Humlepälsbi

Humlepälsbi (Anthophora plagiata) är en art i insektsordningen steklar som tillhör överfamiljen bin och släktet pälsbin. Catalogue of Life anger inga underarter

Beskrivning 
Humlepälsbiet påminner som dess trivialnamn antyder till utseendet ganska mycket om en humla, genom sin robusta kroppsbyggnad och korta, täta behåring. Kroppslängden är 12 till 15 millimeter. 

Hos honorna finns två varianter på färgen på kroppens behåring. En variant har svart behåring på hela kroppen, utom på de tre sista tergiterna som är rödaktiga. Ibland, men det är sällsynt, kan hela bakkroppen vara röd. Detta är den variant som finns i Sverige. Längre söderut i Europa finns förutom den nyss nämnda färgvarianten ytterligare en som har ljusbrun behåring över hela kroppen. 

Hos hanarna är behåringen på kroppen ljusbrun, med undantag för de fyra sista tergiterna, som är svartaktiga. Det har hittats hanar med helt svart behåring, så kallad melanism, men detta är sällsynt. Ett annat kännetecken för hanen är att den för många pälsbin karakteristiska vita teckningen på huvudet nästan helt är begränsad till munskölden och överläppen. Han har dock vit päls i ansiktet.

Utbredning 
Humlepälsbiet finns i södra och mellersta Europa; dock finns den i Tyskland bara kvar i delstaten Brandenburg. Fynd har även gjorts i Centralasien. Biet har också hittats i Danmark, där det emellertid numera mer eller mindre försvunnit, samt i Sverige, där det som mest har funnits från Skåne till Värmland och på Öland; numera finns det endast kvar i Skåne och möjligen på Öland. I Finland och Norge saknas arten helt.

Status 
I Sverige är humlepälsbiet klassat som starkt hotat ("EN"). Sedan 1940-talet har arten som sagt ovan minskat starkt och har försvunnit från stora delar av sitt tidigare utbredningsområde. Mellan 1974 och 2003 fanns den endast kvar på två lokaler, en i Åhus i östra Skåne, där den senast hade setts 1987, och en i Räpplinge på Öland, där den senast sågs 1981. 2005 upptäcktes emellertid en population på mellan 60 och 80 honor i Skillinge i östra Skåne. 2010 upptäcktes ytterligare en population om omkring 50 honor i Brantevik, nordost om den tidigare lokalen i Skillinge. Populationen har sedermera växt till omkring 300 honor 2022. De största hoten mot arten är dess individfattiga populationer och bristen på lämpliga boplatser (lerväggar i mycket gamla stenhus (1840-tal)).

Ekologi 
Humlepälsbiet bygger bo på soliga sluttningar med lerhaltig jord i närheten av vatten. Den kan också bygga bo i husväggar av soltorkat tegel eller i fogarna på stenmurar om dessa är fogade med lera. Även om arten är solitär, byggs ofta flera bon nära varandra i kolonier. Det är honan som bygger boet, som består av en bogång på 5 till 15 centimeter med ett antal sidogångar med utvidgade celler för äggläggning. Cellerna kläs på insidan med ett antiseptiskt sekret från den så kallade dufourkörteln i honans bakkropp. Den bortgrävda leran forslas i små klumpar till boets öppning och avsätts där så att det bildas ett skorstenslikt rör. Detta kan när boet är färdigställt vara 3 till 5 centimeter långt. Efter färdigställandet av boet ger sig honan ut för att samla ihop pollen och nektar att fylla cellerna med. Detta samlas in från många olika växter, som till exempel vallört, blåeld, vresros, gullrips, käringtand, rödklöver och puktörne. När cellerna väl är fyllda med pollen och nektar lägger honan ett ägg i varje och försluter sedan boet. Som andra steklar har denna art fullständig förvandling och hela utvecklingen från ägg till imago sker i boet. Arten övervintrar som vilolarv (även kallad prepuppa) som inte intar någon föda, och förpuppningen sker först på våren. Flygtiden är från slutet av maj till slutet av juli för honorna. För hanarna börjar flygtiden oftast något tidigare, men de har ett kortare liv som imago och flyger bara fram till slutet av juni.

Anmärkningar

Referenser 

Bin
Insekter i palearktiska regionen