kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Heidi Swedberg

Heidi Swedberg, född 3 mars 1966 i Honolulu, Hawaii, USA, är en amerikansk skådespelare. Hon är mest känd i rollen som George Costanzas fästmö Susan Ross i TV-serien Seinfeld.

Seinfeld 
Susan, som är TV-producent, och George (Jason Alexander) träffas på NBC:s kontor, när George och Jerry (Jerry Seinfeld) är där för att diskutera en ny TV-serie. Susan och George blir tillsammans, men relationen försämras ganska fort och de gör slut. Senare i serien börjar George tänka på Susan igen, rusar impulsivt hem till henne och friar. Susan säger "ja", men snart börjar George få kalla fötter inför bröllopet och lyckas efter många om och men att skjuta upp datumet. Bröllopsdatumet närmar sig dock, och det blir dags att skicka ut inbjudningar till gästerna. George köper mycket billiga inbjudningskort, vilka Susan får skriva. Hon avlider oväntat då hon håller på att slicka igen kuverten. Det visar sig att klistret på kuverten var giftigt.

Filmografi (urval) 
1989 - Matlock
1991 - Hot Shots! Höjdarna!
1994 - Mord och inga visor
1994 - Star Trek: Deep Space Nine
1992–1997 - Seinfeld
2002 - Cityakuten
2002 - Gilmore Girls
2006 - Brottskod: Försvunnen
2008 - Bones
2009 - Magi på Waverly Place

Externa länkar 

Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1966
Kvinnor
Levande personer
Personer från Honolulu
George Townshend

George Townshend kan syfta på bland andra:

* George Townshend (1876–1957), en tidigare ärkediakon som övergick till Bahá'í mot slutet av sitt liv
 George Townshend, 1:e markis Townshend (1724–1807), brittisk peer 
 George Townshend, 2:e markis Townshend (1753–1811), brittisk peer
 George Townshend, 3:e markis Townshend (1778–1855), brittisk peer
 George Townshend, 7:e markis Townshend (1916–2010), brittisk peer
George Townshend, 7:e markis Townshend

George John Patrick Dominic Townshend, 7:e markis Townshend, född den 13 maj 1916, död 23 april 2010, känd som Viscount Raynham till 1921, var en brittisk peer och affärsman.

Townshend var ende sonen till John Townshend, 6:e markis Townshend och Gwladys Ethel Gwendolen Eugenie Sutherst. Han var ordförande för Anglia Television från 1958 till 1986. Då han ärvde sina titlar redan vid faderns död 1921 blev han den 2 mars 2009 den person som innehaft pärsvärdighet längst i historien, då han gick förbi Charles St Clair, 13:e lord Sinclair (född den 30 juli 1768, ärvde titlarna den 16 december 1775, död den 30 mars 1863), som innehade det tidigare rekordet om 87 år och 104 dagar. Rekordet var svårslaget - det tog alltså nära ett och ett halvt sekel innan det utraderades.

Referenser

Engelsk adel
Personer inom Storbritanniens näringsliv under 1900-talet
Födda 1916
Män
Avlidna 2010
August Leskien

Johann Heinrich August Leskien, född 8 juli 1840 i Kiel, död 20 september 1916 i Leipzig, var en tysk språkforskare.

Leskien blev filosofie doktor i Leipzig 1864, privatdocent i Göttingen 1867 och extra ordinarie professor i jämförande språkforskning i Jena 1869 samt 1870 professor i slaviska språk vid universitetet i Leipzig.

Leskien var en av sin tids främsta språkforskare. I Die Declination im Slavisch-Litauischen und Germanischen (1876) uppställde han först satsen, att ljudlagarna verkar undantagslöst, och han kan så tillvida anses som huvudman för den så kallade junggrammatiska skolan inom språkvetenskapen (vilken för övrigt representerades av Karl Brugmann, Hermann Paul, Hermann Osthoff och de flesta dåtida yngre språkforskare).

Leskien var länge medredaktör i Vatroslav Jagićs "Archiv für slavische Philologie". Tillsammans med Brugmann har deltog han i striden om konstspråk (mot esperanto). Leskien invaldes som ledamot av Vetenskapssocieteten i Uppsala 1914.

Bibliografi (i urval)

De ratione quam I. Bekker in restituendo digammo secultus est (1866)
Handbuch der allbulgarischen Sprache (1871; tredje upplagan 1898)
Die Declination im Slavisch-Litauischen und Germanischen (1876; prisbelönt av Jablonowskiska sällskapet i Leipzig)
Litauische Volkslieder und Märchen (tillsammans med Brugmann, 1882).
Der Ablaut der Wurzelsilben im Litauischen (1884)
Grammatik der altbulgarischen Sprache (1909)

Källor

Tyska lingvister
Slavister
Tyska professorer
Personer verksamma vid Göttingens universitet
Personer verksamma vid Jena universitet
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Tyska forskare under 1800-talet
Tyska forskare under 1900-talet
Personer från Kiel
Födda 1840
Avlidna 1916
Män
Ugglan
Alumner från Leipzigs universitet
Gustav Bergman

Gustav Bergman, född 4 december 1990, är en svensk orienterare som tog guld i stafetten vid VM 2014, brons på VM-medeldistans i Finland 2013, samt tog Sverige till silver på VM-stafetten samma år. Han har även två guld vid JVM 2009 i Italien, samt ett EM-guld i stafett 2014 och en 8:e plats på VM-medel 2012 i Schweiz.

Bergman bor i Bagarmossen utanför Stockholm och tävlar för Nacka-klubben OK Ravinen.

Han vann Silva League 2012 efter en delseger. Tvåa på O-Ringen 2012 i Halmstad efter norrmannen Olav Lundanes. I oktober 2011 gick han upp som Sverigeetta på Sverigelistan, den svenska rankinglistan för orienterare. Även efter vårsäsongen 2016 ligger Bergman etta på denna lista.

Säsongen 2013 tog han femteplatsen i den totala världscupen, som bästa icke-schweiziska löpare. Han är rankad som åttonde löpare på den internationella rankinglistan.

Vid EM i Tjeckien 2016 tog Bergman två silvermedaljer, en på sprinten och en på medeldistansen. Båda gångerna blev han slagen av schweizaren Matthias Kyburz. 2018 vann Bergman sin första världscuptävling i Norska Østfold, 2019 vann Bergman den totala världscupen efter att ha vunnit flera deltävlingar. 

I juni 2022 var Bergman en del av Sveriges lag som tog guld i sprintstafett vid VM. Han tog även silver i den individuella sprinten.20

Vid VM 2023 tog Bergman en bronsmedalj i stafett tillsammans med Albin Ridefelt och Emil Svensk.

Bergman använder inte tumkompass utan en vanlig handkompass när han orienterar, vilket är ganska ovanligt för elitlöpare.

Källor

Svenska orienterare
Världsmästare i orientering 
Europamästare i orientering
Födda 1990
Män
Levande personer
Svenska idrottare under 2000-talet
Orienterare i OK Ravinen
Wilhelm Streitberg

Wilhelm August Streitberg, född 23 februari 1864 i Rüdesheim am Rhein, död 19 augusti 1925 i Leipzig, var en tysk språkforskare.

Streitberg var professor i indoeuropeisk språkvetenskap i Fribourg 1888-98, e.o. professor i Leipzig 1899-1906, ordinarie professor i Münster 1906-09 och från 1909 i München.

Streitberg författade bland annat Die germanischen Comparative auf -oz- (1890), omarbetad i Zur germanischen Sprachgeschichte (1892), Die Entstehung der Dehnstufe (i "Indogermanische Forschungen", band III, 1894), Urgermanische Grammatik (1896; andra upplagan 1908), Gotisches Elementarbuch (1896; fjärde upplagan 1909), Die gotische Bibel, I-II (1907-10) och i "Geschichte der indogermanischen Sprachwissenschaft" (I-III, 1916-17), för vilken han var utgivare, Germanisch (II:2, 1917). 

Tillsammans med Karl Brugmann utgav Streitberg "Indogermanische Forschungen" (1891 ff.) och ensam som bihang härtill "Anzeiger für indogermanische Sprach- und Altertumskunde" (1891 ff.) Han var medutgivare av "Indogermanisches Jahrbuch" (1914 ff.), "Germanisch-romanische Monatsschrift" (1909 ff.) samt av "Germanische Bibliothek" (1896ff.), "Indogermanische Bibliothek" (1906 ff., tillsammans med Hermann Hirt) och "Religionswissenschaftliche Bibliothek" (1910 ff., tillsammans med Richard Wünsch).

På hans 60-årsdag 1924 ägnades honom två väldiga festskrifter, "Stand und Aufgaben der Sprachwissenschaft" och "Streitberg-Festgabe" (utgiven av de förenade språkvetenskapliga instituten i Leipzig).

Källor
  
 

Tyska lingvister
Tyska professorer
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Personer verksamma vid universitetet i Münster
Personer verksamma vid Münchens universitet
Födda 1864
Avlidna 1925
Män
Ugglan
Personer från Hessen
Levan Kobiasjvili

Levan Kobiasjvili (georgiska: ლევან ზურაბის ძე კობიაშვილი, Levan Zurabis dze Kobiasjvili) född den 10 juni 1977 i Tbilisi, är en georgisk före detta fotbollsspelare. I oktober 2015 valdes han till förbundsordförande för georgiska fotbollsfederationen.

Kobiasjvilis karriär började i hans hemstad i fotbollsklubben Awasa Tbilisi. Efter att ha flyttat för att spela i Metallurg Rustavi, FK Dinamo Tbilisi och Alania Vladikavkaz överfördes han 1998 till SC Freiburg. Som en av många georgier i Freiburg stannade han till 2003 då han köptes upp av Schalke. År 2010 flyttade han till huvudstadsklubben Hertha BSC Berlin. Han är framför allt defensiv mittfältare eller vänsterytter. I Herthas nedlflyttningsmatch mot Fortuna Düsseldorf i maj 2012 anklagades Kobiasjvili för att i tumultet som uppstod ha slagit huvuddomaren. Efter granskning beslöt den tyska fotbollsfederationen att man stängde av Kobiasjvili i tolv månader.

Kobiasjvili debuterade i det georgiska landslaget 1996. Efter en EM-kvalmatch mot Grekland den 11 oktober 2011 blev Kobiasjvili genom sitt deltagande i den matchen den första georgiska fotbollsspelare att spela över 100 landskamper för sitt landslag.

Referenser

Externa länkar 
 Levan Kobiasjvilis profil på fussballdate.de 
 Levan Kobiasjvili på transfermarkt.co.uk

Födda 1977
Män
Levande personer
Spelare i Hertha BSC Berlin
Spelare i FC Schalke 04
Spelare i SC Freiburg
Spelare i FC Alania Vladikavkaz
Spelare i Dinamo Tbilisi
Spelare i Metalurgi Rustavi
Idrottare från Tbilisi
Spelare i georgiska högstadivisionen i fotboll
Georgiska landslagsspelare i fotboll
George Townshend, 3:e markis Townshend

George Ferrars Townshend, 3:e markis Townshend, född den 13 december 1778, död den 31 december 1855, känd som Lord Ferrers av Chartley från 1782 till 1807 och som Earl av Leicester från 1807 till 1811, var en brittisk peer.

Townshend var äldste son till George Townshend, 2:e markis Townshend och Charlotte Ellerker. Hans far upphöjdes till earl av Leicester 1782 och ärvde markisatet 1807. Lord Leicester gifte sig med Sarah Dunn Gardner 1807. De hade inga barn och Sarah övergav honom efter endast ett år. 

Äktenskapet upplöstes aldrig, men hon erkände äktenskapsbrott och tvegifte. Hon gifte sig enligt uppgift 1809 i Gretna Green med bryggaren John Margett. Hennes barn förklarades illegitima genom en parlamentsakt 1842. Äldste sonen John, som tidigare kallat sig Earl av Leicester, var då ledamot av parlamentet. 

Lord Townshend, som han kallades efter faderns död 1811, utbildades vid Eton och Trinity College, Cambridge. Han gjordes arvlös av sin far och levde mestadels utanför Storbritannien. Townshend dog i Genua vid 77 års ålder. Titeln earl av Leicester föll ur bruk inom familjen Townshend (men hade redan förlänats till Thomas Coke). Som markis efterträddes han av sin kusin John Townshend.

Källor 

 

Brittiska överhusledamöter
Engelsk adel
Födda 1778
Avlidna 1855
Män
Alumner från Trinity College, Cambridge
Jack Ryan (politiker)

Jack Ryan, född 6 oktober 1959 i Wilmette, är en amerikansk politiker, som tvingades att dra tillbaka från valet till senator i 2004 års senatsval beroende på en påstådd sexskandal.

Hans ersättare, Alan Keyes, förlorade sedan till blivande presidenten Barack Obama.

Noter

Födda 1959
Män
Amerikanska politiker
Levande personer
Personer inom Goldman Sachs
Personer från Wilmette
Vatroslav Jagić

Vatroslav Jagić, född 6 juli 1838 i Varaždin, död 5 augusti 1923 i Wien, var en kroatisk språkforskare, en av sin tids mest framstående slaviska filologer.

Jagić blev, efter att ha varit lärare vid gymnasiet i Zagreb och professor i jämförande språkforskning vid universitetet i Odessa, 1874 professor i slaviska språk i Berlin och 1880 anställd vid universitetet och vetenskapsakademien i Sankt Petersburg. Under åren 1886-1908 var han som Franc Miklošičs efterträdare professor vid universitetet i Wien, en befattning vilken Miklošič gjort till den ledande inom de slaviska studierna.

Från 1875 utgav Jagić (tillsammans med bland andra August Leskien) "Archiv für slavische Philologie", en tidskrift av största betydelse som centralorgan för den slaviska filologin. Han publicerade en mängd större och mindre, delvis mycket viktiga uppsatser av språkligt och litteraturhistoriskt innehåll dels i nämnda "Archiv", dels i Sydslaviska akademiens "Rad" och "Starine" (i Zagreb), dels i serbiska litteratursällskapets "Glasnik" (i Belgrad), dels i Sankt Petersburg-akademiens "Sbornik" och Wienakademiens "Denkschriften" och "Sitzungsberichte".

Av grundläggande betydelse är hans editioner (med grammatiska, paleografiska och litteraturhistoriska inledningar, delvis med specialordböcker) av äldre litteratur: "Zografosevangeliet" (1879) och "Mariaevangeliet" (1883), båda i kyrillisk omskrift efter glagolitiska manuskript och hörande till den äldsta gruppen av fornkyrkoslaviska urkunder, helgonlegender i fornrysk redaktion ("Sluzj. mineji" för september-november, 1886), fornserbiska och fornkroatiska juridiska och religiösa urkunder, såsom Vinodals, Veglias och Politsas "statut", profeterna på istrisk-kroatiska (1897) och hertig Hervojas mässbok. Viktiga är även hans studier rörande det glagolitiska alfabetets ursprung (ur grekiska minuskler, Tjetyre paleograf. statji, i "Sbornik", XXXIII) och rörande det kyrkslaviska språkets ursprung och etnografiska ställning: Vopros o Kirillĕ i Mefodiĕ (i "Sbornik". XXXVIII) och Zur Entstehungsgeschichte der kirchenslavischen Sprache (Wien 1900). I övrigt utgav han för undervisningens behov en fornkroatisk och en fornslavisk läsebok och en liten samling slaviska folkvisor.

Jagić var ledamot av österrikiska herrehuset och bar titeln kejserligt hovråd.

Källor

Noter

Kroatiska filologer
Kroatiska slavister
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Födda 1838
Avlidna 1923
Personer från Varaždin
Män
Hugh Grosvenor

Hugh Grosvenor kan syfta på bland andra:

* Hugh Grosvenor, 1:e hertig av Westminster (1825–1899)
 Hugh Grosvenor, 2:e hertig av Westminster (1879–1953)
 Hugh Grosvenor, 2:e baron Stalbridge (1880–1949)
 Hugh Grosvenor, 7:e hertig av Westminster (född 1991)
Robert Grosvenor

Robert Grosvenor kan syfta på flera personer, bland andra:

* Sir Robert Grosvenor, som levde under medeltiden
 Robert Grosvenor, 1:e markis av Westminster (1767–1845)
 Robert Grosvenor, 1:e baron Ebury (1801–1893)
 Robert Grosvenor, 5:e hertig av Westminster (1910–1979)
 Robert Grosvenor, 5:e baron Ebury (1914–1957)
Tiofotade kräftdjur

Tiofotade kräftdjur (Decapoda) är en ordning inom kräftdjuren som tillhör klassen storkräftor (Malacostraca). 

Ordningen är mycket artrik och uppvisar utseendemässigt stor variation, men ett grundläggande gemensamt drag är förekomsten av tio ben, ordnade i fem benpar. Det främsta av dessa är oftast större än de andra och försett med kraftiga klor och används till att hantera föda eller för försvar. Flest arter återfinns i havet, men det finns också de som lever i sötvatten eller på land. Beträffande kroppsbyggnaden, se Flodkräftans anatomi.

I ordningen ingår bland annat humrar, krabbor, kräftor och äkta räkor. Flera arter inom dessa grupper är på många håll i världen av ekonomisk betydelse för fisket.

Dekapodernas systematik
De tiofotade kräftdjuren (Decapoda) indelas traditionellt i Natantia (= simmande, d.v.s. räkor) och Reptantia (= krypande, d.v.s. kräftor, krabbor m.fl.). I Djurens värld behålls denna indelning, varvid Natantia delas i två sektioner, räkor och peneider (med jätteräkorna), medan Reptantia delas i fyra sektioner, Palinura (languster), Astacura (kräftor och humrar), Anomura (trollhumrar, eremitkräftor m.fl.) samt Brachyura (krabbor). I nyare systematik har jätteräkor m.fl. brutits ut och bildar en grupp, Dendrobranchiata, som är systergrupp till alla de övriga. Gruppen kännetecknas av trädformigt förgrenade gälar, därav namnet (dendron = träd, branchia = gäle).

Den modernare systematiken varierar; nedan används indelningen från ITIS, som följer Martin-Davis 2001 (WoRMS har en annan indelning).

Ordning Decapoda (tiofotade kräftdjur)
Underordning Dendrobranchiata
Överfamilj Penaeoidea (jätteräkor m.fl.)
Överfamilj Sergestoidea (En mindre grupp, Acetes japonicus är dock världens mest fiskade räka.)
Underordning Pleocyemata
Infraordning Anomura (eremitkräftor, trollhumrar, trollkrabbor, porslinskrabbor m.fl.). Endast fyra synliga benpar, femte paret förkrympt.
Infraordning Astacidea (kräftor och humrar). Har välutvecklade klor på första benparet.
Infraordning Brachyura (krabbor). Bakkroppen starkt förkortad, stor sköld (carapax).
Infraordning Caridea (äkta räkor: nordhavsräka, sandräka, tångräka m.fl.). Frisimmande.
Infraordning Palinura (languster). Kräftliknande form, men saknar klorna på första benparet.
Infraordning Stenopodidea (korallräkor). En liten grupp ytligt räkliknande dekapoder med ett förstorat tredje benpar. Det finns 71 arter i 12 släkten. De lever i varmare hav. En del hålls i akvarier på grund av sina vackra färger.
Infraordning Thalassinidea. Kräftdjur som borrar i mjukbottnar i oceanerna, mest på grunt vatten. Man känner till 556 arter i 96 släkten. De flesta arterna är tropiska, men några når latituder över 60º. Enligt nyare forskning bör gruppen delas i två infraordningar.

Bilder på dekapodgrupperna

Referenser

Litteratur
Hickman, C. Integrated Principles of Zoology. McGraw-Hill, 15 ed., 2010.
Hanström, B. (red.) Djurens värld, band 2, Förlagshuset Norden, Malmö, 1964.
Dahl, E. Evertebratzoologi. Almqvist & Wiksell , Stockholm, 1972.

Externa länkar 

Tiofotade kräftdjur
Adso av Montier-en-Der

Adso av Montier-en-Der, Adso Dervensis, född omkring 910, död 992, var en fransk abbot och författare.

Biografi 
Adso av Montier-en-Der föddes in i aristokratin. Han sändes ung till klostret Luxeuil i Haute-Saône i Burgund och blev sedermera lärare åt blivande munkar i Toul. År 960 utnämndes han till abbot av det cluniacensiska benediktinklostret Montier-en-Der. Han var god vän med påve Sylvester II och Abbo av Fleury. År 992 avled han under en pilgrimsfärd till Jerusalem.

Verk 
Adso av Montier-en-Der var en av 900-talets mest framstående författare. Han skrev hagiografier, hymner och traktat. Hans hagiografi över biskopen av Toul, Mansuetus är välkänd. Mest berömmelse har han dock fått för traktatet i brevform De Antichristo (fullständig titel: Epistola Adsonis ad Gerbergam reginam de ortu et tempore antichristi) som anförs för dess skildring av den medeltida uppfattningen om Antikrist. Traktatet har emellanåt tillskrivits andra upphovsmän, däribland Augustinus och Alcuin.

Källor 
 Artikeln innehåller översatt material från Catholic Encyclopedia 
 catholic-resources.org

Avlidna 992
Franska teologer
Benediktiner
Franska författare
Hagiografer
Män
Födda 910
Författare under 900-talet
Personer i Frankrike under 900-talet
Berndt Ehinger

Berndt E.J. Ehinger, född 6 september 1937, är en svensk ögonläkare. Han var professor i oftalmologi i Malmö 1972 - 1977 och i Lund 1978 – 2004.

Efter att sedan 1957 arbetat som amanuens och assistent på dåvarande histologiska institutionen i Lund, och 1964 ha blivit med.lic., disputerade Ehinger 1966 på en avhandling om autonoma nerver i ögat. Han började 1967 tjänstgöra som läkare vid ögonkliniken i Lund, där han 1972 blev biträdande överläkare. Han blev 1975 professor och överläkare i oftalmologi, först i Malmö och från 1978 i Lund. Han var klinikchef vid ögonkliniken i Lund 1975 – 1987. 

Ehingers forskning har framför allt handlat om retinas (näthinnans) neurobiologi.

Källor

Svenska professorer i oftalmologi
Personer verksamma vid Lunds universitet
Män
Födda 1937
Levande personer
Vidsels kyrka

Vidsels kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Älvsby församling i Luleå stift. Den ligger centralt i samhället Vidsel.

Kyrkobyggnaden
1944 startades en fond för en kyrkklocka i Vidsel och då började man planera att även bygga en kyrka där. 1960 fick byn sin första präst och samma år bildades en stiftelse som skulle förverkliga kyrkobygget. Ritningar på en kyrka utfördes av arkitekterna John Berglund och Gunnar Eklund vid Jan Thurfjells arkitektkontor i Luleå. 24 november 1968 ägde kyrkans invigning rum.

Kyrkan är uppförd av trä och består av en kyrksal och en lika stor församlingssal. Kyrkorummets branta, pappklädda sadeltak övergår i samlingssalens plantak. Takets kant framhävs tydligt av en bred trälist. Fasaden är klädd med vitt tegel. Långhuset har vertikala fönsteröppningar, medan församlingsdelens ljusinsläpp består av smala, horisontella fönsterband. Kyrkorummets höga tak bärs upp av synliga limträbalkar. Väggar och tak är klädda med naturfärgad träpanel. De fasta bänkarna i öppna kvarter är tillverkade i enkel modell av omålat trä. Golvet är lagt av träbrädor och parkett. Källarvåningen är i souterräng och innehåller lokaler för barn- och ungdomsverksamhet och sammanträdesrum.

Vid sidan av kyrkan står en vitmålad klockstapel av trä.

Inventarier
 Ett snidat krucifix från Oberammergau hänger på korväggen.
 Altaret är fristående.
 Kororgeln är tillverkad av Grönlunds Orgelbyggeri i Gammelstad.

Källor och information

Litteratur
 Våra kyrkor, sidan 651, Klarkullens förlag, Västervik, 1990,

Internet
 

Kyrkobyggnader i Luleå stift
Byggnader och anläggningar i Älvsbyns kommun
Kyrkobyggnader invigda 1968
Älvsby kyrka

Älvsby kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Älvsby församling i Luleå stift. Kyrkan ligger på gamla kyrkogården i utkanten av centrala Älvsbyn.

Kyrkobyggnaden
Vid 1800-talets början fattade Älvsbyns kapellag beslutet att bygga en kyrka som kom att uppföras under åren 1808 - 1813. Den är en träkyrka utformad som en korskyrka i österbottnisk stil. Altaret placerades centralt mellan östra och södra korsarmen och alla korsarmar försågs med sittplatser. 1848 tillkom ett kyrktorn vid södra sidan. Tornet är uppdelat i avsatser med ett åttakantigt krönparti under dess spira. I och med tornets tillkomst omvandlades kyrkan från centralkyrka till en långhuskyrka orienterad i nord-sydlig riktning försedd med korsarmar i väster och öster. Restaureringar genomfördes 1940 och 1968. Vid restaureringen 1940 flyttades altaret till det kor som hade inretts i norra korsarmen. Vid påföljande restaurering 1968 fick kyrkan en ny grund och ett källarplan. Under koret tillkom då en andra sakristia.

Kyrkan har en ingång genom tornet och en genom sakristian samt ingångar genom korsarmarna. Korsmitten som tidigare var kor är försedd med flyttbara stolar och fungerar som lillkyrka. I övriga kyrkan är bänkinredningen fast.

Inventarier
 Ett öppet altarskåp står bakom det fristående altaret. Altarskåpet målades 1959 av Torsten Nordberg och har motivet Jesu uppståndelse. Under fastan stängs skåpet och visar då motivet Jesu vandring mot Golgata.
 På korväggen vid vardera sidan om altarskåpet finns träskulpturer som föreställer apostlarna Petrus och Paulus.
 Kororgeln på 17 stämmor byggdes 1972 av Grönlunds Orgelbyggeri.
 Dopfunten är från 1940-talet.

Omgivning
 Söder om kyrkan ligger en park och Älvsbyns kyrkstad.
 Ett litet bårhus står bakom kyrkan och har sin ingång bort från kyrkan. Bårhuset uppfördes 1887 och har en lanternin på toppen.

Referenser

Tryckta källor

Webbkällor
 Länsstyrelsen i Norrbottens län
 Älvsbyns Turistbyrå

Externa länkar 
 

Kyrkobyggnader i Luleå stift
Träkyrkobyggnader i Sverige
Kyrkobyggnader invigda 1813
Byggnader och anläggningar i Älvsbyns kommun
1813 i Sverige
Älvsbyn
George Townshend, 2:e markis Townshend

George Townshend, 2:e markis Townshend, 1:e earl av Leicester, född den 18 april 1755, död den 27 juli 1811, var en brittisk whigpolitiker, son till George Townshend, 1:e markis Townshend och far till George Townshend, 3:e markis Townshend.

År 1774 ärvde Townshend, efter sin mor, titeln baron De Ferrers, blev 1784 earl av Leicester och ärvde 1807 faderns markisvärdighet. Till följd av sina släktförbindelser erhöll han flera höga ämbeten och var bland annat postminister 1794–1799 och Lord Steward 1799–1802.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 

Storbritanniens ministrar
Postministrar
Engelsk adel
Alumner från St. John's College, Cambridge
Ledamöter av Royal Society
Ledamöter av Society of Antiquaries of London
Brittiska politiker under 1700-talet
Brittiska politiker under 1800-talet
Födda 1755
Avlidna 1811
Män
Ugglan