig samexistens.

Historik
Organisationen som från sitt grundande fram till Berlinmurens fall och Sovjetunionens sammanbrott fyra decennier senare var sovjetkontrollerad, har ett flertal nationella underorganisationer, varav Svenska Fredskommittén var en. En central fråga för Världsfredsrådet var kärnvapennedrustningen, och 1950 antog man den s.k. Stockholmsappellen mot kärnvapen som krävde ett totalförbud mot atombomben. Appellen fick ett stort genomslag även i Västeuropa, och undertecknades av flera miljoner människor (bland annat en ung Jacques Chirac). Det totala antalet europeiska underskrifter var enligt Kominform över 560 miljoner, vilket måste anses som starkt överdrivet.

Organisationen var redan från början understödd och hårt kontrollerad av Sovjetunionen, vilket bland annat tog sig uttryck i att ingen som helst kritik riktades mot sovjetkommunismens upprustningar samtidigt som hårda krav på nedrustning riktades mot västmakterna. Världsfredsrådets första president var den franske kommunisten och kärnfysikern Frédéric Joliot-Curie. Dokument som offentliggjorts efter Sovjetunioniens kollaps visar också att Världsfredsrådet var helt beroende av bidrag från den sovjetiska regeringen. I slutet av 1980-talet publicerade organisationen själv uppgifter om att 90 procent av de ekonomiska kom direkt från Sovjetunionen (Peace Courier, 1989, No. 4).

Även om organisationen försökte bli ledande inom fredsrörelsen under 1950- och 1960-talet överflyglades Världsfredsrådet allt mer av andra, mindre Moskvatrogna fredsorganisationer. Kina lämnade organisationen 1966 efter kontroverser med Sovjet, vilket gjorde att många maoister tappade förtroendet för Världsfredsrådet. Däremot har organisationens kopplingar till Sovjetunionen bidragit till att hela fredsrörelsen setts som vänsterorienterad, om inte kommunistisk.

Verksamhet idag
Efter Berlinmurens fall och Sovjetunionens sammanbrott har antalet aktiva sjunkit drastiskt. Världsfredsrådets säte flyttades år 2000 från Helsingfors till Aten. På senare år har man protesterat bland annat mot kriget i Jugoslavien på 1990-talet och mot kriget i Irak. En världsfredskongress i Aten 2004 samlade delegater från ett hundratal fredsorganisationer över hela världen.

Se även
Svenska Fredskommittén

Externa länkar
World Peace Council - officiell webbplats

Källor
Nationalencyklopedin, band 20
 Delar av artikeln bygger på motsvarande artikel på franska Wikipedia
 Delar av artikeln bygger på motsvarande artikel på engelska Wikipedia

Fotnoter

Kalla kriget
Fredsrörelse
Frontorganisationer
Organisationer bildade 1949
Den Store Journalistprisen

Den Store Journalistprisen är ett av de främsta priserna för norsk journalistik. Den har delats ut sedan 1991.

Priset ersatte Narvesenprisen och Hirschfeldtprisen som bägge delats ut fram till 1990.

’’Den Store Journalistprisen’’ utdelas av Norsk Presseforbund, och tilldelas en medarbetare eller en grupp medarbetare som under det senaste året gjort en särskilt beundransvärd insats på journalistikens område.

Tanken med priset är att uppmuntra till och hedra kvalitet i journalistiken. Priset kan tilldelas till arbetare på både tidningspressen, nätpublikationer, radio och tv.

Priset finansieras av Norsk Presseforbund, Norsk Journalistlag, Norsk Redaktørforening, Mediebedriftenes Landsforening, Den Norske Fagpresses Forening, NRK och TV 2.

Pristagare

 1992: Arne O. Holm, Dagbladet
 1993: Sissel Benneche Osvold, Dagbladet
 1994: Fritz Breivik, Nordlands Framtid
 1995: Tomm Kristiansen, NRK
 1996: Redaktionen på VG
 1997: Finansredaktionen på Dagens Næringsliv
 1998: Anne Grosvold, NRK
 1999: Steinar Hansson, Dagsavisen
 2000: Inge Sellevåg, Bergens Tidende
 2001: Harald Stanghelle, Dagbladet
 2002: Ej utdelat
 2003: Åsne Seierstad, frilans
 2004: Harald Henden, VG
 2005: Magasinredaktionen på Dagens Næringsliv och Roar Christiansen på Bergens Tidende
 2006: Redaktionen på Typisk norsk (NRK)
 2007: Debattredaktören Knut Olav Åmås på Aftenposten
 2008: Helle Aarnes, Bergens Tidende 
 2009: Per Christian Magnus, Robert Reinlund och Anne Marie Groth, TV2
 2010: Bernt Jakob Oksnes, Dagbladet
 2011: Odd Isungset
 2012: Trude Lorentzen, Eivind Sæther och Adrian Øhrn Johansen, Dagbladet
 2013: Kjetil B. Alstadheim
 2014: Kristin Solberg och Anders Sømme Hammer
 2015: Maria Mikkelsen och Synnøve Åsebø, VG
 2016: Delat mellan Vegard Venli, Kommunal Rapport, och Anders Fjellberg och Tomm W. Christiansen, Dagbladet

Källor
Norska Wikipedia 

Journalistpriser i Norge
Jättestensskolan

Jättestensskolan är en grundskola i primärområdet Jättesten i stadsdelen Kyrkbyn på Hisingen i Göteborg. Skolan tillhör grundskoleförvaltningen, och har ungefär 500 elever.

Arktitektur 
Skolan ritades av arkitekterna Sven Brolid och Jan Wallinder och byggdes 1957. Skolans formspråk är inspirerat av 1930-talets funktionalism men har lite mer lekfulla former.

Skolbyggnaden är sammansatt av flera olika former. En del som är lång och veckad, där klassrummen finns, och en som både består av en rak och av en cirkelrund del (bland annat skolmatsalen, Bamba). Mellan dessa ligger skolgården.

Trapphusen har en mörkare färg och andra fönster. Entréerna skjuter ut från skolbyggnaden. Båda byggnaderna har ljusa och slätputsade fasader med fönstren i långa rader. Alla byggnader utom en har platta tak.

Skolan är k-märkt och ingår i Göteborgs kommuns program för att bevara kulturhistoriskt värdefulla byggnader.

Delar av filmen om Kalle Vrånglebäck spelades in här på 1970-talet.

Källor

Externa länkar 

 

Grundskolor i Göteborg
Utbildningsinstitutioner bildade 1957
Hisingen
Kyrkbyn