kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Affärsportfölj

Affärsportfölj, det samlande begreppet för företagets strategiska affärsenheter. Man liknar sammansättningen av affärsenheterna med sammansättningen av en värdepappersportfölj.

Ett sätt att göra en affärsportfölj är att tillämpa den klassiska BCG-matrisen där man delar upp företagets produkter i fyra kategorier för att underlätta analysen av vad företaget bör satsa på och vilka engagemang som bör avvecklas. Det första som företaget gör är att identifiera sina strategiska affärsenheter eller kärnverksamheter. Till hjälp för detta bör man använda sig av företagets formulerade vision och mission. När detta väl är gjort är det dags att dela in produkterna i kategorier utifrån marknadstillväxt och relativ marknadsandel. De produkter som både har en stark marknadstillväxt och en hög relativ marknadsandel benämns som "stjärnor" eller "stars". Dessa produkter har företaget nyligen satsat på. Men de kommer inte att för alltid kategoriseras som en stjärna. Förr eller senare avtar tillväxten utan att företagets relativa marknadsandel nödvändigtvis förändras.

Företagsekonomi
Relationsdiagram

Relationsdiagram är en grafisk beskrivning av ett företags relationer med parter i omgivningen.

Se även
Intressentmodellen

Företagsekonomi
Diagram
Scuderia Finotto

Scuderia Finotto var ett schweiziskt privat formel 1-stall i mitten av 1970-talet.

Stallet tävlade i en Brabham säsongen  och kvalade in till ett lopp, debutloppet i Belgien. Man försökte sedan kvala in till loppen i Frankrike, Österrike och Italien men misslyckades, varefter stallet upphörde.


F1-säsonger

Noter

Källor

Privata formel 1-stall
Owariasahi

Owariasahi (尾張旭市, Owariasahi-shi) är en japansk stad i prefekturen Aichi på den centrala delen av ön Honshu. Staden är belägen strax nordost om Nagoya och ingår i denna stads storstadsområde. Owariasahi fick stadsrättigheter 1970..

Källor 

Orter i Aichi prefektur
WP:Projekt Japan
Landet för länge sedan IV: Färden till Dimmornas Land

Landet för länge sedan IV: Färden till Dimmornas Land () är den tredje uppföljaren till Landet för längesedan och är den fjärde filmen i serien. Den släpptes direkt till video i USA den 10 december 1996.

Handling 

Lillefots morfar blir allvarligt sjuk och hans sjukdom kan endast botas av en särskild växt som bara växer i det förskräckliga Dimmornas Land, som en gång varit ett paradis men nu - ett farligt och riskfyllt ställe. Lillefot och hans vänner ger sig ändå av för att finna växten och får också sällskap av en annan långhals Ali. Men många faror lurar och en oförskämd fågel och en ohygglig krokodil är efter dem.

Se även 

 Landet för längesedan (filmserie)

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

 
 Officiell webbplats

Filmer 1996
Amerikanska animerade filmer
Direkt till video-uppföljarfilmer
Engelskspråkiga filmer
Animerade filmer 1996
Amerikanska uppföljarfilmer
Kisamor

Maria Jaensson, känd som Kisamor född 30 juli 1788 i Hardemo socken, Örebro län, död 27 februari 1842, var en svensk naturläkare; hennes verkliga namn var Maria Jansson eller Jaenson, men hon är känd under namnet Kisamor. Hon är ett av de mer berömda exemplen på vad man förr kallade klok gumma.

Biografi 
Som barn till en man som ägnade sig åt läkekonsten, Läkar Jan, hade hon själv visat intresse för medicin. Hennes far var ovillig att låta henne ägna sig åt yrket och gifte bort henne med en bonde, men äktenskapet slutade i skilsmässa. 

Hon kallades ofta att besöka sjuka, och i samband med ett sjukbesök kallades hon till Horns socken i Östergötlands län, där hon som tack för lyckad behandling fick en bostad, Katrinebergs gård, i gåva av ett par rika kvinnor år 1814. Här etablerades hon som naturläkare, besökte de sjuka i stugorna eller tog emot dem i sin bostad och i Kisa gästgivargård, vilket gav henne namnet Kisamor. Patienter kom till henne från hela landet.

Hon är en omtalad person i folktraditionen, men mycket av det som finns skrivet om henne är grundat på muntliga källor. Ett exempel som inte kunnat beläggas fullt ut är att hon efter en session med kungen skall ha givits ett intyg på att fritt få utöva läkaryrket (1825). Karl-Henrik Tallmo hävdade 1972 att det inte kan beläggas, medan Pia Höjerberg 1990 hävdade att Kisamors sekreterare Jonas Jonsson skall ha sagt att så var fallet.

Kisamor är begravd på kyrkogården till Horns kyrka, Östergötland. Hon lämnade efter sig en för tiden ganska god förmögenhet.

Se även 
 Jungfru Årberg

Källor 
 Österberg, Carin et al., Svenska kvinnor: föregångare, nyskapare. Lund: Signum 1990. ()
 Karl-Henrik Tallmo (1972)
 Pia Höjeberg: Kisamor (1990)
 
 Lindorm, Erik : Carl XIV Johan - Carl XV och deras tid 1810-1872. En bokfilm (1979)

Noter

Kvinnor
Födda 1788
Avlidna 1842
Personer från Hardemo socken
Svenska botare
Personer i Sverige under 1800-talet
Landet för länge sedan V: Den mystiska ön

Landet för länge sedan V: Den mystiska ön () är den fjärde uppföljaren till Landet för längesedan. Den släpptes direkt till video i USA den 9 december 1997.

Handling 
Efter att den Stora Dalen blivit invaderad av svärmande lövglufsare måste de ge sig av tills allt växer ut igen. Det blir svårt för alla att hålla sams och av misstag kommer Lillefot och hans vänner till en vacker mystisk ö där bland annat den bekante Chomper bor. På ön finns dock andra Vasständer och Chomper måste skydda sin vänner mot dem.

Originalröster 

 John Ingle - Berättare
 Brandon LaCroix - Lillefot
 Aria Noelle Curzon - Kvacky
 Anndi McAfee - Cera
 Jeff Bennett - Petri
 Rob Paulsen - Spike
 Kenneth Mars - Morfar
 Miriam Flynn - Mormor
 Cannon Young - Chomper
 Jeff Bennett - Herr Taggsvans
 Tress McNeile - Kvackys Mamma
 Tress McNeile - Petris Mamma

Svenskspråkiga röster 
 Hans Wahlgren - Berättare
 Leo Hallerstam - Lillefot
 Maria Rydberg - Kvacky
 Eleonore Telcs - Cera
 Staffan Hallerstam - Petri, Tagg
 Sture Ström - Morfar
 Annica Smedius - Mormor
 Sebastian Paulson - Chomper
 Hans Wahlgren - Herr Taggsvans
 Charlotte Ardai Jennefors - Kvackys Mamma, Petris Mamma

Se även 
 Landet för längesedan (filmserie)

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 
 Officiell webbplats

Amerikanska filmer 1997
Amerikanska animerade filmer
Dinosaurier på film
Engelskspråkiga filmer
Animerade filmer 1997
Direkt till video-uppföljarfilmer
Amerikanska uppföljarfilmer
Jegor Gajdar

Jegor Timurovitj Gajdar (), född 19 mars 1956 i Moskva, död 16 december 2009 i Odintsovo, var en rysk politiker och nationalekonom. Åren 1991–93 innehade han flera betydelsefulla poster inom den ryska regeringen, bland annat som finansminister och tillförordnad premiärminister.

Biografi 
Gajdar tog examen i nationalekonomi vid Moskvauniversitetet 1978 och doktorerade vid samma lärosäte 1980. Fram till 1987 var han verksam som forskare i ekonomi och därefter som journalist 1987–90. 

Vid Sovjetunionens upplösning 1991 utsågs Gajdar till finansminister under president Boris Jeltsin och ansvarade på denna post för Rysslands övergång från planekonomi till marknadsekonomi. Han blev den huvudsakliga arkitekten bakom de marknadsliberala ekonomiska reformer som fått namnet ”chockterapi”, med avskaffade valutakontroller och en omedelbar privatisering av statliga företag. Reformerna ledde till en kraftig devalvering av befolkningens besparingar, enorma prishöjningar och hyperinflation, samt uppkomsten av en mäktig oligarki. Som ett resultat av chockterapin blev Gajdar mycket impopulär bland det ryska folket. 

I juni 1992 utsågs Gajdar av Jeltsin till tillförordnad premiärminister. Han kom dock aldrig att godkännas av duman, där oppositionen hade majoritet, och ersattes i december samma år av kompromisskandidaten Viktor Tjernomyrdin. Gajdar fortsatte dock att verka som rådgivare åt regeringen, och var från september 1993 vice premiärminister. Han lämnade regeringen i januari 1994, sedan hans inflytande över ekonomin minskat. Inför parlamentsvalet 1993 bildade Gajdar det Jeltsintrogna och marknadsliberala partiet Rysslands val, sedermera Rysslands demokratiska val, vilket han representerade i duman 1993–96 och 1999–2003. 

Under 2000-talet fortsatte Gajdar att verka som ekonom, och skrev en rad böcker om nationalekonomi. Under en konferens i Dublin i november 2006, där Gajdar skulle lansera en bok, blev han plötsligt svårt sjuk; misstankar rörande förgiftning förekom, men bekräftades aldrig.  

Gaidar är far till politikern Maria Gajdar, som bland annat varit rådgivare åt Ukrainas före detta president Petro Porosjenko.

Källor

Män
Födda 1956
Avlidna 2009
Personer från Moskva
Ryska nationalekonomer
Ryska politiker under 1900-talet
Ryska politiker under 2000-talet
Rysslands finansministrar
Rysslands premiärministrar
Alumner från Moskvauniversitetet
Göbler-Hirthmotoren

Göbler-Hirthmotoren KG är en tysk motortillverkare i Benningen am Neckar.

Göbler-Hirthmotoren bildades när Hans Göbler köpte resterna av Hirth Motoren GmbH 1974. Vid företaget tillverkas motorer från 1,3 hk till 110 hk huvudsakligen av tvåtaktstyp. De mindre motorerna används till gräsklippare, paragliders och gocart-racing medan de större motorerna används till hovercraft, lätta helikoptrar och amfibieflygplan. Under de senaste åren har fabriken blivit en av de större leverantörerna av motorer till ultralätta flygplan.  

Tyska företag
Tyska flygmotortillverkare
Företag bildade 1974
IFK Borgholm

IFK Borgholm, bildad 15 augusti 1906, är den äldsta och största idrottsföreningen på Öland i Sverige. Klubben bedriver bland annat fotbollsverksamhet med ett herrlag i division 4, samt ett damlag i div 3.

IFK Borgholm har (2022) 281 medlemmar.

Historia
Vid bildanden 1906 blev E.A. Bergström förste ordförande. 1910 bildades tennissektionen, och 1933 simningssektionen. Senare kom man även att bedriva bordtennis.

1951 gick man upp Smålandsserien Division I i fotboll. 1956 startades pojkfotboll. 1962 slutade pojklaget för 16-åringar i fotboll 2:a i Smålandscupen. 1967 slutade A-laget i fotboll på tredje plats i Division IV. På mitten av nittiotalet spelade man 2 säsonger i div 3.

Nicklas Karlström med landslagsmeriter och spel i ett antal allsvenska klubbar har IFK Borgholm som moderklubb.

1968 bildades en badmintonsektion, och 1975 nådde badmintonsektionen Division III.

1984 startade damlaget i fotboll.

IFK Borgholm spelar till vardags på Borgholms IP, där även Victoriadagen hålls på sommaren.

Referenser

Externa länkar
 IFK Borgholm
 IFK Borgholm: Bowling

Badmintonklubbar i Sverige
Bordtennisklubbar i Sverige
Fotbollsklubbar i Sverige
Simklubbar i Sverige
Tennisklubbar i Sverige
Bowlingklubbar i Sverige
Sportklubbar bildade 1906
Seto

Seto (瀬戸市, Seto-shi) är en japansk stad i prefekturen Aichi i den centrala delen av ön Honshu. Den har cirka 130 000 invånare. Staden är belägen nordost om Nagoya och ingår i denna stads storstadsområde. Seto fick stadsrättigheter 1 oktober 1929.

Näringsliv
Seto är främst känt som ett av "Nihon Rokkoyo", Japans sex traditionella centra för keramiktillverkning. Seto har bra naturliga förutsättningar för keramik med naturlig tillgång till lera av god kvalitet för porslinstillverkning, tillverkningen har traditioner 1300 år tillbaka i tiden. Ännu idag är många av stadens invånare direkt eller indirekt sysselsatta i keramikbranschen.

Evenemang
I södra Seto låg den mindre av de två utställningsareorna för Världsutställningen i Aichi 2005 som pågick mellan den 25 mars och den 25 september 2005.

Källor

Orter i Aichi prefektur
WP:Projekt Japan
Hirth HM 506

Hirth HM 506 är en tysk flygmotor tillverkad av Hirth Motoren GmbH i Stuttgart.

HM 506 är en bensindriven inverterad luftkyld sexcylindrig radmotor för drift av flygplan. Motorn lanserades på marknaden i mitten på 1930-talet. Motorn var en utveckling av HM 504 där motorblocket förlängts och försetts med två extra cylindrar. Som övriga Hirthmotorer var den tillverkad i aluminium-magnesium legering. Som mest kunde den ge 160 hk. Den kom senare att utvecklas vidare till HM 508.

Flygplan utrustade med HM 506
Bücker Bü 133A 
Fieseler Fi 157 

Flygmotorer
Utsug

Utsug är en maskin som har till funktion att suga ut bland annat dammpartiklar, rök samt gaser från bland annat industrilokaler. Ett utsug kan vara kopplat till ett ventilationssystem med en värmeväxlare.

De första utsugen tillverkades tidigt på 1930-talet.

Se även 
Köksfläkt

Maskiner
Sankt Görans kyrkoruin, Visby

Sankt Görans kyrkoruin är en kyrkobyggnad (ruin) i Visby stift i Visby på Gotland.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan byggdes på 1200-talet på en under 1100-talet uppförd äldre kyrka och var de spetälskas kyrka i Visby, likaså fanns ett spetälskesjukhus, Sankt Görans hospital, bredvid kyrkan. På grund av smittorisken placerades de utanför ringmuren. Sankt Göran tillbads för hjälp vid sjukdomar och var de spetälskas skyddshelgon, men det är inte förrän 1353 som kyrkan kallas för ”S:t Jörgen”. Det hänger samman med att hospital allmänt vid denna tid började kopplas ihop med helgonet S:t Georgius. Tidigare kallas anläggningen bara ”hospitalet”. Anläggningen övergavs enligt kungligt dekret 1542, men användes en period efter stadsbranden 1611, då Helgeandshospitalet reparerades. De intagna var organiserade efter klosterregel, som ”nunnor” och ”munkar” och 1486 omtalas ”priorissan” vid ”Klostret”, det namn som anläggningen hade i folkmun. 1617 nämns också ”Nunnestugan” vid anläggningen, en byggnad som också förutsätter en ”Munkestuga” för männen. Ruinen är inte öppen för allmänheten, men kan ses från utsidan.

Galleri

Källor 
 Dick Wase, Kyrkorna i Visby, i Gotländskt arkiv 1990.
 Dick Wase, Kyrkorna i Visby - nya rön, i Gotländskt arkiv 2002.

Externa länkar 

Kyrkoruiner i Visby
Kyrkobyggnader helgade åt den helige Göran
Eva Brag

Eva Charlotta Brag, född 26 april 1829 i Lund, död 1913, var en svensk journalist och författare. Hon var en av de första kvinnliga yrkesjournalisterna i Sverige.

Biografi
Eva Brag var dotter till astronomen Jonas Brag, professor vid Lunds universitet, och Eva Charlotta Rodhe. Hon fick en ovanligt hög utbildning för sitt kön och studerade latin, franska och engelska samt besökte både Frankrike och Storbritannien. Hon hade en önskan att studera på universitetet, liksom sina bröder, men detta var fram till 1870 förbjudet för kvinnor, något hon tog hårt. 

Brag belönades 1857 med ett litterärt pris från Vetenskaps- och vitterhetssamhället i Göteborg för sin verksamhet som poet. Som författare debuterade hon 1858. Hon publicerade lyrik och reseskildringar.     

Brag var anställd vid Göteborgsposten 1864–1865, och därefter vid Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning 1865–1889. Hon medverkade där både som politisk reporter och kulturkritiker och var vid flera tillfällen tillförordnad redaktör. Hon medverkade även i Göteborgs kvinnoförenings radikala tidskrift Några Blad och Framåt 1885–1886. Hon var liberal och reformvänlig. 

Brag har kallats Sveriges första kvinnliga journalist i egentlig mening. I Stockholm var dock Wendela Hebbe och Marie Sophie Schwartz anställda som journalister redan under 1840- och 1850-talen. Brag räknas dock som den första kvinnan med fast anställning på en svensk dagstidning. I egenskap av litteraturkritiker tillhörde hon också de kvinnliga pionjärerna. Att hon över huvud taget blev påtänkt som journalist på Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning, ett på den tiden näst intill unikt yrke för en kvinna, ska ha berott på att redaktör S. A. Hedlund var en uppriktig feminist som trodde på könens likställdhet och ville praktisera sin syn i verkligheten. Som journalist skrev hon under pseudonym.

Bibliografi

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.
 Österberg, Carin et al., Svenska kvinnor: föregångare, nyskapare. Lund: Signum 1990. ()
  urn:sbl:18030, hämtad 2015-11-14
 Heggestad, Eva: Kritik och kön. 1880-talets kvinnliga kritiker och exemplet Eva Brag. Samlaren. Tidskrift för svensk litteraturvetenskaplig forskning. Årgång 115 1994. Svenska Litteratursällskapet.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 Två av Eva Brags pjäser på Dramawebben

Svenska journalister under 1800-talet
Födda 1829
Avlidna 1913
Kvinnor
Svenska författare under 1800-talet
Journalister från Lund
Författare från Lund
Dominikanordens högste general

Dominikanordens högste general kallas den högste ledaren för Dominikanorden.

Lista
 Dominikus av Guzman (1216 -1221)
 Jordan av Sachsen (1222-1237)
 Raimund av Peñafort (1238-1240)
 Johannes Teutonikern (1241-1252)
 Humbert av Romans (1254-1263)
 Johannes av Vercelli (1264-1283)
 Munius av Zamora (1285-1291)
 Stefan av Besançon (1292-1294)
 Nicolaus Boccasini (1296-1298)
 Albertus av Chiavari (1300)
 Bernard av Jusix (1301-1303)
 Aymericus Giliani (1304-1311)
 Béranger av Landore (1312-1317)
 Hervé de Nédellec (1318-1323)
 Barnaba Cagnoli (1324-1332)
 Hugh de Vaucemain (1333-1341)
 Gerard de Daumar (1342)
 Pierre de Baume (1343-1345)
 Garin de Gy (1346-1348)
 Jean de Moulins (1349-1350)
 Simon de Langres (1352-1366)
 Elias Raymond (1367-1380)
 Raimund av Capua (1380-1399)
 Tommaso Paccaroni (1401-1414)
 Leonardo Dati (1414-1425)
 Barthélémy Texier (1426-1449)
 Pierre Rochin (1450)
 Guy Flamochet (1451)
 Marcial Auribelli (1453-1462)
 Conradus de Asti (1462-1465)
 Marcial Auribelli (1465-1473)
 Leonardo Mansueti (1474-1480)
 Salvo Cassetta (1481-1483)
 Bartolomeo Comazzi (1484-1485)
 Barnaba Sansoni (1486)
 Gioacchino Torriani (1487-1500)
 Vincenzo Bandello (1501-1506)
 Jean Clérée (1507)
 Thomas Cajetanus (1508-1518)
 Juan García de Loaysa (1518-1524)
 Francesco Silvestri (1525-1528)
 Paolo Butigella (1530-1531)
 Jean Feynier (1532-1538)
 Agostino Recuperati (1539-1540)
 Alberto de las Casas (1542-1544)
 Francesco Romeo (1546-1552)
 Stefano Usodimare (1553-1557)
 Vincenzo Giustiniani den äldre (1558-1570)
 Serafino Cavalli (1571-1578)
 Paolo Constabile (1580-1582)
 Sisto Fabri (1583-1589)
 Ippolito-Maria Beccaria (1589-1600)
 Jerónimo Xavierre (1601-1607)
 Agostino Galamini (1608-1612)
 Serafino Secchi (1612-1628)
 Niccolò Ridolfi (1629-1642)
 Tommaso Turco (1644-1649)
 Giovanni-Battista de Marinis (1650-1669)
 Juan-Tomás de Rocaberti (1670-1677)
 Antonio de Monroy (1677-1686)
 Antonin Cloche (1686-1720)
 Agustín Pipia (1721-1725)
 Tomás Ripoll (1725-1747)
 Antonin Bremond (1748-1755)
 Juan-Tomás de Boxadors (1756-1777)
 Baltasar de Quiñones (1777-1798)
 Pio-Giuseppe Gaddi (1798-1819)
 Joaquín Briz (1825-1831)
 Francesco-Ferdinando Jabalot (1832-1834)
 Benedetto-Maurizio Olivieri (1834-1835)
 Tommaso-Giacinto Cipolletti (1835-1838)
 Angelo Ancarani (1838-1844)
 Vincenzo Ajello (1844-1850)
 Vincent Jandel (1850-1872)
 Giuseppe Sanvito (1873-1879)
 José-Maria Larroca (1879-1891)
 Andreas Frühwirth (1891-1904)
 Hyacinthe-Marie Cormier (1904-1916)
 Ludwig Theissling (1916-1925)
 Buenaventura García de Paredes (1926-1929)
 Martin Gillet (1929-1946)
 Manuel Suárez (1946-1954)
 Michael Browne (1955-1962)
 Aniceto Fernández Alonso (1962-1974)
 Vincent de Couesnongle (1974-1983)
 Damian Byrne (1983-1992)
 Timothy Radcliffe (1992-2001)
 Carlos Azpiroz Costa (2001-2010)
 Bruno Cadoré (2010-)

 
Kronologiska listor
Listor med anknytning till romersk-katolska kyrkan
New Left Review

New Left Review är en brittisk (engelsk) vänsterorienterad tidskrift, som startades 1960 som ett forum för intellektuell debatt. Tidningen fick en stor betydelse för vänsterrörelsen på 1960- och 70-talen och influerade även indirekt 68-vänstern. Förste redaktör var sociologen Stuart Hall senare Perry Anderson.

Namnet New Left, "Nya vänstern", kom från den amerikanske sociologen C. Wright Mills som i ett öppet brev, "Letter to the new left", tryckt i New Left Review, nr 5 1960, vände sig till de unga radikalerna i Europa. Den nya vänstern skulle bygga på den unge Marx humanistiska skrifter om människans frigörelse till skillnad mot den ortodoxa uttolkningen av hans skrifter särskilt i förekommande i Östeuropa, som folket kring New Left Review menade hade stelnat och blivit en förtryckande statsideologi. 

New Left Review är nära knutet till bokförlaget Verso Books.

Externa länkar 
  
 New Left Reviews sökbara nyhetsarkiv 

Brittiska tidskrifter
Tidskrifter startade 1960
Statsvetenskapliga tidskrifter
Shinshiro

Shinshiro  är en japansk stad i Aichi prefektur på den centrala delen av ön Honshū.  Shinshiro har lägst befolkningstäthet av prefekturens städer. Staden är belägen längs Toyofloden i den östra delen av Aichi. Shinshiro fick stadsrättigheter 1 november 1958, och staden utökades 1 oktober 2005 med kommunerna Horai och Tsukude.

Källor

Orter i Aichi prefektur
WP:Projekt Japan
Ismael Kirui

Ismael Kirui, född 20 februari 1975 i Kapcherop, är en kenyansk f d friidrottare (medeldistanslöpare).

Kirui var bara årton år när han 1993 vann VM-guld på 5 000 meter i Stuttgart precis framför Haile Gebrselassie. Två år senare vid VM 1995 i Göteborg lyckades Kirui upprepa bragden och åter vinna guld på 5 000 meter. Kirui valde att avsluta sin karriär år 2000.

Källor 

Fakta på IAAFs hemsida

Födda 1975
Kenyanska medeldistanslöpare
Världsmästare på 5 000 meter löpning
Män
Levande personer
St. Paul's Bay

St. Paul's Bay (maltesiska San Pawl il-Baħar) är en stad och kommun på Malta, belägen sexton kilometer från huvudstaden Valletta. Staden ligger vid södra sidan av viken med samma namn.

I kommunen ingår förutom själva staden St. Paul's Bay städerna och samhällena Qawra, Buġibba, Xemxija, Burmarrad, Mselliet, San Martin samt delar av Bidnija och Mistra. Buġibba och Qawra är helt sammanbyggda med St. Paul's Bay och uppfattas närmast som stadsdelar.

Staden har fått sitt namn efter Paulus, som enligt traditionen led skeppsbrott vid Saint Paul's Islands, på sin väg till Rom. Öarna är belägna strax norr om staden, på andra sidan viken. På den största av öarna finns en fyra meter hög staty av Paulus på en åtta meter hög pelare. Vid Paulus fötter finns den orm som han enligt Apostlagärningarna blev biten av då han var på Malta.

Saint Paul's Bay-tornet 
I staden finns Saint Paul's Bay-tornet, det äldsta av de många torn som Malteserorden uppförde på Malta, med undantag för det äldre Garzestornet som uppfördes 1605 på ön Gozo. Det revs under 1800-talet för att få sten till ett brobygge. Saint Paul's Bay-tornet är ett av de sju Wignacourttornen, uppförda av stormästaren Alof de Wignacourt. Fem av tornen finns kvar idag. Saint Paul's Bay-tornet byggdes 1610 som ett spanings- och försvarstorn med kanoner vid viken som staden ligger vid. Tornet har på senare år restaurerats och är idag museum. Det visar tornets funktion genom tiderna.

Sport 
 Sirens FC – fotbollsklubb.

Källor

Externa länkar 
 Kommunens officiella webbplats
 Youtubeklipp om Saint Paul's Bay
 Wignacourt Walks - St Paul's Bay, skrift som beskriver Saint Paul's Bays sevärdheter och historia. 

Orter i Malta
Indelningar i Malta
Liu Dong

Liu Dong, född 24 december 1973, är en tidigare kinensisk friidrottare (medeldistanslöpare).

Liu slog igenom vid 1992 års junior-VM i friidrott då hon vann 1 500 meter. Året senare slog hon till vid VM i Stuttgart och vann även där "löpningens blå band", det vill säga 1500 meter. Liu innehar det asiatiska rekordet på 800 meter med tiden 1.55,54. Efter år 1997 har inte Liu tävlat vid något större mästerskap.

Källor 

Fakta på IAAFs hemsida

Födda 1973
Kinesiska medeldistanslöpare
Världsmästare på 1 500 meter löpning
Kvinnor
Levande personer
Ioamnet Quintero

Ioamnet Quintero, född den 8 september 1972, är en kubansk före detta friidrottare som tävlade i höjdhopp. 

Quintero tillhörde världseliten under början av 1990-talet. Vid Olympiska sommarspelen 1992 i Barcelona tog Quintero brons efter Heike Henkel och Alina Astafei. 

Året efter deltog hon vid VM i Stuttgart där hon vann guld med ett hopp på 1,99. Vid VM 1995 misslyckades hon att ta sig vidare till finalen. Hon var emellertid i final vid inomhus-VM 1997 och slutade där på en femte plats med ett hopp på 1,95. Hennes sista stora mästerskap var Olympiska sommarspelen 2000 där hon inte tog sig vidare till finalen.

Personliga rekord 
 Höjdhopp  - 2,00 (inomhus 2,01)

Källor 

Fakta på IAAFs webbplats

Födda 1972
Kubanska höjdhoppare
Världsmästare i höjdhopp
Olympiska bronsmedaljörer 1992
Kubanska olympiska bronsmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från Kuba
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Kuba
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Kuba
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Kvinnor
Levande personer