kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Roberto Ayala

Roberto Fabián Ayala, född 14 april 1973 i Paraná, är en argentinsk före detta fotbollsspelare (mittback). 

Han betraktas som en av de bästa centrala mittbackarna av sin generation, känd för sitt huvudspel. Ayala har spelat över 110 landskamper för det argentinska landslaget och har spelat för lag som River Plate, AC Milan, SSC Napoli och Valencia CF. Han är en av Argentinas absolut bästa försvarare genom tiderna.

Klubbkarriär 
Ayala påbörjade sin karriär i det argentinska laget Ferrocaril Oeste. Efter tre år flyttade han till River Plate där han imponerade enormt och många europeiska lag fick upp ögonen för honom. Parma FC förde honom till Europa. Han lånades ut till SSC Napoli som köpte hans kontrakt som ett delägarskap. I Napoli övertygade han genom att spela bra i en krävande omgivning. Sommaren 1998 köpte AC Milan honom, där gick det inte lika bra och han fick rykte om sig att vara en spelare som inte räckte till i en storklubb. 2000 köptes han av Valencia CF där han växte fram till en av de största mittbackarna i Argentina men också i Valencia.

Valencia 
Vändningen kom när landsmannen Héctor Cuper värvade honom till Valencia CF där Ayala fick en nystart på karriären. Cuper och senare Rafael Benítez byggde lagets backlinje kring honom med två ligatitlar, seger i Uefacupen, vinst i Supercupen och två finalförluster i Champions League som följd. I Valencia bildade han ett av världens bästa försvar under början av 2000-talet.

Real Zaragoza 
Ayala hade värvats på free transfer av Villarreal CF men köpte sig ur kontrakten för att skriva på för Real Zaragoza.

Landslagskarriär 

Han har varit med i tre fotbolls-VM, VM i Frankrike, VM i Japan & Sydkorea där han dock inte kunde spela på grund av skada, och hans sista VM, VM i Tyskland, där Argentina blev utslagna av Tyskland.

Roberto Ayala gjorde ett mål i VM i Tyskland mot värdlandet Tyskland vilket betydde 1-0 till Argentina.

Meriter 

OS: 2004

 River Plate
Apertura: 1994

 Milan
Serie A: 1998/1999

 Valencia
La Liga: 2001/2002, 2003/2004
Uefacupen: 2003/2004
Uefa Super Cup: 2004

Referenser

Externa länkar
Argentine Primera, statistik på Fútbol XXI 

Födda 1973
Argentinska fotbollsspelare
Argentinska landslagsspelare i fotboll
Fotbollsspelare i CA River Plate
Spelare i SSC Napoli
Spelare i AC Milan
Spelare i Valencia CF
Spelare i Real Zaragoza
Spelare i Racing Club de Avellaneda
Spelare i Primera División de Argentina
Spelare i Serie A
Spelare i La Liga
Spelare i Copa América 1995
Spelare i Copa América 1999
Spelare i Copa América 2004
Spelare i Copa América 2007
Spelare i VM i fotboll 1998
Spelare i VM i fotboll 2002
Spelare i VM i fotboll 2006
Män
Levande personer
Argentinska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Argentina
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 2004
Argentinska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Argentina
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 1996
Mårten Gås (sång)

Mårten Gås var en sång och tillika A-sida på en singel utgiven 1968 av Hootenanny Singers. Låten är en svensk version av Henry Clay Works låt "My Grandfather's Clock", med svensk text av Stikkan Anderson.

Låten nådde Svensktoppen, där den under tre veckor februari 1968 placerade sig på femte, femte respektive sjunde plats.

Källhänvisningar 

Svenska sånger
Sånger 1968
Låtar av Stikkan Anderson
Baryton

Baryton är ett röstläge för män som klingar mellan tenor och bas, ungefär mellan stora g (G) och ettstrukna f (f1).

Barytonrösten kan ytterligare delas in i olika typer av röstfärger, speciellt då i musik som kräver skolade röster som opera, musikal och klassisk kyrkomusik.

Inom musikteatern (operan) delar man in barytonrösterna i olika röstkaraktärer beroende på sångarens personliga klangfärg, fysik och utstrålning.
Baryton-martin (Orfeo, Pelléas) – efter den franske operasångaren Jean-Blaise Martin (1768–1837)
Lyrisk baryton (Papageno i Trollflöjten, Greven i Figaros bröllop)
Kavaljersbaryton (Don Juan i Don Juan, Eugen Onegin i Eugen Onegin)
Karaktärsbaryton (Greve Ceprano, Rigoletto) 
Dramatisk baryton (Escamillo i Carmen, Rigoletto i Rigoletto)
Heroisk baryton (Macbeth i Macbeth, Wotan i Nibelungens ring)

Kända svenska barytoner är exempelvis Ingvar Wixell, Loa Falkman, Peter Kajlinger, Erland Hagegård, Håkan Hagegård, Erik Sædén, Peter Mattei, Ola Eliasson och Karl-Magnus Fredriksson. Även Peter Rangmar, Olle Persson, Bengt Krantz, Fredrik Zetterström, Johan Edholm, Mikael Samuelson och Anders Larsson med flera tillhör röstfacket. Bland kyrkosångare märks bland andra Einar Ekberg, Göran Stenlund och Jan Sparring.

Källor

Noter

Sång
Körsång

he:קולות (מוזיקה)#בריטון
Imelda Staunton

Imelda Mary Philomena Bernadette Staunton, född 9 januari 1956 i London, är en brittisk film- och teaterskådespelare.

Biografi 
Imelda Staunton föddes i Archway i London och hennes föräldrar var irländska katoliker som invandrat till England. Hennes far, Joseph Staunton, var  grovarbetare från Ballyvary och hennes mor, Bride McNicholas, var  frisör från Bohola. Från 11 till 17 års ålder gick hon på La Sainte Union Convent School, en katolsk skola för flickor, och senare studerade hon vid Royal Academy of Dramatic Art.

Staunton har varit med i en mängd olika musikalproduktioner, bland annat The Wiz, Into the Woods och Sweeney Todd: The Demon Barber of Fleet Street. Hennes genombrott kom med filmen Vera Drake från 2004, där hon spelade huvudrollen som Vera Drake. Stauntons övriga kända filmroller inkluderar bland annat den illvilliga häxan Dolores Umbridge i filmerna Harry Potter och Fenixorden och Harry Potter och dödsrelikerna – Del 1.

Utmärkelser 
Imelda har blivit nominerad och vunnit flera utmärkelser under sin karriär.

Bland annat fem Laurence Olivier Awards-nomineringar för bästa skådespelerska i musikal. Hon vann 1991 för sin roll ("The Baker's Wife") i musikalen Into the Woods och 2013 (som rollen "Mrs.Lovett") i musikalen Sweeney Todd: The Demon Barber of Fleet Street.

1985 vann hon två Laurence Olivier Awards-utmärkelser i kategorin Bästa Kvinnliga Biroll för sin roll i pjäserna A Chorus of Disapproval och The Corn Is Green.

SAG-nominerad för sin roll i Förnuft och känsla 1995 och senare i Shakespeare in Love 1998.

Hennes hittills mest utmärkande prestation är 2004 i rollen som "Vera Drake" i filmen med samma namn. Med över 15 utmärkelser och 10 nomineringar, bland dessa även BAFTA för bästa kvinnliga skådespelerska i huvudroll.

Filmografi i urval 

1995 – Förnuft och känsla

 (röst)

 (röst)
 (röst)

Referenser 
Artists Rights Group, agentur | Imelda Staunton

Externa länkar 

Brittiska skådespelare
Brittiska TV-skådespelare
Brittiska röstskådespelare
Skådespelare från London
Födda 1956
Kvinnor
Levande personer
Alumner från Royal Academy of Dramatic Art
Rosenkakadua

Rosenkakadua (Eolophus roseicapilla) är en av de vanligaste och mest spridda kakaduorna. Den förekommer i öppna landskap i nästan alla delar av Australiens fastland.

Utbredning och systematik

Utbredning 
Rosenkakaduor återfinns i alla Australiens delstater och på Tasmanien, och saknas endast i de torraste områdena och längst norrut på Kap Yorkhalvön. De är vanliga i några storstadsområden, till exempel Perth, och vanliga eller mycket vanliga i öppna landskap med enstaka spridda träd där de kan söka skydd. De förändringar som den europeiska koloniseringen av Australien medfört och som varit katastrofala för många djurarter har varit mycket fördelaktiga för rosenkakaduan på grund av att skogar huggits ned i bördiga områden och vattenställen för boskap skapats i torra områden.

Systematik 
Rosenkakaduans taxonomi är omdiskuterad. Den placeras vanligtvis i det egna släktet Eolophus. Det finns klara morfologiska likheter mellan rosenkakaduan och de vita kakaduorna i släktet Cacatua och initialt beskrevs rosenkakaduan som Cacatua roseicapilla. DNA-analyser har även indikerat ett nära släktskap med nymfparakit och skär kakadua. Det förekommer framodlade hybrider mellan rosenkakadua och skär kakadua.

Rosenkakaduan delas vanligtvis upp i tre underarter:
 E. r. kuhli – förekommer i de norra delarna av kontinenten. 
 E. r. roseicapillus – förekommer i de västra och västra centrala delarna av kontinenten. 
 E. r. assimilis – förekommer i de östra centrala delarna och i östra Australien så långt söderut som till Tasmanien.  

De flesta tama rosenkakaduor utanför Australien tillhör underarten assimilis.

Utseende 
Rosenkakaduan har grå rygg, rosa ansikte och bröst och ljusare rosa tofs. Könen är lika, bortsett från ögonfärg där hanen har brun iris och honan röd. Den är vanligen omkring 35 centimeter lång och väger mellan 300 och 400 gram. De tre underarterna skiljer sig åt morfologiskt. Underarten kuhli tenderar att vara något mindre och särskiljer sig genom skillnader i tofsens och ögonringens form. Underarten assimilis är tydligt blekare än den sydöstliga underarten roseicapillus.

Ekologi 
Rosenkakaduor är mycket sociala och långlivade. De som hålls som sällskapsdjur kan bli tillgivna sina ägare.

Källor 
Delar av texten är översatt från engelskspråkiga Wikipedias artikel Galah, läst 30 juni 2006

Noter

Tryckta källor 
 Flegg, Jim (2002) Birds of Australia: Photographic Field Guide Sydney, Reed New Holland, 
 Forshaw, Joseph M. (1969) Australian Parrots, Lansdowne Press, Melbourne,
 Frith & Reed (1969) Birds of the Australian High Country, Sydney

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Kakaduor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
L.D. 50

L.D. 50 är ett musikalbum av Mudvayne, utgivet den 29 augusti 2000, på skivbolagen Epic Records och No-Name Recordings.

Låtlista
Monolith
Dig
Internal Primates Forever
-1
Death Blooms
Golden Ratio
Cradle
Nothing to Gein
Mutatis Mutandis
Everything and Nothing
Severed
Recombinant Resurgence
Prod
Pharmaecopia
Under My Skin
(k)Now F(orever)
Lethal Dosage

Musikalbum 2000
Related

Related är en amerikansk TV-serie från 2005. Serien hade premiär i USA den 5 oktober 2005 och har visats i 18 avsnitt i USA. Efter det 18:e avsnittet har även pilotavsnittet, kallat avsnitt 0, visats. Titelmelodin framförs av The Veronicas, som även hade ett gästframträdande i serien i avsnitt 12. Serien visades i Sverige i TV3 2006 med start den 24 maj 2006 och i repris 2007.

Handling

Serien handlar om de fyra systrarna Sorelli som bor i New York. Systrarna heter Ginnie, Anne, Marjee och Rose. Serien är skriven av bland andra Marta Kauffman.

Rollfigurer

Ginnie
31 år, har det perfekta livet – hon har lyckats i karriären som advokat, har den perfekta maken, den perfekta lägenheten och de snyggaste kläderna. Allt är snyggt och prydligt i Ginnies liv tills hon upptäcker att hon är gravid.

Anne 
Är i 25-årsåldern och den nästa äldsta av systrarna Sorelli. Hon jobbar som terapeut och vill gärna göra så mycket som möjligt för att rädda världen från orättvisor samtidigt som hon går igenom ett uppbrott från ett sju år långt förhållande.

Marjee
23 år, jobbar som festfixare, men inser ganska snart att det är mycket roligare att gå på fester än att organisera dem. Hon hänger med många coola människor men hennes innersta längtan är att få respekt och godkännande från sina systrar.

Rose
19 år och yngst av systrarna, pluggar på college och har precis bytt huvudämne från medicin till experimentell teater. Hon har just fått reda på att hennes bästa killkompis gillar henne, men hon vet inte riktigt om hon gillar honom, och dejtar dessutom Alex från hennes teaterklass.

I rollerna (urval)

Referenser

Externa länkar
 

Amerikanska TV-serier från 2000-talet
New York i fiktion
TV-seriestarter 2005
TV-serieavslutningar 2006
TV-program i The WB
Pelle

Pelle är ett mansnamn, i Sverige även ett vanligt smeknamn för Per, vilket i sin tur kommer av Petrus.

Pelle kan också åsyfta en eftersatt individ i en kull av djur; Se Pelle (djur).

Personer
 Per "Pelle" Almqvist, svensk sångare
 Per "Pelle" Hedman, svensk konstnär
 Per-Eric "Pelle" Lindbergh, svensk ishockeymålvakt
 Pelle Molin, svensk författare och konstnär
 Pelle Törnberg, svensk affärsman

Se även
 Pelle Svanslös

Källor

Mansnamn
Cruzeiro EC

Cruzeiro EC, Cruzeiro Esporte Clube, på svenska ungefär Södra korsets sportklubb, är en idrottsklubb från orten Belo Horizonte i delstaten Minas Gerais i Brasilien som har ett berömt herrlag i fotboll. Klubben bildades den 2 januari 1921 av italienskättlingar och hette Societá Sportiva Palestra Italia fram till januari 1942, då namnet Ypiranga antogs. Namnet Cruzeiro EC antogs i oktober 1942. Ronaldo spelade i klubben mellan åren 1990 och 1993.

Namnet 
I Belo Horizonte fanns en stor del italienskättade brasilianare och klubben var italienskt och emblemet hade de italienska färgerna. År 1942 bröt Brasilien med axelmakterna och namn och symboler som var kopplade till dessa förbjöds. Klubben spelade först under namnet Ypiranga, vilket är en flod förknippad med undertecknandet av Brasiliens självständighetsförklaring. Senare tog de namnet Cruzeiro efter stjärnbilden Södra korset, som heter så på portugisiska och är en symbol som förknippas med Brasilien.

Kända spelare
Se också Spelare i Cruzeiro
 Bebeto
 Cris
 Dida
 Maicon
 Maxwell
 Ronaldo
 Juan Pablo Sorín
  Júlio Baptista
  Tostão
  Piazza

Kända tränare
Se också Tränare i Cruzeiro
 Vanderlei Luxemburgo
 Luiz Felipe Scolari

Referenser

Noter

Externa länkar

Officiella webbplats
Stellan Malmer

John Stellan Malmer, född den 14 juni 1948, död 9 april 2021, var en svensk filosofie doktor i offentlig förvaltning verksam som universitetslektor på Förvaltningshögskolan, Göteborgs universitet.

Forskningsområden
Kommunal prissättning
Kalkyler i den offentliga sektorn
Kommunal upphandling
Kommunal budgetuppföljning

Externa länkar
Stellan Malmer i libris

Svenska nationalekonomer
Födda 1948
Män
Levande personer
Tommy Lindström

Tommy Mauritz Lindström, född 1 mars 1945 i S:t Görans församling i Stockholm, är en svensk jurist och polis som varit chef för Rikskriminalpolisen. Han tog bland annat del i utredningen av Palmemordet.

Biografi 
Tommy Lindström är utbildad jurist. Åren 1981–1994 var han chef för Rikskriminalpolisen och ledde då flera av landets mest omfattande polisutredningar. Han är känd för utredningarna av mordet på statsminister Olof Palme 1986 samt konstkuppen 1993 på Moderna museet.

Lindström har tillsammans med bland andra Trond Sefastsson bedrivit juridisk rådgivningsverksamhet i företaget Rättskonsulterna.
Lindström innehade 2010–2011  rollen som juridisk expert i TV-programmet Efterlyst.

Populärkultur
Lindström har framställts som rollfigur i filmerna Den osannolika mördaren 2021  samt i TV-serierna Lasermannen 2005 och Clark 2022. I datorspelet Polis 1 från 1998 deltog han som sig själv.

Bibliografi

Referenser

Externa länkar
Tommy Lindström på Libris (bibliotekskatalog)

Svenska poliser
Födda 1945
Män
Levande personer
Polisutredare av mordet på Olof Palme
Cherie

Cherie, skriven av Stephan Berg, är den sång den svenska hårdrocksgruppen Black Ingvars framförde i den svenska Melodifestivalen 1998. Bidraget kom där på femte plats. Den 4 april 1998 gjordes ett försök att få in låten på Svensktoppen , vilket dock misslyckades .

Referenser

Externa länkar 
Information i Svensk mediedatabas.

Låtar av Stephan Berg
Melodifestivalbidrag 1998
Musiksinglar 1998
Svenskspråkiga sånger
Gefle (1847)

Gefle, officiellt HM Ångkorvett Gefle, var en ångkorvett i svenska Kungliga flottan. Gefle byggdes på Karlskronavarvet och sjösattes 1 december 1847. Hon var Sveriges första propellerdrivna stridsfartyg, och en av de första skruvångkorvetterna i världen. Ångkorvetten kunde gå enbart med segel genom att propellern lyftes rakt upp i en brunn.

Utformning 
Gefle var 52,5 m lång, 9,8 m bred och hade ett djupgående på 5,1 m. Fartyget var bartacklat d.v.s hade tre master med rår på de två förliga masterna. Seglen var ännu den främsta framdrivningsmetoden och Gefle kunde därför föra en segelyta på 1.005 m². Under segel kunde hon göra dryga 12 knop. Maskineriet bestod av 4 st eldrörpannor som generande ånga till en ligganda Motala-ångmaskin. Maskineriet utvecklades tillsammans cirka 400 indikerade hästkrafter vilket gav fartyget en maxfart på 9,1 knop under maskin. Bestyckningen bestod från början av 4 st 60-pundiga (20,2 cm) bombkanoner, 4 st 30-pundiga (16,7 cm) kanoner samt 2 st 8-pundiga (10,8 cm) kanoner. Gefle hade en besättning på 169 man.

Historia 
När 1844-45 års riksdag anslog medel för byggandet av det första större örlogsfartyget med ångmaskin helt byggt i trä, beslöt man att det skulle förses med en skruvpropeller konstruerad av uppfinnaren John Ericsson. Fartyget, som fick namnet Gefle, blev därmed ett av världens första örlogsfartyg med propeller. USA och Storbritannien fick sina första propellerdrivna fartyg 1843 och Frankrike först 1845.

Gefle ombestyckades 1863 då två av bombkanonerna ersattes med ytterligare två 30-pundiga kanoner och kanonraderna togs bort. 1874 blev bestyckningen ändrad till en 60-pundig bombkanon, en 30-pundig kanon och sex 12-pundiga (12,2 cm) kanoner. Redan året därpå ändrades bestyckningen igen, nu till två 30-pundiga och sex 12-pundiga kanoner.

Fartyget genomförde flera längre utlandsexpeditioner, bl.a. 1864-1865 till Medelhavet och Västafrika och 1867-68 åter till Medelhavet. Under den senare expeditionen bereddes hon ett unikt tillfälle till samövning med en brittisk eskader. Under fransk-tyska kriget 1870-71 sändes Gefle till Le Havre för att vara till hjälp för i Frankrike boende svenskar.

Den tekniska utvecklingen gick dock snabbt under de decennier som Gefle var i aktiv tjänst. År 1882 uttogs maskineriet och året därpå togs även bestyckningen bort, varefter hon främst användes som skolskepp liggande vid kaj. Hon utrangerades 1890 och höggs upp en kort tid därefter.

Anmärkningar

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 Melin, Olle, red (2012). Marinmuseum Årsbok 2012. Karlskrona: Bengt Olof Melin.

Se även 
 Ångkorvetten Gefles långresor
 Lista över svenska korvetter

Svenska ångkorvetter
Fartyg sjösatta 1847
Antonio B. Won Pat International Airport

Antonio B. Won Pat International Airport , även känd som Guam International Airport, är en flygplats belägen i Tamuning och Barrigada, 4,8 km öster om huvudstaden Hagåtña i det amerikanska territoriet Guam.

Destinationer
Australien
Cairns
Brisbane

Filippinerna
Manila

Hongkong

Indonesien
Bali

Japan
Fukuoka
Hiroshima
Kadena
Kansai
Matsuyama
Nagoya
Narita
Okayama
Sapporo
Sendai
Takamatsu
Tokyo-Haneda flygplats

Mikronesiens federerade stater
Chuuk
Kosrae
Pohnpei
Yap

Nordmarianerna
Rota
Saipan

Palau

Sydkorea
Incheon

Taiwan
Taipei

USA
Honolulu
Los Angeles

Referenser

Externa länkar

Antonio B. Won Pat International Airport

Flygplatser på Guam
Flygplatser invigda 1976
Josef Julius Wecksell

Josef Julius Wecksell, född 19 mars 1838 i Åbo, död 9 augusti 1907 i Helsingfors, var en finlandssvensk poet och dramatiker, främst känd för sitt sorgespel Daniel Hjort från 1862.

Biografi
Wecksell var son till hattmakaren Johan Wecksell, ursprungligen från Veckholms socken i Uppland. Han skrev från tretton års ålder en mängd sagor, dikter och skådespel, av vilka flera sedermera blivit tryckta och andra finns kvar som manuskript. En av hans pjäser, lustspelet Tre friare (med musik av Carl Wasenius), uppfördes i början av 1850-talet i Åbo (1860–1861 i Stockholm) och gjorde för första gången allmänheten uppmärksam på honom. Redan som gymnasist i Åbo planerade han ett stort sorgespel, Skuggornas hämnd, vars ämne är detsamma som i det sedermera fullbordade sorgespelet Daniel Hjort.

1858 blev han student, och 1860 publicerade han sin första diktsamling, Valda ungdomsdikter, strax efter att han hade debuterat med en samling dikter i de västfinska studenternas album "Lännetär". Han inspirerades i sin diktning av författare som Friedrich Schiller, Johann Wolfgang Goethe, William Shakespeare, Lord Byron och Heinrich Heine. Vid denna tid kom emellertid en vändpunkt i Wecksells liv. Hans svaga hälsa blev alltmera vacklande, och han drabbades av svår melankoli. Han fullbordade emellertid Daniel Hjort, det skådespel som han planerat redan som gymnasist. I början av 1862 blev Daniel Hjort färdig. Tragedin uppfördes den 26 november samma år på Svenska Teatern i Helsingfors, och trycktes 1863 med ett förord av Fredrik Cygnæus. 1864 uppfördes den på Kungliga Teatern i Stockholm. Redan vid premiären hade han insjuknat i en allvarlig psykos, som han därefter led av resten av sitt liv. Från 1865 till sin död 1907 var han intagen på Lappvikens sjukhus i Helsingfors. Hans samlade dikter gavs ut 1868.

Än i dag framstår Wecksell som en av den finlandssvenska litteraturens främsta representanter.

Bibliografi

Källor

Vidare läsning

Externa länkar

 Josef Julius Wecksell, författarpresentation hos Litteraturbanken
 Josef Julius Wecksells arkiv vid Svenska litteratursällskapet i Finland
Manuskript av J. J. Wecksell vid Svenska litteratursällskapets arkiv

Svenskspråkiga dramatiker
Svenskspråkiga poeter
Finlandssvenska författare
Födda 1838
Avlidna 1907
Män
Ugglan
Författare från Åbo
Finlandssvenska manusförfattare
Alumner från Helsingfors universitet
Catharina Gripenberg

Catharina Gripenberg, född 31 december 1977 i Jakobstad, Finland, är en finlandssvensk författare, numera bosatt i Köpenhamn.

Gripenberg har studerat litteraturvetenskap vid universitetet i Helsingfors. År 1998 vann hon Arvid Mörne-tävlingens förstapris (lyriktävling i Finland). Hon debuterade med diktsamlingen På diabilden är huvudet proppfullt med lycka. För sin andra diktsamling Ödemjuka belles lettres från en till en fick hon 2003 Stig Carlson-priset. År 2016 fick hon Sveriges Radios lyrikpris.

Bibliografi 
1995 – Demaskerade (antologi)
1999 – På diabilden är huvudet proppfullt av lycka (dikter)
2002 – Ödemjuka belles lettres från en till en (dikter)
2004 – Sangsvaner, her, nu?, en studie i Per Højholts poetik och dikt, från centrallyrik till språkmotor (avhandling)
2007 – Ta min hand, det vore underligt (dikter)
2016 – Handbok att bära till en dräkt (dikter)

Priser och utmärkelser 
1998 – Arvid Mörne-priset
2003 – Stig Carlson-priset
2008 – Den dansande björnen för årets poesibok
2013 – Längmanska kulturfonden
2012 – Stipendium ur Gerard Bonniers donationsfond
2016 – Sveriges Radios lyrikpris
2017 – De Nios Vinterpris

Källor 

Kvinnor
Finlandssvenska författare
Födda 1977
Levande personer
Personer från Jakobstad