kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
BEA:s neonflygplan i Stockholm

BEA:s neonflygplan var en neonskylt som fanns på Citypalatset vid Norrmalmstorg 1-3 i centrala Stockholm. Skylten gjorde reklam för British European Airways.

Historik

Byggnaden

Citypalatset, som då kallades "Sydbankshuset", uppfördes av Kreuger & Toll Byggnads AB åren 1930–32 efter arkitekt Ivar Tengboms ritningar. Under projekterings- och byggarbetet inföll även Stockholmsutställningen 1930, som räknas inte bara som genombrottet för funktionalismen i Sverige utan även för det riktigt stora genombrottet för neonskylten (se Stockholmsutställningens reklammast). 

Citypalatsets fasadgestaltning med långa fönsterband och släta putsfält däremellan lämpade sig väl för placering av lysande reklam och huset hade (och har) bra skyltläge mot Norrmalmstorg och Hamngatan. I sin strama funkisarkitektur med ljusskyltar på fönsterbröstningar påminner Citypalatset mycket om en annan av Tengboms byggnader i Stockholms city, Esselte-huset vid Centralplan, byggt 1928–34. Även där har bröstningsbanden nyttjats för reklamändamål, men de saknar idag (2014) all form av reklam.

Neonreklam
En uppmärksammad skylt var BEA:s flygplan från 1940-talets mitt som var monterat på byggnadens nordöstra hörn. Det brittiska flygbolaget British European Airways (BEA) hade kontor i byggnaden och en namntext på en av fönsterbröstningarna, men flygplanet som i spiraler snurrade upp längs husets hörn mot Stockholms natthimmel var anonym, därför kallades det även för "Stockholms elegantaste anonyma nya ljusskylt". 

Spiralen var i vitlysande neon och flygplanskonturen med cirka 2,5 meter mellan vingspetserna var i blått.  Själva flygplanet stack delvis ut från fasadhörnet och gav så ett intryck av att det när som helst skulle sticka iväg mot skyn. Tillverkaren Grahams Neon (ett dotterbolag till hissfirman Graham Brothers) utnyttjade neonrörens gestaltningsmöjligheter på ett åskådligt sätt. På byggnadens fasad gjorde även konkurrenten flygbolaget AB Aerotransport (ABA) reklam, så neonplanet på hörnan kunde tjäna två herrar.

På Citypalatset fanns ytterligare några intressanta neonskyltar; Aftonbladets jättetermometer samt den klassiska Skoman-skylten.

Referenser

Tryckta källor

Externa länkar

Reklam
Stockholm under 1900-talet
Norrmalm
Ljusskyltar i Stockholm
Flygplan
Moritz Wiggers

Moritz Karl Georg Wiggers, född 17 oktober 1816 i Rostock, död där 30 juli 1894, var en tysk politiker; bror till Julius Wiggers.

Wiggers blev 1843 sakförare i sin födelsestad och var 1848 ledare för det liberala partiet i Mecklenburg, samt ordförande för den grundlagstiftande församlingen. År 1850 blev ordförande för den nya lantdagen intill dess olagliga upplösande. Han dömdes i januari 1857 för högförräderi till tre års tukthus, men släpptes efter nio månader. Han agiterade även senare för bland annat reformer i Mecklenburgs författning och jordbrukspolitik, för judarnas emancipation och närings- och flyttningsfrihet. Han var 1867-71 medlem av Nordtyska förbundets, 1871-81 av den tyska riksdagen, vald i en mecklenburgsk krets.

Källor

Tyska riksdagsledamöter
Personer från Rostock
Födda 1816
Avlidna 1894
Män
Salmonsens
Tyska liberaler
Politiker i kejsardömet Tyskland
Julius Wiggers

Julius Otto August Wiggers, född 17 december 1811 i Rostock, död där 7 mars 1901, var en tysk teolog, historiker och politiker; bror till Moritz Wiggers.

Wiggers blev 1837 docent och 1841 professor vid Rostocks universitet. Han hävdade möjligheten av en friare utveckling av kyrkans lära i motsats till det hårda fasthållandet vid bekännelseskrifterna och författade Geschichte der evangelischen Mission (två band, 1845-46). Han fick även säte i den grundlagstiftande församlingen 1848 och avskedades 1852 för deltagande i "revolutionära aktiviteter". År 1853 åtalades han, liksom brodern, och dömdes 1857 till 15 månaders tukthus, men straffet mildrades till ett år på fästning och indragen pension. Under åren 1867-70 var han ledamot av Nordtyska förbundets och 1877-81 av den tyska riksdagen.

Källor

Noter

Tyska teologer
Tyska historiker
Tyska professorer
Personer verksamma vid Rostocks universitet
Födda 1811
Avlidna 1901
Män
Salmonsens
Tyska riksdagsledamöter
Politiker i kejsardömet Tyskland
Pommac-skylten, Stureplan

Pommac-skylten var en rörlig ljusreklam för läskedrycksfirman Pommac som fanns på byggnaden vid Stureplan 13 i Stockholm. Glaset med bubblor som steg mot himlen blev snabbt mycket populärt. Det lär ha funnits en liknande Pommac-skylt vid Norrmalmstorg i Stockholm.

För Samarin gjordes en liknande reklamskylt med ett bubblande neonglas, dock utan flaska. Den satt på Grönwalls Bryggeris gamla lagerkällare vid Luntmakargatan i höjd med Adolf Fredriks kyrkogata med fri blick från Sveavägen. I samband med att Stadsmuseet i Stockholm utförde en industrimiljöinventering 1979 syns skylten fortfarande på husfasaden. Bebyggelsen på platsen är numera helt förändrad och skylten finns inte längre kvar.

Pommac-skylten tillverkades av Svenska Neon, troligen på sent 1930-tal. Den var färgglad och bestod av neonrör med blått, rött, grönt och gult ljus, som hade en sammanlagd längd av 62 meter. Pommacflaskan var 6,5 meter hög och hade en blålysande neonkontur, genom flaskan gick en textslinga i röd som löd: "drick väl avkyld". Flaskan hade en kontur enbart på vänstra sidan, det var inte bara ett estetiskt grepp utan man slapp även dra konstruktionen tvärs över två fönster.

Till höger om flaskan kom själva finessen; ett flackt champagneglas med pommacbubblor som steg mot himlen. Glaset hade gröna konturer och pommacgult innehåll. Bubblorna var tillverkade av intermitterande (blinkande) lampor. Under alltsammans stod i stora bokstäver "POMMAC" med gröngul text. Eleffekten var på 1,2 kW.

Referenser

Tryckta källor

Reklam
Norrmalm
Ljusskyltar i Stockholm
Sixten Korkman

Sixten Korkman, född den 3 februari 1948 i Vasa, är en finlandssvensk nationalekonom, professor emeritus och samhällsdebattör.

Biografi 
Korkman blev student år 1967, politicies kandidat 1970 och licentiat 1974. Han blev doktor i nationalekonomi vid Helsingfors universitet år 1980.

Korkman studerade internationell ekonomi i Stockholm och var 1970-77 assistent vid Helsingfors universitet. År 1978-80 var han forskare vid Finlands Bank och tjänstgjorde därefter bl.a. vid OECD:s sekretariat i Paris samt 1983-89 som byråchef vid Finlands Bank. Åren 1989-95 var han chef för finansministeriets ekonomiska avdelning och 1995-2005 generalsekreterare för Ecofin-avdelningen vid :EU:s ministerrådssekretariat. 

Korkman var vd för Näringslivets delegation EVA och Näringslivets forskningsinstitut ETLA 2005-2012 och professor Of Practice i ekonomi vid Aalto-universitetet 2012-2015.

Korkman var gift med Marit Korkman, professor i psykologi samt filosofie doktor, fram till hennes död år 2012. Paret har tre barn, bland dem Julia Korkman som är doktor i rättspsykologi. 

Sedan år 2019 är Korkman gift med Maria Romantschuk.

Utmärkelser

Politiska åsikter i urval 
Korkman förordar ett intensivare nordiskt samarbete, men han är kritisk till en nordisk förbundsstat.

Han anser att det var ett stort misstag att Finland gick med i eurosamarbetet.

Han förespråkar den nordiska välfärdsmodellen.

Han anser att klimatförändringen är det stora existentiella problemet för mänskligheten som fortfarande väntar på en lösning.

Han anser att den växande populismen som ett obehagligt fenomen som undergräver vår demokrati och ger associationer till 1930-talet.

Publikationer 

 Talous ja utopia. Helsinki: Docendo, 2012. .
 Euro: Valuutta vailla valtiota. Helsinki: Taloustieto, 2013. .
 Väärää talouspolitiikkaa. Talouden kriisit ja opilliset kiistat. Helsinki: Otava, 2015. .
 Globalisaatio koetuksella Helsinki: Otava, 2017 . .

Referenser

Vidare läsning 

 

Män
Levande personer
Födda 1948
Personer inom Finlands näringsliv under 1900-talet
Personer från Vasa
Sommarpratare 2016
Finlandssvenskar inom näringslivet
Ledamöter av Svenska tekniska vetenskapsakademien i Finland
Mormakak

Mormakak (Macaca maura) är en art i släktet makaker som i sin tur tillhör familjen markattartade apor (Cercopithecidae).

Utseende 

Pälsen har främst en mörkgrå till mörkbrun färg, ibland förekommer otydliga ljusare teckningar. På stjärten har huden rosafärgade svullnader. Kroppslängden (huvud och bål) ligger för hanar mellan 64 och 69 centimeter och för honor mellan 50 och 59 centimeter. Svansen är bara en liten stump. Hanar når en vikt upp till 10 kg, honor är med cirka 5 kg tydlig lättare. Arten kan bära födan i sina kindpåsar. I motsats till besläktade arter som förekommer på Sulawesi har den ingen tofs på huvudet och nosen är jämförelsevis kort.

Utbredning och habitat 

Mormakak förekommer uteslutande i sydvästra delen av Sulawesi (tidigare Celebes) och den vistas främst i tropisk regnskog. Ibland hittas den i lövfällande skogar eller i regioner där gräsmarker och mindre trädansamlingar förekommer. I bergstrakter når arten 2000 meter över havet.

Ekologi 
Den är aktiv på dagen och går på marken eller klättrar i träd. Individerna lever i grupper med 5 till 25 medlemmar som består av flera hanar och honor samt deras ungar. Inom flocken etableras en hierarki beroende på släktskapet till den äldsta honan. Födan utgörs av frukter (främst fikon), bambufrön, blad, växtskott och ryggradslösa smådjur.

Oftast men inte alltid är det gruppens dominanta hane som får para sig. Dräktigheten varar cirka 175 dagar och sedan föder honan vanligen ett enda ungdjur. Ungen dias 6 till 12 månader. Efter 6 till 7 år blir honor könsmogna. mellan två kullar ligger 2 till 3 år (genomsnitt 32 månader). Livslängden går upp till 28 år.

Hot 

Arten hotas av skogsskövling i sitt mycket begränsade utbredningsområde. Skogen omvandlas till jordbruksmark eller till kalkstengruvor. Dessutom dödas flera individer av bönder som betraktar mormakak som skadedjur på odlade växter. IUCN uppskattar att beståndet minskade med över 50 procent under de gånga 30 till 36 åren (tre generationer) och listar arten som starkt hotad (endangered).

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Thomas Geissmann: Vergleichende Primatologie. Springer-Verlag 2003,

Externa länkar 

Markattartade apor
Däggdjur i orientaliska regionen
Wilhelm von Dönniges

Franz Alexander Friedrich Wilhelm von Dönniges, född 13 januari 1814 i Kolbatz nära Stettin, död 4 januari 1872 i Rom, var en tysk historiker och diplomat; far till Helene von Dönniges.

Dönniges var Leopold von Rankes lärjunge, blev 1841 e.o. professor vid Berlins universitet, var 1842-45 den bayerske kronprinsen Maximilians handledare vid hans statsrättsliga studier och blev efter dennes tronbestigning (1848) bayersk undersåte. Av sin kunglige lärjunge, med vilken han alltjämt stod i nära kontakt, fick han flera diplomatiska uppdrag, och 1860 blev han adlad. 1862-65 var han chargé d'affaires och 1867-70 sändebud i Schweiz samt från 1870 till sin död sändebud vid italienska hovet.

Dönningeer upptäckte i Turin och utgav Henrik VII:s rådsböcker, "Acta Henrici VII." (två band, 1839), bearbetade "Jahrbücher unter der Herrschaft König Ottos I." (1839), i de av Ranke utgivna "Jahrbücher des deutschen Reiches unter dem sächsischen Hause", och började författa en vidlyftigt anlagd Geschichte des deutschen Kaiserthums im 14. Jahrhunderte (1841-42). Sedermera behandlade han politiska frågor för dagen, såsom i Das System des freien Handels und der Schutzzölle (1847).

Källor

Noter

Tyska diplomater
Tyska historiker
Tyska professorer
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Personer i Tyskland under 1800-talet
Personer från Pommern
Födda 1814
Avlidna 1872
Män
Ugglan
Helene von Dönniges

Helene von Dönniges,  baronessa von Racovitza-Schewitsch, född 21 mars 1843 i Berlin, död 1 oktober 1911 i München, var en tysk journalist och författare. Hon var dotter till Wilhelm von Dönniges.  

Helene von Dönniges, som hade ett stort inflytande på Ferdinand Lassalles öde, gifte sig efter dennes död med hans rival och baneman, Janko von Racovitz från Valakiet, och efter dennes död med en skådespelare Siegwart Friedmann 1868, skildes från honom 1873 och blev skådespelerska.

Helene von Dönniges gifte sig för tredje gången 1875 i Ryssland med en socialistiskt sinnad baron Sergej von Schewitsch, utvandrade med denne till Nordamerika och bedrev där journalistisk verksamhet. Återkommen till Europa var hon bosatt i München och verksam som teosofisk skriftställare. Hon begick självmord strax efter Schewitschs död. 

Helene von Dönniges utgav bland annat Meine Beziehungen zu Lassalle (1879, 11:e upplagan 1883), Von andern und mir (1910; sjunde upplagan 1918; svensk översättning "En kvinnas bikt" av Helene von Racowitza, 1915) och In maiorem dei gloriam (1911).

Källor

Tyska journalister under 1800-talet
Tyska författare under 1800-talet
Tyskspråkiga författare
Tyska friherrinnor
Personer som begått självmord
Journalister från Berlin
Författare från Berlin
Födda 1843
Avlidna 1911
Kvinnor
Ugglan
Léon Clédat

Léon Clédat, född 1851, död 1930, var en fransk språkforskare.

Clédat var professor i medeltidsfranska och litteratur vid universitetet i Lyon 1876-1916. Clédat har bland annat utgivit Grammaire raisonnée de la langue française (1894) och den lilla värdefulla, mera populärt hållna Dictionaire étymologique de la langue française (1912, 7:e upplagan 1922). Han grundlade 1887 Revue de philogie française et provençale, där han offentliggjorde undersökningar av franska dialekter och ivrade för reformer i den franska rättsstavningen.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1931.

Födda 1851
Avlidna 1930
Män
Franska lingvister
Lars Hermansson

Lars Hermansson, född 1961 i Sandviken, är en svensk poet.

Hermansson debuterade med Vete Fåglarna 1987, och har sedan dess givit ut ytterligare fem diktsamlingar och tre prosaböcker.  Reseskildringarna Gå till Gå och Sitta still tematiserar rörelse och stillhet utifrån en vandring i Umbrien respektive en vistelse hos en guru utanför Bangalore i södra Indien. Tjänstemän från 2010 är en roman med dokumentära inslag om porr som frihetskamp i Teheran och Los Angeles. Hermansson har också skrivit radiopjäser, kritik, essäer, gjort radioprogram och varit redaktör för tidskriften Lyrikvännen mellan 2000 och 2003.

2006 fick Lars Hermansson Sveriges Författarförbunds Radiopris med motiveringen: ”..för hans litterära och humoristiska träffsäkerhet: På stillsamma strövtåg leder han lyssnaren genom personliga landskap där det självklara blir absurt och det svårbegripliga alltmer fattbart.”

I september 2009 var han månadens diktare på Sveriges Radio.

Lars Hermansson är bosatt i Bie i Katrineholms kommun där han bland annat anordnar kulturevenemanget Bie biennal.

Bibliografi
1987 - Vete Fåglarna
1989 - Till Enklövern
1992 - Honeymoon
1998 - Blundar dina namn
2000 - Gå till gå
2005 - Sitta still
2005 - Lind säger jag fast jag inte vet, men det är en lind
2010 - Tjänstemän
2012 - 10 avstånd
2014 - Slut
2018 - Dödsorsaksregistret
2020 - Till Tawa

Referenser

Externa länkar
 Lars Hermansson på Libris
 Lars Hermansson - Presentation på bokförlaget Lejd
 Nationalencyklopedin om Lars Hermansson

Män
Födda 1961
Levande personer
Svenska poeter
Ingemar Johansson (företag)

Ingemar Johansson i Sverige AB är ett av Sveriges största charkuteriföretag. De tillverkar främst olika typer av korv och sylta. 

Företaget startade under 1950-talet och har idag en omsättning strax under 200 miljoner. Företagets filialer ligger främst i västra Götaland.

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats

Svenska livsmedelsföretag
Företag i Göteborgs kommun
Sexual Offences Act 2003

The Sexual Offences Act 2003, formellt An Act to make new provision about sexual offences, their prevention and the protection of children from harm from other sexual acts, and for connected purposes (2003 c 43) är en brittisk sexualpolitisk lag som infördes i Storbritannien och Nordirland den 1 maj 2004. Lagen ersatte då äldre sexuallagstiftning, Sexual Offences Act 1956, med mer specifika och explicita förklaringar av kriterierna för olika sexualbrott. Genom lagen klassas icke-överenskommen voyerism för sexuellt ofredande, liksom att få ett barn att se en sexakt och all form av penetrering av ett lik. Dessutom medför lagen att all sexuell aktivitet med/för personer under 16 år är olaglig, vilket är något som kritiker vänt sig emot då den tycks innebära kriminalisering av många ungdomars normala beteende.

Vidare läsning
Kim Stevenson, Anne Davies & Michael Gunn, Blackstone's Guide to the Sexual Offences Act 2003, Oxford: Oxford University Press, 2003.

Externa länkar
"Teenage kissing: The new sex crime?" by Giles Wilson, BBC, 30 april 2004
Action on Rights of Children
WikiCrimeLine Sexual offences act 2003: Commentary
Guidance on part 2 of the Sexual Offences Act 2003

Referenser 

2004 i Storbritannien
Sexualpolitik
Rättsregler med vedertagna kortnamn
Den oändliga historien 2 – Nästa kapitel

Den ändliga historien 2 – Nästa kapitel (org.titel: The NeverEnding Story II: The Next Chapter) är en amerikansk långfilm från 1990. Filmen är uppföljare till Den oändliga historien från 1984. Filmen regisserades av George Miller.

Handling 
Bastian vill gå med i skolans idrottslag. För att gå med måste han, bland annat, hoppa från ett högt hopptorn. Bastian lider av höjdskräck och vågar inte hoppa. Han får således inte plats i laget.

När skolan är slut för dagen bestämmer sig Bastian för att gå till Koreanders Bokantikvariat för att låna en bok om mod. Där finner han, än en gång, boken "Den oändliga historien" som utspelar sig i fantasin Fantásien. Trots att Bastian läst boken tidigare, känner han behov att läsa den igen. Herr Koreanders invändningar till trots, tar Bastian med sig boken hem för att läsa.

När Bastian läser boken hamnar han själv i Fantásien. Den ondskefulla häxan Xayide hotar att förgöra hela Fantásien. Bastian finner, i sig själv, det som kan stoppa henne. Till sin hjälp har han även krigaren Atreyu och draken Falkor. Barnkejsarinnan ger Bastian AURYN till låns. AURYN är en medaljong med magiska krafter. AURYN uppfyller alla Bastians önskningar till priset av att varje uppfylld önskan tar ett av Bastians minnen. Det blir ett problem då Bastian önskar sig väldigt mycket.

Om filmen 
Filmen är baserad på den andra halvan av Michael Endes bok Den oändliga historien, men filmen är dock inte särskilt trogen till boken. Filmen Den oändliga historien från 1984 är baserad på bokens första halva. Även om båda filmerna handlar om ungefär samma karaktärer, så är det helt andra skådespelare som medverkar i Den oändliga historien 2. Den enda skådespelaren som återvände från den första filmen var Thomas Hill.

Man får höra Limahls låt "The Neverending Story" även i den här filmen, men här framförs den av Joe Milner och inte Limahl.

Rollista (i urval) 
 Jonathan Brandis – Bastian Bux
 Kenny Morrison – Atreyu
 Clarissa Burt – Xayide
 John Wesley Shipp – Barney Bux (Bastians pappa)
 Alexandra Johnes – Barnakejsarinnan
 Thomas Hill – Konrad Koreander
 Martin Umbach – Nimbly

Svenska röster 
Filip Tellander - Bastian
Steve Kratz - Bastians pappa
Benny Fredriksson - Simtränaren
Börje Ahlstedt - Koreander
Sara Sommerfeld - Kejsarinnan
Barbro Christenson - Xayride
Lars Edström - Nimbly
Bert-Åke Varg - Tri Face
Nils Eklund - Lervårtan
Maria Weisby - Bastians mamma
Axel Boman - Atreyu
Olof Thunberg - Fallkor
Tomas Laustiola - Stenbitaren
Blenda Laveskans - Lilleman
Ingela Forsman - Silverstadsbo
Jenny Jernström, Christoffer Levak, Andreas Melchert - Barn

Externa länkar

Källor 
http://www.dubbningshemsidan.se/credits/denoandligahistorien2/

Amerikanska äventyrsfilmer
Filmer 1990
Engelskspråkiga filmer
Filmer om uppfyllda önskningar
Füchse Berlin

Füchse Berlin är en del av idrottsföreningen Reinickendorfer Füchse från Berlin, Tyskland, och fungerar som dess handbollssektion och spelar i Handball-Bundesliga. Klubben bildades 1891 men har spelat under namnet Füchse Berlin sedan 2005.

Spelartrupp 2022/23

Meriter 
 EHF European League: 2015, 2018, 2023
 IHF Super Globe: 2015, 2016
 Tyska cupen: 2014

Spelare i urval 

  Mark Bult (2007–2013)
  Sven-Sören Christophersen (2010–2014)
  Silvio Heinevetter (2009–2020)
  Konstantin Igropulo (2012–2015)
  Bartłomiej Jaszka (2007–2016)
  Torsten Laen (2009–2013)
  Hans Lindberg (2016–)
  Petar Nenadić (2014–2018)
  Jesper Nielsen (2013–2016)
  Ivan Ninčević (2010–2013)
  Fredrik Petersen (2013–2015)
  Iker Romero (2011–2015)
  Zvonimir "Noka" Serdarušić (1980–1984)
  Denis Špoljarić (2010–2016)
  Petr Štochl (2006–2018)
  Mattias Zachrisson (2013–2020)

Referenser

Externa länkar 

  

Handbollsklubbar i Tyskland
Sportklubbar i Berlin
Sportklubbar bildade 1891
Georg Dehio

Georg Gottfried Julius Dehio, född 22 november 1850 i Reval, död 19 mars 1932 i Tübingen, var en tysk historiker och konsthistoriker.

Dehio studerade i Dorpat, Göttingen och Bonn, riktade sig först på historien samt blev 1877 privatdocent i historia i München, men ägnade sig sedermera åt konsthistorien, i synnerhet medeltidens och byggnadskonstens, och var på dessa områden en av Tysklands förnämsta auktoriteter. Han utnämndes till professor i konsthistoria i Königsberg 1883, överflyttade 1892 till Strassburg, där han blev emeritus 1914. 

Dehio utgav Hartwich von Stade (1872), Geschichte des Erzbisthums Hamburg-Bremen (två band, 1877), vidare tillsammans med Gustav von Bezold det monumentalt anlagda Kirchliche Baukunst des abendlandes (två band text och sju portföljer planscher, 1884-1901), Hans främsta verk, samt Kunstgeschichte in Bildern (fem delar, 1898-1901), ett illustrationsverk för den konsthistoriska undervisningen. Han utarbetade, enligt uppdrag, Handbuch der deutschen Kunstdenkmäler (fem band, 1905-12; band I och III i andra upplagor 1914 och 1920). Han utgav även Geschichte der deutschen Kunst (två band, 1919).

Källor

Noter 

Tyska konsthistoriker
Tyska professorer
Alumner från Göttingens universitet
Personer verksamma vid Münchens universitet
Personer verksamma vid universitetet i Königsberg
Personer verksamma vid Strasbourgs universitet
Tyska forskare under 1800-talet
Tyska forskare under 1900-talet
Personer från Tallinn
Balttyskar
Födda 1850
Avlidna 1932
Män
Ugglan
Lateral marknadsföring

Lateral marknadsföring är ett begrepp som introducerades av Philip Kotler och Fernando Trias de Bes i en bok med samma namn.

Det rör sig om en metodisk process som följer en ordnad sekvens, och som används på en befintlig vara eller tjänst. Genom att lägga till behov, situationer, användningsområden eller målgrupper hittar man marknader som inte annars kan nås utan lämpliga förändringar. Det skapar en innovation som ofta är en ny underkategori, kategori eller marknad. Den konstgjorda blomman är ett exempel på en sådan produkt.

Referenser

Marknadsföring
Olle Petrusson

Olov "Olle" Algot Petrusson, född 14 november 1943 i Nälden i Jämtland, är en svensk före detta skidskytt som tävlade för Tullus SG.

Petrusson ingick i det svenska stafettlaget som under tre raka mästerskap under 1960-talet tog bronsmedaljer i VM och OS. Vid Skidskytte-VM 1966 i Garmisch-Partenkirchen i Västtyskland och Skidskytte-VM 1967 i Altenberg i Östtyskland bestod laget, förutom Petrusson, av Tore Eriksson, Holmfrid Olsson och Sture Ohlin. Vid OS 1968 i Grenoble  i Frankrike bestod laget av Lars-Göran Arwidson, Tore Eriksson, Petrusson och Holmfrid Olsson. Petrusson deltog även vid OS 1972 i Sapporo i Japan där det svenska stafettlaget slutade femma. Individuellt lyckades Petrusson bäst vid Skidskytte-VM 1969 i Zakopane i Polen, då han kom på tionde plats över 20 km.

Referenser

Externa länkar
 Olle Petrusson på SOK:s hemsida
 Olle Petrusson på sports-reference.com
 Svenska OS och VM-medaljörer på sporthistoria.se
 Samtliga VM-medaljörer i stafett för herrar på sports123.com

Födda 1943
Levande personer
Män
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1968 från Sverige
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1972 från Sverige
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Svenska olympiska medaljörer i skidskytte
Olympiska bronsmedaljörer 1968
Personer från Näskotts socken