kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eleonora av Österrike (1534–1594)

Eleonora av Österrike, född 1534, död 1594, hertiginna av Mantua; gift med hertig Guglielmo Gonzaga.

Biografi

Tidigt liv
Hon var dotter till Ferdinand I och Anna av Böhmen och Ungern. Hon fick en strängt katolsk uppfostran som gjorde henne till fundamentalist. Hennes biktfader var jesuit och hon uttalade tidigt en önskan att gå i kloster, men hennes far tvingade henne att ingå ett politiskt äktenskap. Hon tackade nej till äktenskap med Kristian III av Danmark och kurfurst Johann Fredrik II av Sachsen med hänvisning till att de var lutheraner, men hade inga religiösa skäl att avvisa hertigen av Mantua, Guglielmo Gonzaga, som var katolik, och gick därför motvilligt med på äktenskapet. 

Bröllopsceremonin ägde rum i Mantua den 26 april 1561. Bröllopsfirandet varade nästan en vecka och åtföljdes av pogromer och brännande av judiska hus i staden. Elden brände ner Rajone-palatset, som inrymde hertigdömets arkiv.

Hertiginna av Mantua
I Mantua fortsatte Eleonora i stort det liv hon hade levt i Österrike, vilket cirklade kring utövning av den katolska religionen och välgörenhet utövade inom ramen för den katolska kyrkan. Hon besökte släktingar i Innsbruck och tog emot besök av dem i Mantua. I november 1565 
tog hon till exempel emot sina systrar Johanna, storhertiginnan av Toscana och Barbara, hertiginnan av Ferrara och Modena. 
Som tack för den förstfödde byggde Guglielmo I palatsbasilikan Saint Barbara i Mantua, och år 1572 tillät påven Gregorius XIII henne att fira mässa privat på tyska, vilket var ett exklusivt privilegium på den tiden. Redan från början av äktenskapet och under de följande tjugo åren bad hon ihärdigt sin man att tillåta jesuiterna att återvända till hertigdömet Mantua, vilket slutligen lyckades. 

Hon grundade en skola för flickor från fattiga familjer och ett skydd för spetälska i St. Stefanskyrkan. År 1576 grundade hon en organisation som gav hjälp till fattiga kvinnor. År 1581 reparerade hon klostret och kyrkan St. Maria Magdalena. Hon stödde diktaren Torquato Tasso ekonomiskt när hans hus brann ner, men i övrigt ägnade hon sig aldrig åt konst, enbart åt religion.  

Efter svärmodern Margareta av Monferratos död 1566 utbröt oroligheter i markgrevedömet av Monferrato, som hade styrts av Margareta men som nu ärvdes av hennes son Guglielmo vilket innebar en förening av Mantua och Monferrato, vilket Monferrato motsatte sig. År 1567 skickade Guglielmo I sin hustru till markgrevedömets huvudstad, Casale, för att förhandla om fred, men misslyckades. I Casale fick hon veta att ett mordförsök förbereddes på Guglielmo och varnade honom, vilket räddade hans liv. 

År 1568, efter födseln av tre barn, övertygade Eleonora Guglielmo I om att därefter leva i sexuell avhållsamhet. Under pesten 1575-1577 evakuerades hon och hennes döttrar i Revere, medan son-arvingen levde separat från dem i Canneto.

År 1587 avled maken. Eleonora avlade då kyskhetslöften och ägnade sig åt en spartansk katolsk livsstil, bar en hårskjorta under sina kläder, höll strikt fasta, och utövade botgöringsövningar.

Referenser

Österrikes ärkehertiginnor
Födda 1534
Avlidna 1594
Italienska hertiginnor
Kvinnor
Emmy Rasper

Emmy Alexandra Rasper, född den 6 januari 1983 i Göteborg, är en svensk journalist och radioprogramledare. 

Emmy Rasper är programledare för programmet Språket i Sveriges Radio P1 och vikarierar ibland i Ring P1.

Hon var tidigare programledare för P3 Nyhetsguiden, Brunchrapporten, och Kvällspasset i P3. Emmy Rasper har varit redaktionschef för nöjestidningen Djungeltrumman.se och producent samt programledare för P3 Granskar. Under sommaren 2011 jobbade hon som vikarierande kulturredaktör för Göteborgs-Tidningen.

Referenser

Externa länkar
Emmy Rasper – egen webbplats

Kvinnor
Födda 1983
Levande personer
Svenska journalister under 2000-talet
Svenska radioprogramledare
Journalister från Göteborg
Michael Hainisch

Michael Arthur Josef Jakob Hainisch, född 15 augusti 1858 i Aue bei Schottwien, Niederösterreich, död 26 februari 1940 i Wien, var en österrikisk politiker (partilös) och skriftställare. Han var Österrikes förbundspresident 1920–1928.

Hainisch studerade i Wien, Leipzig och Berlin (i Berlin var han lärjunge till Adolph Wagner och Gustav von Schmoller) och vann juris doktorsgrad, var en tid österrikisk ämbetsman (bland annat i undervisningsministeriet), men måste 1890 avgå till följd av en ögonsjukdom samt ägnade sig sedan åt socialvetenskapliga studier, lanthushållning på sin gård i Steiermark och socialt arbete (bland annat upprättade han av egna medel flera hundra folkbibliotek). Tillsammans med socialdemokraten Engelbert Pernerstorfer grundade han Gesellschaft der Fabier, ett österrikiskt motstycke till Fabian Society i Storbritannien.

Hainisch blev 1919 förvaltningsutskottsordförande i Tyska jordbrukarsällskapet för Österrike och valdes den 19 december 1920 till förbundspresident i Österrike, den förste innehavaren av detta ämbete sedan författningens tillkomst samma år. Han efterträdde Karl Seitz som hittills varit provisorikt statsöverhuvud. Hainisch omvaldes av riksdagen 1924 för ytterligare en fyraårsperiod och den 10 december 1928 efterträddes han av Wilhelm Miklas.

Efter sin ämbetsperiod som president inträdde han i regeringen som handelsminister men avgick redan i juni 1930. Som minister besökte han Sverige och öppnade en österrikisk utställning i Stockholm. Som socialvetenskaplig skriftställare sysslade Hainisch bland annat med hemarbetarfrågan och jordbruksfrågor.

Bibliografi i urval 
 Die Zukunft der Deutschösterreicher (1892)
 Die Entstehung des Kapitalzinses (1907)
 Das österreichische Tabakmonopol im 18. Jahrhundert (i "Vierteljahrsschrift für soziale und Wirtschaftsgeschichte", 1910)
 Ist der Kapitalzins berechtigt? (1919)
 Wirtschaftliche Verhältnisse Deutsch-Österreichs (1919, med bidrag av flera författare)
 Die innere Kolonisation in Deutsch-Österreich (i "Der österreichische Volkswirt" 1920)

Källor 
 
 Svensk uppslagsbok (1955), Hainisch

Noter 

Personer i Österrike under 1800-talet
Personer i Österrike under 1900-talet
Österrikes förbundspresidenter
Födda 1858
Avlidna 1940
Män
Ugglan
Svensk uppslagsbok
Personer från Niederösterreich
Margareta Paleologina

Margareta Paleologina, född 11 augusti 1510, död 28 december 1566, var regerande markisinna av Monferrato mellan 1533 och 1536. Hon var också hertiginna av Mantua 1531-1540 som gift med hertig Fredrik II Gonzaga.  Hon var Mantuas regent som förmyndare för sin son Francesco III Gonzaga 1540-1549, och för sin yngre son Guglielmo Gonzaga 1550-1556.

Biografi

Tidigt liv
Hon var dotter till Vilhelm IX av Monferrato och Anne av Alencon. 

Margareta blev vid åtta års ålder faderlös, och tillsammans med sin bror Boniface och syster Maria placerade under sin mors förmynderskap. Hennes syster Maria blev 1517 gift med Fredrik II av Mantua, men på grund av Marias ålder fullbordades äktenskapet aldrig före hennes död 1530. Margareta kunde då gifta sig med Fredrik utan att någon dispension från påven var nödvändig. Vigseln ägde rum 1531.

Markisinna av Monferrato
Hennes bror Boniface hade ärvt Monferrato efter deras fars död. När även brodern avled barnlös 1530, ärvdes markisatet av deras farbror. När hennes farbror avled 1533, fick Margareta rätten att tillträda tronen i Monferrato som regerande markisinna. Kejsaren erkände hennes rätt till Monferrato år 1536. Samma år överlät Margareta Monferrato på sin make jure uxoris, och han blev regerande markis av Monferrato genom sitt giftermål med henne, och förenade därmed Mantua och Monferrato till ett rike.

Första regentskapet
År 1540 avled hennes make i syfilis och efterträddes av deras son Francesco, som var minderårig. Margareta Paleologina tog då makten över både Mantua och Monferrato som regent i förmyndarregeringen. Hon regerade tillsammans med sina två före detta svågrar. De sanerade ekonomin, grundade fabriker och arrangerade Frans äktenskap. Regentskapet avslutades då Frans blev myndig.

Andra regentskapet
När hennes son Francesco avled barnlös 1550 efterträddes han av hennes yngre son Guglielmo. Även denna gång tog Margareta över förmyndarregeringen tillsammans med sina före detta svågrar. Under denna regering inrättades undervisningen Rota, en fast storlek för mått och vikt infördes, flodhamnen i Mantua förbättrades och stadens försvarsmurar reparerades.

Referenser

Italienska hertiginnor
Kvinnliga regenter under 1500-talet
Födda 1510
Avlidna 1566
Kvinnor
Eleonora de' Medici

Eleonora de' Medici, född 28 februari 1567, död 9 september 1611, hertiginna av Mantua; gift med hertig Vincenzo I av Mantua. Eleonora var syster till Frankrikes drottning Maria av Medici. Hon var Mantuas ställföreträdande regent under makens frånvaro 1595, 1597 och 1601, då hans slogs i Österrikes tjänst i Ungern, och under hans hälsoresa till Flandern under år 1602.

Biografi

Tidigt liv
Hon var dotter till Frans I av Toscana och Johanna av Österrike. Hennes mor avled 1578, då hon var elva år, och fadern gifte om sig med Bianca Capello. 

Förhandlingar om äktenskap med Mantuas tronarvinge, hennes kusin Vincenzo, inleddes 1579, men avbröts då denne giftes bort med en annan. Hon mottog ett nytt anbud från Lothringen 1581, men det avböjdes av hennes far. År 1584 återupptogs förhandlingarna om giftermål med Vincenzo av Mantua sedan han hade skilt sig från sin första maka. Vigseln ägde rum 29 april 1584. Paret fick sex barn, fyra döttrar och två söner. Vincenzo var ofta otrogen, men makarna upprätthöll en välfungerande relation. Eleonora anpassade sig bra till livet i Mantua. Hon kom väl överens med sin svärmor, som också var hennes moster, och utsåg dennes biktfar till sina barns lärare.

Hertiginna av Mantua
Eleonora blev hertiginna av Mantua när maken efterträdde sin far som hertig år 1587. Hon blev känd som en mecenat för konstnärer, gynnade musik och litteratur och gjorde Mantua till ett av centrum för den framväxande barockkulturen. Bland de konstnärer hon stöttade fanns kompositören Claudio Monteverdi och poeterna Tarkavato Tasso och Giambattista Marino. Samtidigt höll hon också ordning på hertigdömets finanser, då hennes make var slösaktig men gärna överlät åt henne att sköta ekonomin, något hon ska ha gjort framgångsrikt. 

Eleonora tjänstgjorde som regent vid flera tillfällen under makens frånvaro: 1595, 1597 och 1601, under makens deltagande som en del av det heliga romerska rikets armé i Österrikes militära kampanjer i Ungern, samt då han sökte medicinsk vård i Flandern 1602. 

Hon deltog i bröllopet mellan sin farbror storhertig Ferdinand av Toscanas bröllop i april 1589 i Florens. Hon närvarade också vid sin syster Marias bröllop med kung Henrik IV av Frankrike år 1599. Hon förhandlade sedan med Henrik IV om franskt beskydd för Mantua. Hennes syster gjorde henne 1601 till gudmor för systersonen, kung Ludvig XIII av Frankrike. Hon följde 1606 sin dotter till dennas bröllop med hertigen av Lothringen. 

Hon avled efter en flera månader lång sjukdom i september 1611.

Referenser

Födda 1567
Avlidna 1611
Italienska hertiginnor
Kvinnor
Mantuas regenter
Kvinnliga regenter under 1600-talet
Kvinnliga regenter under 1500-talet
Margareta av Savojen

Margareta av Savoyen, född 1589, död 1655, var vicedrottning av Portugal och regent i Monferrato. Hon var regent i Monferrato som förmyndare för sin dotter 1612–1634, och Spaniens guvernör i Portugal 1634–1640.

Biografi

Tidigt liv
Hon var dotter till hertig Karl Emmanuel av Savoyen och Katarina Mikaela av Spanien. 1608 gifte hon sig med Frans IV av Mantua och Monferrato. Äktenskapet arrangerades av politiska skäl. Paret fick en dotter, Maria.

Regent
Då maken avled 1612 strax efter att ha tillträtt de två tronerna Mantua och Monferrato, efterträddes han av sin bror i Mantua, eftersom Mantua inte hade kvinnlig tronföljd. Däremot lät Margareta utropa sin dotter som monark i markisatet Monferrato, och tog kontroll över denna stat som regent under Marias omyndighet. Hon arrangerade 1627 Marias vigsel med Karl, hertig av Rethel, vilket utlöste ett tronföljdskrig med Mantua 1627–1632.

Vicedrottning
År 1634 utsågs hon av sin släkting, kungen av Spanien, till regent i Portugal, som då tillhörde Spanien, med titeln vicedrottning. Hon blev dock i Portugal känd som hertiginnan av Mantua. 1640 gjorde Portugal uppror mot Spanien. Hennes rådgivare dödades, medan hon förlorade greppet om situationen och blev fången i sitt palats i Lissabon. Hon tilläts sedan resa ur landet av den nye kungen av Portugal.

Referenser

  Margarita de Saboya (DBE)

Externa länkar 

Födda 1589
Avlidna 1655
Italienska hertiginnor
Kvinnliga regenter under 1600-talet
Kvinnor
Portugals regenter
Katarina de Medici (1593–1629)

Katarina de Medici, född 2 maj 1593 i Florens, död 17 april 1629 i Siena, var en guvernör av Siena i storhertigdömet Toscana, och hertiginna av Mantua som gift med hertig Ferdinand av Mantua.

Biografi

Tidigt liv
Hon var dotter till storhertig Ferdinand I av Toscana och Christina av Lothringen. Hon fick en fin bildning men beskrivs inte som vare sig särskilt intelligent eller vacker eller anmärkningsvärd i något avseende. Hon ville tidigt gå i kloster, men var förutbestämd att ingå ett politiskt äktenskap. 

Katarina förlovades med den engelske tronföljaren Henry Frederick, prins av Wales. Det engelska hovet var attraherade av hennes stora hemgift och hennes familj av tanken att hon skulle bli drottning och att få en mäktig allierad. Hon lovades få behålla sin religionsfrihet som gift. Påven motsatte sig dock till slut äktenskapet av religiösa skäl tack vare ett ingripande från Maria av Medici som ville få en av sina döttrar gift med prinsen istället, och planen övergav slutgiltigt när prinsen avled 1612.

Hertiginna av Mantua
Hon gifte sig 12 februari 1617 med hertig Ferdinand av Mantua, som var i behov av en tronarvinge. Äktenskapet blev olyckligt. Katarina tvingade makens mätress Camilla Faa att gå i kloster, även om hon själv tvingades tolerera makens son med denna vid hovet. Katarina tvingades genomgå två missfall, men paret fick inga barn och makens tronarvinge förblev hans bror. Som hertiginna av Mantua ägnade sig Katarina åt de offentliga handlingar som var typiska för hennes ställning; hon agerade beskyddare för kloster, där hon avlade officiella besök, och gjorde donationer till föreningar som hjälpte fattiga kvinnor, bland annat hemgifter till fattiga flickor.

Senare liv
Ferdinand avled 1626 och efterträddes av sin bror. Katarina bosatte sig då i ett kloster. Hon kallades från klostret 1627 av sin bror, som bad henne att återvände till Toscana. Vid sin återkomst utnämnde hennes bror henne till sin guvernör i Siena. Hon var hans guvernör där till sin död. Som guvernör överlät hon all politik på den rådgivare som utsetts av hennes bror, och ägnade sig mest åt att besöka kloster. 

Hon avled i smittkoppor.

Referenser

Noter 

Personer från Florens
Födda 1593
Avlidna 1629
Italienska hertiginnor
Kvinnliga regenter under 1600-talet
Kvinnor
Arthur Sjöberg

Arthur Sjöberg, en svensk friidrottare (stående längdhopp). Han tävlade för klubben SoIK Hellas och vann SM i stående längdhopp år 1922.

Referenser

Källor

Svenska stående längdhoppare
Män
Födelseår saknas
Dödsår saknas
Svenska idrottare under 1900-talet
Friidrottare i SoIK Hellas
Helge Hedberg

Helge Hedberg, en svensk friidrottare (stående längdhopp). Han tävlade för klubben GF IDrott och vann SM i stående längdhopp år 1924.

Referenser

Källor

Svenska stående längdhoppare
Män
Födelseår saknas
Dödsår saknas
Svenska idrottare under 1900-talet
Gunnar Nielsen (svensk friidrottare)

Gunnar Nielsen, en svensk friidrottare (stående längdhopp). Han tävlade för klubben Örgryte IS och vann SM i stående längdhopp åren 1927 till 1929.

Referenser

Källor

Personsida på geni.com Läst 2014-08-20

Svenska stående längdhoppare
Män
Födelseår saknas
Dödsår saknas
Svenska idrottare under 1900-talet
Friidrottare i Örgryte IS
No Surrender

"No Surrender" är en sång skriven av Bruce Springsteen och inspelade av honom på albumet Born in the USA 1984. Det är en rocklåt med högt tempo, som togs med på albumet på begäran av Steven Van Zandt, men har sedan ofta blivit önskad då Bruce Springsteen ger konsert, fast ofta med långsammare, akustiskt arrangemang. Den blev uppmärksammad världen över i samband med presidentvalet i USA 2004 då John Kerry,  Demokratiska partiets kandidat och ett Bruce Springsteen-fan, använde låten som signaturmelodi till sin valkampanj. Fastän den inte var en av hans topp 10-hit på albumet, tog sig "No Surrender" in på USA:s mainstreamrocklista, med topplaceringen # 40.

Liveframträdanden 
Under Born in the USA-turnén spelades sällan "No Surrender", och då det skedde användes en långsam version av låten, med akustisk gitarr och munspel i stället för hel orkester.

Låten spelades ofta under Bruce Springsteens återföreningsturné med E Street Band, The Rising Tour och senare turnéer, som Magic Tour. 2008 hade låten spelats live omkring 230 gånger.

Den ligger på Bruce Springsteens DVD London Calling: Live in Hyde Park, framförd med Brian Fallon från New Jersey-bandet The Gaslight Anthem.

Cover-versioner
2009 tolkade Jill Johnson från Sverige låten på cover-albumet Music Row II.

Referenser

Noter

Källor 
 Text och ljudklipp från Brucespringsteen.net

Sånger av Bruce Springsteen
Singlar utgivna på Columbia Records
Sånger 1984
Engelskspråkiga sånger
Skagershults gamla kyrka

Skagershults gamla kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Skagershults församling i Strängnäs stift. Kyrkan ligger två kilometer öster om Hasselfors i Laxå kommun.

Kyrkobyggnaden
Träkyrkan uppfördes 1651 när Skagershult blev egen församling. I sin utformning är kyrkan en kopia av Tångeråsa kyrka. Kyrkan är byggd av liggtimmer och har tak och väggar klädda med spån. Vapenhuset tillkom 1750. Omkring 200 år senare hade befolkningen blivit så talrik att kyrkan inte längre räckte till. En ny kyrka av sten uppfördes på 1870-talet av Hasselfors bruk och gamla kyrkan övergavs 1878. 1927 restaurerades kyrkan under ledning av riksantikvarie Sigurd Curman och arkitekt Erik Fant. Ännu en upprustning gjordes 1965.

Intill kyrkan står en klockstapel som har en öppen konstruktion med brädinklädda snedstöttor och spånklätt tak.

Kyrkan har inget permanent instrument.

Inventarier
 Predikstol och altartavla från 1700-talet.

Referenser
 Strängnäs stift
 
 
 Länsstyrelsen i Örebro län

Kyrkobyggnader i Strängnäs stift
Kyrkobyggnader i Laxå kommun
Kyrkobyggnader invigda 1651
Riksintressen för kulturmiljövården i Örebro län
Träkyrkobyggnader i Sverige
Olimpia Maidalchini

Olimpia Maidalchini, även kallad Olympia och Donna Olimpia, född 26 maj 1591 i Viterbo, död 27 september 1657 i San Martino al Cimino, Viterbo, var en politiskt inflytelserik svägerska till påven Innocentius X (1644–1655).

Biografi
Olimpia Maidalchini var dotter till den förmögne borgaren Sforza Maidalchini i Viterbo och Vittoria Gualterio; modern var illegitim dotter till biskopen av Viterbo, Sebastiano Gualterio. Fadern försökte tvinga henne att gå i kloster av ekonomiska skäl då hon var femton år gammal, men hon gjorde en skandal genom att vägra, och tvingade honom att gå med på att få gifta sig. Hon gifte sig först med en godsägare, och sedan hon blev änka med adelsmannen Pamphilio Pamphili. Hon fick en omtalat nära relation till sin svåger Giovanni Battista Pamphili, den framtide Innocentius X, och det ryktades att hennes son också var hennes svågers snarare än hennes makes.

Olimpia var sin svågers rådgivare i hans kyrkliga karriär: hon ska ha spelat en viktig roll i det informella politiska manövrerande som krävdes för att få hennes svåger vald först till påvlig nuntie och sedan, 1644, till påve. Vid det laget var hon själv en rik änka. Olimpia Maidalchini var berömd i sin samtid för sitt stora inflytande över påvens regering. Officiellt påvens svägerska, och allmänt betraktad som hans älskarinna, tillskrevs hon ett stort inflytande över påven och hans politik. Hon styrde tillgången till påven, avgjorde vem som skulle få audiens hos honom och vem som skulle få hans stöd, och uppvaktades därför flitigt av dem som vill få stöd hos den påvliga regeringen.

Efter påvens död 1655 förlorade hon allt inflytande och tvingades lämna påvepalatset. En utredning tillsattes av hans efterträdare för att förbereda ett åtal om korruption och olaglig inblandning i statens affärer mot henne, men hon avled innan åtalet var färdigt att läggas fram.

Källor 

 Jennifer L. Airey: The Politics of Rape: Sexual Atrocity, Propaganda Wars, and the Restoration Stage

Externa länkar

Personer från Viterbo
Födda 1591
Avlidna 1657
Kvinnor
Personer i Kyrkostaten under 1600-talet
Fivelstads landskommun

Fivelstads landskommun var en tidigare kommun i Östergötlands län.

Administrativ historik
När 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft inrättades i Sverige cirka 2 500 kommuner. Huvuddelen av dessa var landskommuner (baserade på den äldre sockenindelningen), vartill kom 89 städer och åtta köpingar. Då inrättades i Fivelstads socken i Aska härad i Östergötland denna kommun. 

Vid kommunreformen 1952 uppgick denna landskommun i Aska landskommun. Denna uppgick 1974 i Motala kommun, och vid delningen av den kommunen 1980 kvarstod detta område i Motala kommun.

Politik

Mandatfördelning i Fivelstads landskommun 1938-1946

Referenser

Indelningar i Motala kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Tidigare kommuner i Östergötlands län
Styra landskommun

Styra landskommun var en tidigare kommun i Östergötlands län.

Administrativ historik
När 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft inrättades i Sverige cirka 2 500 kommuner. Huvuddelen av dessa var landskommuner (baserade på den äldre sockenindelningen), vartill kom 89 städer och åtta köpingar. Då inrättades i  Styra socken i Aska härad i Östergötland denna kommun.

Vid kommunreformen 1952 uppgick denna landskommun i Aska landskommun. Denna uppgick 1974 i Motala kommun, och vid delningen av den kommunen 1980 kvarstod detta område i Motala kommun.

Referenser

Indelningar i Motala kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Tidigare kommuner i Östergötlands län
Varvs landskommun, Östergötland

Varvs landskommun var en tidigare kommun i Östergötlands län.

Administrativ historik
När 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft inrättades i Sverige cirka 2 500 kommuner. Huvuddelen av dessa var landskommuner (baserade på den äldre sockenindelningen), vartill kom 89 städer och åtta köpingar. Då inrättades i Varvs socken i Aska härad i Östergötland denna kommun.

Vid kommunreformen 1952 uppgick denna landskommun i Aska landskommun. Denna uppgick 1974 i Motala kommun, och vid delningen av den kommunen 1980 kvarstod detta område i Motala kommun.

Politik

Mandatfördelning i Varvs landskommun 1942-1946

Referenser

Indelningar i Motala kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Tidigare kommuner i Östergötlands län
Pigluxation

Pigluxation är den medicinska termen för en speciell form av luxation i armbåge. Detta är i regel en skada som drabbar ur små barn. Skadan uppstår klassiskt vid dragning i armens längdsriktning. Symptomen är att barnet ej rör sin armbåge och att underarmen hålls pronerad och lätt flekterad intill kroppen. Läkare kan dra armen rätt. Röntgen har begränsat värde.

Externa länkar
Om Pigluxation på webbplatsen 1177

Ledsjukdomar
Övre extremitetens anatomi
Västra Stenby landskommun

Västra Stenby landskommun var en tidigare kommun i Östergötlands län.

Administrativ historik
När 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft inrättades i Sverige cirka 2 500 kommuner. Huvuddelen av dessa var landskommuner (baserade på den äldre sockenindelningen), vartill kom 89 städer och åtta köpingar. Då inrättades i Västra Stenby socken i Aska härad i Östergötland denna kommun.

Vid kommunreformen 1952 uppgick denna landskommun i Aska landskommun. Denna uppgick 1974 i Motala kommun, och vid delningen av den kommunen 1980 kvarstod detta område i Motala kommun.

Politik

Mandatfördelning i Västra Stenby landskommun 1938-1946

Referenser

Indelningar i Motala kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Tidigare kommuner i Östergötlands län