kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Västra hamnen, Helsingfors

Västra hamnen () är en stadsdel och en hamn i Helsingfors stad. Delområden i stadsdelen är Gräsviken, Lappviken, Busholmen och Ärtholmen.  

Västra hamnen var länge den viktigaste godshamnen i Helsingfors tillsammans med Sörnäs hamn. Då Nordsjö hamn blev klar mot slutet av 2008 stängdes godshamnen i Västra hamnen. Passagerarterminalen i Västra hamnen används främst av trafiken till och från Tallinn i Estland, den trafiken stannade kvar trots att godshamnen stängs. Godshamnens gamla område kommer att byggas om som en del av den nya stadsdelen Busholmen, beräknad att stå klar till år 2030.

Källor

Externa länkar 

 
Transport i Helsingfors
Hitratunneln

Hitratunneln (no. Hitratunnelen) är en tunnel som förbinder den norska ön Hitra med det norska fastlandet. Tunneln öppnades för trafik 8 december 1994 och var dåtidens djupaste tunnel under vatten.

Tekniska data 
 Längd: 5 610 meter.
 Största djup: 264 m under havsytan
 Stigningsförhållande: 1:10
 Körfält: 3
 Kostnad: 295 miljoner norska kronor

Se även
Fröyatunneln

Vägtunnlar i Norge
Hitra kommun
Transport i Trøndelag fylke
Leon Spinks

Leon Spinks, född 11 juli 1953 i Saint Louis, Missouri, död 5 februari 2021 i Henderson, Nevada, var en amerikansk boxare som höll VM-titeln i tungvikt under sju månader 1978 efter att överraskande vunnit den efter en poängseger mot Muhammad Ali. Han var bror till tillika före detta tungviktsmästaren Michael Spinks och tillsammans var de de första bröderna i historien som båda innehaft tungviktstiteln.

Boxningskarriär
Efter att ha vunnit OS-guld i lätt tungvikt 1976 (lillebror Michael vann guld i mellanvikt) fick han redan i sin sjunde proffsmatch chansen att möta tungviktsmästaren Muhammad Ali 15 februari 1978. Spinks vann mycket överraskande på poäng. WBC fråntog honom dock titeln efter att han vägrat möta Ken Norton. The ring magazine rankade honom emellertid fortfarande som den riktige mästaren. Istället blev det en returmatch mot Ali 15 september 1978 som nu bara gällde WBA-titeln. Denna gång vann Ali en överlägsen poängseger och blev därmed den förste tungviktaren att bli världsmästare tre gånger. 1981 mötte Spinks WBC-mästaren Larry Holmes men mästaren vann enkelt på KO i rond 3.

Slutet
Efter denna match gick karriären snabbt utför. Spinks gick aldrig någon mer VM-match och han spenderade snabbt alla vinstpengarna.

Utanför ringen
Spinks levde efter karriären under större delen fram till sin död ett tillbakadraget liv i en småstad i Nebraska, USA.

Referenser 
Artikeln är helt eller delvis en översättning av Wikipedias engelskspråkiga version

Webbsidor
Spinks på boxrec.com

Noter

Externa länkar

Leon Spinks samtliga matcher

Födda 1953
Män
Avlidna 2021
Amerikanska boxare
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1976
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1976 från USA
Tävlande i boxning vid olympiska sommarspelen 1976
Världsmästare i boxning
Idrottare från Saint Louis
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Fröyatunneln

Fröyatunneln (no. Frøyatunnelen) är en undervattenstunnel som förbinder öarna Fröya och Hitra och är en del av fastlandsförbindelsen mellan öarna. Tunneln går som mest 159 meter under havsytan och kostade 475 miljoner norska kronor att bygga.

Första delen av fastlandsförbindelsen var Fjellværøyforbindelsen, som öppnade 10 juli 1992. Hitratunneln, som byggdes i samband med fyllning och bro mellan Hemnskjela och Sunde i Snillfjord, öppnades 8 december 1994. Som tredje och sista del öppnades Fröyatunneln den 23 juni 2000.

Byggkostnaden för fastlandsförbindelsen delades mellan den norska staten 51 %, fylket och kommunerna 11 % och vägtull 38 %. Vägtullen skulle enligt planerna tas ut till 2012, men ett betydligt större trafikunderlag än beräknat och att förbindelsen blev billigare än budgeterat gjorde att den sista vägtullstationen stängdes den 20 februari 2010 kl 17.00.

Källor

Externa länkar
Hitra Frøya Fastlandssambands officiella webbplats 

Vägtunnlar i Norge
Frøya kommun
Hitra kommun
Transport i Trøndelag fylke
The Entire Population of Hackney

The Entire Population of Hackney var en grupp bestående av de två medlemmarna Adrian Smith och Nicko McBrain i den brittiska heavy metalgruppen Iron Maiden. Gruppen bestod även av medlemmar ifrån Adrian Smiths gamla band Urchin, Dave Colwell och Andy Barnett. Gruppen kom till efter att Iron Maiden gjort den gigantiska World Slavery Tour mellan augusti 1984 och juni 1985. De hade då spelat i 28 länder och gjort 322 framträdanden. Bandet gjort alltså minst 5 framträdanden i veckan. Detta höll att ta knäcken på dem så de bestämde sig för att ta ledigt innan man började på den nya skivan, Somewhere in Time. Pausen var tänkt att bli i ett halvår, som snabbt krympte till fyra månader. Under dessa fyra månader blev trummisen i bandet, Nicko McBrain så trött på att inte ha något att göra så han hyrde en liten studio för att börja jamma i den. Han tröttnade snabbt att spela själv och gitarristen Adrian Smith kom för att jamma med honom. Han tog snart in sina gamla bandmedlemmar i Urchin, Dave Colwell och Andy Barnett. Dessa satte igång att spela och snart började de även skriva låtar. De använde mest Adrian på sång då. Gruppen skrev ett flertal låtar som även hamnade på Iron Maidens B-sidor till singlar. Reach Out som skrevs av Adrian Smith och Dave Colwell dök upp på singeln Wasted Years och låtarna That Girl och Juanita hamnade på singeln Stranger in a Strange Land. Dessa låtarna sjöng Bruce Dickinson, sångaren i Iron Maiden.

Framträdanden
Gruppen hade även ett känt framträdande. Den 19 december, 1985 framträdde The Entire Population of Hackney på Marquee Club i London. Banduppsättningen var den kvällen:

 Adrian Smith - sång och gitarr
 Nicko McBrain - trummor 
 Andy Barnett - bas
 David Caldwell - gitarr
 Richard Young - keyboard

Bruce Dickinson sjöng de tre sista låtarna de spelade. Låtlistan bestod av både covers av olika grupper som Bruce Springsteen och Alice Cooper, låtar som The Entire Population of Hackney själva hade skrivit och några Iron Maiden-låtar. Spelningen kom även ut som bootleg.

Låtlista
 Juanita
 See Right Through You
 Reach Out
 Chevrolet
 Lady
 Silver and Gold
 That Girl
 Fighting Man
 School Days
 She's Gone
 Try
 Losfer Words
 2 Minutes to Midnight
 Rosalie
 Tush

Källförteckning och litteraturhänvisning
 Wall, Mick, Run to the hills: den officiella biografin om Iron Maiden. Göteborg: Reverb 2005. 

The, Entire Population of Hackney
Coolio

Coolio, artistnamn för Artis Leon Ivey Jr, född 1 augusti 1963 i Monessen i Pennsylvania,, död 28 september 2022 i Los Angeles, var en amerikansk rappare och skådespelare.

Biografi
Coolios första skiva, It Takes a Thief, släpptes 1993 och innehåller hitlåten "Fantastic Voyage". Coolios andra album släpptes 1995 och innehåller hans kanske mest kända låt "Gangsta's Paradise" från filmen Farliga sinnen. Låten var den första raplåten som sålde mer än en miljon exemplar samt kom högt på både amerikanska och brittiska topplistor. Den innehöll en refräng från Stevie Wonders låt Pastime Paradise från albumet Songs in the Key of Life. År 1996 gjorde Weird Al Yankovic en parodi på låten: "Amish Paradise" från albumet Bad Hair Day. Coolios tredje album My Soul från 1997 innehåller "C U When You Get There" vars melodislinga bygger på Pachelbels Kanon.

Efter den oväntade succén med "Gangsta's Paradise" turnerade Coolio och började även skådespela. Han medverkade i ett stort antal TV-serier, till exempel Förhäxad, Futurama, The Nanny, samt några filmer, bland annat Batman & Robin. Han medverkade även på ett stort antal låtar med andra rappare: 2Pac, Busta Rhymes, Method Man och LL Cool J.

Artistnamnet "Coolio" anspelar på sångaren Julio Iglesias, som Iveys vänner skämtsamt menade att dennes mjuka rap- och sångstil liknade. Rapparen Marko Lehtosalo antog sitt artistnamn, Markoolio, baserat på sitt eget namn och artistnamnet Coolio.

Priser 
1994 : Nominerad till MTV Video Music Award för "Best Rap Video", "Fantastic Voyage"
1995 : Nominerad till Grammy för "Best Rap Solo Performance", "Fantastic Voyage"
1995 : Billboard Music Award för "Top Hot 100 Single Sales Single of the Year", "Gangsta's Paradise"
1995 : Billboard Music Award för "Top Hot 100 Single of the Year", "Gangsta's Paradise"
1996 : American Music Award för "Favorite Rap/Hip Hop Artist".
1996 : Grammy för "Best Rap Solo Performance", "Gangsta's Paradise"
1996 : Nominerad till Grammy för "Record of the Year", "Gangsta's Paradise"
1996 : MTV Video Music Award för "Best Rap Video", "Gangsta's Paradise"
1996 : MTV Video Music Award för "Best Video from a Film", "Gangsta's Paradise"
1996 : MTV Video Music Award för "Best Dance Video", "1, 2, 3, 4 (Sumpin' New)"
1996 : Nominerad till MTV Video Music Award för "Best Male Video", "1, 2, 3, 4 (Sumpin' New)"
1998 : Nominerad till Grammy för "Best Rap Performance", "C U When U Get There"

Album

Referenser

Externa länkar 
Cooliovideor på Yahoo! Music

Coolio på Allmusic

Födda 1963
Avlidna 2022
Amerikanska rappare
Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska sångare under 1900-talet
Amerikanska sångare under 2000-talet
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Musiker från Pennsylvania
Skådespelare från Pennsylvania
Personer från Westmoreland County, Pennsylvania
Mononymt kända personer
Pseudonymer
Män
Gillingham FC

Gillingham FC är en engelsk professionell fotbollsklubb i Gillingham. The Gills, som klubben kallas, spelar sina hemmamatcher på MEMS Priestfield Stadium. Säsongen 2012/13 vann Gillingham League Two och blev därmed uppflyttade till League One. Sedan säsongen 2022/23 spelar Gillingham i League Two.

Historia 

Klubben grundades som New Brompton FC 1893, men namnet ändrades till Gillingham FC 1912. Man kom med i The Football League 1920, men förlorade ligatillhörigheten 1938 när Ipswich Town valdes in i ligan på Gillinghams bekostnad. När The Football League 1950 utvidgades från 88 till 92 klubbar fick Gillingham åter ligastatus.

Gillingham var 1987 mycket nära att för första gången ta sig upp till dåvarande Second Division, den näst högsta nivån i Englands ligasystem för fotboll, då Sunderland besegrades i playoff-semifinalen. I en jämn finalserie över tre matcher vann dock Swindon Town den avgörande matchen på Selhurst Park med 2–0. Bara två år senare, 1989, blev Gillingham nedflyttade till Fourth Division. Säsongen 1992/93 slutade Gillingham näst sist och undvek därmed nedflyttning till Football Conference med en hårsmån.

Säsongen 1995/96 blev Gillingham tvåa i serien och blev åter uppflyttade till den tredje nivån, som efter tillkomsten av Premier League nu fått namnet Second Division. 1999 förlorade Gillingham en dramatisk playoff-final mot Manchester City. Efter att Gillingham tagit ledningen med 2–0 när det återstod mindre än fem minuter lyckades City kvittera innan slutsignalen. Efter en mållös förlängning avgjordes matchen på straffar. Året därpå återkom Gillingham till Wembley för en ny playoff-final, denna gång var det Wigan Athletic som var finalopponent. Det blev återigen förlängning där Wigan tog ledningen, men i andra förlängningskvarten kunde Gillingham vända till seger och för första gången ta steget upp till den näst högsta nivån (First Division). Gillingham blev kvar där under fem säsonger och uppnådde under säsongen 2002/03 sin högsta placering någonsin – elva i First Division (motsvarigheten till dagens The Championship).

Bara två år senare åkte man ned i League One och man har därefter pendlat mellan League One och League Two.

Meriter

Liga 
 The Championship eller motsvarande (nivå 2): Elva 2002/03 (högsta ligaplacering)
 League One eller motsvarande (nivå 3): Playoff-vinnare 1999/00
 League Two eller motsvarande (nivå 4): Mästare 1963/64, 2012/13; Tvåa 1973/74, 1995/96; Playoff-vinnare 2008/09
 Southern Football League: Mästare 1946/47, 1948/49; Tvåa 1947/48
 Southern Football League Division Two: Mästare 1894/95
 Kent League: Mästare 1945/46

Cup 
 Southern League Cup: Mästare 1946/47
 Kent League Cup: Mästare 1945/46
 Kent Senior Cup: Mästare 1945/46, 1947/48; Tvåa 1938/39, 1948/49, 1949/50, 1994/95

Spelare

Spelartrupp 

Not: Spelare i kursiv stil är inlånade.

Utlånade spelare

Referenser

Externa länkar 

 
 Gillingham FC på FCHD
Meteorologiska institutet

Meteorologiska institutet () är den organisation i Finland som arbetar med att fram väderleksrapporter och liknande verksamhet.

Institutet grundades 1838 och fick sitt nuvarande namn 1969.

Se även
 SMHI  (Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut) 
 Danmarks Meteorologiske Institut (DMI)
 Meteorologisk institutt (Norge)

Externa länkar 
 Meteorologiska institutet   

Meteorologiska institut
Organisationer i Finland
Organisationer bildade 1838
Vitfjärilar

Vitfjärilar, Pieridae, är en familj som beskrevs av William Swainson, 1820. Vitfjärilar ingår i överfamiljen Äkta dagfjärilar, Papilionoidea, ordningen fjärilar, klassen egentliga insekter, fylumet leddjur och riket djur. Vitfjärilar har en närmast världsomfattande utbredning och omfattar drygt 1 200 arter.  Fjorton av dessa arter är anträffade i Sverige, två tillfälligt och resten bofasta. De är medelstora och vingarna är vita, gula eller orange, ofta med svarta fläckar. Vissa arter kan uppträda i stort antal. Larverna lever på örter, lövträd och buskar, många arter på korsblommiga växter och ärtväxter, och vissa anses vara skadegörare, exempelvis kålfjäril och rovfjäril.

I Sverige förekommande arter av vitfjärilar 
 Underfamilj Skörvingar, Dismorphiinae
 Skogsvitvinge Leptidea sinapis
 Ängsvitvinge Leptidea juvernica
 Underfamilj  Äkta vitfjärilar, Pierinae 
 Aurorafjäril Anthocharis cardamines
 Grönfläckig vitfjäril Pontia daplidice
 Hagtornsfjäril Aporia crataegi
 Kålfjäril Pieris brassicae
 Rovfjäril Pieris rapae
 Rapsfjäril Pieris napi
 Underfamilj Höfjärilar, Coliadinae
 Citronfjäril Gonepteryx rhamni
 Fjällhöfjäril Colias werdandi
 Högnordisk höfjäril Colias hecla
 Ljusgul höfjäril Colias hyale Tillfällig i Sverige
 Rödgul höfjäril Colias croceus Tillfällig i Sverige
 Svavelgul höfjäril Colias palaeno

Källor

Externa länkar 

Fjärilar
Afrikansk musik

Afrikansk musik beskriver ett omfattande spektrum av stilar över de olika regionerna samt mellan lingvistiska och etniska grupper. Det finns gemensamma former av musikaliskt uttryck, särskilt inom regionerna. Några musikaliska genrer från norra och nordöstra Afrika, och öarna utanför Östafrika, delar traditionellt afrikanska egenskaper med Mellanösterns stilar. Musik och dansformerna hos den afrikanska diasporan inkluderar många karibiska och latinamerikanska musikgenrer såsom rumba och salsa.

Afrikansk musik och musik i USA (och övriga västvärlden)
Två musikgenrer i väst som kraftigt influerats av den afrikanska musiken är blues och jazz.
Arina Tanemura

Arina Tanemura, född 12 mars 1978, japansk mangatecknare. Hon har bland annat tecknat och författat ION, Kamikaze Kaito Jeanne, Time Stranger Kyoko, Full moon wo sagashite och Shinshi Domuei Cross.

Hennes första manga (ION) är en bok lång. Time Stranger Kyoko var planerad längre än till de slutliga tre böckerna. De längsta serierna är Full Moon wo sagashite och Kamikaze Kaito Jeanne som är hela 7 volymer långa. Kamikaze Kaito Jeanne och Full Moon wo sagashite  finns även som anime.

Hon har även skapat andra verk, så som den nyligen avslutade Gentlemens Cross Alliance och ett album av hennes samlade verk som nybliven mangatecknare Short-Tempered Melancholic. Det finns ytterligare serier som dock ännu bara ges ut i Japan.

Tanemura är en typisk shōjo-mangaka, där hjältinnorna alltid är kvinnor som förälskar sig och gör allt för att få sin kärlek att nå fram. Ett av hennes första verk, Full moon wo sagashite, handlar om tragisk kärlek. Emellertid lämnade hon det temat ganska snart, och princip alla hennes andra serier handlar om glädje.

Verk 

 ION (イ·オ·ン)
 Kamikaze Kaito Jeanne (神風怪盗ジャンヌ)
 Time Stranger Kyoko (時空異邦人KYOKO)
 Full moon wo sagashite (満月をさがして)
 Shinshi domuei cross (紳士同盟†)
 Kanshakudama no yuutsu (かんしゃく玉のゆううつ)
Komaki x kusame special 
 Shoujo Eve ringo jikake no 24 ji
 Umi no chikyuugi nocturn
 Zettai kakusei tenshi mistress fortune (絶対覚醒天使ミストレス·フォーチュン)
 Sakura Hime Kaden (桜姫華伝)

Referenser 

Japanska serieskapare
Födda 1978
Kvinnor
Levande personer
WP:Projekt Japan
Kumaner

Kumanerna, eller polovtserna, var ett mongolisktalande  folk som runt år 750 levde i området kring  Volga och Jajk i nuvarande Ukraina och Ryssland. Ryska krönikor nämner dem första gången år 1061.

Etymologi
Deras latinska namn cumanus kommer förmodligen från floden Kuma i norra Kaukasus i nuvarande Ryssland, där de levde under en tid.

Ungern
I en ungersk krönika daterades den kumansk-ungerska förbindelsen till år 889. Det kumanska folket kallades till Ungern av Ladislaus IV, som behövde dem som förbundna. Deras bostadsort var mellan Donau och Tisza, Ungerns största floder. Området kallas nuförtiden Kunság, vilket översätts med kumanska områden. Kumanerna integrerades med det ungerska folket över århundradena. Nuförtiden finns det i Ungern därför inte någon minoritet som är kumansk, och den siste som talde det kumanska språket, István Varró, dog 1770.

Namnskick
Namnet kan fortfarande träffas på i olika ortnamn, ända bort till staden Kumanovo i nordöstra Nordmakedonien, Comănești i Rumänien och Comana i Dobrudja. I Ungern hade kumanerna ett eget territorium vid namn Kunság, som överlevde fram till 1800-talet. Därför finns fortfarande namnet "kun" i länsnamn som Bács-Kiskun och Jász-Nagykun-Szolnok, samt ortnamn som Kiskunhalas och Kunszentmiklós.

Även efternamn som kommit från ordet "kuman", såsom "coman", "kun" och "kuman", är inte ovanliga. Exempel är det bulgariska efternamnet Kumanov, den makedonska varianten Kumanovski, det rumänska Comăneci och det vanliga ungerska efternamnet Kun.

Se även 
 Kiptjaker

Referenser

A PALLAS NAGY LEXIKONA
Engelska Wikipedia, läst den 7 september 2006

Turkfolk
Ungerns historia
Arkitekturfotografi

Arkitekturfotografi är en form av fotografi som dokumentererar byggnader och miljöer.

Inriktningar
Det finns inom den klassiska arkitekturfotografin två olika skolor. Dels den amerikanska som arbetar mycket med vidvinkel, klar himmel och starka färger. Syftet är att få byggnaderna att se aptitligare ut eller att försöka överbrygga den fotografiska avbildningens tvådimensionalitet. Kritiker säger att avsikten är att göra att objekten ser större och dyrare/lyxigare ut. Sedan finns den europeiska skolan med bland andra Hans Christian Shink, som arbetar med mindre färg och mindre vidvinkel. Bilderna tas ofta när himlen är grå, med hjälp av molnens diffusionseffekt. Syftet är mer dokumentärt än i den amerikanska varianten.

Teknik

Vanligen sker fotograferingen med vidvinkelobjektiv med shift- eller tilt-möjlighet eller med storformatskameror. Det är vanligt att fotografen använder sig storformatskamera, då denna kameratyp har restitutionsmöjlighet som är större än med ett vanligt tilt/shift-objektiv. Dvs störtande linjer kan rätas ut samt skärpeplanet kan vinklas så att det följer motivet. Att restituera ett motiv kan också delvis göras med en förstoringsapparat i mörkrummet men det innebär ofta problem med skärpan. En del kraftfulla bildbehandlingprogram har denna möjlighet. Ett annat sätt att lösa detta är att backa och använda teleobjektiv från längre håll, eller fotografera från ett annat perspektiv. Det tråkiga med detta är att det ofta dyker upp störande detaljer, eller att placering av kameran längre bort i princip är omöjligt. Då brukar ett extremt vidvinkelobjektiv vara den bäst fungerande lösningen. 

Till arkitekturfotografering hör också fotografering av interiörer.

Se även  
 Perspektivkorrektion 

Fotografiska termer
Arkitektur
Jeff Ament

Jeff Allen Ament, född 10 mars 1963 i Havre, Montana, är en amerikansk basist. Han grundade tillsammans med Stone Gossard och Mike McCready rockbandet Pearl Jam i början av 1990-talet.

Jeff Ament spelar, förutom elbas, även bandlös bas, kontrabas och tolvsträngad bas. Han har också varit med och skrivit ett flertal av Pearl Jams låtar, bland annat "Jeremy", "Nothingman", "Low Light" och "Nothing As It Seems".

Biografi 
Ament föddes i Havre, Montana i USA och växte upp i Big Sandy. Som tonåring började han spela bas till skivor av bland annat The Clash och The Police. Han hoppade av college (University of Montana) där han studerade konst och spelade basket för att flytta till Seattle med sitt band Deranged Diction i början av 1980-talet. I Seattle lärde han känna musikerna Stone Gossard och Steve Turner som 1983 erbjöd honom att spela i deras band, Green River.

Green River brukar av många anses vara det första grungebandet och man var mycket kända i Seattle. Åsiktsskiljaktigheter inom bandet gjorde dock att Green River splittrades 1987. Ament bildade då tillsammans med Gossard och Andrew Wood Mother Love Bone. Bandet gick mycket bra, man skrev kontrakt med ett stort skivbolag och spelade in sitt debutalbum Apple. Innan Apple släpptes 1990 dog Wood av en överdos heroin. Albumet släpptes ändå och Ament och Gossard spelade tillsammans med medlemmar från Soundgarden och de blivande Pearl Jam-medlemmarna Eddie Vedder och Mike McCready in albumet Temple of the Dog för att hylla Wood. Kort efter inspelningen av detta album bildades Pearl Jam.

Förutom musiken är Jeff Ament en duktig skateboardåkare, basketspelare och grafisk designer. Han studerade konst och spelade i skolans basketlag på college. Tillsammans med sin bror Barry driver han Ames Bros. som är ett företag som bland annat tillverkar turnéaffischer och skivomslag till artister. Han har ett sidoprojekt med musikgruppen Three Fish.

Jeff Ament bor för närvarande i Missoula, Montana i USA.

Källor

Externa länkar 
 Ames Bros hemsida

Amerikanska rockbasister
Medlemmar i Pearl Jam
Amerikanska musiker under 1900-talet
Amerikanska musiker under 2000-talet
Musiker från Montana
Personer från Hill County, Montana
Födda 1963
Levande personer
Män