kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bombarderbagge

Bombarderbagge (Brachinus crepitans) är en art i insektsordningen skalbaggar, inom familjen jordlöpare och underfamiljen bombarderbaggar. Den har fått sitt namn av sin försvarsteknik där den "bombarderar" en fiende.

Kännetecken
Bombarderbaggen har en kroppslängd på 6 till 10 millimeter. Den har ett förhållandevis stort huvud med stora fasettögon, smal framkropp, breda täckvingar och långa antenner och ben. Täckvingar är mörka, oftast med en blåaktig eller grönaktig metallisk glans, medan färgen på övriga delar av kroppen är rödgulaktig.

Utbredning 
Denna skalbagge förekommer främst i centrala och södra Europa, från södra Storbritannien i väst till Syrien, Kaukasus och Turkistan i öst. Den förekommer också i delar av norra Europa, som Sverige (främst på Öland, Gotland och i Stockholmstrakten), Estland och Lettland. Fynd av arten har gjorts i Finland, men dessa kan vara ett resultat av vinddrift. I Norge finns den inte.

Status
I Sverige är bombarderbaggen klassad som sårbar. Det största hotet mot arten är igenväxning av dess habitat.

Levnadssätt
Bombarderbaggen har ett särskilt sätt att försvara sig mot predatorer, genom att rikta sin bakkropp mot hotet och "bombardera" fienden med en het vätska. Vätskan bildas genom att väteperoxid och hydrokinon från två olika körtlar i bakkroppen blandas med varandra och därvid reagerar genom att övergå till gasform. När detta sker bildas en hög värme och ett även för människor fullt hörbart ljud uppstår. Syftet med detta invecklade kemiska försvar är att avskräcka angriparen. Beteendet finns även hos de cirka 500 andra arterna inom underfamiljen bombarderbaggar.

Referenser

Artdatabankens faktablad om bombarderbagge, läst 13 augusti 2017.

Externa länkar

Jordlöpare
Einar Hennings

Einar Hennings, född 2 december 1884 i Eskilstuna i Södermanlands län, död 10 december 1965, var en svensk diplomat, jurist och ämbetsman.

Biografi
Einar Hennings tog juris kandidatexamen vid Uppsala universitet 1907. Han blev efter en tids tjänstgöring i Finansdepartementet amanuens på detta departement 1914, förste kanslisekreterare 1920 och statssekreterare 1920. År 1920 utnämndes Hennings till statssekreterare och expeditionschef för Handelsdepartementet samt även förste kanslisekreterare vid samma departement. Efter att ha fungerat som regeringens representant i olika handels- och sjöfartsavtal blev han sändebud till Schweiz, Ungern och Österrike med säte i Bern. Han var kabinettssekreterare 1928–1931 och därefter minister i Warszawa från 1931, i Bukarest från 1933, i Paris från 1934 och slutligen i Vichy från 1940. Han återvände 1944 till Stockholm.

År 1935 blev Hennings hedersordförande för Svenska handelskammaren i Frankrike. Han är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Utmärkelser

Svenska utmärkelser
  Konung Gustaf V:s jubileumsminnestecken med anledning av 70-årsdagen, 1928.
  Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 6 juni 1935.
  Kommendör av första klassen av Nordstjärneorden, 6 juni 1927.
  Kommendör av andra klassen av Nordstjärneorden, 6 juni 1923.
  Riddare av Nordstjärneorden, 1920.

Utländska utmärkelser
  Storkorset av Lettiska Tre Stjärnors orden, tidigast 1928 och senast 1930.
  Storkorset av Polska Polonia Restituta, tidigast 1931 och senast 1935.
  Kommendör av första klass av Polska Polonia Restituta, tidigast 1925 och senast 1928.
  Storkorset av Rumänska kronorden, tidigast 1931 och senast 1935.
  Storkorset av Spanska Civilförtjänstorden, tidigast 1928 och senast 1930.
  Första klassen av Ungerska förtjänstkorset, tidigast 1928 och senast 1930.
  Storkorset av Österrikiska Hederstecknet, tidigast 1928 och senast 1930.
  Storofficer av Franska Hederslegionen, tidigast 1935 och senast 1940.

Källor
 Nils Bohman och Torsten Dahl Svenska Män och Kvinnor (1943-1955)

 Hennings, Einar på SvenskaGravar.se

Noter

Män
Födda 1884
Avlidna 1965
Sveriges ambassadörer i Schweiz
Sveriges ambassadörer i Ungern
Sveriges ambassadörer i Österrike
Sveriges ambassadörer i Polen
Sveriges ambassadörer i Rumänien
Sveriges ambassadörer i Frankrike
Kabinettssekreterare
Svenska statssekreterare
Mottagare av Konung Gustaf V:s jubileumsminnestecken med anledning av 70-årsdagen
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Storkorset av Tre Stjärnors orden
Storkorset av Polonia Restituta
Mottagare av Polonia Restituta
Storkorset av Rumänska kronorden
Storkorset av Spanska Civilförtjänstorden
Mottagare av Ungerska förtjänstkorset
Mottagare av Österrikiska Hederstecknet
Storofficerare av Hederslegionen
Personer från Eskilstuna
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Svenska diplomater under 1900-talet
Svenska jurister under 1900-talet
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Jurister från Eskilstuna
Ämbetsmän från Eskilstuna
Isak Sven Landtmanson

Isak Sven Landtmanson, född 30 april 1829 i Mariestad, död 8 april 1901 i Uppsala domkyrkoförsamling, Uppsala, var en svensk rättshistoriker. Han var bror till Carl Landtmanson och farbror till Samuel Landtmanson.

Landtmanson blev 1847 student i Uppsala, där han 1854 promoverades till filosofie magister, 1861 avlade juris kandidatexamen och 1863 förordnades till docent i romersk rätt. Han utnämndes 1868 till adjunkt i svensk allmän lagfarenhet och romersk rätt samt var 1869–1894 professor i romersk rätt, juridisk encyklopedi och rättshistoria vid Uppsala universitet. Vid dettas jubelfest 1877 kreerades han till juris hedersdoktor.

Av Landtmansons arbeten kan nämnas de i Uppsala universitets årsskrift införda avhandlingarna Om concursbo, dess begrepp, uppkomst och omfattning (1866), Studier i arfsrättens historia (1868), Svensk rättshistoria i utlandet. Karl von Amira, Altschwedisches Obligationsrecht (1883), Träldomens sista skede i Sverige (i "Skrifter utgivna av Humanistiska vetenskapssamfundet i Uppsala", 1897), de i "Tidsskrift for retsvidenskab" förekommande recensionerna av Alfred Winroths "Ur mina föreläsningar" (1891, 1893) och Ludovic Beauchets "Loi de Vestrogothie" (1895) samt en mängd artiklar i romersk och svensk rättshistoria i Nordisk familjebok. Som tecknare är han representerad med 15 blyertsteckningar vid Carolina Rediviva.

Källor

Noter 

Svenska jurister
Svenska professorer i rättshistoria
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Män
Födda 1829
Avlidna 1901
Ugglan
Personer från Mariestad
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Hedersdoktorer vid Uppsala universitet
Representerade vid Uppsala universitetsbibliotek
William George Howard, 8:e earl av Carlisle

William George Howard, 8:e earl av Carlisle, född den 23 februari 1808, död den 29 mars 1889, var en engelsk präst och peer, i över fyrtio år kyrkoherde i Londesborough i East Riding of Yorkshire.

Han var son till George Howard, 6:e earl av Carlisle. Utbildad vid Eton och Christ Church College i Oxford. Han efterträdde sin bror George Howard som earl av Carlisle 1864 och efterträddes i sin tur av brorsonen George Howard.

Källor 

 

Engelsk adel
Engelska anglikanska präster
Födda 1808
Avlidna 1889
Män
Alumner från Christ Church, Oxford
William Anderson

Bror Oscar William Anderson, född i Karlskrona 31 juli 1879, död under vistelse i kurorten Bad Kudowa (nuvarande Kudowa-Zdrój), i Schlesien, dåvarande Tyskland (nuvarande Polen) 25 februari 1939, var en svensk konst- och kulturhistoriker.

Biografi
Han var son till stinsen Oscar Anderson och Amelie Svanberg och växte upp i Blekinge. Han var 1897-1899 anställd som bokhållare på Överums bruk i Tjust och kontorsbiträde hos AB Östra Skånes järnvägar och därefter hos AB Borgholm-Böda Järnväg på Öland. Åren 1906-1909 var han stationsföreståndare på Öjkrokens järnvägsstation i Köpings socken och 1911 stationsmästare på järnvägsstationen i  Gärdslösa. Därefter arbetade Anderson som journalist 1911-1919. 

År 1908 mötte han konsthistorikern Johnny Roosval, när denne besökte Öland för sina vetenskapliga undersökningar av landskapets kyrkor inför utgivningen av det stora verket Sverige. Geografisk, topografisk och statistisk beskrivning (1917). Tillsammans besökte de Ölands alla kyrkor. Roosval knöt honom till bokverket Sveriges kyrkor: konsthistoriskt inventarium från dess start 1912.  Anderson beslöt att byta livsbana och flyttade 1909 till Lund för att utbilda sig till konsthistoriker. Han erhöll dispens från studentexamen och blev filosofie kandidat 1923 och filosofie licentiat 1925 med en avhandling om Skånes romanska landskyrkor, tryckt 1926 som tilläggshäfte till Nils Månsson Mandelgrens Atlas till Sveriges odlingshistoria. Åren 1924-1927 var Anderson amanuens vid Lunds universitets konstmuseum.

I bokverket Sveriges kyrkor publicerade han vetenskapliga beskrivningar över kyrkorna i Östra härad, Medelstads härad, Bräkne härad och Listers härad i Blekinge samt kyrkorna i Karlskrona. Han räknas som den främste kännaren av de blekingska kyrkornas byggnadshistoria. Hans forskning har också rört städerna Sölvesborgs och Stralsunds konst- och kulturhistoria. Ett stort antal av hans forskningsresultat publicerades i internationella tidskrifter, vilket gjorde honom känd utanför Sveriges gränser.

Vid hans död förelåg excerpter och manuskriptutkast till beskrivningar av kyrkorna i några härader i Skåne samt det 1929-1935 utarbetade materialet om kyrkorna på Öland. Därefter överläts forskningsmaterialet rörande Öland till Vitterhetsakademien, där de senare kom att utgöra basen för konsthistorikern Ragnhild Boström omfattande forskningar rörande de öländska kyrkornas historia, vars resultat kontinuerligt publicerades i serien Sveriges kyrkor.

Bibliografi (urval)

 - Tilläggshäfte 2 till Atlas till Sveriges odlingshistoria.

 - Tilläggshäfte 3 till Atlas till Sveriges odlingshistoria.

Källor

Noter 

Svenska konsthistoriker
Forskare från Karlskrona
Födda 1879
Avlidna 1939
Svenska kulturhistoriker
Män
Interception Modernisation Programme

Interception Modernisation Programme är ett förslag från regeringen i Storbritannien som bl.a. innebär att trafikdata rörande all brittisk kommunikation, inklusive inhemsk, ska lagras i en central databas av Government Communications Headquarters, den brittiska motsvarigheten till Försvarets Radioanstalt. Databasen har även benämnts som "Big Brother Database", vilket har tonats ner av regeringsföreträdare. Förslaget har det officiella namnet Interception Modernisation Programme. Den svenska motsvarigheten är Trafikdatabasen Titan hos Försvarets Radioanstalt.

Systemet bygger på att tusentals "svarta boxar" kopplas till kommunikationsnätet,  inte helt olikt de samverkanspunkter som Försvarets Radioanstalt ska använda, med den väsentliga skillnaden att det brittiska förslaget även rör inhemsk kommunikation.

Referenser

Övervakning
Signalspaning
Telekommunikation
Databaser
Hermann Paul

Hermann Otto Theodor Paul, född 7 augusti 1846 i Salbke, död 29 december 1921 i München, var en tysk språkforskare.

Biografi 
Paul, som blev professor i Freiburg im Breisgau 1874 och i München 1893, var en av sin tids främsta germanister, hemmastadd, på såväl den filologiska kritikens som den rena språkvetenskapens område. Han författade Über die ursprüngliche Anordnung von Freidanks Bescheidenheit (1870–1899), Gab es eine mittelhochdeutsche Schriftsprache? (1873), Zur orthographischen Frage (1880) och Mittelhochdeutsche Grammatik (1881; åttonde upplagan 1911).

I den av honom tillsammans med Wilhelm Braune utgivna viktiga tidskriften Beiträge zur Geschichte der deutschen Sprache und Literatur (1873–1891), junggrammatikernas huvudorgan, författade Paul en mängd större och mindre uppsatser, bland dem flera av stor betydelse, till exempel Zur Lautverschiebung (1874), Über das gegenseitige Verhältnis der Handschriften von Hartmanns Ivein (1874), Kritische Beiträge zu den Minnesingern (1876), Zur Nibelungenfrage (1876), Die Vocale der Flexions- und Ableitungssilben in den älteren germanischen Dialecten (1877), Zur Geschichte des germanischen Vokalismus (1879), Zur Geschichte der Lautentwickelung und Formenassociation (1879-1884), Deutsches Wörterbuch (1896; andra upplagan 1908) och Umschreibung des Perfektums (1902).

Ett arbete av allmännare intresse, som hade stort inflytande på den språkvetenskapliga metoden, är Pauls Principien der Sprachgeschichte (1880; fjärde upplagan 1909). I Altdeutsche Textbibliothek (1882 ff.) utgav han Walther von der Vogelweide (1882; fjärde upplagan 1911) samt Hartmann von Aues Gregorius (1873–1876; fjärde upplagan 1910) och Der arme Heinrich. Hans sista arbeten var Deutsche Grammatik (fem band, 1916–1920), Aufgabe und Methode der Geisteswissenschaft (1920) och Über Sprachunterricht (1921). Han redigerade även det stora germanistiska samlingsverket Grundriss der germanischen Philologie (1889–1893; tredje upplagan 1911 ff.). 

Paul invaldes som ledamot av Vetenskapssocieteten i Uppsala 1906.

Källor

Noter

Tryckta källor 
 

Tyska lingvister
Tyska professorer
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Alumner från Leipzigs universitet
Personer verksamma vid Freiburgs universitet
Personer verksamma vid Münchens universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Tyska forskare under 1800-talet
Tyska forskare under 1900-talet
Födda 1846
Avlidna 1921
Män
Ugglan
Germanister
Andras plåga

Andras plåga är en roman av Val McDermid, utgiven i Storbritannien år 2004. Engelska originalets titel är The Torment of Others. Johan Nilsson översatte romanen till svenska 2005. Romanen är den fjärde i serien om psykologen Tony Hill och kriminalinspektören Carol Jordan.

Handling
Carol Jordan är fortfarande svårt märkt av de brutala händelser som drabbade henne i Den sista frestelsen men poliserna John Brandon och Don Merrick, hennes gamla kollegor, vill att hon återvänder till Bradfield. Jordan tar sig samman och blir chef för en grupp som ska jobba med både äldre och nyare fall av seriemord. Hon får dock kämpa hårt för att göra sin något stukade auktoritet gällande. Samtidigt har Tony Hill sagt upp sig på universitetet och tar jobb på stadens mentalsjukhus. Då de båda anländer till staden har polisen i flera månader försökt hitta några försvunna pojkar, ett fall som Jordans nya grupp tar tag i. Vid samma tid inleds en serie ytterligt brutala mord i det nedgångna området Temple Fields, mord som är rena kopior av de som utfördes av en mentalsjuk man som sedan två år sitter inspärrad. Ett försök med en lockfågel från polisens sida misslyckas och Carol Jordan och Tony Hill får därefter kämpa mot klockan för att rädda sin kollega.

Källor
 McDermid, Val, Andras plåga, Alfabeta, Göteborg 2005.

Skönlitteratur 2004
Brittiska romaner
Brittiska kriminalromaner
Engelskspråkig skönlitteratur
Romaner av Val McDermid
Trafikdatalagring

Trafikdatalagring menar inom telekommunikation lagring av tele- och datakontakter trafikdata, ibland benämnt som trafikuppgifter. 
Inom telefoni används den mer specifika benämningen Call Detail Record (CDR) och beträffande e-post och internetanvändning Internet Protocol Detail Record (IPDR)

Det huvudsakliga syftet med trafikdatalagring är trafikanalys och övervakning. Genom att analysera trafikdata kan myndigheter identifiera var en person finns, en persons bekantskap och medlemskap i en grupp. Sådana aktiviteter kan vara lagliga eller olagliga beroende på lagstiftningen i respektive land.

Kommersiell trafikdatalagring omfattar vanligtvis transaktioner och vilka hemsidor man besökt.

Trafikdatalagring som ska användas av myndigheter kan genomföras på åtminstone två sätt, antingen genom lagring hos en statlig myndighet i en central databas eller hos teleoperatörerna varvid trafikdata på begäran utlämnas i begränsad omfattning till myndigheter.

Europeiska unionen 

Datalagringsdirektivet är ett på unionsnivå antaget direktiv som trädde i kraft den 15 mars 2006, och som skulle varit transponerat i medlemsstaternas lagstiftning senast den 15 september 2007. Direktivets åsyftade verkansområde är konsumentskydd och telekommunikationer, men det utgör också en reaktion på inträffade terrordåd i Europa.

Direktivets implementering medförde en skyldighet för telefoni- och internetleverantörer att lagra abonnentinformation i minst sex månader, men högst två år. De telefonidata ska sparas, som är nödvändiga för att visa varifrån, när och till vem en person ringer. Även information om vem som skickar SMS till vem och när detta sker lagras. De internetdata som ska sparas är vilken IP-adress varje abonnent haft vid varje given tidpunkt. Tillhandahållare av e-posttjänster skall också lagra uppgifter om bl.a. avsändare och mottagare av ett e-postmeddelande.

Den 8 april 2014 förklarade EU-domstolen direktivet ogiltigt.

Sverige 
I Sverige sker trafikdatalagring beträffande gränsöverskridande kommunikation redan i en central databas, Trafikdatabasen Titan hos Försvarets Radioanstalt. Det finns även ett förslag om att genomföra EG:s direktiv (2006/24/EG) om lagring av trafikuppgifter (Datalagringsdirektivet) i svensk rätt.

Se även
 Signalspaning
 Trafikdata
 Call Detail Record
 Internet Protocol Detail Record
 Metadata
 Informationsutvinning
 Sociogram
 Trafikanalys
 Datalagringsdirektivet
 Trafikdatabasen Titan
 Bodströmsamhället

Källor

Signalspaning
Telekommunikation
Automobiles Bugatti

Automobiles Bugatti var den franska biltillverkaren Bugattis formel 1-stall. Stallet deltog i ett enda lopp, Frankrikes Grand Prix 1956.

Historik
Bugatti har en lång tradition av framgångsrika tävlingsbilar att se tillbaka på. Under tjugotalet dominerade det franska märket Grand Prix racingen, med modeller som Type 35 och Type 51. Därefter tappade fransmännen ledningen, först till de italienska tillverkarna Alfa Romeo och Maserati, sedan de tyska silverpilarna.

Bugatti hade svårt att komma tillbaka efter andra världskriget. Jean Bugatti hade förolyckats redan 1939 och grundaren Ettore Bugatti gick bort 1947. Biltillverkningen hade i praktiken upphört efter 1951. Jeans yngre bror Robert, som nu ledde företaget, försökte blåsa nytt liv i märket med en satsning på formel 1. Bugatti anlitade Gioacchino Colombo för att bygga F1-bilen Type 251, men att ta fram en ny bil med Bugattis begränsade resurser visade sig vara en mycket svår uppgift.

Till bilens debutlopp hade Bugatti lånat in Maurice Trintignant från Vanwall. Trintignant hade kört Bugatti med framgång redan före andra världskriget, men han var chanslös i den svårkörda och motorsvaga bilen och bröt loppet på artonde varvet. Det blev Automobiles Bugatti enda F1-lopp. Den misslyckade satsningen dränerade Bugatti på än mer resurser och ledde företaget ytterligare en bit på vägen till konkurs.

F1-säsonger

Källor

Bugatti
Bugatti
Bugatti
Bugatti
Bugatti Type 251

Bugatti Type 251 är en formel 1-bil, tillverkad av den franska biltillverkaren Bugatti mellan 1955 och 1956.

Bakgrund
Bugatti hade svårt att komma tillbaka efter andra världskriget. Jean Bugatti hade förolyckats redan 1939 och grundaren Ettore Bugatti gick bort 1947. Biltillverkningen hade i praktiken upphört efter 1951. Jeans yngre bror Robert, som nu ledde företaget, försökte blåsa nytt liv i märket med en satsning på formel 1.

Utveckling
Bugatti anlitade Gioacchino Colombo för att bygga en F1-bil. Colombo hade tidigare konstruerat flera framgångsrika Grand Prix-bilar, såsom Alfa Romeo 158 Alfetta, Ferrari 125 F1 och Maserati 250F, men att ta fram en ny bil med Bugattis begränsade resurser visade sig vara en mycket svår uppgift. 

Bilen blev en blandning av modern teknik och rena antikviteter. Motorn placerades mitt i bilen, en lösning som inte setts sedan trettiotalets Auto Union Typ D, men som snart skulle slå igenom på bred front. Bilen var även tidigt ute med skivbromsar runt om. I likhet med de flesta konkurrenterna användes en De Dion-axel bak, men Type 251 hade, som alla Bugatti före den, stel framaxel, en lösning så föråldrad att till och med britterna gått ifrån den. Den raka åttan var närmast två sammankopplade fyrcylindriga motorer, en utveckling av motorn från prototypen Type 73 och sportvagnen Type 252.

Med sina udda hjulupphängningar var bilen mycket svårkörd och motoreffekten låg avsevärt lägre än konkurrenterna. Bilen deltog i ett enda lopp, Frankrikes Grand Prix 1956. Den misslyckade satsningen dränerade Bugatti på än mer resurser och ledde företaget ytterligare en bit på vägen till konkurs.

Tekniska data

Tävlingsresultat

Formel 1-VM 1956
Maurice Trintignant hade kört Bugatti med framgång redan före andra världskriget. När Type 251 skulle debutera vid Frankrikes Grand Prix lånade Vanwall beredvilligt ut honom för att köra den enda bil som anmälts till loppet. Trintignant var chanslös i den svårkörda och motorsvaga bilen och loppet tog slut när gasspjället gick sönder på artonde varvet. Andra källor gör gällande att stalledningen helt enkelt kallade in honom för att slippa ytterligare förödmjukelse.

Referenser

Externa länkar
 Jacob's Bugatti pages om Type 251. 

Type 251
Formel 1-bilar
Bakhjulsdrivna fordon
Military Grid Reference System

Military Grid Reference System (MGRS), ibland UTM Military Grid Reference System, är ett koordinatsystem i sin tur baserat på koordinatsystemen Universal Transverse Mercator (UTM) och vid polerna på Universal Polar Stereographic (UPS).  Skillnaderna från UTM och UPS är att man i MGRS anger en ruta (engelska grid) snarare än en punkt och att rutan anges med både siffror och bokstäver.

Koordinatangivelser 
Då koordinater MGRS anger en ruta i ett rutnät (engelska grid) skall man inte avrunda koordinater eftersom de då kan hamna i fel ruta.  Mellan 84°N och 80°S bygger MGRS på UTM, Universal Transverse Mercator, som är ett system av 60 transversala merkatorprojektioner.  Runt polerna används i stället UPS, Universal Polar Stereographic, som är ett system av två stereografiska projektioner, en för vardera polen.

Geografiska rutor 
De geografiska rutorna (engelska grid zone designators), som oftast är 6° breda och 8° höga, anges förutom vid polerna med en eller två siffror för ett longitudband och med en bokstav för ett latitudband.  Longitudbanden är numrerade 1–60 från 180°W till 180°Ö.  Latitudbanden är betecknade med bokstäverna C–X, förutom I och O för att undvika förvirring med siffrorna '1' och '0', från 80°S till 84°N. Vid polerna finns söder om 80°S "rutorna" A västerut och B österut, norr om 84°N finns "rutorna" Y västerut och Z österut.

Till skillnad från UTM där alla zoner är lika breda så är några av de geografiska rutorna i MGRS breddade.  Över Norge är rutan 32V är breddad 3° västerut. Över Svalbard har rutorna 32X, 34X och 36X fallit bort och i stället är rutan 31X breddad 3° österut, 33X och 35X är breddade 3° västerut och österut och 37X är breddad 3° västerut.

10-milsrutor 
Varje geografisk ruta är indelad i kvadrater med en sida på 10 mil. Varje ruta anges med två bokstäver, där den första ökar österut och den andra norrut.  Tyvärr har systemet för vilka bokstäver rutorna får förändrats genom åren.  Det system som används nu och har använts mest heter AA (engelska AA lettering scheme).

Koordinatexempel 
I referenssystemet WGS84 hamnar Stockholms Stadshus i en ruta med 100 meters sida betecknad 34V CL 324 803 (skrivs ofta utan mellanrum), där 34V anger en geografisk ruta, CL anger en 10-milsruta, 324 anger hundratal meter österut i 10-milsrutan och 803 anger hundratal meter norrut i 10-milsrutan.  I regel behövs inte beteckningen för den geografiska rutan och det räcker då att ange CL 324 803.  CL 32 80 anger en ruta med 1 kilometers sida och CL 38 anger en ruta med 1 mils sida.  I undantagsfall kan man undanta även 10-milsrutan.

Källor 
 
 
 
  Om de två bokstavssystemen för 10-milsrutorna (utkast).
 
  Den standard som definierar UTM och systersystemet UPS som täcker polerna.

Externa länkar 

Geografiska koordinatsystem