kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vancouver International Airport

Vancouver International Airport ("Vancouvers internationella flygplats", IATA: YVR, ICAO: CYVR) är en flygplats utanför Vancouver som ligger på Sea Island i Richmond i British Columbia i Kanada. 2008 hade flygplatsen 17,8 miljoner passagerare.

År 2010 var det den näst mest trafikerade flygplatsen i Kanada räknat i antal flygrörelser (296 511) och passagerare (16,8 miljoner), efter Toronto Pearson International Airport, med non-stop flyg dagligen till Asien, Europa, Oceanien, USA, Mexiko, Västindien, och andra flygplatser i Kanada.

Flygplatsen har vunnit flera uppmärksammade internationella flygplatsutmärkelser, den blev under 2010 utnämnd till "Best North American Airport" av Skytrax, vilket är andra gången flygplatsen får den utmärkelsen (den första var 2007).

Flygplatsen är nav för Air Canada, Air Canada Jazz och Air Transat samt en fokusstad för WestJet.

Vancouver International Airport ägs av Transport Canada och förvaltas av Vancouver International Airport Authority, som även förvaltar andra flygplatser runt om i världen genom sitt dotterbolag Vancouver Airport Services.

Historia 

År 1927 vägrade Charles Lindbergh att inkludera Vancouver i sin nordamerikanska turné på grund av avsaknaden av en riktig flygplats. Två år senare köpte staden mark på Sea Island för luftfartsändamål, som ersättare till den ursprungliga gräslandningsbanan på Minoru Park.

Under andra världskriget blev flygplatserna och dess ursprungliga terminal, numera South Terminal, uthyrda till den federala regeringen, och driven av det kanadensiska försvars- och transportdepartementet. Flygplatsen var även en utbildningsbas för det kanadensiska flygvapnet, besättningar och deras familjer bodde i ett nyuppfört område på ön, Burkeville, uppkallat efter Boeings president Stanley Burke. Inkomster från hyresavtalet användes för att köpa ytterligare mark för nya hangarer och en produktionsanläggning för Boeings flygplan i Kanada.

Den nuvarande huvudterminalen stod klar 1968 och har sedan dess utökats till att omfatta separata nationella och internationella terminaler. En nordlig bana färdigställdes 1996.

Olyckor och tillbud 
 Den 1 mars 1970, kolliderade en Vickers Viscount från Air Canada i luften med en Ercoupe 415 under inflygning till flygplatsen. Ercoupe-piloten omkom i olyckan.
Den 19 augusti 1995 kraschade en Douglas C-47b från Air North under inflygning vilket dödade en av de tre i besättningen. Flygplanet var på en flygning från en färja till Prince Rupert Airport när styrbords propeller började övervarva och beslutet fattades att återvända till Vancouver International.
Den 9 juli 2009 kl 10:08 störtade en Piper Navajo i ett industriområde i Richmond, mittemot IKEA på Sweden Way. Två personer ombord avled i olyckan.

Referenser

Externa länkar

Vancouver
Flygplatser i British Columbia
Julian Marley

Julian Marley, född 4 juni 1975 i London, är en jamaicansk-brittisk reggaemusiker. Han är son till Bob Marley.

Diskografi
Studioalbum

Singlar
1991 – "Uprising (Good People)" / "Good People Dub" (7" vinyl)
1995 – "Real Lies (Vocal mix)" / "Real Lies (Babylon Mix)" / "Real Lies (Island Instrumental Mix)" (12" vinyl, Acorn Arts och Julian Marley)
2003 – "Systems" / "Instrumental" (7" vinyl)
2011 – "Violence in the Street" (Rub A Dub Mix - med Damiah) / "Violence in the Street" (King Tubbys In A Rub) (7" vinyl)

Samlingsalbum (div. artister)

Externa länkar

Julian Marley på allmusic.com

Män
Födda 1975
Jamaicanska reggaemusiker
Levande personer
Susanne Lindh

Susanne Lindh, född 9 maj 1955 i Malmö, är en svensk civilekonom som mellan åren 2014 och 2017 var VD i Nobelhuset AB med uppdraget att planera, uppföra och förvalta ett nytt Nobel Center på Blasieholmen i Stockholm. Hon var stadsbyggnadsdirektör vid Stockholms stadsbyggnadskontor 2009–2014.

Susanne Lindh anställdes 2002 vid Vägverket som vägdirektör för Vägverket Region Skåne. Hon blev sedan Vägdirektör för Region Stockholm, för att 2008 bli chef verksamhetsområde Väg.

Susanne Lindh lämnade i augusti 2017 på egen begäran posten som VD för Nobelhuset AB som planerar att bygga det s.k. Nobel Center på Blasieholmen och arbetar numera som konsult med styrelser och som interimschef.

Referenser

Födda 1955
Kvinnor
Civilekonomer
Alumner från Handelshögskolan i Stockholm
Levande personer
Ämbetsmän från Malmö
Svenska ämbetsmän under 2000-talet
Sturzkampfgeschwader 1

Sturzkampfgeschwader 1 var ett tyskt störtbombförband inom Luftwaffe under andra världskriget. 18 oktober 1943 omvandlades förbandet till Schlachtgeschwader 1 eftersom störtbombning inte längre var det huvudsakliga angreppssättet.

Förbandschefer 
Förbandschef, kallad Geschwaderkommodore var:
Oberstleutnant Eberhard Baier   (18 nov 1939 - 21 juni 1940)  
Oberstleutnant Walter Hagen   (21 juni 1940 - 15 mar 1943)  
Oberstleutnant Gustav Pressler   (15 mar 1943 - 18 okt 1943)

Referenser

Noter
 

Militära enheter ur Luftwaffe
Ingela Lindh

Ingela Lindh, född 1959, är en svensk arkitekt, före detta stadsbyggnadsdirektör vid Stockholms stadsbyggnadskontor. Mellan 2016 och 2018 var hon stadsdirektör i Stockholm och mellan 2014 och 2018 vd för Stockholms Stadshus AB.

Lindh gick ut arkitektlinjen på KTH 1986 och jobbade därefter på arkitektbyrå i ett år i Toscana. Hon kom efter det till  Arndt & Malmquist arkitekter och fortsatte sedan till Lennart Bergströms arkitektbyrå.

Ingela Lindh började i Stockholms stads tjänst 1991 som biträdande borgarrådssekreterare hos Monica Andersson (S), var även biträdande borgarrådsekreterare hos Mats Hulth (S) och borgarrådssekreterare hos Annika Billström (S). 

Hon lämnade politiken 1996 och blev chef för näringslivsenheten vid avdelningen för samhällsservice vid stadsledningskontoret. 1997 började hon på stadsbyggnadskontoret som chef för ytterstadsavdelningen.

År 2000 blev Ingela Lindh förvaltningschef för stadsbyggnadskontoret. Hon blev den 15 april 2009 vd på det kommunala bostadsbolaget Stockholmshem.

Den 21 oktober 2014 fick hon uppdraget som biträdande stadsdirektör vid stadsledningskontoret och tillika vd för Stockholms stadshus AB. Den 15 september 2016 tillsattes hon som stadsdirektör, samtidigt som hon fortsatte att vara vd för Stockholms stadshus AB. Förordnandet som stadsdirektör och samt som vd för Stockholms stadshus AB varade till 15 oktober 2018.

Referenser

http://tidskriften-arkitektur.blogspot.com/2009/01/stadsbyggnadsdirektr-lindh-till.html

Födda 1959
Kvinnor
Svenska arkitekter under 1900-talet
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Levande personer
Borgarrådssekreterare i Stockholms stad
Svenska arkitekter under 2000-talet
Sundsvalls Nyheter

Sundsvalls Nyheter är en politiskt oberoende gratistidning i Sundsvall.  Tidningen gavs ut första gången den 20 oktober 2007 och delas ut fredagar till samtliga kontor och hushåll i Sundsvall, Timrå och Ånge kommuner. På många offentliga platser i regionen kan man också hitta tidningen i ställ. Sundsvalls Nyheter bevakar bland annat samhälle, kultur, sport och nöje ur ett lokalt perspektiv. Upplagan är 68 500 exemplar.

Tidningens ägs sedan januari 2013 av Mittmedia.

Externa länkar
Sundsvalls Nyheters nätupplaga
Svenska dagstidningar
Företag i Sundsvall
Dagstidningar startade 2007
Brännmossa

Brännmossa (Ceratodon purpureus) är en bladmossa som förekommer över hela världen. Den trivs bäst på platser som lätt torkar ut, som stenar och murar eller torrt och gammalt trä. Den hittas också ofta på äldre brandplatser, men är trots sitt namn inte den vanligaste mossan för brandplatser. Den kan också växa vid vägrenar och inne i städer. Mossans färg kan variera från gul-grön till röd. Höjden uppgår till 3 centimeter. Mossans sporer har en grobarhet på upp till 16 år.

Det är en fruktbärande mossa.

Ett bygdemålnamn förekommande i Uppland är guckuråg.

En underart är Ceratodon purpureus var subaculis

Källor
Naturhistoriska museet

Noter

Externa länkar

Egentliga bladmossor
Br Växtindex
Maqoma

Maqoma, född 1798, död 1873, var en hövding för folket Xhosa i sydöstra Sydafrika, mest känd för sin roll under xhosakrigen.

Maqoma har kallats för gerillakrigföringens fader.

Maqoma var son till Ngqika, Rharhabe stammens kung inom Xhosafolket. Maqoma var obeveklig motståndare till att fadern avstått landet mellan Great Fish River och Keiskamma River till brittiska kapkolonin efter de första xhosakrigen och gjorde hängivna försök att återta fäderneslandet.

År 1822 flyttade han västerut in i den så kallade neutrala zonen och blev hövding för en utbrytargrupp från xhosa, och upprättade sitt läger vid floden Kat. Han ansträngde sig att inte reta de vita kolonisatörerna men blev ständigt jagad och slutligen ivägkörd efter att hans far avlidit 1829.

År 1834 ökade trycket från kolonisatörernas militär och Maqoma och hans halvbror Tyali tvingades i krig för att försöka undvika att förlora ännu mer terrotprium. Trots att han blev besegrad 1835, var han fortsatt en av de högsta hövdingarna och 1837 drog sig de vita tillbaka något på grund av att de ville spara militär-kostnader.

Maqoma hade sedan en tillbakadragen period efter år 1840 då Ngqikas ”store son” Sandile blev myndig och korad till kung över Rharhabe. År 1847 kommer Maqoma tillbaka efter att Sandile kapitulerat och överlåtit styret för sin stam till Kapkolonin, vilket innebar grundandet av Brittiska Kaffraria.

1850 bröt det åttonde kriget ut där Maqoma använde sin skicklighet som general och gerillaledare och lyckades frustrera de främsta brittiska befälhavarna.

Det finns bevis som tyder på att Maqoma försökte hejda profetian som ledde till den stora slakten år 1856-1857, som senare omtolkning anser kan ha varit en protest från folket mot sina ledare.

1861 blev han till fångatagen och dömd till fängelse i tolv år på Robben Island, men benådad år 1869. När han på nytt försökte bosätta sig blev han igen sänd till Robben Island där han dog under oklara omständigheter 1873.

I eftermälet sägs det att Maqoma var en av Xhosas största hövdingar någonsin, berömd för sin intelligens och vältalighet. Muntliga berättelser stödda av skrivna dokument av missionärer visar en hövding som kämpande för sitt folks hemland och traditioner. Han är ihågkommen som en man med osedvanlig fasthet men ändå flexibel, som med stor politisk och militär förmåga olyckligt stod i vägen för en framryckande kolonialmakt.

Källor och referenser

www.sahistory.org läst 3 oktober 2009.

Män
Födda 1798
Avlidna 1873
Sydafrikaner
Valentin Pikul

Valentin Pikul (ryska: Валентин Саввич Пикуль), född 13 juli 1928, död 16 juli 1990, var en rysk författare.

Biografi
Pikul föddes i Leningrad, nuvarande S:t Petersburg 1928. Under andra världskriget blev han evakuerad från det belägrade Leningrad till Archangelsk. Där fortsatte han sin utbildning vid en skeppsgosseskola som var belägen på Solovetskijöarna och redan vid femton års ålder blev han rorgängare på en jagare. Efter krigets slut återvände Pikul till Leningrad. 1963 flyttade han till Riga. 

Pikuls första roman Oceanpatrullen (1954) var tillägnad krigets händelser och dess handling utspelades på den norra krigsarenan. 1961 publicerade han sin första historiska roman – Bayazid som handlade om försvaret av fästningen Bayazid under rysk-turkiska kriget 1877-1878. Pikul skrev sedermera en hel rad historiska romaner: På ett stort kejsardömes bakgård, Med pennan och värjan, Favoriten, Slaget av järnkanslerer osv.

Pikul dog den 16 juli 1990 i Riga men hans romaner är fortfarande väldigt populära i Ryssland. De översattes också till andra språk. 

Asteroiden 4174 Pikulia är uppkallad efter honom.

År 2002 sjösattes i Ryssland en minsvepare som fick namnet Valentin Pikul.

Bibliografi
 Oceanpatrullen (Океанский патруль) (1954) – roman 
 Bayazid  (Баязет) (1961) – historisk roman
 Paris för tre timmar (Париж на три часа) (1962) – historisk roman
 På ett stort kejsardömes bakgård (На задворках великой империи) (1964-1966, i två delar) – historisk roman
 Med penna och värja (Пером и шпагой) (1972) – historisk roman
 Rekviem för konvojen PQ-17 (Реквием по каравану ”PQ-17”) (1973) – roman
 Ord och gärning (Слово и дело) (1974) – historisk roman
 Moonsundet (Моонзунд) (1975) – historisk roman
 Slaget av järnkanslerer (Битва железных канцлеров) (1977) – historisk roman
 Gossar med rosetter (Мальчики с бантиками) (1979) – självbiografisk långnovell
 Tre åldrar av Okini-san (Три возраста Окини-сан) (1981) – historisk roman
 Favoriten (Фаворит) (1984) – historisk roman
 Kryssarna (Крейсера) (1985) – historisk roman
 Från återvändsgränden (Из тупика) (1986) – historisk roman
 Katorga (Каторга) (1987) – historisk roman
 Onda makter (Нечистая сила) (1989) – historisk roman
 Barbarossaoperationen (Барбаросса) (1991) – roman
 Guds hundar (Псы господни) – oavslutad roman
 Janitsjarer (Янычары) – oavslutad roman

Referenser
 Русская литература XX века: прозаики, поэты, драматурги. – М., 2005 – Т. 3

Födda 1928
Avlidna 1990
Män
Ryskspråkiga författare
Ryska författare
Italiensk lövgroda

Italiensk lövgroda (Hyla intermedia) är en art i familjen lövgrodor (Hylidae).

Utseende 
Den italienska trädgrodan påminner mycket om den vanliga lövgrodan med en ljus- till mörkgrön ovansida, en mörk sidolinje och vitaktig till ljusgrå mage. Som denna har den mörka fält kring baklåren och runda sugskivor på tårna. Den mörka sidostrimman börjar dock vanligtvis först bakom ögat, och trumhinnorna är större än hos lövgrodan.

Utbredning 
Grodan finns i större delen av Italien inklusive Sicilien, i södra Schweiz och västligaste Slovenien.

Vanor 
Den italienska trädgrodan finns vanligen i låglänta skogar (även om den kan gå upp så högt som 1 850 m) och våtmarker som sävdungar och risfält. Den är aktiv året runt, speciellt under symning och natt. Grodan lever på mindre, ryggradslösa djur.

Fortplantning 
Den italienska trädgrodan förökar sig i stillastående vatten som sjöar, vattentankar och dammar. Under parningen sker amplexus, hanens omfamning av honan, kring skuldrorna. Äggen läggs i små klumpar på vattenväxter och kläcks redan efter några dagar och förvandlas under försommaren.

Status 
Den italienska lövgrodan är klassificerad som livskraftig, och populationen är stabil. Urbanisering och vattenförorening kan dock utgöra smärre, potentiella hot.

Referenser 

Lövgrodor
Groddjur i palearktiska regionen
Jonas Sidrén

Jonas Sidrén född 1723 (döpt 11 januari i Skara), död 1 maj 1799, var en svensk läkare och professor i medicin och anatomi i Uppsala.

Biografi
Föräldrar var prosten och kyrkoherden i Vinköl Jonas Erici Sidrenius och Catharina Hedenström. 

Sidrén blev student i Uppsala 1742. Han var en av Linnés lärjungar och blev medicine doktor 1751. År 1753 utsågs han till intendent vid Sätra brunn, och var detta fram till 1767. Åren 1767-1788 var han professor i praktisk medicin i Uppsala och fram till 1774 även i anatomi. 

Han blev ledamot av Collegium medicum 1773 och av Vetenskapssocieteten i Uppsala från 1774.

Sidrén var gift med Vendela Borell.

Källor
 The Linnean Correspondence

Svenska professorer i medicin
Linnés lärjungar
Födda 1723
Avlidna 1799
Män
Intendenter vid Sätra hälsobrunn
Magdalena Lundblad

Magdalena Lundblad född 10 april 1753 i Tibble i Stockholms-Näs socken (Kungsängens församling), död 20 februari 1786 i Stockholm, var en svensk ballerina som var aktiv vid den Kungliga Baletten vid Operan i Stockholm mellan 1773 och 1786.  

Magdalena Lundblad var dotter till gästgivaren Nils Lindblad och Anna Christina Dubois. Hennes bror Fredric Ulric nämns 1775 som figurant vid Kungliga Operan. 

År 1770 anges hon som "Dansseus wid Kongl. Franska Comedie Tropp." Lundblad nämns vid sidan av Charlotte Slottsberg som en av kanske endast två inhemska dansare, som ingick i Kungliga balettens första trupp vid balettens grundande år 1773. I övrigt bestod truppen främst av franska dansare från Sällskapet Du Londel. Detta gör henne till en av Sveriges allra första yrkesdansare inom baletten. Hon nämns också som en framstående ballerina under 1770-talet och 1780-talet, en tid då den svenska baletten annars dominerades av utländska artister. År 1780 beskriver direktör Carl von Fersen Magdalena Lundblad och Charlotte Slottsberg som verkligt lovande talanger som kunde bli ännu mer fullkomliga med mer träning, och som de enda svenska dansare i Kungliga Baletten som kunde ersätta premiärdansösen Elisabeth Soligny: de var år 1781 de enda second dansöserna i baletten.      

Hon avled i cancer.

Källor 
 Kongl. Svenska theaterns Almanach 1779-1789
 Klas Ralf: Operan 200 år. Jubelboken , Prisma (1973)
 Klas Åke Heed: Ny svensk teaterhistoria. Teater före 1800, Gidlunds förlag (2007)

 https://stockholmskallan.stockholm.se/PostFiles/SSA/Bibliotek/109_1_6_RS/SE_SSA_BIBL_109_1_6_RS_000.pdf

Svenska ballerinor
Svenska balettdansare under 1700-talet
Kvinnor
Födda 1753
Avlidna 1786
Dansare från Stockholm
Personer från Stockholms-Näs socken
Göran Petersson

Göran Petersson, född den 2 juli 1942, är en svensk advokat, seglare och idrottsledare.

Biografi 
Petersson utexaminerades från Göteborgs handelsinstitut 1963 och blev jur.kand. vid Lunds universitet 1967. Han blev advokat 1977 och var under många år verksam vid Advokatfirman Vinge i Göteborg.

Petersson har haft många engagemang inom, och stort intresse för segling. Under perioden 2004–2012 var han ordförande för International Sailing Federation (ISAF) (Internationella seglingsförbundet, sedan 2015 nytt namn World Sailing). Under perioden 2009–2017 var Petersson ledamot av Internationella olympiska kommittén (IOK).

Utmärkelser 
1995 – H.M. Konungens medalj i 8:e storleken i högblått band för "betydelsefulla insatser för segelsporten"
2013 – "the ISAF Beppe Croce Trophy" som "honours an individual for their outstanding voluntary contribution to the sport of sailing".
2017 – invald Göteborgsidrottens Hall of Fame.
2022 – invald Svensk seglings Hall of Fame

Källor 

Svenska advokater
Alumner från Lunds universitet
Svenska idrottsledare
Svenska seglare
Födda 1942
Män
Levande personer
Mottagare av Hans Majestät Konungens medalj
Medlemmar i Svensk seglings Hall of Fame
Regeringen Merkel

Förbundsregeringar i Tyskland med förbundskansler Angela Merkel som regeringschef:
Regeringen Merkel I från 22 november 2005 till 28 oktober 2009
Regeringen Merkel II från 28 oktober 2009 till 17 december 2013
Regeringen Merkel III från 17 december 2013 till 14 mars 2018
Regeringen Merkel IV från 14 mars 2018 till 8 december 2021
Bodil Thrugotsdatter

Bodil Thrugotsdatter, död i slutet av 1103, var Danmarks drottning 1095–1103, gift med kung Erik Ejegod.

Bodil och maken företog en pilgrimsfärd till Jerusalem; maken dog på vägen på Cypern, men Bodil fullföljde resan, nådde Jerusalem och dog där på Oljeberget.

Källor 

Bodil ( - 1103) i Dansk Kvindebiografisk Leksikon

Danmarks drottningar
Födda 1000-talet
Avlidna 1103
Kvinnor
Personer i Danmark under 1000-talet
Personer i Danmark under 1100-talet
Wapusks nationalpark

Wapusks nationalpark (en. Wapusk National Park) är en nationalpark i provinsen Manitoba i Kanada, ungefär 45 kilometer söder om staden Churchill längs stranden till Hudson Bay. Parken inrättades 1996 och omfattar en yta på 11 475 kvadratkilometer. Särskilt känd är parken för den rika förekomsten av isbjörnar och wapusk betyder på cree ”vit björn”.

Historia
Området där Wapusks nationalpark ligger är en del av det lågland som omger Hudson Bay. Detta är ett geologiskt ungt landskap, skapat genom den landhöjning som har pågått och fortfarande pågår i området sedan den senaste inlandsisen smälte bort för cirka 9 000 år sedan. Spåren efter äldre kustlinjer kan ses upp till 100 kilometer inåt land. De tidigaste bevisen för mänskliga bosättningar i området går tillbaka till för ungefär 3 000 år sedan. Arkeologiska undersökningar tyder på att majoriteten av de första bosättningarna låg i parkens norra ände och var associerade med kustlinjen och sporadiska och säsongsbetonade. 

De första européerna kom till Wapusk år 1610, efter upptäcktsresanden Henry Hudsons landstigning i Hudson Bay. I området bodde då cree, dene och inuiter. Kontakterna mellan ursprungsbefolkningen och européerna var till en början endast sporadiska, men kom senare att bli allt mer kontinuerliga. Historiskt präglas området efter européernas ankomst av pälshandeln, särskilt efter byggandet av York Fort (senare kallad York Factory) 1684. 1717 etablerade också Hudson Bay-kompaniet en handelsstation vid Churchillfloden.

Geografi och klimat

Wapusks nationalpark består till större delen av ett låglänt tundraområde med ett varierat komplex av torvmarker som myrar och mossar, sjöar, bäckar och floder. Torvlagren hör till de mest omfattande i Nordamerika och kan vara upp till 4 meter tjocka. Kusten kännetecknas av våtmarker, dyner, flacka stränder och en bred tidvattenzon. Längre in över land växer spridda nordliga boreala träd.

Området har permafrost och klimatet präglas av mycket kalla vintrar och låg nederbörd.

Flora och fauna

I Wapusks nationalpark finns 44 olika arter av däggdjur. Mest känt är området för sina isbjörnar, men även varg, fjällräv och caribou hör till de noterbara inslagen i däggdjursfaunan.  Älg finns också i parkens mer skogklädda områden, men är ganska sällsynt. I vattnen utanför kusten förekommer havslevande däggdjur, som vikare, storsäl och vitval. 250 olika arter av fåglar finns i området och särskilt stor är artrikedomen längs kusten där olika gäss, vadarfåglar och tärnor är vanliga inslag.

Källor
Parks Canada: Wapusk National Park

Externa länkar

Nationalparker i Kanada
Manitobas geografi
Naturskyddsområden bildade 1996
M/S Trelleborg

M/S Trelleborg kan syfta på

 M/S Trelleborg (1958) – en tågfärja byggd 1958
 M/S Trelleborg (1981) – en tågfärja byggd 1981
Epirusgroda

Epirusgroda (Pelophylax epeiroticus) är en art i familjen äkta grodor (Ranidae) som tillhör ordningen stjärtlösa groddjur.

Utseende 
Epirusgrodan är ljusgrön till olivgrön på ovansidan med oregelbundna, mörkgröna fläckar och ofta en ljusgrön mittlinje. Buken är vitaktig. Baklåren har mörka tvärränder, och bakfötterna har kraftig, gul simhud. Under parningstiden får hanarna mörka strupsäckar och mörka dynor på fötternas undersidor. Längden uppgår till mellan 6 och 8,5 cm för hanar, 6,5 till 10 cm för honor.

Utbredning 
Grodan finns i södra Grekland (bland annat ön Kerkyra) och västra Albanien.

Vanor 
Epirusgrodan är till stor del bunden till vatten, och förekommer i stillastående och långsamt flytande vatten som sjöar, dammar, träsk, långsamma vattendrag och kanaler från havsytans nivå upp till 500 m. Den föredrar vatten med riklig vegetation vid sidor och stränder.

Fortplantning 
Fortplantningen sker i vatten under mars till april, då honan lägger mellan 2 000 och 3 000 ägg. Grodan hybridiserar med Rana balcanica och sjögroda.

Status 
Epirusgrodan är klassificerad som sårbar ("VU", underklassificering "B1ab(iii)"), framför allt på grund av det lilla och fragmenterade utbredningsområdet. Utdikningar i samband med urbanisering, turism, jordbruk, vattenföroreningar och storskalig jakt utgör också hot.

Referenser 

Äkta grodor
M/S Trelleborg (1958)

M/S Trelleborg var en tågfärja byggd för trafik på linjen mellan Trelleborg och Sassnitz i Östtyskland.

Färjan byggdes 1958 i Helsingør och trafikerade fram till 1972 leden Trelleborg - Sassnitz, från 1966 som reservfärja. Mellan 1972 och 1975 gick färjan huvudsakligen mellan Stockholm och Nådendal, för att därefter åter bli reservfärja på Trelleborg–Sassnitz. 

1977 såldes färjan för trafik mellan Pireus–Lesvos–Chios samt Pireus–Dodekanisos och döptes om till Homerus, senare Nissos Kypros för trafik mellan Pireus–Patmos–Rodos–Limassol–Haifa–Limassol–Rodos–Tinos–Pireus. Ägaren till fartyget ville ursprungligen lägga upp fartyget i Limassol som museifartyg och var också på besök i Sverige och träffade Dan Drakenholt som är stor kännare av fartyget och dess historia. Förhandlingarna strandade 2003 och färjan, nu under namnet Veesham IX, höggs upp samma år i Indien.

Se även

Svenska passagerarfartyg
Fartyg byggda i Danmark
Fartyg i Östersjön
Nana Dzagnidze

Nana Dzagnidze, född 1 januari 1987, är en schackspelare från Georgien. Hon blev stormästare 2008. Hon tog guld för Georgien i Schack-OS i Dresden 2008. I april 2009 var hon rankad som femte kvinna i världen.

Externa länkar 

 FIDE

Födda 1987
Georgiska schackspelare
Kvinnor
Levande personer
Personer från Kutaisi