kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jon Wijk

Jon Kent Lennart Morgan Wijk, född 1940 i Göteborg, är en svensk bildkonstnär, sångare och koreograf.

Jon Wijk har studerat sång för Margareta Högfors i Göteborg och Margaretha Sunnegård i Stockholm, teaterstudier för Gösta Terserus och Calle Flygare. Dansklasser på Balettakademien i Stockholm och för Sten-Thorsten Tuul, detta mellan åren 1960-1965. 

Jon Wijk är utbildad på Koreografiska Institutet vid Musikaliska Akademien i Stockholm 1967-1969. Jon Wijk var en av Kåre Gundersens och Birgit Åkessons elever. Wijk har studerat för internationellt kända konstnärer som Merce Cunningham, Walter Nicks, György Ligeti och Björn Holmgren. 

1969 stod Jon Wijk för koreografin i Georg Philipp Telemanns Pimpinone på Drottningholms slottsteater och senare på Skansen med Eva Serning och Bo Sydow i huvudrollerna. Samma år iscensattes Tom Paine (Thomas Paine) av Riksteatern med premiär på Södra Teatern där Fred Hjelm regisserade och Jon Wijk var koreograf.  

Förutom dans och koreografi har Jon Wijk även arbetat med musik och scenkonst. 1972 sjöng han rollen som Jesus i rockoperan Jesus Christ Superstar i den första svenska uppsättningen bland annat på Scandinavium i Göteborg och Johanneshovsstadion i Stockholm. Som Jesus spelade han emot Agnetha Fältskog, Titti Sjöblom och Adele Lipuma, som alternerade i rollen Maria Magdalena, samt Arne Jansson och Lars Åke Bly, som alternerade i rollen som Judas. Han alternerade i huvudrollen som Jesus med Peter Winsnes och Bruno Wintzell.  

Jon Wijk fick 1978 Olofströms kommuns kulturpris  som då delades ut för första gången, och hans bilder presenterades i eget konstprogram i SVT under rubriken Konstverk Berättar. Fotograf Rolf Lembréus. Musik: (Summer Eyes) tonsatt av Bengt Ernryd inspirerad av Jon Wijks bilder, framfôrd av jazzgruppen Ibis. Musiker: (Flügelhorn) Bengt Ernryd, (Tenorsax) Ed Epstein, (Sopransax) Stefan Isaksson, (Piano) Gösta Nilsson, (Electric bass) Tommy Johnson, (Drums) Mats Hellberg. Utöver utställningar i Sverige har Jon Wijk ställt ut i Ålesund (Norge), Genève, Montreux, Sion, Fribourg (Schweiz), Bretagne, Paris och New York.

Referenser

Externa länkar
Jon Wijk på konstnärslexikonett Amanda
Jon Wijks blogg (franska)

Svenska koreografer under 1900-talet
Svenska sångare under 1900-talet
Svenska konstnärer under 1900-talet
Svenska konstnärer under 2000-talet
Konstnärer från Göteborg
Sångare från Göteborg
Födda 1940
Levande personer
Män
Burg Lauenstein

Burg Lauenstein är ett medeltida slott vid stadsdelen Lauenstein, som tillhör staden Ludwigsstadt i den tyska delstaten Bayern. Den ligger i gränsområdet mellan de medelhöga bergsområdena Frankenwald och Thüringerwald. Från slottet har man utsikt över naturparken Frankenwald med sina långsluttande berg. I öster löper motorvägen A9 mot Nürnberg.

Borgen äldsta delar uppfördes under 1100-talet. Mellan 1551 och 1554 tillkom den kvarvarande huvuddelen med ett torn i varje hörn som ett typiskt exempel för slottarkitekturen under Renässansen. Borgen tillföll 1622 markgreve Kristian av Brandenburg-Bayreuth. Mellan 1791 och 1803 ägdes Lauenstein av Preussen. I samband med en gränsändring föll den sedan till Kurfurstendömet Bayern. Borgen gick 1815 i privat ägo men den följande tiden kännetecknades av misskötsel. Först när Ehrhard Meßmer köpte borgen 1896 utfördes en omfattande renovering. Lauenstein gestaltades efter förebilden Wartburg med nya beståndsdelar som tillskrivs historicism och jugendstilen.

Borgen övertogs 1962 av fristaten Bayern och ett museum blev inrättat.

Referenser 

Lauenstein
Ramblin' Jack Elliott

Ramblin' Jack Elliott, född Elliott Charles Adnopoz 1 augusti 1931 i Brooklyn, är en amerikansk folksångare och gitarrist.

Elliott influerades starkt av Woody Guthrie, som han reste och spelade tillsammans med under 1950-talet. Han kom i sin tur att bli en influens inte minst för en ung Bob Dylan. Till skillnad från Guthrie och Dylan har Elliott dock aldrig varit någon framstående låtskrivare och har bara skrivit ett fåtal egna sånger. Istället har han gjort sig känd för sina tolkningar av andra musikers material.

Jack Elliott vann 1995 sin första Grammy då hans South Coast tog hem kategorin för bästa traditionella folkalbum. Albumet A Stranger Here vann 2009 års Grammy i kategorin bästa traditionella bluesalbum.

Diskografi
Album

 (live)

Källor

Externa länkar 

Officiell webbplats

Födda 1931
Musiker från delstaten New York
Amerikanska folksångare
Amerikanska folkgitarrister
Män
Levande personer
Hammarby IF Ishockeyförening

För den tidigare ishockeyföreningen som gick i konkurs 2008, se Hammarby Hockey (1921–2008).

Hammarby IF Ishockeyförening (ursprungligen "Bajen Fans Ishockeyförening") är en svensk ishockeyklubb som bildades 2008 av supportrar till den förra Hammarby Hockey som gick i konkurs samma år.  A-laget spelade 2013-2021 i Hockeyettan (tidigare Division 1), Sveriges tredje högsta ishockeyserie.

Inför säsongen 2013/2014 hade laget endast en gång misslyckats med uppflyttning till nästa division när det var möjligt.  (En gång var uppflyttning omöjlig p.g.a. omorganisering i svensk ishockey.)  Givet dessa framgångar valde klubben att gå in i alliansföreningen Hammarby IF och anta namnet "Hammarby".  Denna förändring godkändes den 30 maj 2013.

För närvarande använder klubben  Kärrtorps IP i Söderort , men damlaget spelar sina hemmamatcher på Zinkensdamms IP på Södermalm.  Dessutom har de spelat en hemmamatch varje år mellan 2009 och 2018 och 2020 under våren på Hovet, det föregående Hammarby Hockeys gamla hemmais.  Även innan konkursen 2008 sökte den förra klubben efter en lokal där man kunde samla all klubbens verksamhet. Den nya klubben fortsätter att leta, och har lämnat in en skrivelse hos Stockholms stad om att få bygga en egen ishall på Kärrtorps IP för att undvika svårigheterna med att dela istid med andra klubbar.

Historia
Klubben fick börja första säsongen (2008/2009) i Division 4, Sveriges lägsta division i ishockey för herrar, och hette då Bajen Fans Ishockeyförening. Man tog sig samma säsong via serieseger genast upp till Division 3 2009/2010. Stockholms division 3 var då sedan många år i praktiken två divisioner i en, en division 3 A och under den division 3 norra och södra, där man bara kunde avancera till A-serien. Bajen Fans vann den södra serien och skulle gjort ett sådant avancemang, men till följande säsong lades serierna om så att det nu bara blev en norr- och söder-serie. Bajen Fans lades nu i norra serien, vann den och efterföljande kvalserie och gick upp till Division 2 2011/2012. Där tog man sig till kvalserien till Division 1, men kom trea och missade uppflyttning.

Säsonger

Anmärkning

Nuvarande laguppställning

Målvakter 
 #30 Josef Nilsson
 #31 Linus Lundin

Backar 
 #3 Joakim Arnmark
 #5 Sebastian Johansson
 #8 Victor Mångs
 #15 William Carlén
 #16 Axel Åström
 #24 Alberts Ilisko
 #32 Oliver Forsberg
 #47 Jonathan Tärnblom

Forwards 
 #4 Mattias Enroth
  #9 Hampus Harlestam
 #10 Linus Nelson
 #11 Mattias Wigley
 #12 Oliver Hofbauer
 #14 Tim-Robin Johnsgård
 #18 Mattias Forsberg
 #19 Leo Engman
 #22 Anton Molnar
 #23 Carl Graf
 #25 Benjamin Blomberg
 #27 Christopher Usov
 #28 Sebastian Knösch
 #29 Juuso Kaijomaa
 #61 Marcus Carlsson

Referenser

Externa länkar 
Bajen Fans Ishockeyförening
Hammarby Hockeys officiella hemsida

Hammarby IF
Asterophrys

Asterophrys är ett litet grodsläkte, vilket endast består av två grodarter från Nya Guinea. 

 Asterophrys leucopus (Richards, Johnston & Burton, 1994)
 Asterophrys turpicola (Schlegel, 1837)

Trångmynta grodor
Gamfond

En gamfond (även asätarfond) är en fond som investerar i bolag som håller på att gå i konkurs. Ordet gamfond är ett översättningslån från engelskans vulture fund.

Kända gamfonder 
 Hedgefonden Dart Management

Referenser

Investeringsfonder
Frykeruds kyrka

Frykeruds kyrka är en kyrkobyggnad som ligger i Frykeruds socken i Kils kommun och tillhör Frykeruds församling.

Kyrkobyggnaden
Föregående kyrka var en medeltida en träkyrka som låg cirka sju kilometer sydöst om nuvarande kyrkplats. På området där träkyrkan låg finns numera samhället Fagerås. På gamla kyrkplatsen finns en minnessten upprest över den rivna träkyrkan.

Nuvarande stenkyrka uppfördes 1795 - 1799 efter ritningar av byggmästare Johan Westman, men invigdes först 1820 av biskop Olof Bjurbäck. Under 1860-talet förnyades kyrkans fasta inredning. År 1953 genomgick kyrkorummet en omfattande restaurering och fick då sitt nuvarande utseende och varma färgsättning.

Kyrkan består av ett rektangulärt långhus med ett tresidigt avslutat kor i öster och en vidbyggd sakristia öster om koret. I väster finns kyrktornet med huvudingång. På torntaket står en lanternin som kröns med ett kors. Ytterväggarna är 1,2 meter tjocka och täcks med vit spritputs. Yttertaket är ett mansardtak belagt med skiffer.

Inventarier
 Dopfunten i täljsten är från 1200-talet och troligen tillverkad i Norge.
 En oblatask i förgylld koppar är från 1400-talet.
 Tre tavlor är från 1760-talet.
 Altaruppsatsen i nyklassicistisk stil är från 1860-talet.

 Tornets kyrkklockor, lillklockan såväl som storklockan är gjutna på 1720-talet av Eric Näsman i Stockholm.
 En 16-pipig ljuskrona i trä är tillverkad vid 1800-talets början av Bengt Nilsson i Göpåsen.

Orgel
1865 byggdes en orgel av E. A. Setterquist i Örebro med 11 stämmor. 
1942 byggdes den om och utökades till 20 stämmor av Olof Hammarberg i Göteborg. Den är pneumatisk och har fria och fasta kombinationer. Den har även registersvällare och automatisk pedalväxling.

 En kororgel byggdes 1981 av Hans Heinrich Orgelbyggeri i Maxmo,  Finland. Alla stämmor är delade och orgeln är mekanisk.

Referenser

Tryckta källor
 Våra kyrkor, sidan 562, Klarkullens förlag, Västervik, 1990,

Webbkällor
 Kyrkor i Karlstads stift Del II, Utgiven av Värmlands Museum och Karlstads stift, 2008, 
 
 

Kyrkobyggnader i Karlstads stift
Kyrkobyggnader i Kils kommun
Kyrkobyggnader invigda 1820
1820 i Sverige
Herniker

Hernikerna var ett italiskt folkslag. Hernikerna talade latin, även om vissa ord förmodligen var dialektala. Deras område låg i Latium, mellan folkgrupperna volsker i söder och aequier och marser i norr. 

Det finns indikationer på att hernikerna är bland de stammar som varit längst i området. Under den romerske kungen Tullus Hostilius (672 f.Kr.)var hernikerna allierade med romare och tuscolani i striden mot Veii. I mitten av femhundratalet f.Kr. bildade de herniska städerna Anagni, Aletrium, Ferentinum och Verulae en allians som kallades herniska förbundet för att försvara sig mot samniter och volsker som bredde ut sig. Hernikerna var även involverade i turerna kring avsättningen av roms sista kung, Tarquinius Superbus. 

Trots närheten till Rom lyckades man länge behålla sin autonomi. År 484 f.Kr. hade heurnekerna så pass mycket autonomi att de kunde sluta ett Foedus Cassianum-avtal med Rom. År 362 f.Kr. ökade heurnikerna distansen till Rom. År 306 f.Kr. tog Rom heurnikernas viktigaste stad (Anagni). Andra viktiga städer, Aletrium, Verulae och Ferentinum, tvingades acceptera en kompromiss för att få bli romerska medborgare. År 225 f.Kr. har heurnekerna förmodligen romaniserats eller åtminstone fått fullständigt romerskt medborgarskap. Heurnikerna lever kvar bland annat i ortnamnet Monti Ernici.

 
 

Italiska folkslag
Antikens folkslag
Folkslag i och kring romerska riket
Ernst Kock

Ernst Albin Kock, född den 6 december 1864 i Åby församling, Kalmar län, död 5 augusti 1943 i Lunds domkyrkoförsamling, var en svensk språkforskare och filolog. Han var brorson till C.J. Kock och kusin till Axel Kock. 

Mellan åren 1906 och 1929 arbetade han som professor i tyska vid Lunds universitet. Han forskade i alla germanska språk, och publicerade texter och tolkningar av äldre texter på språk som engelska, nordiska och gotiska. 

Han är känd för sitt arbete med fornvästnordiska eddor och skalder. Han ägnade mycket tid åt att rätta och rätta Finnur Jonssons Den norsk-islandske Skjaldedigtning. År 1934 blev han hedersdoktor vid Berlins universitet.

Verk 
Merlin: a Middle-English metrical version of a French romance, utgåva 93
Three Middle-English versions of the Rule of St. Benet and two contemporary rituals for the ordination of nuns
The English relative pronouns: a critical essay
Kort isländsk grammatik: jämte en inledande öfversikt öfver de nordiska språkens förhistoria

Referenser

Noter

Källor
Nationalencyklopedins webbtjänst, läst den 22 augusti 2010.

Svenska professorer i tyska
Svenska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Födda 1864
Avlidna 1943
Män
Hedersdoktorer vid Humboldt-Universität zu Berlin
Dorothy Height

Dorothy Irene Height, född 24 mars 1912 i Richmond, Virginia, död 20 april 2010 i Washington, D.C., var en amerikansk förvaltare, lärare och medborgarrättsaktivist - både före och efter beslutet gällande Brown mot skolstyrelsen. Hon var även aktivist för kvinnors rättigheter. Hon var ordförande för National Council of Negro Women under fyrtio år, 1957–1997. Hon tilldelades Frihetsmedaljen 1994 och Kongressens guldmedalj 2004.

Referenser 

Kvinnor
Födda 1912
Avlidna 2010
Mottagare av Frihetsmedaljen
Magdalene College, Cambridge

Magdalene College, Cambridge (ˈmɔːdlɪn ˈkɒlɪdʒ) är ett av de colleges som ingår i Cambridge University. Magdalene grundades 1428, med tillstånd av Henrik VI, som ett elevhem för benediktinermunkar som kom för att studera vid universitetet. Med hjälp av beskyddarskap från Henry Stafford, 2:e hertig av Buckingham kunde colleget växa och efter hand beslutade man att även andra elever än munkar skulle accepteras vid Magdalene.

Magdalene College var fram till 1542 känt som "Buckingham College" för att hedra sin höge beskyddare. När den 2:e hertigen avrättats för förräderi tog hans son, Edward Stafford, 3:e hertig av Buckingham vid som sponsor. Anmärkningsvärt nog överlevde colleget både att den 3:e hertigen också avrättades för högförräderi, och att collegets huvudman benediktinorden förbjöds verka som ansvarig för Magdalene under Henrik VIII:s upplösning av klostren. Det var efter detta som namnet "Buckingham College" kom att bytas ut mot St Mary Magdalenes College.

Till Magdalenes mest framstående alumni hör Samuel Pepys som blev elev vid colleget år 1650. Efter Pepys död kom hans boksamling att doneras till Magdalene i erkänsla för Pepys tid som elev där. Denna boksamling återfinns än idag i colleget, i Pepys Library.

Under upplysningen och den viktorianska eran var Magdalene konservativt till sin inriktning, och spelade ingen framträdande roll för bildningens utveckling i England. Under 1900-talet kom dock Magdalene att bli ett framgångsrikt college med flera framstående studenter såsom Sir Michael Redgrave (skådespelare), ärkebiskop Michael Ramsey och Lord Blackett (President för Royal Society)

Idag har Magdalene cirka 500 studenter och doktorander, och ungefär 60 fastanställda lärare, fellows.

Referenser 

Byggnader och anläggningar i Cambridgeshire
College vid universitetet i Cambridge
Maria från Magdala
John Mill

För den utilitaristiske 1800-talsfilosofen John Stuart Mill, se John Stuart Mill.

John Mill, född 1645 i Shap, Westmorland, England, död den 23 juni 1707, var en engelsk teolog känd för sin kritiska utgåva av Nya testamentet som inkluderade över 30 000 noteringar om textvarianter i översättningar av detta.

Biografi
Mill började 1661 studera vid Queens College, Oxford där han tog sin magisterexamen 1669, då han framförde "Oratio Panegyrica" vid invigningen av Sheldonian Theatre. Kort därefter blev han fellow vid Queens College. År 1676 blev han kaplan åt biskopen i Oxford och 1681 intog han prästgården i Bletchingdon, Oxfordshire, och blev präst till Karl II. Från 1685 till sin död var han rektor för St Edmund Hall, Oxford och 1704 nominerades han av drottning Anne till ett prebendalstånd i Canterbury. År 1707 publicerade han verket Novum testamentum græcum, cum lectionibus variantibus MSS, som ett resultat av 30 års bibelforskning.

Mill dog två veckor efter publiceringen av hans grekiska testamente.

Textkritiker

Mills Novum testamentum græcum, cum lectionibus variantibus MSS. exemplarium, versionum, editionum SS. patrum et scriptorum ecclesiasticorum, et in easdem nolis (Oxford, fol. 1707) genomfördes med uppmuntran av John Fell, hans föregångare inom området för nytestamentlig kritik. Det tog trettio år att slutföra och var ett stort förskott på tidigare stipendium. Texten är av Robertus Stephanus (1550), men anteckningarna, förutom att inkludera alla tidigare befintliga samlingar av olika läsningar, lägger till ett stort antal härledda i hans egen undersökning av många nya manuskript och orientaliska versioner (den senare använde han tyvärr bara i de latinska översättningarna).

Även om mängden information som ges av Mill är liten jämfört med den i moderna utgåvor, är det troligt att ingen, förutom kanske Tischendorf, har lagt till så mycket material för textkritik. Han var den förste att märka värdet av de latinska bevisens samtidighet med Codex Alexandrinus, det enda exemplet på en antik ickevästerländsk grekisk text, som då var tillräckligt känd.

Mills arbete noterade över 30 000 avvikelser mellan ca 100 befintliga manuskript av Nya testamentet. Hans arbete angreps dock av Daniel Whitby och Anthony Collins. Whitbys Examen hävdade att Mill hade förstört textens giltighet. Collins mottog ett svar från Bentley (Phileleutherus lipsiensis) som försvarade Mill och noterade att i grunden var Mill inte ansvarig för skillnaderna mellan det olika manuskriptet, utan endast pekade ut dem. Bentley noterade vidare att kristendomen verkligen hade överlevt trots felen och hävdade att Whitbys attacker i huvudsak var ogrundade.

Vetenskapligt arbete
John Mal, Novum Testamentum Graecum, cum lectionibus variantibus MSS (Oxford 1707). År 1710 tryckte Ludolf Küster om Mill's Testament i Amsterdam med tillägg av ytterligare tolv manuskript. Detta är tillgängligt från Bayerische Staatsbibliothek här: Novum Testamentum Graecum, cum lectionibus variantibus MSS.

Referenser

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

Engelska teologer
Brittiska bibelforskare
Födda 1645
Avlidna 1707
Män
Alumner från The Queen's College, Oxford
Land Rover Series

Land Rover, Series I, II och III (vanligen kallat "Series" Land Rovers, för att skilja dem från senare modeller) är terränggående fordon som tillverkades av den brittiska tillverkaren Land Rover. Modellens utformning inspirerades av Willys Jeep.

Serie I 
Den första modellen hade en 80 tums hjulbas och tillverkades 1948-1954. Det var en enkel bil där kunden första tiden kunden fick betala extra för dörrar. Den fanns med 1,6 liters bensinmotor fram till 1951. Motorn byttes ut mot 2 liters motor.

Modellen hade fyrhjulsdrift med frihjulsnav fram till 1950.

1954-1956 tillverkades en modell med 86 tums hjulbas som gav bättre vägegenskaper och mer utrymme.

1955-1957 tillverkades en modell med 107 tums hjulbas. Detta axelavstånd innebar att bilen nu fick en ordentlig lastkapacitet. Denna efterträddes 1957-1958 av en modell med 109 tums hjulbas.

1958-1961 tillverkades en modell med 88 tums hjulbas, vilket innebar ännu ett steg mot en "vanlig" bil. Kunder kunde beställa bilen med en dieselmotor på 2 liter från och med 1960.

Serie II 

Modellen med 88 tums hjulbas som tillverkades 1958-1961 innebar ett flertal förändringar i jämförelse med Serie I. 1960 ökades motorstorleken till 2,25 liter för bensinmotorn. 1961 gjordes samma förändring på dieselmotorn - en ökning till 2,25 liter. Land Rover byggde bilarna för att samma komponenter skulle passa så många bilar som möjligt, varför motorerna inte skiljer särskilt mycket åt förutom bränslet.

Den längre modellen med 109 tums hjulbas som tillverkades 1958-1961 följde samma mall. Det mesta, förutom specifika detaljer för olika bränsletyper och chassilängder, är exakt lika.

Serie IIA 
På modellen med 88 tums hjulbas som tillverkades 1962-1971 flyttades strålkastarna ut till skärmarna 1969, men annars var det få skillnader mellan Serie II och Serie IIa. Samma gäller modellen med 109 tums hjulbas som tillverkades 1962-1971.

Modellen Forward Control som tillverkades 1962-1966 med 106 tums hjulbas hade förarplatsen "fram-byggd", man satt ovanför motorutrymmet, vilket gick ut över komforten. Till största delen hade denna variant militära kunder, framför allt i Storbritannien. 2,6 liters 6 cylinders bensinmotor kom som tillval 1967.

Military Lightweight 
Modellen tillverkades 1968-1983 och hade 88 tums hjulbas. Modellen hade skalats av så mycket som möjligt för att klara lufttransporter i största möjliga mån.

Serie III 
På modellen som tillverkades 1971-1983 med 88 tums hjulbas var synliga skillnader var delvis ny instrumentbräda, samt en plastgrill istället för trådgrillen från tidigare år. Motorerna blev 5-lagrade istället för de tidigare, svagare, motorerna med 3 ram-lager. 1980 kom den helsynkroniserade växellådan. Den längre modellen med 109 tums hjulbas hade samma nyheter.

1979 - 1983 tillverkades en "Stage I" V8 i både kort och lång modell. Växellådan byttes mot LT95 med permanent fyrhjulsdrift.

1983 byttes bladfjädrarna ut mot skruvfjädrar, vilket innebar att beteckningen Series-modeller upphörde.

Se även
Ineos Grenadier

Series
Bakhjulsdrivna fordon
Fyrhjulsdrivna fordon
Equier

Equierna, ibland även aequier, var en forntida folkgrupp i Italien. Man förmodar att de talade latin. De bodde i ett område i Lazio och Abruzzo. Den romerske nedtecknaren Livius skriver att equierna var fientliga mot Rom under stadens tre första sekler.

Romarna erövrade equiernas största stad första gången 484 f.Kr. och en andra gång nittio år senare. Staden blev slutgiltigt erövrad efter andra samniterkriget (326 - 304 f.Kr.)och fick då viss autonomi. Efter bundsförvantskriget 91 f.Kr.- 88 f.Kr. bildade några av equiternas städer (Cliternia och Nersae), res publica Aequiculorum som var en typ av municipium.

Equierna var under perioder allierade med volskerna. Equierna lever kvar bland annat i ortnamnet Marano Equo.

 

Italiska folkslag
Antikens folkslag
Folkslag i och kring romerska riket
Agence Havas

Agence Havas var en fransk nyhetsbyrå, och då den grundades år 1835, den första sådana i världen. Grundaren var journalisten Charles-Louis Havas (1783-1858).

Historik
Ursprungligen var Agence Havas en korrespondensbyrå, som sysslade med översättningar av utländska tidningar samt stod i förbindelse med de främmande beskickningarna i den franska huvudstaden. År 1835 övertogs byrån av Charles Havas, som fyra år senare ombildade den till en nyhetsbyrå.

På den tiden var den elektriska telegrafen ännu ej införd i Frankrike, och staten hade ensamrätt till den optiska. Agence Havas' "telegrafförbindelser" upprätthölls en kortare tid av brevduvor, bland annat var en regelbunden duvpost upprättad mellan Paris, London och Brüssel. Det dröjde sex timmar, innan nyheterna kom från London till Paris, och fyra timmar innan duvorna hann fram från Brüssel. När sedan järnvägen och telegrafen kunde tas i anspråk för nyhetstjänsten, blev naturligtvis brevduvelinjerna indragna. Efter grundarens död 1858 övertog hans son Auguste verksamheten till 1879 och ombildade rörelsen till aktiebolag. 

Vid den tyska invasionen i Frankrike 1940 följde Agence Havas regeringen på dess flykt söderut. Pétainregimen upplöste dock byrån och lät den ingå i en statlig inrättning, Office français d'information.  År 1944 övertogs ena delen av byrån av Agence France-Presse, kallad "AFP", och den andra delen av media- och reklamföretaget Havas.

Referenser 
Nationalencyklopedin: Agence Havas läst den 22 april 2010.

Nyhetsbyråer
Företag bildade 1835