kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mjölby socken

Mjölby socken i Östergötland ingick i Vifolka härad, ombildades 1920 till Mjölby stad och området ingår sedan 1971 i Mjölby kommun och motsvarar från 2016 Mjölby distrikt.

Socknens areal var 59,70 kvadratkilometer, varav 58,86 land. Tätorten Mjölby med sockenkyrkan Mjölby kyrka låg i socknen.

Administrativ historik
Mjölby socken har medeltida ursprung. Socknen benämndes Mjölby med Sörby socken 1791-1890 efter en inkorporering av Sörby socken.

Före 1892 hörde Lärketorp och Slomarp i civilt avseende till Högby socken, Göstrings härad.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Mjölby församling och de borgerliga frågorna till Mjölby landskommun. Landskommunen ombildades 1920 till Mjölby stad och ingår sedan 1971 i Mjölby kommun.  Församlingen utökades 2006.

1 januari 2016 inrättades distriktet Mjölby, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört samma fögderier och domsagor som Vifolka härad. De indelta soldaterna tillhörde  Första livgrenadjärregementet, Stångebro kompani och Andra livgrenadjärregementet, Vifolka kompani.

Geografi
Mjölby socken ligger omkring Mjölby längs Svartån. Socknen är en slättbygd på Östgötaslätten i norr och skogsbygd i söder.

Fornlämningar
 
Kända från socknen är en hällkista från stenåldern samt nio gravfält, stensättningar, stensträngar och tre fornborgar från järnåldern. En runristning finns vid ruinerna efter Sörby kyrka.

Namnet
Namnet (1285, Mylluby) kommer från kyrkbyn. Förleden är mylna, mylla, 'mölla, syftande på kvarnar i Svartåns fall. Efterleden är by, 'gård;by'.

Se även
Mjölby församling 
Lista över fornlämningar i Mjölby socken

Referenser

Fotnoter

Vidare läsning 
Sveriges bebyggelse : statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Östergötlands län, del 2 Hermes 1947 libris

Externa länkar

Indelningar i Mjölby kommun
Socknar i Vifolka härad
Johannes Weiss

Johannes Weiß, född den 13 december 1863 i Kiel, död den 24 augusti 1914, var en tysk protestantisk teolog, son till Bernhard Weiß.

Han blev privatdocent i Göttingen 1888 och e.o. professor där 1890, samt kallades som ordinarie professor 1895 till Marburg och 1908 till Heidelberg. 

Weiß ägnade sig liksom sin fader uteslutande åt Nya Testamentet, men i motsats till denne slog han in på mera moderna kritiska vägar och tog därvid även djupa intryck av den religionshistoriska skolan.

Bibliografi (i urval) 

 Barnabasbrief (1888)
 Der Predigt Jesu vom Reiche Gottes (1892; 2:a upplagan 1900)
 Kommentar zum Lukasevangelium (1892)
 Über die Absicht und den literarischen Charakter der Apostelgeschichte (1897)
 Das älteste Evangelium (1903)
 Die Offenbarung des Johannes (1904)
 Paulus und Jesus (1909)
 Jesus von Nazareth, Mythus oder Geschichte? (1910)
 Kommentar zum 1. Korintherbrief Das Urchristentum (I, 1913; II utgiven av Knopf efter Weiß död 1917) 

Dessutom utgav Weiß tillsammans med andra en ny översättning med populär förklaring av Nya Testamentet: Die Schriften des Neuen Testaments'' (1907 ff.; 3:e upplagan 1916 efter Weiß död).

Källor

Noter

Födda 1863
Avlidna 1914
Tyska teologer
Tyska bibelforskare
Män
Personer från Kiel
Alumner från Göttingens universitet
Alumner från Marburgs universitet
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Alumner från universitetet i Wrocław
En fattig munk från Skara

"En fattig munk från Skara" är en dikt av Gustaf Fröding, publicerad 1891 på knittel. Den ingår som sista dikt i diktsamlingen Guitarr och dragharmonika.

Den utspelar sig under svensk medeltid och handlar om en katolsk munk som blivit bannlyst efter ett antal svåra brott och synder.

Källor 

Dikter av Gustaf Fröding
Dikter 1891
Ballad (versmått)

Ballad som versmått växlar mellan fyra jamber och en jambisk trimeter. Det kallas även common metre (C. M.).

Svenska exempel
 Balladen om Gustaf Blom av Evert Taube
 Den glade bagarn i San Remo av Evert Taube
 Nu tändas tusen juleljus

Nordiska exempel
 Klas Klättermus

Engelskspråkiga exempel
 Gilligan's Island-temat
 Första strofen av Liberty Bell March
 Amazing Grace
 Miss Susie
 Den vite mannens börda

Versmått
Rudolf Boehm

Rudolf Albert Martin Boehm, född 19 maj 1844 i Nördlingen, död 19 augusti 1926 i Bad Kohlgrub, var en tysk farmakolog.

Böhm bedrev först huvudsakligen fysiologiska och patologisk-anatomiska studier, men nådde senare inom den farmakologiska vetenskapen en av de främsta platserna i Tyskland. Efter flera års lärarverksamhet i Dorpat (sedan 1872) och Marburg (sedan 1881) blev han 1884 professor i farmakologi, toxikologi och farmakognosi i Leipzig, där han undervisade både medicine studerande och blivande apotekare. 

Bland Böhms många vetenskapliga arbeten kan nämnas studier över hjärtgifter, undersökningar över giftet hos åtskilliga giftiga svampar, över kolhydratens betydelse för ämnesomsättningen, över det amerikanska pilgiftet curare, särskilt dettas komplicerade kemisamt bland annat över flera bandmaskmedels kemi och verkningar. Han utgav Lehrbuch der allgemeinen und speciellen Arzneiverordnungslehre (1884; tredje upplagan 1903), behandlande läran om formerna för läkemedlens användning och om receptkonst, vidare i förening med ett par andra forskare en handbok om förgiftningar m.m. Från 1882 var han medutgivare av "Archiv für experimentelle Pathologie und Pharmakologie".

Källor 

 Svensk uppslagsbok, Malmö 1939.

Tyska farmakologer
Tyska professorer
Personer verksamma vid Tartu universitet
Personer verksamma vid Marburgs universitet
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Födda 1844
Avlidna 1926
Män
Max von Boehn

Max Ferdinand Carl von Boehn, född 16 augusti 1850 i Bromberg, död 18 februari 1921 i Sommerfeld, var en tysk militär.

Boehn blev officer vid infanteriet 1869, överste och regementschef 1897, generalmajor 1901 och general av infanteriet 1909. Han var guvernör i Ulm 1909–1912 och blev generalöverste 1918. Vid första världskrigets utbrott blev Boehn chef för 9:e reservkåren, med vilken han med utmärkelse ledde Antwerpens belägring 1914 och Sommeslaget 1916. 1917 blev han chef för 7:e armén och i augusti 1918 för armégruppen Boehn mellan Aisne och Marne. Han erhöll avsked 1919.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1939.

Tyska generaler
Födda 1850
Avlidna 1921
Män
Deltagare i slaget vid Somme
Pelle Heikkilä

Pelle Heikkilä, född 31 maj 1978 i Helsingfors, är en finländsk skådespelare.

Biografi 
Heikkilä avlade magisterexamen i teaterkonst vid Teaterhögskolan i Helsingfors 2010. Han har haft roller i film-, teater-, och TV-produktioner både i Finland och i Sverige, bland annat på Dramaten. Inom film har Pelle Heikkilä bland annat medverkat i Åke Lindmans krigsdrama Framom främsta linjen (2004). År 2008 gjorde han en av huvudrollerna i den finska TV-serien Lemmenleikit, med bland andra Saija Lentonen, Pihla Viitala och Linda Zilliacus.

Från den 1 januari 2011 ingår Heikkilä i Helsingforsbaserade Teater Viirus fasta ensemble.

Filmografi (i urval)

Externa länkar 
 
 Teater Viirus webbplats

Finländska skådespelare under 2000-talet
Födda 1978
Män
Levande personer
Skådespelare från Helsingfors
Finlandssvenska skådespelare
Sommarpratare 2019
Otto Boelitz

Otto Boelitz, född 18 april 1876 och död 29 december 1951, var en preussisk pedagog och politiker.

Boelitz blev 1915 rektor för det statliga gymnasiet i Soest. Boelitz, som 1919 var medlem av den konstituerade preussiska landsförsamlingen och 1921 ledamot av lantdagen för Deutsche Volkspartei, förestod 1921-25 statsministeriet för vetenskap, konst och undervisning. På de posten motarbetade han den konfessionslösa pedagogiska inriktningen.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1939.

Tyska skolledare
Preussens kultusministrar
Födda 1876
Avlidna 1951
Män
Svensk uppslagsbok
Bernhard Weiss

Bernhard Weiß, född den 20 juni 1827 i Königsberg (nuvarande Kaliningrad), död den 14 januari 1918 i Berlin, var en tysk protestantisk teolog och kyrkoman, far till Johannes Weiß.

Weiß blev 1857 e.o. professor i teologi i Königsberg samt ordinarie professor 1863 i Kiel och 1877 i Berlin.

Vid sidan av sin vetenskapliga verksamhet ägnade Weiß mycken tid och stort intresse åt praktiskt kyrkliga angelägenheter; han var sedan 1879 medlem av Berlins konsistorium.

1880-99 var han oberkonsistorialrat och föredragande råd i ministeriet för kyrkliga angelägenheter och utnämndes  1907 till verkligt geheimeråd med titeln excellens. 1908 avgick han från sin professorsstol.

Som teolog ägnade Weiß sig uteslutande åt Nya Testamentet och behandlade därvid så gott som alla till detta fack hörande discipliner - endast N. T:s tidshistoria och den apostoliska tiden fick inte någon behandling i hans vetenskapliga verk.

Weiß exeges utmärktes av besinningsfullhet och noggrannhet liksom av en viss konservatism; han försvarade alla de nytestamentliga skrifternas äkthet. 

I fråga om det synoptiska evangelierer problemet bidrog han till att ge ökad stadga åt den så kallade två-källs-hypotesen. Beträffande de nytestamentliga breven hyllade han den egendomliga uppfattningen, att 1 Petrusbrevet är äldre än de paulinska breven.   

Åt Nya Tetamentets text ägnade han grundliga studier, vilkas resultat framlades i de av Gebhardt och Harnack utgivna Texte und Untersuchungen, och utgav en textupplaga med kort glossatorisk kommentar 1902-05.

Mest känd torde Weiß för utländska läsare vara genom sina bearbetningar av Nya Testamentet i det berömda Meyerska kommentarverket, där han kommenterat alla evangelierna, Romarbrevet, Timoteus- och Titusbreven, Hebreerbrevet och Johannesbreven.

Bibliografi (i urval) 

 Lehrbuch der biblischen Theologie des neuen Testaments (1868; 7:e upplagan 1903)
 Leben Jesu (2 band, 1882; 4:e upplagan 1902)
 Lehrbuch der Einleitung in das N. T. (1886; 3:e upplagan 1897) 
 Markus Evangelium und seine synoptischen Parallellen (1872)
 Mathäus Evangelium und seine Lukasparallellen (1876)
 Die Quellen des Lukas-evangeliums (1907)
 Die Quellen der synoptischen Überlieferung (1908)

Källor

Noter

Tryckta källor 
 

Tyska bibelforskare
Tyska professorer i teologi
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Alumner från universitetet i Königsberg
Alumner från Wittenbergs universitet
Personer verksamma vid universitetet i Königsberg
Personer verksamma vid Kiels universitet
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Personer från Königsberg
Födda 1827
Avlidna 1918
Män
Säsong 16 av Simpsons

Simpsons (säsong 16) påbörjades den 7 november 2004 och slutade med dubbla avsnitt den 15 maj 2004 med totalt 21 avsnitt. Sex av avsnitten under säsongen var från den femtonde produktionslinjen, (FABF). Säsongen var den första där Ian Maxtone-Graham och Matt Selman krediterades som exekutiva producenter. Från början skulle avsnittet The Father, the Son, and the Holy Guest Star sändas den 10 april men flyttades efter att Johannes Paulus II den 2 april avlidit till 15 maj.

För arbetet med Treehouse of Horror XV blev Alf Clausen nominerad till Primetime Emmy Award för "Outstanding Individual Achievement in Music Composition for a Series (Dramatic Underscore)" under 2005. Michael Price vann en Writers Guild of America Award för anmineringen med Mommie Beerest. Han arbetade också med There's Something About Marrying tillsammans med J. Stewart Burns som också nominerades. Under 2005 blev avsnittet On a Clear Day I Can't See My Sister nominerad för "Best Television Episodic Comedy" under Environmental Media Award. Även avsnittet Goo Goo Gai Pan blev nominerad till Turner Award på Environmental Media Award. Future-Drama nominerades till Primetime Emmy Award för "Outstanding Animated Program (For Programming less than One Hour)" under 2006. Under 2006 blev också Don Payne nominerad till Writers Guild of America Awards för hans arbete med animeringen i Thank God, It's Doomsday och även Matt Warburton blev nominerad för anmineringen för The Father, the Son, and the Holy Guest Star.

Lista över avsnitt

Hemvideoutgivningar

Den 3 december 2013 släpptes hela säsongen på DVD och bluray i region 1. En samlarutgåva med Professor Frinks ansikte släpptes också i region 1 samma dag.

Källor

Externa länkar
Säsong 16 på The Simpsons.com

Se även

16
TV-säsonger 2004
TV-säsonger 2005
Kunskapsspel

Kunskapsspel är ett slags kunskapstest i lekform med hjälp av frågekort och spelplan. Det stora genombrottet för kunskapsspelen kom med Trivial Pursuit på 1980-talet. Den nya spelidén som gick ut på att kombinera frågesport och tärningsspel, resulterade i enorma framgångar.

Se även
 Frågespel
 Frågesport

Externa länkar
https://web.archive.org/web/20110414114801/http://video.moglik.com/t/historiespel.htm

Sällskapsspel
Theodosius Harnack

Theodosius Harnack, född den 22 december 1816 i Sankt Petersburg, död den 11 september 1889 i Dorpat, var en tysk teolog, far till Adolf von Harnack och till Axel och Otto Harnack.

Harnack studerade i Dorpat, Berlin, Bonn och Erlangen, blev 1847 e.o. och 1848 ordinarie professor i praktisk teologi vid Dorpats universitet, 1853 professor i samma ämne i Erlangen och 1866 åter i Dorpat. Särskilt under sina två verksamhetsperioder i Dorpat ingrep han, som en gärna rådfrågad auktoritet, inflytelserikt jämväl i det kyrkliga livet.

Minnesmärken av denna hans verksamhet är bland annat hans skrift Die lutherische Kirche Livlands und die herrnhutische Brüdergemeinde (mot herrnhutismens propoganda i Livland, 1860) och det tillsammans med Harless utgivna arbetet Die kirchlich-religiöse Bedeutung der reinen Lehre von den Gnadenmitteln (1869).

Harnack, som uppfostrats i en herrnhutisk åskådning, genomgick i likhet med många av sina samtida en utveckling till en mera bestämt kyrklig ståndpunkt och blev en av de mest betydande representanterna för den till nytt liv vaknade konfessionellt kyrkliga teologin i den form denna fått i den så kallade Erlangenskolan. 

Harnacks förnämsta arbeten är Luthers Theologie mit besonderer Beziehung auf seine Versöhnungs- und Erlösungslehre (2 band, 1862-86), Praktische Theologie (2 band, 1877-78) och Katechetik (2 band, 1882).

Källor

Noter 

Födda 1816
Avlidna 1889
Tyska teologer
Praktiska teologer
Balttyskar
Män
Estländska teologer
Forskare från Sankt Petersburg
Deutsche Luft-Reederei

Deutsche Luft-Reederei (Tyska Luftrederiet) var ett tyskt flygbolag grundat 1917, som 1923 slogs ihop med Lloyd Luftdienst och bildade Deutscher Aero Lloyd. Bolaget drev även det svenska dotterbolaget Nordiska flygrederiet. 1926 uppgick Deutsche Aero Lloyd upp i det nygrundade Lufthansa.

Se även
Lindarängens flyghamn

Referenser
https://web.archive.org/web/20140223003425/http://www.flyghistoria.org/kronologi/1920_1929.pdf
Se även de tysk- och engelskspråkiga artiklarna.

Flygbolag bildade 1917
Lufthansa
Örnsköldsviks station

Örnsköldsviks station är en nedlagd järnvägsstation som är belägen sydväst om centrala Örnsköldsvik.

Historik
Stationen invigdes 1892 när järnvägen till Örnsköldsvik kom via en ny tvärförbindelse till Mellansel där järnvägen ansluter till stambanan genom övre Norrland. Stationen i Örnsköldsvik placerades i utkanten av staden och fick 1929 en ny hållplats i bruk som låg närmare stadsbebyggelsen. Denna hållplats fick heta Örnsköldsviks västra.

Den lokala persontrafiken Örnsköldsvik – Mellansel upphörde vid årsskifte 1986/1987. Den 25 maj 1989 upphörde persontrafiken helt i och med att sovvagnen Örnsköldsvik - Stockholm drogs in. Därefter är det bara godstrafik som förekommit på banan. Indirekt har persontrafiken återupptagits i och med invigningen av Botniabanan 2010, eftersom delar av den gamla sträckningen används också av Botniabanan.

Den gamla stationsbyggnaden finns alltjämt kvar men är spårlös och används inte längre för järnvägsändamål. Under en kortare period på 2000-talet användes den som kårhus för Umeå universitet. Den hyrs nu ut som kontorslokal till privata företag.

Byggnaden 
Stationshuset, som uppfördes till den nya statsbanans invigning 1892, byggdes med en för tiden hög standard. Den är en kraftfull tegelbyggnad med två våningar och valmat tak. Den invändiga takhöjden i byggnaden är drygt fem meter. Stationshuset uppfördes efter ritningar av arkitekt Folke Zetterwall. 
Byggnaden har drag av både nyrenässans och nygotik.

Referenser 

Nedlagda järnvägsstationer i Västernorrlands län
Byggnader och anläggningar i Örnsköldsvik
Byggnadsminnen i Västernorrlands län
Järnvägsstationer invigda 1892
Järnvägsstationer stängda 1989
1892 i Sverige
Jan van Boendale

Jan van Boendale, död omkring 1365, var en nederländsk skald.

van Boendale var kansliskrivare i staden Antwerpens tjänst. van Boendales tidigaste verk, omkring 1316, är en rimmad historia över Brabant, Brabantsche Yeesten. I Der Lekn Spieghel (omkring 1325–1330, utgiven av Matthias de Vries 1844–1848) upptar van Boendale Jacob van Maerlants diktartradition.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1939.

Nederländska poeter
Födda 1200-talet
Avlidna 1300-talet
Män
Svensk uppslagsbok
Paleognata fåglar

Paleognata fåglar (Palaeognathae), ibland kallade strutsartade fåglar, är en av två infraklasser där den andra är Neognathae. Dessa båda klader omfattar alla världens idag förekommande fåglar och bildar underklassen Neornithes. Paleognata fåglar omfattar fyra idag förekommande flygoförmögna utvecklingslinjer, plus tre utdöda, och en flygförmögen utvecklingslinje, nämligen tinamofåglarna.

Systematik 
Det råder konsensus om att paleognata fåglar är den mest basala gruppen, det vill säga mest ursprungliga av dagens fåglar, men det råder oenighet kring deras evolution och hur de är besläktade med övriga fåglar. 

Idag delas paleognata fåglar upp i fem idag förekommande ordningar och ett antal utdöda:
 Tinamofåglar (Tinamiformes) – omfattar tinamoer med sina nio idag förekommande släkten och ett 40-tal arter
 Strutsfåglar (Struthioniformes) – omfattar de två arterna struts och somaliastruts
 Nandufåglar (Rheiformes) – omfattar de två arterna större nandu och mindre nandu
 Kasuarfåglar (Casuariiformes) – omfattar kasuarer och emuer
 Kivifåglar (Apterygiformes) – omfattar fem idag förekommande arter
 Lithornithiformes – utdöd ordning
 Moafåglar (Dinornithiformes) – utdöd ordning som omfattade moafåglarna
 Aepyornithiformes – utdöd ordning som omfattade elefantfåglarna

Namn 
Ordet Palaeognathae härleds från gammalgrekiskans ord för "gammal käke", grekiskans παλαιός, palaios, "gammal". Det syftar på att dessa fåglars käkben beskrivs som mer primitivt och reptillikt än hos de andra fåglarna. Trivialnamnet paleognata på svenska stavas utan "a" innan "eo", precis som paleolitikum vilket även stavas utan "a" på amerikanska men med "a" på brittisk engelska.

Noter

Fåglar
Neognata fåglar

Neognata fåglar, vetenskapligt namn Neognathae, är en infraklass som omfattar nästan alla idag förekommande fåglar. Den andra infraklassen, paleognata fåglar (Paleognathae), omfattar endast strutsar med släktingar: emuer, kivier, kasuarer, nanduer och tinamoer. Neognathae delas upp i de två överordningarna Galloanserae och Neoaves.

Idag finns det nästan 10 000 olika arter med neognata fåglar. De äldsta kända fossilen av denna grupp härstammar ifrån sen krita. Majoriteten av den neognata gruppen består av tättingar (Passeriformes). De neognata fåglarna har sammanvuxna mellanhandsben, ett förlängt tredje finger, och 13 eller färre ryggkotor. En skillnad mellan neognata och palaeognata fåglar är utformningen av käkbenet.

Fåglar
Axel Harnack (matematiker)

Carl Gustav Axel Harnack, född den 7 maj 1851 i Dorpat, död den 3 april 1888 i Dresden, var en tysk matematiker, son till Theodosius Harnack, tvillingbror till Adolf von Harnack. 

Harnack var verksam som professor vid de tekniska högskolorna i Darmstadt (1876—77) och Dresden; hans viktigaste matematiska undersökningar angår Fourierska följder och funktioner av en reell variabel. 

Av hans verk kan nämnas Elemente der Differential- und Integrairechnung (1881) och Grundlagen der Theorie des logarithmischen Potentials und der Potentialfunktion in der Ebene (1888).

Källor

Noter 

Födda 1851
Avlidna 1888
Tyska matematiker
Tyska professorer
Män
Balttyskar
Galloanserae

Galloanserae är en överordning av fåglar som omfattar alla hönsfåglar (Galliformes) och andfåglar (Anseriformes) men även den utdöda ordningen Gastornithiformes. Anatomiska och molekylära studier visar att dessa grupper evolutionärt är mycket närbesläktade. Från denna grupp av fåglar härstammar merparten av världens alla domesticerade fåglar, som tamhöns och gäss.

Referenser

Noter

Källor
 Chubb, A. (2004): New nuclear evidence for the oldest divergence among neognath birds: the phylogenetic utility of ZENK(i). Molecular Phylogenetics and Evolution 30: 140-151
 Kriegs, Jan Ole; Matzke, Andreas; Churakov, Gennady; Kuritzin, Andrej; Mayr, Gerald; Brosius, Jürgen & Schmitz, Jürgen (2007): Waves of genomic hitchhikers shed light on the evolution of gamebirds (Aves: Galliformes). BMC Evolutionary Biology 7: 190 (Fulltext).
 Sibley, C.G.; Ahlquist, J.E. & Monroe, B.L. (1988): A classification of the living birds of the world based on DNA-DNA hybridization studies. Auk 105: 409-423.

Fåglar
Otto Harnack

Rudolf Gottfried Otto Harnack, född 23 november 1857 i Erlangen, död (genom drunkning) 22 mars 1914 i Neckar (hans lik uppflöt dagen därpå vid Besigheim), var en tysk litteraturhistoriker, son till Theodosius Harnack.

Harnack studerade i Dorpat och Göttingen, reste i Grekland, Italien och Frankrike samt var 1891–96 bosatt i Rom, kallades 1896 till professor i Darmstadt och flyttade sedan till Stuttgart som professor i tysk litteratur och estetik vid tekniska högskolan. 

Efter att ha utgivit ett par medeltidshistoriska arbeten övergick Harnack till litteratur- och konsthistoriskt författarskap, vars viktigaste alster är Goethe in der epoche seiner vollendung (1887; 3:e upplagan 1905) och Die klassische ästhetik der deutschen (1892).

Därtill kommer Deutsches kunstleben in Rom im zeitalter der klassik (1896), Schiller (1898; 3:e upplagan 1905), Essays und studien zur literaturgeschichte (1899), Rom (andra delen, 1903) och Der deutsche klassizismus im zeitalter Goethes (1906). 

Harnack deltog vidare i utgivandet av Goethes verk i Weimarupplagan med mera samt granskade 4:e upplagan av Hettners tyska litteraturhistoria under 1700-talet.

Källor

Noter 

Födda 1857
Avlidna 1914
Tyska litteraturvetare
Tyska professorer
Män
Balttyskar
Personer från Erlangen
Alumner från Tartu universitet
Alumner från Göttingens universitet
Lanvin

Lanvin är ett franskt modehus grundat av Jeanne Lanvin år 1889.

Hon öppnade modehuset i Paris 1889 och under hela 1900-talet hörde det till de ledande, särskilt på 1920-talet med folkdräktsinspirerade kläder. Åren 1950–1963 leddes huset av Antonio Castillo och hette då Lanvin-Castillo.

Alber Elbaz och Lucas Ossendrijver på Lanvin hade under hösten 2010 ett designersamarbete med H&M.

Källor

Franska modeskapare
Franska företag
Franska klädmärken
Svensk Lufttrafik

Svensk Lufttrafik AB (SLA, SLAB, Svenska Lufttrafikbolaget) var ett svenskt flygbolag grundat 1919. Bolaget samverkade med Deutsche Luft-Reederei för flygpost. 1921 anlade bolaget Lindarängens flyghamn i Stockholm och inledde reguljär trafik på Reval (Tallinn) med en Junkers F 13 och två Savoia S-16 flygbåtar. Flyghamnen såldes 1923 till Stockholms stad.

Bland företagets piloter räknas flygarässet och sedermera Luftwaffe-chefen Hermann Göring. Göring kom till Sverige sommaren 1919, och engagerade sig i det då nystartade flygbolaget. I augusti erhöll han en svensk licens för passagerarflyg. Under det första halvåret 1920 var han anställd som pilot vid bolaget, och flög den 21 februari greven Eric von Rosen till hans gods Rockelstad där Göring träffade sin blivande svenska fru Carin von Kantzow.

Bolagets verksamhet upphörde och lufthamnen såldes till Stockholms stad 1923.

Referenser

Lindarängen Stockholms Hamnar

Flygbolag bildade 1919
Ej längre existerande svenska flygbolag
Flygbolag upplösta 1923
Marlowe

Marlowe kan avse:
Chris Marlowe
Christopher Marlowe
Hugh Marlowe
Philip Marlowe

Se även
Marlow