kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
George Savile, 1:e markis av Halifax

George Savile, 1:e markis av Halifax, 1:e earl av Halifax, 1:e viscount Halifax, 4:e baronet, född den 11 november 1633, död den 5 april 1695, var en engelsk statsman. 

Savile, som tillhörde en ansedd Yorkshire-släkt, satt 1660 i "Convention Parliament", upphöjdes december 1667 till baron Savile och viscount Halifax samt slöt sig i överhuset till de så kallade trimmers eller medelvägsmännen, vilkas främsta förmåga han var. 

Han bekämpade ivrigt "cabalens" överdrivet franskvänliga politik och medverkade 1673 energiskt till testaktens antagande. Efter Danbys fall kom Halifax åter i gunst hos Karl II som 1679 gjorde honom till earl av Halifax och åter inkallade honom i rådet, vilket han 1672-76 tillhört. 

Han råkade emellertid snart i oenighet med Shaftesbury och andra sina rådskolleger angående frågan om den romersk-katolske prins Jakobs uteslutande från tronföljden (exklusionsbillen) och hertigens av Monmouth antagande till tronföljare och genom sitt glänsande tal den 15 november 1680 medverkade han till exklusionsbillens förkastande i överhuset. 

Halifax åtnjöt redan förut stadgat rykte som glänsande parlamentarisk talare, och hans oratoriska duell vid detta tillfälle med Shaftesbury tillhör de ryktbaraste episoderna i överhusets annaler. Underhuset begärde hans "skiljande för alltid från konungens person och råd", men Karl II ej blott behöll honom i rådet, utan upphöjde honom till markis av Halifax och lord privy seal (1682).

Om Halifax också försvarade den legitima tronföljdsordningen, önskade han likväl genom en limitation bill, som dock förkastades, begränsa Jakobs makt och göra Vilhelm av Oranien till den verkligen styrande. Vid sin tronbestigning (februari 1685) utnämnde Jakob honom till president i Privy council (hemliga rådet), varigenom han visserligen fick högre rang än förut, men förlorade det politiska inflytande han förut utövat.

I oktober samma år avlägsnades Halifax ur rådet, emedan han gjort invändningar mot kungens överträdelser av testakten. Invigd i planen att till hävdande av Englands frihet och religion emot Jakobs despotism och katolska nit inbjuda prins Vilhelm av Oranien till England,  förklarade han sig emot varje väpnad inblandning från prinsens sida, och efter dennes landstigning uppträdde han som medlare mellan honom och kungen.

Först då Jakob II genom sin flykt gjort all tanke på hans restauration omöjlig, slöt sig Halifax till Vilhelm. Han utsågs till talman i överhuset (januari 1689) och därefter till lord privy seal, men lämnade redan i februari 1690 kabinettet, nominellt behållande sin plats i Privy council, samt uppträdde sedan vid flera tillfällen i överhuset med ganska bitter kritik av regeringens politik.

I juni 1692 ströks hans namn från listan på rådsledamöter. Halifax utgav åtskilliga skrifter av politiskt och historiskt innehåll, av vilka den anonyma flygskriften On the character of a trimmer (1684 eller 1685) väckte största uppseendet.

Källor

Noter

Engelska politiker
Lords Privy Seal
Brittiska markiser
Engelsk adel
Personer i England under 1600-talet
Födda 1633
Avlidna 1695
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
Baronetvärdiga personer
Clay, West Virginia

Clay är en ort i Clay County i delstaten West Virginia, USA. Invånarantalet uppgick till 491 personer år 2010. Den har enligt United States Census Bureau en area på totalt 1,61 km², varav 0,16 km² är vatten. Clay är administrativ huvudort (county seat) i Clay County.

Externa länkar 
Clay, WV på Community Care

Orter i West Virginia
Clay County, West Virginia
Francis Osborne (författare)

Francis Osborne, född den 26 september 1593, död den 4 februari 1659, var en engelsk essayist, känd för sin Advice to a Son, som blev en mycket populär bok strax efter engelska restaurationen.

Bibliografi
 Advice to a Son (1656-1658)
 Political Reflections of the Government of the Turks
 Historical Memoires on the Reigns of Queen Elizabeth and King James (1658)

Källor

Noter

Engelska författare
Engelskspråkiga författare
Födda 1593
Avlidna 1659
Män
Rödbodgatan

Rödbodgatan är en gata på Norrmalm i centrala Stockholm. Gatan sträcker sig från Tegelbacken respektive Jakobsgatan i söder till Herkulesgatan i norr och fick sitt namn 1968.

Historik
Rödbodgatan har sitt namn efter Rödbotorget som utgör gatans förlängning söderut. Här sträckte sig ursprungligen Klara södra kyrkogata. Rödbodgatan anlades i samband med Norrmalmsregleringen och består av två enkelriktade stråk med Klarafaret (rampen till ett underjordiskt parkeringshus) däremellan. Rödbogatans båda delar är hårt trafikerade eftersom de ingår trafiksystemet kring Tegelbacken och Klaratunneln.

Gatan under förändring
Vid Rödbodgatans östra sida ligger Departementets hus uppfört åren 1969–1971 efter arkitekt Nils Teschs ritningar. Vid Rödbodgatans västra sida märks det så kallade KPMG-huset, uppfört 1970–1973 efter ritningar av Erik Thelaus arkitektkontor. Idag har Rödbodgatan en total bredd av 29,5 meter. Genom den planerade rivningen av KPMG-huset och nybyggnad för Sveriges Kommuner och Landsting kommer bredden att minska till cirka 18 meter. Den minskade gatubredden innebär att Klarafarets in- och utfart vid Rödbodgatan tas bort, vilket kan ses som en återgång till den tidigare gatubredden från 1600-talet när Klara södra kyrkogatan gick här.

Källor

Planbeskrivning Detaljplan för Snäckan 8 i stadsdelen Norrmalm, Dp 2012-16699.

Externa länkar

Gator och torg på Norrmalm
George Miller Beard

George Miller Beard, född 8 maj 1839 och död 23 januari 1883, var en amerikansk läkare.

Beard praktiserade i New York från 1866, och är känd för sina arbeten i neurasteni, Practical treatise on nervouses exhaustion (neurastenia) (1880) och Sexual neurasthenia (svensk översättning, Den sexuella neurastenien, 1896).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Noter

Amerikanska läkare
Födda 1839
Avlidna 1883
Män
Thomas Osborne

Thomas Osborn(e) kan syfta på bland andra:

Thomas Osborne, 1:e hertig av Leeds (1631–1712), engelsk statsman
Thomas Osborne, 4:e hertig av Leeds (1713–1789), brittisk adelsman
Thomas Burr Osborne (1798–1869), amerikansk politiker
Thomas W. Osborn (1833–1898), amerikansk politiker
Thomas A. Osborn (1836–1898), amerikansk politiker
 Tom Osborne (född 1937), amerikansk politiker
HMS Anders Bure

HMS Anders Bure var ett svenskt sjömätningsfartyg ursprungligen byggd som lustjakt 1968 med namnet Rali. Beställaren kunde dock inte fullfölja köpet, så fartyget blev liggande vid varvet till 1970 då hon såldes till Sjöfartsverket. Efter att ha förlängts med tre meter och försetts med ny styrhytt och nya maskiner togs hon i tjänst som sjömätningsfartyg 1971 med namnet .

År 1987 utrangeras hon och såldes till ett privat företag i Stockholm och rustades återigen som lustjakt.

Källor

Svenska örlogsfartyg
Sjömätningsfartyg
Fartyg sjösatta 1968
Jonas Gunnarsson

Mats Erik Jonas Gunnarsson, född 26 juli 1980 i Alsters församling i Värmlands län, är en svensk politiker (socialdemokrat), som var Sveriges yngsta kommunalråd år 2003.

Gunnarsson började sin politiska aktivitet i SSU Skoghall på 1990-talet. Under hans tid i SSU var han aktiv i Värmlands och Skaraborgs distrikt, som distriktsordförande och distriktsombudsman. Han har innehaft en rad kommunalpolitiska och landstingspolitiska uppdrag och var under en tid kommunalråd i Hammarö kommun. Han var även kandidat för Socialdemokraterna i Europaparlamentsvalet 2009 och stod då på 14:e plats på valsedeln.

År 2010 blev Gunnarsson ledamot av Sveriges riksdag. Han sitter som ledamot i Konstitutionsutskottet och i Europar%C3%A5dets svenska delegation samt som suppleant i Civilutskottet. Gunnarsson har tidigare varit suppleant i Miljö- och jordbruksutskottet, EU-nämnden samt i Europarådets svenska delegation. I april 2015 valdes Gunnarsson till Europarådets Parlamentarikerförsamlings generalrapportör i HBT-rättigheter. Under 2013 hade han även ett rapportörskap med syftet att ta fram ett betänkande med rekommendationer om att Europas länder måste ta fram en gemensam strategi för att förebygga rasism och intolerans i Europa.

Referenser

Externa länkar 

 Jonas Gunnarsson hemsida

Ledamöter av Sveriges riksdag för Socialdemokraterna
Svenska politiker under 2000-talet
Personer från Karlstads kommun
Födda 1980
Levande personer
Män
Thomas Osborne, 1:e hertig av Leeds

Thomas Osborne, 1:e hertig av Leeds, född den 20 februari 1631, död den 26 juli 1712, var en engelsk statsman.

Leeds kom efter 1660 års restauration till hovet, beskyddades av hertigen av Buckingham, blev 1665 medlem av underhuset och gjorde sig först politiskt bemärkt genom sitt deltagande i Buckinghams anfall på lord Clarendon 1667. På den förres rekommendation blev Leeds, som 1673 upphöjdes till (skotsk) viscount Osborne, samma år riksskattmästare efter lord Clifford, fick samtidigt den engelska titeln viscount Latimer och blev 1674 earl av Danby. 

Han var 1673-1678 Karl II:s ledande minister och förde som sådan en absolutistisk och strängt högkyrkligt protestantisk politik. Han genomdrev 1674 fredsslut med Holland och främjade giftermålet mellan Vilhelm av Oranien och den engelska prinsessan Maria (1677). Trots att han ogillade Karl II:s hemliga förbindelser med Frankrike, ansåg Leeds sig av omtanke om sin ställning nödsakad att tolerera dem och råkade därigenom in i en på längden ohållbar dubbelhet.

Denna kulminerade däri, att han 1678 på kungens begäran skriftligen anhöll om franska subsidier mot löfte om fred, samtidigt med att han i parlamentet utverkade anslag för krig mot Frankrike. Genom en intrig blev hans brev (dock ej kungens därtill fogade gillande postscripta) bekantgjorda för underhuset, och Leeds ställdes genom impeachment under åtal inför överhuset för högförräderi (december 1678). 

Därtill lades anklagelse för att han skulle ha främjat den romersk-katolska sammansvärjning, som Titus Oates påstod sig ha upptäckt. Genom en rad parlamentsupplösningar sköts målet dock åt sidan, men Leeds, som i april 1679 insatts i Towern, återfick först 1684 mot borgen friheten; fullständigt frikänd blev han 1685. 

Jakob II:s romaniserande politik drev småningom Leeds till försoning med whigledarna och verksam delaktighet i deras förbindelser med Vilhelm av Oranien. Han undertecknade (30 juni 1688) inkallelseskrivelsen till denne, belönades efter statsvälvningen med titeln markis av Caermarthen (1689) och blev samma år rådets president. 

Åren 1690-1695 var han Vilhelms och Marias ledande minister samt upphöjdes 1694 till hertig av Leeds. Alltsedan hatad och misstrodd av whigpartiet, blev han 1695 åtalad av underhuset för att ha låtit besticka sig av Ostindiska kompaniet till att skaffa det förmånliga privilegier. Han erkände gåvan, men saken fullföljdes ej; 1699 nedlade dock Leeds de flesta av sina ämbeten. Ännu 1711 intrigerade han, vid 80 års ålder, för att återfå sin forna ledande ställning i rådet. Hans efterlämnade papper förvaras mestadels i British Museum ("Osborne Papers").

Noter

Källor 

Engelska politiker
Brittiska hertigar
Engelsk adel
Skotsk adel
Personer i England under 1600-talet
Födda 1631
Avlidna 1712
Män
Ugglan
Hertig av Leeds

Hertig av Leeds (efter staden i Yorkshire och inte - som det ibland påstås - efter orten eller slottet i Kent) är en engelsk adelstitel, som under åren 1694-1964 bars inom släkten Osborne.

Källor

Leeds
Uppsala Pride

Uppsala Pride var ett nätverk som anordnade pridefestivaler i Uppsala 2008-2012. Nätverket grundades årsskiftet 2007/2008 sedan Sissela Nordling Blanco och Jonas Göthner under Stockholm Pride fått inspiration att anordna en festival i sin hemstad Uppsala. Uppsala Pride tog tidigt sin egen väg och allt arbete har sedan starten grundats i teorier kring intersektionalitet.

Uppsala Prides vision byggde på intersektionalitet och antirasistisk feminism med ledorden "En annan värld är möjlig". Början av visionen lydde "Uppsala Pride vill vara en plattform för möten, aktivism, gemenskap och förändring. Uppsala Pride vill krossa all diskriminering baserad på kön, könsidentitet, könsuttryck, klass, ras, etnisk tillhörighet, funktionsnedsättning, ålder och sexualitet.".

Festivaler
Den första årgången av Uppsala Pride hölls 22–25 maj 2008. På den första festivalen låg mycket fokus på Queer-film och festivalen samarbetade på filmsidan med Gay Film Festival Hamburg och Uppsala Internationella Kortfilmfestival. Bland talare och artister på festivalen 2008 kan nämnas Bunny Rabbit, Mapei, Tiina Rosenberg, Lawen Mohtadi, OddFellas, Lissi Dancefloor Disaster, Strula med Siri, Andy Candy, Monica Amante, Fanny Ambjörnsson och Lulf Rondell. Festivalen hade ca 1 500 besökare och en budget på 300 000 kronor.

Det andra året festivalen hölls så ägde den rum 27–31 maj 2009. Bland artister och föreläsare märks Lynnee Breedlove, Pia Laskar, Club Wotever, Jan Hammarlund, Diamond Daggers, Syster Sol och Lukas Romson. Festivalen hade 2009 ca 2 500 besökare och en budget på 400 000 kronor.

Uppsala Pride 2010 gick av stapeln 4–7 november. Det årets festival hade antirasism som tema och nätverket fick i januari 2010 ett stipendium på 70 000 kronor från Olof Palmes minnesfond för att driva antirasistiskt arbete. Festivalen genomfördes detta år i samarbete med Interfem. Bland artister och föreläsare som detta år hade en ännu tydligare internationell karaktär kan nämnas Staceyann Chin, Parvin Ardalan och Jessica Hoffman.

Kritik
Inför Uppsala Pride 2012 beslutade samordningsgruppen för festivalen att Liberala ungdomsförbundet och Folkpartiet inte var välkomna att delta som organisationer eftersom deras politik inte överensstämde med Uppsala Prides politiska visioner. Detta ledde till att vissa organisationer, bland annat RFSU och Miljöpartiet, valde att inte delta. Folkpartiet och Liberala ungdomsförbundet anordnade en egen Prideparad med namnet "Pride för alla".
Inte heller polisen, gaypolisen eller Försvarsmakten tilläts delta.

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats

Festivaler i Sverige
Evenemang i Uppsala
HBTQ-festivaler i Sverige
Återkommande evenemang med premiär 2008
MAXXI

MAXXI (Museo nazionale delle arti del XXI secolo) är ett italienskt statligt museum för samtidskonst och arkitektur, beläget i stadsdelen Flaminio i norra Rom.

Det italienska kulturministeriet beslöt 1998 att uppföra ett nationellt museum för samtidskonst och arkitektur. Arkitekttävlingen vanns av den irakisk-engelska arkitekten Zaha Hadid. Byggnaderna uppfördes 2002–2007 och museet invigdes i maj 2010.

Betongbyggnaden, med tre plan på sammanlagt 27 000 m², upptar ett kvarter och har ett böljande utseende med många böjda väggar och ett antal inomhusramper. En fasad har sparats från en av de tidigare militärkasernerna som låg på området.

Externa länkar 
 MAXXI:s webbplats
 Anna Brodow Inzaina: "En kamp mellan verk och byggnad" Svenska Dagbladet 2010-07-02, Kultur sid 14
 Bildsvit från New York Times

Konstmuseer och konsthallar i Rom
Arkitekturmuseer
Samtidskonst
Zaha Hadid
Museer invigda 2010
Álvaro Pereira

Álvaro Daniel Pereira Barragán, född 28 november 1985 i Montevideo, är en uruguayansk professionell vänsterfotad fotbollsspelare (mittfältare och back) som spelar för Cerro Porteño.

Klubblagskarriär 
Pereira inledde sin professionella karriär i den uruguayanska klubben Miramar Misiones 2004 innan han flyttade till Argentina och spel först i Quilmes 2005 och sedan Argentinos Juniors 2007. Under 2007 års Apertura-turnering blev han lagets mesta målskytt genom att göra 7 mål. Inför säsongen 2008–2009 flyttade Pereira till Europa för spel i den rumänska klubben CFR Cluj. Han stannade bara en säsong i klubben men hann med att spela i Champions League och vinna den rumänska cupen. I juni 2010 betalade Porto cirka 4,5 miljoner euro för att köpa loss honom från Cluj. Under sin första säsong i Porto spelade Pereira 28 ligamatcher och var med och vann den portugisiska cupen. Den 23 augusti blev Álvaro klar för den italienska klubben Inter.

Landslagskarriär 
Pereira debuterade i det uruguayanska landslaget i november 2008 i en match mot Frankrike. Han gjorde sitt första landslagsmål i sin andra landskamp, mot Libyen. Han blev uttagen i Uruguays trupp till VM 2010. Den första gruppspelsmatchen startade han som vänsterback men spelade sedan vänstermittfältare i de två återstående gruppspelsmatcherna. Han gjorde ett av Uruguays mål i 3–0 segern mot värdlandet Sydafrika. Han blev även uttagen i Uruguays trupp till Copa America 2011. I två av tre gruppspelsmatcher gjorde han mål. Uruguays enda mål mot Chile vilket gjorde att matchen avslutades oavgjord stod Pereira för. Han gjorde även matchens enda mål i Uruguays sista gruppspelsmatch mot Mexico.

Meriter 
Klubblag
CFR Cluj
 Rumänska cupen: 2008/2009

FC Porto
Portugisiska ligan: (1) 2010/2011
Portugisiska Cupen: (2) 2009/2010, 2010/2011
Portugisiska Supercupen: (2) 2009, 2010
UEFA Europa League: (1) 2010/2011

Landslag
Copa América: 2011

Referenser 
 
 
 

Födda 1985
Män
Levande personer
Uruguayanska fotbollsspelare
Spelare i Miramar Misiones
Spelare i Quilmes AC
Spelare i Argentinos Juniors
Spelare i CFR Cluj
Fotbollsspelare i FC Porto
Spelare i FC Internazionale Milano
Fotbollsspelare i Estudiantes de La Plata
Spelare i Getafe CF
Spelare i Cerro Porteño
Uruguayanska landslagsspelare i fotboll
Spelare i VM i fotboll 2010
Spelare i Copa América 2011
Spelare i Fifa Confederations Cup 2013
Spelare i VM i fotboll 2014
Spelare i Copa América 2015
Förbundsförsamlingen

Förbundsförsamlingen kan avse

 Förbundsförsamlingen (Schweiz) – Schweiz lagstiftande församling på federal nivå
 Förbundsförsamlingen (Tyskland) – ett särskilt organ i Tysklands parlamentariska system, vars enda uppgift är att välja Tysklands förbundspresident
 Förbundsförsamlingen (Österrike) – en gemensam sammankomst mellan nationalrådet och förbundsrådet i Österrikes parlament
 Förbundsförsamlingen (Tyska förbundet) – parlamentet i Tyska förbundet (1815–1866)
Yazz

Yazz, egentligen Yasmin Evans, född 19 maj 1960 i Shepherd's Bush, London, är en brittisk popsångerska. Hon är mest känd för låten The Only Way Is Up från 1988 som var etta i både Sverige och Storbritannien. Det var hennes enda stora hit i Sverige. Hon var väldigt populär i hemlandet. I Storbritannien hade hon hits som Doctorin' the House, Stand Up for Your Love Rights och Fine Time. 

I november 2016 släppte det brittiska skivbolagen Cherry Pop Records en nyutgåva av albumet "Wanted", innehållandes tre CD-skivor med extramaterial.

Diskografi 
Wanted 1988
The Wanted Remixes 1989
One on One 1994
Natural Life 1997
At Her Very Best 2001
Running Back to You 2008

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Kvinnor
Födda 1960
Levande personer
Brittiska popsångare
Mononymt kända personer
The Penguins

The Penguins var en amerikansk doo wop grupp som bildades 1953 av Curtis Williams, Cleveland Duncan, Dexter Tisby, Bruce Tate. 

Gruppen är mest ihågkommen för låten Earth Angel (Will you be mine) från 1954. Låten tog sig till åttonde plats Billboard Hot 100 och första plats på rhythm'n'blueslistan. Earth angel (Will you Be mine) var deras enda topp 40 hit. The Penguins upplöstes 1962. Cleveland Duncan fortsatte att spela in musik under namnet The Penguins. Duncan (med backing-gruppen The Viceroys) fortsatte att uppträda till 2012.

Gruppen blev invald i The Vocal Group Hall of Fame 2004.

Medlemmar
Cleveland Duncan - sång (tenor) (1953-1962, 1963-2012)
Curtis Williams - sång (baryton, bas (1953-1957)
Dexter Tisby - sång (tenor) (1953-1956, 1956-1962)
Bruce Tate - sång (baryton) (1954-1955)
Randy Jones - sång (baryton) (1955-1956, 1956-1962, 2001)
Teddy Harper - sång (tenor) (1956, 1957-1962)
Ray Brewster - sång (tenor) (1956)
Walter Saulsberry - sång (tenor, baryton) (1963-1965, 1970-2012)
Vesta King - (1965)
Evelyn King - (1965)
Vera Walker - (1965-1969)
Rudy Wilson - (1965-1969)
Glenn Madison sång (tenor, bas) (1970-2012)

Diskografi (urval)
Studioalbum
The Cool, Cool Penguins (1958)
Singlar
Hey Senorita / Earth Angel (Will You Be Mine) (1954)
Love Will Make Your Mind Go Wild / Ookey Ook (1954)
Baby Let's Make Some Love / Kiss a Fool Goodbye (1955)
Be Mine or Be a Fool / Don't Do It (1955)
It Only Happens With You / Walkin' Down Broadway (1955)
Devil That I See / Promises, Promises, Promises (1955)
A Christmas Prayer / Jingle Jangle (1955)
She's Gone, Gone / My Troubles Are Not at an End (1956)
Dealer of Dreams / Peace of Mind (1956)
Earth Angel / Ice (1956)
Will You Be Mine / Cool Baby Cool (1957)
Pledge of Love / I Knew I'd Fall in Love (1957)
That's How Much I Need You / Be My Lovin' Baby (1957)
Sweet Love / Let Me Make Up Your Mind (1958)
Do Not Pretend / If You're Mine (1958)
Believe Me / The Pony Rock (1962)
Memories of El Monte / Never Let You Go (delad singel med The Five Discs) (1963)
Memories of El Monte / Be Mine (1963)
Heavenly Angel / Big Bobo's Party Train (1965) 
Memories of El Monte / Heavenly Angel (1984)

Referenser

Externa länkar
The Penguins - biografi av Marv Goldberg

Amerikanska rhythm and bluesgrupper
Alf Nilsson (musiker)

Alf Gustaf Nilsson, född 1 april 1940, död 6 juni 2020 i Högalids distrikt, Stockholm, var en svensk oboist och professor.

Nilsson studerade vid Kungliga Musikhögskolan 1957–1961 och var anställd i Kungliga hovkapellet 1958–1962, samt solist i Kungliga filharmonikerna från 1961. Lärare vid Kungliga Musikhögskolan sedan 1973. Nilsson invaldes den 13 maj 1985 som ledamot nr 837 av Kungliga Musikaliska Akademien och tilldelades 1988 Litteris et Artibus.

Referenser 

Svenska oboister under 1900-talet
Svenska oboister under 2000-talet
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Mottagare av Litteris et Artibus
Födda 1940
Avlidna 2020
Män
Finlands diskrimineringsombudsman

Minoritetsombudsmannen är en myndighet vars grundläggande uppgift är att främja etniska minoriteters och utlänningars ställning, likabehandling och rättsskydd samt goda etniska förhållanden i Finland. Minoritetsombudsmannen fungerar också som nationell rapportör om människohandel.

Minoritetsombudsmannen övervakar att ingen etnisk diskriminering sker enligt lagen om likabehandling samt att utlänningarnas rättigheter förverkligas i Finland. Minoritetsombudsmannen verkar och påverkar på olika sätt för att förhindra etnisk diskriminering och för att främja likabehandling samt ingriper i diskriminering med utlåtanden och ställningstaganden.

Minoritetsombudsmannens ställning är självständig och oberoende. Administrativt finns minoritetsombudsmannens byrå i anslutning till inrikesministeriet.

Sedan 2010 är Eva Biaudet minoritetsombudsman.

Externa länkar
Finlands minoritetsombudsman

Minoritetsombudman
Black 'n Blue

Black 'n Blue är ett amerikanskt heavy metal-band som bildades 1981 av sångaren Jaime St. James, gitarristerna Tommy Thayer och Jeff Warner, basisten Patrick Young och trummisen Pete Holmes.

Bandets första album som hette Black 'n Blue släpptes 1984. De släppte sedan tre album Without Love  (1985),  Nasty Nasty  (1986) och In Heat  (1988)  innan de upplöstes 1989. Gruppen har sedan återförenats några gånger 1997, 2003, 2007 och 2008. 2010 släpptes albumet Hell Yeah!.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Jaime St. James – sång (1981–1989, 1997, 2003, 2007, 2008– )
Patrick Young – basgitarr, bakgrundssång (1981–1989, 1997, 2003, 2007, 2008– )
Pete Holmes – trummor (1981–1989, 1997, 2003, 2007, 2008– )
Shawn Sonnenschein – gitarr, bakgrundssång (2003, 2008– )
Brandon Cook – gitarr, bakgrundssång (2013– )

Tidigare medlemmar
Tommy Thayer – sologitarr, keyboard, bakgrundssång (1982–1989, 1997, 2007, 2010, 2011; spelar fortfarande med bandet ibland)
Jeff Warner – rytmgitarr, keyboard, bakgrundssång (1982–1989, 1997, 2003, 2007, 2008–2013)
Virgil Ripper – rytmgitarr (1981–1982)

Diskografi
Studioalbum
1984: Black 'n Blue
1985: Without Love
1986: Nasty Nasty
1988: In Heat
2011: Hell Yeah!

Livealbum
1998: One Night Only: Live
2002: Live in Detroit – 1984

Singlar
1984: "I Want It All (I Want It Now)"
1985: "Miss Mystery"
1985: "Without Love"
1986: "I'll Be There for You"

Samlingsalbum
2001: The Demos Remastered: Anthology 1
2001: Ultimate Collection
2005: Collected (Box med 4 CD'er och 1 DVD)
2007: Rarities

Externa länkar
Officiell webbplats

Amerikanska metalgrupper
Glam metal-grupper
Musikgrupper bildade 1981