kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Siamesisk eldrygg

Siamesisk eldrygg (Lophura diardi) är en fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar.

Utseende och läte 
Siamesisk eldrygg är en praktfullt tecknad hönsfågel. Hanen är blågrå med lysande rött i ansiktet och en lång och glansig svart stjärt. "Eldryggen" som gett arten dess namn är svår att se, en gnistrande fläck på övergumpen. Honan är brun med svartvitbandade vingar och en mindre röd bar hudfläck i ansiktet. Liknande hona silverfasan saknar den tydliga vingbandningen. Hanen visslar högljutt för att locka honan.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i låglänta områden i östra Myanmar, Thailand och Indokina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Siamesisk eldrygg är en marklevande hönsfågel som hittas i lövskogar i låglänta områden och förberg. Där påträffas den oftast tidiga morgnar på stigar och utmed vägar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen 20 000 till 50 000 vuxna individer.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar den franske zoologen Pierre Médard Diard (1795-1863) som samlade specimen i Nederländska Ostindien.

Bildgalleri

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Edwardsfasan

Edwardsfasan (Lophura edwardsi) är en sydostasiatisk utrotningshotad hönsfågel.

Utseende och läten 
Edwardsfasanen är en 58–65 centimeter lång fasanfågel. Hanen är blåsvart med kort vit tofs och bar röd hud runt ögat. Honan är enhetlig kallt gråbrun, varmare på vingar, och med en svartaktig stjärt med bruna mittersta stjärtpennor. Ungfågeln liknar honan men kan ha svarta fläckar eller band på manteln, skapularerna och vingtäckarna. Vissa nordliga individer har inslag av vitt i stjärten som tros vara ett utslag av inavel eftersom det även uppträder hos arten i fångenskap. Varningslätet är ett lågt och gutturalt uk uk uk uk uk.

Utbredning och systematik 
Fågeln återfinns enbart i låglandsområden i centrala Vietnam. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tidigare behandlades den nordliga vitstjärtade populationen som en egen art, "vietnamfasan" (Lophura hatinhensis). Edwardsfasanen är troligen systerart till taiwanfasan. Tillsammans utgör de en systergrupp till resten av arterna i släktet.

Levnadssätt 
Edwardsfasanen sägs bebo fuktiga bergsskogar upp till 600 meters höjd, men tidiga insamlade specimen togs i låglänta områden och det finns inga klara bevis att den förekommer över 300 meters höjd. Den trivs bäst i områden med tät undervegetation och lianer.

Födan är okänd och uppgifterna om dess häckningsbiologi är baserat på uppfödda individer, där den lägger fyra till sju ägg som ruvas i 21–22 dagar.

Status 
IUCN kategoriserar arten som akut hotad på gränsen till att dö ut i vilt tillstånd. Arten har inte observerats med säkerhet sedan 2000 och det har föreslagits att den redan försvunnit. Över 1000 individer finns dock kvar i fångenskap. Edwardsfasanen tros ha minskat till följd av jakt och habitatförlust. I princip ingen ursprunglig skog inom dess utbredningsområde finns kvar.

Namn 
Artens svenska och vetenskapliga namn hedrar den franska zoologen Alphonse Milne-Edwards (1835-1900). Den har på svenska även kallats edwardfasan, utan binde-s.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Vietnam
Svart eldrygg

Släthuvad eldrygg (Lophura erythrophthalma) är en fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar.

Utseende och läte 
Svart eldrygg är en mörk fasan. Hanen är glansigt purpurblå (men ter sig svartaktig), med tunn vitaktig marmorering på ovansidan och bröstsidorna. Den rätt korta stjärten är gräddfärgad stjärt med svart längst in. Grå eldrygg, tidigare behandlad som underart, skiljer sig från svart eldrygg  genom matt ljusgrå nacke och tydliga smala vita strimmor från halsen till mitten på buken och från nacken till manteln.

Honan är svartaktig liksom hanen men med brunare huvud, ljusare strupe och mestadels glanslöst svart på stjärt, bukmitt, undergump och vingpennor. Ungfågeln liknar honan men har rostspetsade kroppsfjädrar. Bland lätena hörs låga "tak-takrau", vibrerande gutturala "purr" och högljudda "kak" som varning. Låga kluckande ljud hörs även under födosök.

Utbredning och systematik 
Svart eldrygg förekommer i låglandsskogar på Malackahalvön och Sumatra. Tidigare inkluderades grå eldrygg (Lophura pyronota) på Borneo i arten, då med svenska trivialnamnet släthuvad eldrygg. Den urskiljs som egen art, sedan 2014 av BirdLife International, 2022 av tongivande eBird/Clements och 2023 av International Ornithological Congress.

Levnadssätt 
Svart eldrygg hittas i ursprungliga eller väl uppväxta skogar på plan mark under 300 meters höjd. På Malackahalvön häckar den åtminstone mellan mars och september.

Status 
Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar svart eldrygg som akut hotad.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Vietnamfasan

Vietnamfasan (Lophura hatinhensis) är en fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar. Fågelns utbredningsområde sträcker sig över låglandet av nordcentrala Vietnam. IUCN kategoriserar arten som starkt hotad.

Referenser

Externa länkar

Fasanfåglar
Fåglar i orientaliska regionen

it:Lophura hatinhensis
Rostbukig eldrygg

Rostbukig eldryggig (Lophura ignita) är en fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar.

Utseende och läte 
Rostbukig eldryggig är en distinkt tofsförsedd fasan fågel med en kroppslängd på 65-70 cm. Den är glansigt blåsvart på huvud, hals, bröst och ovansida, med vackert rödbrunt på nedre delen av ryggen och övergumpen. I ansiktet syns blå bar hud. Buken är bjärt rost- eller kastanjebrun och de centrala stjärtpennorna är kanelbeige. Liknande strimmig eldrygg, tidigare behandlad som en del av ignita, har istället blåsvart buk med vita streck samt vita centrala stjärtpennor. Lätet är ett vasst ekorrelikt ljud, "chunkun chunkun" följt av vingbuller. Även låga, frågvisa kväkande ljud följt av en vass vissling kan höras.

Utbredning och systematik 
Rostbukig eldryggig delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Lophura ignita rufa – förekommer på Malackahalvön och Sumatra
 ignita-gruppen
 Lophura ignita ignita – förekommer på Borneo förutom norra delen samt på ön Bangka (utanför sydöstra Sumatra)
 Lophura ignita nobilis – förekommer på norra Borneo (Sarawak och Sabah)

Tidigare inkluderades strimmig eldrygg (Lophura pyronota) på Malackahalvön och Sumatra i arten, då med svenska trivialnamnet tofseldrygg. Den urskiljs som egen art, sedan 2014 av BirdLife International, 2022 av tongivande eBird/Clements och 2023 av International Ornithological Congress.

Status 
IUCN kategoriserar den som sårbar. Den tros minska relativt kraftigt i antal på grund av skogsavverkningar och jakt.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Sumatrafasan

Sumatrafasan (Lophura inornata) är en fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar. Den är endemisk för bergsskogar på ön Sumatra i Indonesien. Fågeln tros minska till följd av jakt och skogsavverkningar. IUCN kategoriserar den som nära hotad.

Utseende och läte 
Sumatrafasan är en knubbig fasan, med glänsande mörkblå fjäderdräkt hos hanen och varmbrun med mörk stjärt hos honan. Båda könen har relativt kort stjärt, bar röd hud i ansiktet och ljusa näbbar med en liten krok längst ut. Fågeln är relativt tystlåten, men avger ibland djupa kontaktläten och ljudligt vingbuller från hanen under spelet.

Utbredning och systematik 
Sumatrafasan förekommer enbart på Sumatra i Indonesien. Den delas ofta upp i två underarter med följande utbredning:
 Lophura inornata inornata – förekommer i bergsskogarna på centrala och södra Sumatra
 Lophura inornata hoogerwerfi – nordvästra Sumatra

Länge var taxonet hoogerwerfi bara känt från två honor insamlade cirka 1839, och en hane som kort observerats. Idag är den känd från flera observationer och infångade exemplar. Tidigare behandlades taxonet som egen art.

Levnadssätt 
Sumatrafasan hittas i bergsskogar. Där födosöker den tystlåtet på marken, vanligen enstaka men ibland parvis.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal till följd av jakt och habitatförlust, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som nära hotad (LC). Beståndet uppskattas till mellan 5 000 och 20 000 vuxna individer.

Namn 
Arten kallades tidigare salvadorifasan, hedrande Tommaso Salvadori som beskrev arten 1879. Namnet justerades 2023 till ett enklare och mer informativt av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Sumatra
Kalijfasan

Kalijfasan (Lophura leucomelanos) är en asiatisk fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar.

Utseende 
Kalijfasanen är en relativt stor, tofsförsedd fasan med en kroppslängd på 63–74 cm hos hanen, varav stjärten 21–35 cm, och 50-60 cm hos honan. Liksom andra arter i släktet Lophura har den en buskig och nedåtböjd stjärt. Den är en av de allra mest utseendemässigt varierade fasanerna. 

Hanen har blåsvart ovansida och varierande mängd vitt på övergump och undersida. Underarten hamiltonii (se nedan) har även en vit tofs. Honan varierar från mattbrun till rödbrun, med gråbeige kanter på fjädrarna som ger den ett fjälligt intryck. Båda könen har röd bar hud kring ögat och till skillnad från liknande nära släktingen silverfasanen grå och inte röda ben.

Läte 
Från hanen hörs ett galande "kurr kurr kurchi kurr". Även olika visslande, gnisslande och kacklande läten kan höras.

Utbredning och systematik 
Kalijfasan delas in i nio underarter med följande utbredning:
 Lophura leucomelanos hamiltoni – förekommer i västra Himalaya (Indusfloden till västra Nepal)
 Lophura leucomelanos leucomelanos – förekommer i subtropiska tallskogar, salskogar och fuktiga tempererade skogar i Nepal
 Lophura leucomelanos melanota – förekommer i Sikkim och västra Bhutan
 Lophura leucomelanos moffitti – har okänd utbredning, eventuellt centrala Bhutan
 Lophura leucomelanos lathami – förekommer från östra Bhutan och norra Indien till Myanmar
 Lophura leucomelanos williamsi – förekommer i västra Myanmar (österut till Irrawaddy)
 Lophura leucomelanos oatesi – förekommer i södra Myanmar (Arakanbergen)
 Lophura leucomelanos lineata – förekommer från södra Myanmar (öster om Irrawaddy) till nordvästra Thailand
 Lophura leucomelanos crawfurdii – förekommer i sydöstra Myanmar (Tanintharyi) och södra Thailand

Kalijfasanen är även införd till Hawaiiöarna. Den hybridiserar med silverfasanen på ett antal lokaler öster om Irrawaddyfloden, liksom på Isla Victoria där båda arter är mycket lokalt införda. DNA-studier visar dock att de utgör två olika arter och att underarterna lineata och crawfurdii, tidigare placerade hos silverfasanen, egentligen tillhör kalijfasanen. 

Arten kan delas in i åtminstone tre underartsgrupper (crawfurdii och lineata; leucomelanos; övriga underarter), men flera underarter har inte undersökts ännu. Både underarterna lathami och lineata har föreslagits utgöra egna arter.

Levnadssätt 
Kalijfasanen förekommer i en rad olika skogstyper med tät undervegetation. Den är en allätare som intar allt från bambufrön till små ormar, men framför allt termiter, fikon, bambufrön och skogsförekommande jams.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal på grund av habitatförstörelse och jakt, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Silverfasan

Silverfasan (Lophura nycthemera) är en fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar. Den förekommer i sydöstra Asien, från Kina och Myanmar till Vietnam. Arten tros minska i antal, men beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende 
Silverfasanen är stor fasan med spektakulär dräkt. Utseendet varierar geografiskt, men den långstjärtade hanen har antingen vit eller silvergrå ovansida med svart huvudtofs, bröst och buk. I norr är hanen vitare ovan än i syd, men har ändå vissa mörka teckningar på vingar och rygg. Honan är brunaktig med mycket kortare stjärt. Båda könen har bjärt rött ansikte och röda ben. Silverfasanen hybridiserar med närbesläktade kalijfasanen där utbredningsområdena möts, vilket skapar hybrider med varierande utseende.

Utbredning och systematik 
Silverfasanen förekommer huvudsakligen i Sydostasien, från södra Kina och norra Myanmar till södra Vietnam. Den delas in i 15 underarter med följande utbredning:
 Lophura nycthemera occidentalis – södra och centrala Kina (nordvästra Yunnan) och nordöstra Myanmar
 Lophura nycthemera rufipes – högländer i norra Myanmar (norra Shan-staten)
 Lophura nycthemera ripponi – högländer i norra Myanmar (södra Shan-staten)
 Lophura nycthemera jonesi – Myanmar till sydvästra Kina (sydvästra Yunnan) och centrala Thailand
 Lophura nycthemera omeiensis – södra centrala Kina (södra Sichuan)
 Lophura nycthemera rongjiangensis – södra och centrala Kina (sydöstra Guizhou)
 Lophura nycthemera beaulieui – södra och centrala Kina (sydöstra Yunnan) till norra Laos och norra Vietnam
 Lophura nycthemera nycthemera – södra Kina (Guangdong och Guangxi) till norra Vietnam
 Lophura nycthemera whiteheadi – Hainan (södra Kina)
 Lophura nycthemera fokiensis – sydöstra Kina (nordvästra Fujian och (?) Zhejiang)
 Lophura nycthemera berliozi – centrala Vietnam (Annamitiska bergskedjans västra sluttning)
 Lophura nycthemera beli – centrala Vietnam (Annamitiska bergskedjans östra sluttning)
 Lophura nycthemera engelbachi – södra Laos (Bolavenplatån)
 Lophura nycthemera lewisi – berg i sydvästra Kambodja och sydöstra Thailand
 Lophura nycthemera annamensis – bergsskogar i södra Vietnam

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av habitatförstörelse och jakt, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vida spridd och vanlig i rätt miljö.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Kina
WP:Projekt Kina
Taiwanfasan

Taiwanfasan (Lophura swinhoii) är en fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar. Den är endemisk för Taiwan. IUCN kategoriserar den som nära hotad.

Utseende och läte 
Taiwanfasan är en vacker, skygg fasan med kroppsländen är 79 cm för hanen, varav stjärten 41–50 cm, medan honan är 50 cm lång. Hanen är mestadels skifferblå, med grönglansiga fjäderkanter på övre vingtäckarna, en brun fläck på skapulerna och vitt i en huvudtofs samt på övre delen av ryggen och de centrala stjärtfjädrarna. Honan saknar huvudtofs och har kortare stjärt. Fjäderdräkten varierar, men är vanligen rödbrun med breda ljusa teckningar på ovansidan. 

Jämfört med mikadofasanen har hanen vitt på stjärten och ryggen, medan honan är varmare brun med bredare stjärt, ljus näbb, rödaktiga ben och otecknad undersida.Båda könen har röd bar hud i ansiktet, mer utbrett hos hanen. Lätena består av kluckande ljud och ljusa gnisslinga varningar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart i bergsskogar på centrala Taiwan. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Taiwanfasanen är troligen systerart till edwardsfasan. Tillsammans utgör de en systergrupp till resten av arterna i släktet.

Status 
Taiwanfasanen har ett litet bestånd uppskattat till mellan 3300 och 6700 vuxna individer. Utbredningsområdet är litet och minskar i omfång till följd av habitatdegradering. Inom skyddade områden är beståndet troligen säkrat, men dessa riskerar bli allt mer isolerade på grund av habitatförlust i andra områden. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Namn 
Artens vetenskapliga namn hedrar Robert Swinhoe (1836-1877), brittisk diplomat i Kina och vicekonsul i Taiwan 1860-1866 tillika samlare och naturforskare. Tidigare kallades den swinhoefasan även på svenska, men justerades 2023 till ett enklare och mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i palearktiska regionen
Endemiska fågelarter på Taiwan
Svarthöna

Svarthöna (Melanoperdix niger) är en hotad hönsfågel i familjen fasanfåglar som förekommer i Sydostasien.

Utseende och läten 
Svarthönan är en 24–27 cm lång hönsfågel med en karakteristiskt kort och kraftig näbb. Hanen är helt svart, honan djupt kastanjebrun med varierande ljusare strupe och buk samt med svarta band på de inre armpennorna. Båda könen har grå ben och fötter. Lätet är dåligt känt, men tros yttra en liknande dubbel vissling som tofshönan, men även ett mörkare, knarrande ljud.

Utbredning och systematik 
Svarthönan placeras som enda art i släktet Melanoperdix. Den delas in i två underarter:
 Melanoperdix niger niger – förekommer i låglandsskogar på Malackahalvön och Sumatra
 Melanoperdix niger borneensis – förekommer i låglandsskogarna i Borneo

Status och hot 
IUCN kategoriserar arten som sårbar. Den tros minska kraftigt i antal till följd av omfattande habitatförstörelse. Världspopulationen uppskattas till mellan 10.000 och 20.000 vuxna individer.

Namn 
På svenska har arten även kallats svart skogshöna.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Arguskalkon

Arguskalkon (Meleagris ocellata) är en fågel i familjen fasanfåglar inom ordningen hönsfåglar.

Kännetecken

Utseende 
Arguskalkonen är en mycket stor marklevande hönsfågel med en kroppslängd på hela 100 cm. Den är övervägande grön med svart, kopparfärgad och guldfärgad bandning. De större täckarna är kopparfärgade, medan vingpennorna är svartvita. På stjärten och övre stjärttäckarna är den marmorerat gråaktig med blågröna ögonlika fläckar med kopparfärgad anstrykning. Den är blå och naken på huvud och hals med röd orbitalring och ansamlingar av bjärt orangefärgade vårtor i ansiktet. Hanen har svart näbb med hornfärgad nagel och flikar som den kan blåsa upp under spelet. Honan är mattare med orangefärgad orbitalring och skär näbb.

Läten 
Från hanen hörs en märklig, accelererande serie med nasala stönande ljud, medan honan kluckar lågt "tok tok tok", huvudsakligen som varningsläte.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från sydöstra Mexiko (Yucatánhalvön) till norra Guatemalas Petén och Belize. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tillsammans med kalkonen utgjorde de tidigare den egna familjen Meleagridae, men genetiska studier visar att kalkonerna är djupt inbäddade i familjen fasanfåglar. Där utgör de systergrupp till skogshönsen, det vill säga järpar, ripor, orrar, tjädrar och präriehöns.

Status och hot 
Arguskalkonen minskar relativt kraftigt i antal till följd av habitatförlust och jakt. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som nära hotad. Världspopulationen tros bestå av uppskattningsvis 20 000–50 000 vuxna individer.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Himalayavaktel

Himalayavaktel (Ophrysia superciliosa) är en akut utrotningshotad hönsfågel i familjen fasanfåglar. Fågeln sågs senast med säkerhet år 1876, men kan möjligen fortfarande vara vid liv.

Utseende och läten 
Himalayavakteln är en 25 cm lång hönsfågel med röd näbb och röda ben. Hanen är gråaktig med svart på ansikte och strupe och vitt på pannan och i ett smalt ögonbrynsstreck. Honan har mörktecknad brun ovansida, beigefärgade huvud- och undersida, kontrasterande mörk ansiktsmask och mörka steck från bröst till undergump. Varningslätet beskrivs som en gäll vissling.

Utbredning och status 
Fågeln förekom tidigare i väst-centrala Himalaya men är försvunnen och rapporterades senast med säkerhet 1876. Internationella naturvårdsunionen IUCN bedömer dock att den fortfarande troligen är vid liv. Ett antal områden har inte genomsökts och fågeln tros vara generellt mycket svår att få syn på. Sentida möjliga men obekräftade observationer har också gjorts i Naini Tal 2003. IUCN kategoriserar därför arten som akut hotad.

Systematik 
Himalayavakteln placeras som enda art i släktet Ophrysia. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Himalayavakteln har hittats i högvuxna gräs- och buskmarker på branta och framför allt sydvända sluttningar på mellan 1650 och 2400 meters höjd. Den har noterats äta gräsfrön och troligen även bär och insekter. Fågeln uppträdde i småflockar med sex till 12 fåglar. Den var väldigt svår att få syn på och tog till vingarna först när man nästan trampade på den. Arten sågs endast kring Mussoorie och Naini Tal på vintern, vilket tyder på att den häckar på högre höjder.

Bilder

Noter

Externa länkar

Fasanfåglar
Fåglar i palearktiska regionen
Slättbuskvaktel

Slättbuskvaktel (Perdicula argoondah) är en hönsfågel i familjen fasanfåglar som är endemisk för Indien.

Utseende 
Slättbuskvakteln är en liten (15–18 cm), vaktelliknande hönsfågel. Den är mycket lik djungelbuskvakteln (P. asiatica) med tvärbandad undersida och rödaktig strupe. Slättbuskvakteln är dock ljusare röd, mer åt beige, och saknar djungelbuskvaktelns vita mustaschstreck. Honan liknar djungelbuskvaktelns hona med rostbeige undersida, men är det även på örontäckarna och endast ett kort vitt ögonbrynsstreck. Ansiktsteckningen är även mycket mindre pregnant. Helt diagnostiskt på båda könen är att den yttre handpennan är längre än den innersta och att innerfanet på handpennorna är beigefläckade eller beigebandade.

Utbreding och systematik 
Slättbuskvaktel delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Perdicula argoondah meinertzhageni – förekommer i nordvästra Indien (i söder till Rann of Kutch och Madhya Pradesh)
 Perdicula argoondah argoondah – förekommer på indiska halvön, i söder till Chennai
 Perdicula argoondah salimali – förekommer i södra Indien (steniga lateritiska jordar i öst-centrala Mysuru)

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av habitatförstörelse och jakt, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som fortfarande vanlig.

Namn 
William Henry Sykes förklarade inte ursprunget till det vetenskapliga artnamnet argoondah när han beskrev arten 1832. Troligen är det ett lokalt indiskt namn, möjligen baserat assamesiskans Goondri för manipurbuskvakteln.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Fasanfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Indien