kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rusty Egan

Rusty Egan, född 19 september 1957, är en brittisk musiker och DJ. Han var trummis i det brittiska New Wave-bandet The Rich Kids, (startat av den före detta basisten och sångaren Glen Matlock i punkbandet Sex Pistols, med Steve New som gitarrist och sångare samt Midge Ure som gitarrist, sångare och keyboardspelare) från starten i mars 1977 till splittrandet i december 1978. Egan fortsatte att arbeta med Ure, och blev senare medlem i grupperna The Misfits, The Skids och Visage. Han återvände inte till Visage förrän deras återförening i slutet på 1990-talet.

Mellan 1979 och 1981 var Egan DJ på den inflytelserika nattklubben Blitz med New romantic-musik i London. Där introducerade han tysk (Kraftwerk), japansk (Yellow Magic Orchestra) och brittisk (Eno, Ultravox och Landscape) elektro/synthpop för den brittiska klubbscenen, och satte nästan helt på egen hand ramen för New romantic-rörelsen. Han ägde också The Cage, en skivaffär med new romantic-musik i King's Road i London. Allteftersom Blitz växte i popularitet blev Egan känd som en viktig person i Londons nattliv. 1982 startade han den idag välkända Camden Palace i London, där han fortsatte att sprida och influera utvecklingen av elektromusik i Storbritannien. Ett tag producerade han skivorna till många av de band han brukade använda som DJ, till exempel Spear of Destiny, Visage och The Senate.

För närvarande arbetar han som DJ på nattklubben Boujis i London, där han spelar och promotar 1980-talsinspirerade synthpop- och elektromusik.

Kuriosa

Egans trumlärare var Richard James Burgess.

Externa länkar
 Egans officiella webbplats

Födda 1957
Brittiska trummisar
Män
Levande personer
Salzburgs flygplats

Salzburgs flygplats, ty. Flughafen Salzburg (IATA: SZG, ICAO: LOWS) är den näst största flygplatsen i Österrike. Operatören kallar flygplatsen i vissa sammanhang även Salzburg Airport W.A. Mozart.

Flygplatsen, som namngivits efter kompositören Wolfgang Amadeus Mozart (född i Salzburg), ligger ca 4 km väster om Salzburgs stadskärna och ca 2 km från tyska gränsen.

Flygplatser i Land Salzburg
Salzburg
Tar (låt)

Tar är det brittiska New romanticbandet Visages första singel, släppt av Radar Records den 7 september 1979. Den skrevs av Visages samtliga medlemmar. Tar finns också med på Visages debutalbum, Visage. Tar kom inte in på englandslistan.

Låtlista
Tar - 3:27
Frequency 7 - 3:05

Medverkande
Steve Strange (sång)
Midge Ure (synthesizer, andresångare)
Billy Currie (synthesizer)
John McGeoch (saxofon)
Rusty Egan (trummor, elektrisk trumprogrammering)
Barry Adamson (bas)
Dave Formula (synthesizer)

Musiksinglar 1979
Sånger
Brittiska musiksinglar
Synthpoplåtar
G33

G33 är en grupp av ledande ekonomer från 13 länder med ändamål att främja lösningar på världens ekonomiska problem. Gruppen bildades 1987.

Källor
Bonniers Stora Världsatlas, CD-upplaga 1997, 

Internationella ideella organisationer
Organisationer bildade 1987
Visfestival Holmön

Visfestival Holmön har anordnats på Holmön norr om Umeå i juli varje sommar sedan 1994. Arrangörer är den ideella föreningen Visans vänner (Visum) i Umeå, med stöd av bland annat Hembygdsföreningen på Holmön och Umeå kommun via Umeå Fritid och Kulturförvaltningen. En målsättning är att ge mindre kända talanger inom viskonsten en möjlighet att uppträda inför stor publik. Sedan 1995 delar Visum också ut ett stipendium – GIts Gåva – till någon som "utmärkt sig för att ha gjort en insats för visan eller annan musik på akustisk grund" och har anknytning till Västerbotten – i samband med Visfestivalen.

Sommaren 2021 ställdes visfestivalen in, huvudsakligen på grund av den då pågående Covid-19-pandemin.

Artister i urval
2018 – Natalie Carrion, Frida Selander med Jonas Knutsson Quartet, Vi heter JA!, Anna Stadling, Mikael Wiehe, Östen med Resten
2017 – Ye Banished Privateers, Cleo med vänner, Stina och Arktis, Tomas Andersson Wij och Sofia Karlsson, Vasas flora och fauna, Svenne Rubins
2016 – Petter, Jack Vreeswijk, Pernilla Andersson, Euskefeurat
2015 – Among Lynx, Frida Hyvönen, Sara Marielle Gaup & Steinar Raknes, Sven-Bertil Taube, Jan Hammarlund, Ebba Forsberg, Ronny Eriksson & iBland Band
2014 – Ann-Kristin Hedmark, Frida Selander, Kalle Moraeus & Hej Kalle, Slowfox, Väärt
 2013 – Caroline af Ugglas, Dan Viktor, Finn Zetterholm, Lisa Miskovsky
 2012 – Arja Saijonmaa, Jack Vreeswijk, Peter Carlsson & Blå grodorna
 2011 – A.C.N.E., Irma Schulz Keller, Säkert!
 2010 – JP Nyströms, Kraja, Louise Hoffsten, Mates of Mine, Mikael Wiehe, Stefan Sundströms Mäskkvartetten
 2008 - Dan Berglund, Säkert!, Ewert Ljusberg, Brolle, Rolf Carlsson, Lena Willemark och Mats Öberg
 2007 – Johannes Nordström, Syster Fritz, Idde Schultz, Jan Hammarlund, Lill-Babs, Mats Ronander och Finn Zetterholm
 2006 – Tomas Andersson Wij, Maud Lindström & Nåt För Alla, Sebastian Sundblad, Lill-Britt Siv, Helen Sjöholm, Sofia Karlsson
 2005 – Stefan Sundström & Karin Renberg, Eldkvarn
 2004 – Carolina Miskovsky, Jakob Hellman, Anna Axelsson trio, Wille Crafoord
 2003 – M.A. Numminen, Hanne Juul, Kjell Höglund, Mikael Wiehe, Totta Näslund
 2002 – CajsaStina Åkerström & Finn Kalvik, Torsten Föllinger, Åsa Jinder & Jenny Öhlund, Finn Zetterholm, Lasse Tennander
 2001 – Finn Kalvik, Rikard Wolff med trio, Ronny Eriksson med trio, Maja Heurling
 2000 – Lars Demian, Hanne Juul, Peter Carlsson & Blå Grodorna
 1999 – Marie & Anders Bergman, Margareta Kjellberg, Ewert Ljusberg, Ann-Kristin Hedmark & Mats Öberg
 1998 – A.C.N.E., Totta Näslund & The Refreshments, Thérèse Juel, Kjell Höglund
1997 – Iggesundsgänget, Jeja Sundström, Lasse Tennander, Johanna Edlund och Berndt Egerbladh
1996 – Ola Magnell, Träsmak, Jan Hammarlund
1995 – Susanne Alfvengren, Anders Bek, FJK
1994 – Ewert Ljusberg, Hanne Juul, Alf Hambe, Jeja Sundström och Stefan Demert

Referenser

Noter

Externa länkar
 Visfestival Holmön

Visfestivaler
Kultur i Umeå kommun
Musikfestivaler i Umeå
Evenemang i Umeå
Billy Currie

Billy Currie (eg. William Lee Currie), född den 1 april 1950 i Huddersfield, Yorkshire, Storbritannien, är en musiker och låtskrivare. Han är mest känd som keyboardspelaren i New Wavebandet Ultravox, som var väldigt populära på 1980-talet.

Karriär
Currie är känd för sitt användande av analoga synthesizers och i synnerhet för sitt "solosound", oftast bestående av en stegrande, flytande linje på en ARP Odyssey, användandet av svängande sync som senare återskapat med Oxford Synthesizer Company "OSCar" synth. Det första instrument Currie spelade var dock altfiol, och han brukade spela det eller fiol på de sånger han spelade, två ganska ovanliga instrument i popmusiken.

1988 gav Currie ut det instrumentala soloalbumet Transportation, släppt av skivbolaget IRS NoSpeak. Stewe Howe spelade gitarr på några av låtarna.

Privatliv
Han har dottern Lucy, född ca 1991, och sonen Tom, född ca 1997.

Samarbeten
Barry Edwards' "The Ritual Theatre"
Ultravox (1974-1986, 1991-1996)
Visage (1979-1983)
Gary Numan (1979)
Humania (1988-1989)
Phil Lyncott
Steve Howe

Diskografi

Ultravox
Ultravox! (1977)
Ha!-Ha!-Ha! (1977)
Systems of Romance (1978)
Vienna (1980)
Rage in Eden (1981)
Quartet (1982)
Monument (1983)
Lament (1984)
U-Vox (1986)
Revelation (1993)
Ingenuity (1996)
Brilliant (2012)

Gary Numan
The Pleasure Principle (1979, gästartist)
Living Ornaments '79 (1981)

Visage
Visage (1980)
The Anvil (1982)
Beat Boy (1984, gästartist)

Humania
Sinews of the Soul (2005, inspelad 1989)

Solo
Transportation (1988)
Stand Up and Walk (1990)
Unearthed (2001)
Keys and the Fiddle (2001)
Push (2002)
Pieces of the Puzzle (2003)
Still Movement (2004)
Accidental Poetry of the Structure (2006)

Externa länkar
Ultravox
Officiell webbplats

Brittiska låtskrivare
Födda 1950
Män
Brittiska keyboardister
Levande personer
Personer från Huddersfield
Jonathan Edwards

Jonathan Edwards är namnet på bland andra:

* Jonathan Edwards (1703–1758), amerikansk väckelsepredikant
 Jonathan Edwards den yngre (1745–1801), amerikansk teolog
 Jonathan Edwards (född 1966), brittisk trestegshoppare
Nikola Pilić

Nikola "Niki" Pilić, född 27 augusti 1939 i Split, Kroatien, Kungariket Jugoslavien, är en kroatisk före detta tennisspelare. 

Pilić var en vänsterhänt professionell tennisspelare och tävlade under sin karriär för dåvarande Jugoslavien. 

Nikola Pilić var femfaldig jugoslavisk mästare i tennis, första gången 1962. Han kontrakterades 1968 som professionell spelare på den av Lamar Hunt nybildade WCT-touren och blev därmed tillsammans med Tony Roche, John Newcombe, Pierre Barthes, Roger Taylor, Cliff Drysdale, Dennis Ralston och Butch Buchholz en av "the Handsome Eight" (se för övrigt WCT). Som proffsspelare var Pilić måttligt framgångsrik. Han vann totalt tre singel- och sex dubbeltitlar. Bland singeltitlarna märks Stockholm Opens premiärupplaga 1969. Pilić rankades som bäst på 12:e plats i singel (oktober 1973). Pilic vann en dubbeltitel i en Grand Slam (GS)-turnering (US Open).

Tenniskarriären  

Pilić nådde sin första GS-final (Wimbledonmästerskapen) 1962 i dubbel tillsammans med den jugoslaviske spelaren Boro Jovanović. I finalen besegrades de av Bob Hewitt/Fred Stolle (2-6, 7-5, 2-6, 4-6). I 1966 års upplaga av turneringen spelade Pilić tillsammans med Gene Scott i första omgången den längsta dubbelmatchen som någonsin spelats där. De besegrade paret Torben Ulrich/Cliff Richey med 19-21, 12-10, 6-4, 4-6, 9-7. 

Pilić vann 1970 sin första och enda GS-titel i US Open tillsammans med fransmannen och proffskollegan Pierre Barthes. I finalen besegrade de australierna Roy Emerson/Rod Laver (6-3, 7-6, 4-6, 7-6).

I singel nådde Pilić 1973 finalen i Franska öppna. Han förlorade finalen mot Ilie Nastase som vann med 6-3, 6-3, 6-0. Samma månad suspenderades Pilić av det jugoslaviska tennisförbundet på nio månader eftersom han på grund av ett pressat spelschema vägrade att delta i det jugoslaviska Davis Cup-laget. Detta innebar att Pilić inte kunde delta i den följande Wimbledonturneringen, varvid ATP beslöt att bojkotta denna. Trots att ITF reducerade strafftiden till en månad fullföljde spelarorganisationen bojkotten, och 79 professionella spelare uteblev från det årets turnering.    
 
Efter avslutad internationell tävlingskarriär deltog han som icke spelande kapten för det tyska Davis Cup-laget och vann tillsammans med lagankaret Boris Becker cuptiteln 1988 och 1989 (båda gångerna finalbesegrades lag från Sverige) och med lagankaret Michael Stich titeln i 1993 års DC-upplaga (finalseger över Australien).

Under 2000-talet har Pilić fungerat som icke spelande kapten för det kroatiska DC-laget som slutsegrade 2005.

Grand Slam-titlar 

US Open
Dubbel - 1970 (med Pierre Barthes)

Se även 

WCT
ITF

Referenser

Källor 
Martin Hedges, 1978. The Concise Dictionary of Tennis. Mayflower Books Inc.

Externa länkar

Kroatiska tennisspelare
Jugoslaviska tennisspelare
Tennistränare
Födda 1939
Män
Idrottare från Split
Levande personer
Mardy Fish

Mardy Fish, född den 9 december 1981 i Edina i Minnesota, är en amerikansk högerhänt före detta professionell tennisspelare.

Tenniskarriären 
Mardy Fish blev proffs på ATP-touren som 18-åring 2000. Till juli 2007 vann han 2 singel- och 3 dubbeltitlar på touren och rankades som bäst som nummer 17 i singel (mars 2004) och nummer 65 i dubbel (augusti 2002). I juli 2007 rankades han som nummer 40 i singel. Fish spelade in 2 118 430 US dollar i prispengar.

Fish vann sin första ATP-titel 2002 på grus i Houston, Texas, i dubbel tillsammans med landsmannen Andy Roddick. 

Fish fick ett måttligt genombrott säsongen 2003, då han vann sin första singeltitel på touren, genom finalseger över svensken Robin Söderling i Stockholm Open. Säsongen 2004 spelade han två singelfinaler men lyckades inte ta någon titel. Han spelade också olympisk final i Aten det året, som han förlorade mot chilenaren Nicolás Massú. 

Säsongen 2005 skadade han vänster vrist och tvingades till operation och långa speluppehåll. Året därpå var han tillbaka i god form och vann singeltiteln i amerikanska grusmästerskapen. Han besegrade i den turneringen spelare som Rainer Schüttler och Tommy Haas, och slutligen i finalen Jürgen Melzer. Under sommaren drabbades Fish av blodförgiftning och tvingades i tredje omgången avbryta Wimbledonturneringen.

Säsongen 2007 inledde han genom att nå kvartsfinalen i Australiska öppna, en match han förlorade mot Andy Roddick.

Spelaren och personen 
Nära vän till Andy Roddick hos vilken han periodvis bott och tränat tennis. Han har också tränats av förre elitspelare Todd Martin. 

Mardy Fish bor i Tampa, Florida, USA. Han är 187 cm lång och väger 81 kg.

Referenser 
 ATP, spelarprofil
 Fish lägger av

Amerikanska tennisspelare
Amerikanska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från USA
Tävlande i tennis vid olympiska sommarspelen 2004
Födda 1981
Levande personer
Män
Personer från Edina, Minnesota
Idrottare från Minnesota
James Avery

James Avery, född 27 november 1945 i Atlantic City, New Jersey, död 31 december 2013 i Glendale, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare, röstskådespelare och poet. Han är mest känd för sin roll som Uncle Phil (Pappan) i den familj Will Smith bor hos i tv-serien The Fresh Prince i Bel Air. Avery medverkade även i en mängd andra tv-serier, bland annat CSI, Förhäxad, Dharma & Greg, The Closer, Star Trek: Enterprise och That 70s show. Han arbetade även som röstskådespelare, bland annat som Shredders engelskspråkiga röst i Teenage Mutant Ninja Turtles från 1987.

År 1988 gifte sig Avery med sin maka Barbara. Han hade inga biologiska barn, men var en styvfar till Barbaras son, Kevin Waters.

Den 31 december 2013 dog Avery vid 68 års ålder av komplikationer efter öppen hjärtkirurgi.

TV-serier och filmer (i urval) 
1987-1992 : Teenage Mutant Ninja Turtles - Shredder, Shibano Sama

 (4 avsnitt)

 (röst)
 (3 avsnitt)

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

Amerikanska röstskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från New Jersey
Personer från Atlantic City
Födda 1945
Avlidna 2013
Män
Alumner från University of California, San Diego
Roadracing-VM 2008

Roadracing-VM 2008 arrangerades av Internationella motorcykelförbundet och innehöll klasserna MotoGP, 250GP och 125GP i Grand Prix-serien samt Superbike, Supersport och Endurance. Säsongen 2008 bestod av 18 omgångar för MotoGP, 16 för 250GP och 17 för 125GP, 28 för Superbike och 13 för Supersport. VM-titlar delades ut till bästa förare och till bästa konstruktör.

MotoGP 

Inga större reglementsförändringar inför årets säsong. Klassen är således en ren prototyp-klass för motorcyklar med fyrtaktsmotorer med en maximal slagvolym på 800cm3.

2008 såg ovanligt många nykomlingar (rookies) ta plats i klassen. De trea främsta i 2007 års 250GP-VM, Jorge Lorenzo, Andrea Dovizioso och Alex de Angelis, samt världsmästaren i Superbike James Toseland fick alla styrningar i kungaklassen.

Teamuppställningar 2008

VM-tabell MotoGP 
Slutställning efter 18 av 18 deltävlingar. Rossi klar världsmästare efter 15 deltävlingar.

Deltävlingar MotoGP

250GP 

Klassen är oförändrat en prototypklass för motorcyklar med maximalt 250cm3s slagvolym, tvåtakt är tillåtet och alla maskiner i årets VM är av den typen. Supportklass till MotoGP.

Tävlingar körs enligt samma kalender som MotoGP-klassen med undantag för deltävlingen på Laguna Seca där supportklasserna inte deltar.

De tre främsta från fjolårets VM-tabell flyttade upp till MotoGP-klassen. Samtidigt fylldes startlistan på med starka nykomlingar från 125GP som Mattia Pasini och Lukas Pesek.

VM-tabell 250GP 
Slutställning efter 16 av 16 deltävlingar. Simoncelli klar världsmästare i näst sista deltävlingen:

Deltävlingar 250GP

125GP 
Klassen är oförändrat en prototypklass för motorcyklar utrustade med encylindriga motor med maximalt 125cm3s slagvolym, tvåtakt är tillåtet och alla maskiner i årets VM är av den typen. Supportklass till MotoGP.

Tävlingar körs enligt samma kalender som MotoGP-klassen med undantag för deltävlingen på Laguna Seca där supportklasserna inte deltar.

VM-tabell 125GP 
Slutställning efter 17 deltävlingar. Di Meglio klar världsmästare efter 15 deltävlingar.

Deltävlingar 125GP

Se även 
 Superbike-VM 2008
 Supersport-VM 2008

Referenser

Noter

Källor 

 http://www.motogp.com/en/Results+Statistics/2008/
 http://racingmemo.free.fr/MOTO-GP-2008.htm
 World Superbike
 FIM

MotoGP-säsonger
Roadracingsäsonger
Motorsportevenemang 2008
Edvard Herman Rodhe

Edvard Herman Rodhe, född 26 oktober 1845 i Everöd i Skåne, död 14 september 1932 i Göteborg, var en svensk präst och politiker. Han var biskop i Göteborgs stift 1888–1929 och även verksam som riksdagspolitiker. 

Rodhe tog studenten vid Lunds universitet 1861, år 1870 tog han en filosofie kandidatexamen och blev året därpå filosofie doktor. Han blev teologie kandidat 1877 och teologie doktor 1893. Han var extra ordinarie biblioteksamanuens vid Lunds universitetsbibliotek 1874–1880. Han var domkyrkoadjunkt i Lund 1877, vice pastor där 1879, kyrkoherde i Karlshamn 1879 och fångpredikant i samma stad 1881. 

Han blev kontraktsprost i Listers och Bräkne kontrakt 1882, och 1884 var han kyrkoherde i Norrköpings S:t Olai församling. Extra ordinarie hovpredikant 1886. Inspektor för allmänna läroverket i Karlshamn 1881–1885, och för elementarläroverket för flickor i Norrköping 1885–1888.

Rodhe blev hedersledamot av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg 1889. Han var riksdagsledamot i andra kammaren från 1892 års urtima riksdag till 1893 och därefter i första kammaren 1894–1901.

Rodhe har fått en väg uppkallad efter sig, Edvard Rodhes väg, i stadsdelen Bräcke i Göteborg.

Familj
Rodhes föräldrar var kontraktsprosten Christian Wilhelm Rodhe och Cathrine Sophie Berling. Han gifte sig den 20 juni 1873 med Elisabeth Charlotta Bruhn (1852–1923), dotter till godsägaren Carl Gustaf Bruhn och Eva Severina Brag. Rodhe var far till bland andra biskop Edvard Magnus Rodhe, läkaren Einar Rodhe, sjuksköterskan Estrid Rodhe och till landshövding Alvar Elis (Allan) Rodhe.

Edvard H. Rodhe gravsattes på Östra kyrkogården, Göteborg den 20 september 1932.

Se även
Rodhe, släkt

Källor
 Göteborgs stift 1885–1949. Biografisk matrikel över stiftets prästerskap, Knut Norborg, Meijels Bokindustri, Halmstad 1949 s.17-18

.

Noter

Biskopar i Göteborgs stift
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Män
Födda 1845
Avlidna 1932
Hedersledamöter vid Göteborgs nation i Uppsala
Gravsatta på Östra kyrkogården i Göteborg
Personer från Everöds socken
George Cabot

George Cabot, född 3 december 1752 i Salem, Massachusetts, död 18 april 1823 i Boston, var en amerikansk federalistisk politiker.

Ungdom
Cabot studerade i två år vid Harvard College innan han hoppade av studierna för att pröva sin lycka som sjöman. 21 år gammal hade han redan avancerat till sjökapten.

Politisk karriär
Cabot var delegat till Massachusetts konstitutionskonvent 1777 och till konventet som 1787 ratificerade USA:s konstitution för Massachusetts del. Han var ledamot av USA:s senat 1791-1796. Han blev 1798 utnämnd till marinminister men han tackade nej till utnämningen.

Hartfordkonventet
Cabot var ordförande för Hartfordkonventet 1814, kongressen där möjligheten för ett utträde ur USA för New Englands del diskuterades. Ett sådant beslut fattades dock inte, men själva tillställningen och dess konsekvenser ledde till att federalisterna tynade bort som en politisk kraft i USA. Också Cabots politiska karriär tog slut.

Familjeliv
Cabots grav finns på Mount Auburn Cemetery i Cambridge, Massachusetts.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress - biografi på den amerikanska kongressens webbplats

Ledamöter av USA:s senat från Massachusetts
Födda 1752
Avlidna 1823
Män
Buka

Buka (eller Buka Island) är en ö i Papua Nya Guinea i västra Stilla havet.

Geografi 
Buka-ön utgör en del av den autonoma regionen Bougainville och ligger cirka 850 km nordöst om Port Moresby och endast ca 1 km nordväst om Bougainvilleön. Dess geografiska koordinater är 5°15′ S och 154°38′ Ö.

Ön är av vulkaniskt ursprung och har en area om ca 492 km² med en längd på cirka 50 km och cirka 20 km bred. Den högsta höjden är i Parkinsonbergen på cirka 500 m ö.h.

Befolkningen uppgår till ca 50.000 invånare och är främst spridd på små byar längs kusten. Huvudorten Buka ligger på öns västra del.

Utanför öns västra sida ligger några småöar med de större Hetau, Pororan, Jame och Petats.

Ön har en liten flygplats (flygplatskod "BUA") för lokaltrafik.

Historia 
Ön har troligen bebotts av melanesier sedan cirka 1500 f.Kr. Den upptäcktes av brittiske kaptenen Philip Carteret år 1767.

Området hamnade 1886 under tysk överhöghet som del i Tyska Nya Guinea. Området förvaltades till en början av handelsbolaget Neuguinea-Kompagnie.

Efter första världskriget hamnade området under australisk kontroll och Australien fick senare även officiellt mandat för hela Bismarckarkipelagen av Förenta Nationerna. 

1942 till 1945 ockuperades ön av Japan och var skådeplats för hårda strider, men återgick sedan till australisk förvaltningsmandat tills Papua Nya Guinea blev självständigt 1975.

Externa länkar 
 om Buka
 karta över Buka
 om Bukas historia (tyska)

Papua Nya Guineas öar
Melanesien
Benjamin Goodhue

Benjamin Goodhue, född 20 september 1748 i Salem, Massachusetts, död där 28 juli 1814, var en amerikansk politiker.

Han utexaminerades 1766 från Harvard College. Han var ledamot av delstatens representanthus 1780-1782 och ledamot av delstatens senat 1786-1788. Goodhue valdes 1789 till den första kongressen som ledamot av representanthuset från Massachusetts. Han lämnade representanthuset 1796 för att tillträda som ledamot av USA:s senat. Han var senator för Federalistpartiet fram till sin avgång 8 november 1800.

Goodhues grav finns på Broad Street Cemetery i Salem, Massachusetts.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress - biografi på den amerikanska kongressens webbplats

Ledamöter av USA:s representanthus från Massachusetts
Ledamöter av den första amerikanska kongressen
Ledamöter av USA:s senat från Massachusetts
Födda 1748
Avlidna 1814
Män
Truth (musikalbum av Jeff Beck)

Truth är den brittiske rockmusikern Jeff Becks debutalbum, utgivet 1968. Albumet introducerade rockgruppen The Jeff Beck Group.

Truth var det första albumet med The Jeff Beck Group och innehåller en hel del spår som pekar fram mot hårdrocken. Främst hämtar skivan inspiration från bluesen, men även folkmusik och "vanlig" rock 'n' roll är representerade.

Låtlista

Sida 1 
 "Shapes of Things" (Chris Dreja/Jim McCarty/Keith Relf/Paul Samwell-Smith) - 3:19 
 "Let Me Love You" (Jeff Beck/Rod Stewart) - 4:43 
 "Morning Dew" (Bonnie Dobson/Tim Rose) - 4:41 
 "You Shook Me" (Willie Dixon/J. B. Lenoir) - 2:29 
 "Ol' Man River" (Jerome Kern/Oscar Hammerstein) - 3:57

Sida 2 
 "Greensleeves" (Trad. arr. Beck) - 1:49 
 "Rock My Plimsoul" (Jeff Beck/Rod Stewart) - 4:13 
 "Beck's Bolero" (Jimmy Page/Jeff Beck) - 2:53 
 "Blues Deluxe" (Jeff Beck/Rod Stewart) - 7:32 
 "I Ain't Superstitious" (Willie Dixon) - 4:51

Medverkande
 The Jeff Beck Group
 Jeff Beck - gitarr, bas, sång
 Rod Stewart - sång
 Ron Wood - bas
 Mick Waller - trummor

 Övriga
 Nicky Hopkins - piano
 Keith Moon - trummor, timpani
 John Paul Jones - bas, Hammondorgel
 Jimmy Page - 12-strängad gitarr

Musikalbum 1968
Brittiska debutalbum