kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Blåvit elminia

Blåvit elminia (Elminia albicauda) är en afrikansk fågel i familjen feflugsnappare inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Blåvit elminia är en liten (14 cm), slank och blåfärgad flugsnapparlik fågel med kort tofs och lång, avsmalnad stjärt. Den liknar nära släktingen blå elminia, men har vita yttre stjärtpennor och ett blekare bröst som tydligare kontrasterar med mörkare mantel. Ungfågeln är mörkare och gråare, men än kortare tofs. Sången är en ljus, oregelbunden ramsa medan de vanligaste kontaktlätena är högfrekventa "chit chit" och "treeet".

Utbredning och systematik 
Blåvit elminia förekommer från Angola till sydvästra Uganda, Tanzania och norra Moçambique. Fågeln behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Den är systerart till blå elminia (E. longicauda).

Familjetillhörighet 
Tidigare behandlades elminior som medlemmar av familjen monarker (Monarchidae). DNA-studier har dock förvånande nog visat att de är nära släkt med en handfull andra både afrikanska och asiatiska flugsnapparliknande arter som tidigare haft sin hemvist i helt andra familjer. Numera lyfts de ut till en egen familj, feflugsnappare (Stenostiridae).

Levnadssätt 
Blåvit elminia hittas i flodnära och välutvecklade miomboskogar och närliggande buskmarker. Den ses vanligen i par men ansluter också ofta i artblandade flockar. Födan består av små ryggradslösa djur, bland annat flugor, termiter, myror och skalbaggar. Fågeln häckar i januari och augusti–september i Uganda, september och november i Zambia, oktober–december i Malawi samt oktober–december i Demokratiska republiken Kongo.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ovanlig till frekvent förekommande.

Namn 
Det vetenskapliga tillika svenska släktesnamnet kommer av St Georges d’Elmina, en hamn i Nederländska Guldkusten, idag Ghana. På svenska har den även kallats vitstjärtad elminia.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Feflugsnappare
Fåglar i etiopiska regionen
Vitbukig elminia

Vitbukig elminia (Elminia albiventris) är en bergslevande afrikansk fågel i familjen feflugsnappare inom ordningen tättingar.

Utseende och läten  
Vitbukig elminia är en liten (11 cm) och slank flugsnapparliknande fågel med kort tofs och lång, avsmalnad stjärt. Fjäderdräkten är likt nära släktingen mörk elminia sotgrå med mörkare huvud och helmörk stjärt, men är till skillnad från denna vit på buken. Vidare sträcker sig det sotsvarta på hjässan även ner på ansiktet och strupen, vilket ger den mer ett svarthuvat utseende. Honan är något mattare i färgerna än hanen, medan ungfågeln är brunare på vingarna. Sången är långsam och flöjtande och kontaktlätena raspiga.

Utbredning och systematik 
Vitbukig elminia delas in i två distinkta underarter med följande utbredning:
 Elminia albiventris albiventris – sydöstra Nigeria och södra Kamerun; utanför häckningstid förekommer den också på ön Bioko.
 Elminia albiventris toroensis – östra Demokratiska republiken Kongo, Rwanda och sydvästra Uganda

Tillfälligt har den påträffats i Sydsudan.

Familjetillhörighet 
Elminiorna fördes tidigare till familjen monarker, men DNA-studier visar att de tillhör en liten grupp tättingar som troligen är avlägset släkt med bland annat mesar. Dessa har nyligen urskiljts till den egna familjen Stenostiridae.

Levnadssätt 
Vitbukig elminia förekommer i undervegetation i bergsskogar på mellan 900 och 2500 meters höjd. Födan är dåligt känd, men tros bestå av små ryggradslösa djur som flugor, små skalbaggar, bin och getingar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som frekvent förekommande till mycket vanlig.

Namn 
Det vetenskapliga tillika svenska släktesnamnet kommer av St Georges d’Elmina, en hamn i Nederländska Guldkusten, idag Ghana.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Feflugsnappare
Fåglar i etiopiska regionen
Bergelminia

Bergelminia (Elminia albonotata) är en afrikansk fågel i familjen feflugsnappare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Bergelminian är en liten (13 centimeter) tofsförsedd flugsnapparliknande fågel med lång stjärt. Vingarna och tofsen är svarta medan resten av fjäderdräkten är grå med vit buk, övergump och stjärtundersida. Näbben är svart, ögat mörkbrunt och benen grå. Sången är svag och ostrukturerad.

Utbredning och systematik 
Bergelminia delas in i tre underarter med följande utbredning:
 E. a. albonotata – Kongo till södra Etiopien, Kenya, Tanzania, norra Malawi och Zambia
 E. a. subcaerulea – östra Tanzania till Malawi och Moçambique, norr om Zambezi.
 E. a. swynnertoni – östra Zimbabwe och Moçambique, söder om Zambezi.

Familjetillhörighet 
Tidigare behandlades elminior som medlemmar av familjen monarker (Monarchidae). DNA-studier har dock förvånande nog visat att de är nära släkt med en handfull andra både afrikanska och asiatiska flugsnapparliknande arter som tidigare haft sin hemvist i helt andra familjer. Numera lyfts de ut till en egen familj, feflugsnappare (Stenostiridae).

Levnadssätt 
Arten återfinns i städsegrön subtropisk eller tropisk bergsskog med omgivande buskmarker och bambustånd. Den hittas från 600 till 900 meters höjd i Tanzanias Udzungwabergen och upp till 2700 meter på andra ställen. Där dess utbredningsområde överlappar med vitbukig elminia (Elminia albiventris) ses denna vid högre höjder och inte under 2250 meter.

Bergelminians föda är inte särskilt studerad, även om den liksom andra flugsnappande fåglar lever av ryggradslösa djur som flugor, myror, malar och spindlar. De rör sig i par eller i små familjegrupper, ibland i artblandade flockar. Fågeln har ett monogamt häckningsbeteende. Hanen lockar honan genom att sprida sin stjärt och mata henne. Det lilla boet placeras i en trädklyka vanligtvis två meter ovan mark. Däri lägger honan två ägg. Enbart honan ruvar och enbart hanen matar ungarna när äggen kläcks. Ungarna är flygga efter 15 dagar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ovanlig till vanlig.

Namn 
Det vetenskapliga tillika svenska släktesnamnet kommer av St Georges d’Elmina, en hamn i Nederländska Guldkusten, idag Ghana. På svenska har den även kallats vitspetsad elminia.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Feflugsnappare
Fåglar i etiopiska regionen
Blå elminia

Blå elminia (Elminia longicauda) är en afrikansk fågel i familjen feflugsnappare inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Blå elminia är en 15-18 centimeter lång tjusig, blå fågel med kort tofs och lång stjärt. Stjärt och ovansida är lysande blå eller cyanblå, med svart tygel och svarta blåkantade vingpennor. Undersidan är gråblå till vitaktig nedåt mot buken. Ben och näbb är svarta. Ungfågeln är dovare färgad med bleka gråaktiga fläcar på hvuud och vingtäckare.

Läte 
Sången är en långsam och rätt slumpmässigt ihopsatt ramsa av tonlösa visslingar, medan locklätet är ett lågmält "tsip".

Utbredning och systematik 
Blå elminia delas in i två underarter:
 E. l. longicauda – förekommer från Senegal till Gambia och Nigeria
 E. l. teresita – förekommer från Kamerun söderut till norra Angola och österut till Sydsudan, västra Kenya och nordvästligaste Tanzania

Familjetillhörighet 
Tidigare behandlades elminior som medlemmar av familjen monarker (Monarchidae). DNA-studier har dock förvånande nog visat att de är nära släkt med en handfull andra både afrikanska och asiatiska flugsnapparliknande arter som tidigare haft sin hemvist i helt andra familjer. Numera lyfts de ut till en egen familj, feflugsnappare (Stenostiridae).

Levnadssätt 
Arten bebor låglänta fuktiga skogar, mangroveträsk, galleriskogar, bergsskogar, trädgårdar, trädbevuxen jordbruksmark samt fuktig savann. Den födosöker gracilt med utbredd stjärt och halvöppna vingar i lövverket, tillfälligt även på marken och flugsnappande.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ovanlig till lokalt vanlig.

Namn 
Det vetenskapliga tillika svenska släktesnamnet kommer av St Georges d’Elmina, en hamn i Nederländska Guldkusten, idag Ghana.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Feflugsnappare
Fåglar i etiopiska regionen
Mörk elminia

Mörk elminia (Elminia nigromitrata) är en afrikansk fågel i familjen feflugsnappare inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Mörk elminia är en liten (11 cm), skiffergrå flugsnapparliknande fågel med helmörk, avsmalnad stjärt och svart hjässa. Mörk buk skiljer den från vitbukig elminia, som dessutom förekommer på högre nivåer. Honan är mattare i färgerna, medan ungfågeln är något brunare på vingarna. Fågeln är tystlåten bortsett från raspiga kontaktläten, men en varierad sång innehållande härmningar hörs ibland.

Utbredning och systematik 
Mörk elminia delas in i två underarter med följande utbredning:
 Elminia nigromitrata colstoni – förekommer från Liberia till Nigeria
 Elminia nigromitrata nigromitrata – förekommer från Kamerun och Gabon österut tvärs över Demokratiska republiken Kongo till södra Centralafrikanska republiken, södra Sydsudan, Uganda och västra Kenya

Familjetillhörighet 
Elminiorna fördes tidigare till familjen monarker, men DNA-studier visar att de tillhör en liten grupp tättingar som troligen är avlägset släkt med bland annat mesar. Dessa har nyligen urskiljts till den egna familjen Stenostiridae.

Levnadssätt 
Mörk elminia hittas i undervegetation i skogsområden, ofta nära vattendrag och i träskskog. Den påträffas ofta i par födosökande lågt i vegetationen, men är inte tillbakadragen. Födan består mestadels av små ryggradslösa djur som flugor, kackerlackor och gräshoppor.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av habitatförstörelse, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ovanlig till frekvent förekommande.

Namn 
Det vetenskapliga tillika svenska släktesnamnet kommer av St Georges d’Elmina, en hamn i Nederländska Guldkusten, idag Ghana.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Feflugsnappare
Fåglar i etiopiska regionen
Grå feflugsnappare

Grå feflugsnappare (Stenostira scita) är en afrikansk tätting som numera placeras i den nyskapade familjen feflugsnappare.

Utseende och läten 
Grå feflugsnappare är en liten (11 cm) och mycket aktiv flugsnapparliknande fågel. Fjäderdräkten är huvudsakligen grå, med svart ögonmask samt vitt vingband och vita yttre stjärtpennor. Adulta fåglar är lätt persikofärgade på nedre delen av bröstet och buken. Ungfågeln är brunare ovan. Bland lätena hörs högfrekventa "tisee-tchee-tchee" och fallande "cher cher cher".

Utbredning och systematik 
Grå feflugsnappare placeras som enda art i släktet Stenostira. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Stenostira scita scita – häckar i sydvästra Sydafrika och övervintrar norrut till södra Namibia.
 Stenostira scita rudebecki – häckar i Lesotho och övervintrar i nordöstra Sydafrika.
 Stenostira scita saturatior – häckar i södra centrala Sydafrika och övervintrar så långt som till Fristatsprovinsen.

Familjetillhörighet 
Fågeln har tidigare placerats bland sångarna, men DNA-studier visar att de tillhör en liten grupp tättingar som troligen är avlägset släkt med bland annat mesar. Dessa har nyligen urskiljts till den egna familjen Stenostiridae.

Levnadssätt 
Grå feflugsnappare hittas i karroosnår och på bergshedar sommartid, vintertid i lägre liggande akaciasavann. Födan består av insekter och andra små ryggradslösa djur som flugor och mycket små skalbaggar. Fågeln häckar mellan juli och december.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som alltifrån sällsynt till vanlig.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Feflugsnappare
Fåglar i etiopiska regionen
Halsbandsmajna

Halsbandsmajna (Acridotheres albocinctus) är en fågel i familjen starar inom ordningen tättingar.

Utseende 
Halsbandsmajnan är en rätt stor (25 cm) och distinkt majna med vit halskrage. I pannan syns en kort, upprest tofs och nackfjädrarna är förlängda. På sidan av halsen syns en vitaktig fläck, hos vissa individer med kraftig beige anstrykning. Även på vingarna finns en vit fläck. De mörkgrå undre stjärttäckarna är vitspetsade, liksom stjärten. I övrigt är fjäderdräkten gråsvart till svart.

Utbredning och systematik 
Halsbandsmajnan förekommer från nordöstra Indien (Manipur) till norra Myanmar och sydvästra Kina (nordvästra Yunnan). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Artens populationstrend är okänd, men utbredningsområdet är relativt stort. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser inte att den är hotad och placerar den därför i kategorin livskraftig. Världspopulationen har inte uppskattats, men den beskrivs som alltifrån mycket lokalt förekommande till lokalt vanlig.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Starar
Fåglar i orientaliska regionen
Sulawesimajna

Sulawesimajna (Acridotheres cinereus) är en fågel i familjen starar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Sulawesimajnan är en gråfärgad stare med kontrasterande svart huvud, en liten tofs ovan näbben, vit vingfläck och ljust öga samt gula ben och gul näbb. Ungfågeln är brunare än den adulta, med ljusbrunt huvud.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på Sydsulawesiska halvön, så långt norr som till Rantepao. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Sulawesimajnan hittas i öppet landskap i låglänta områden och lägre bergstrakter, som jordbruksmark och gräsmarker. Den ses ofta födosöka på marken, ibland kring boskap.

Status 
IUCN kategoriserar arten som sårbar.

Noter

Externa länkar 

Starar
Endemiska fågelarter på Sulawesi
Fåglar i australiska regionen
Kinesisk majna

Kinesisk majna (Acridotheres cristatellus) är en från början asiatisk tätting i familjen starar som även etablerat populationer i olika delar av världen.

Utseende och läten 
Kinesisk majna är en relativt stor (25–27,5 cm), huvudsakligen svart stare med en framåtriktad tofs i pannan. Undre stjärttäckarna har smala vita spetsar. Ögonen är orange och näbben är elfenbensvit med en rosaröd fläck längst in på nedre näbbhalvan. I flykten syns mycket stora vita handbasfläckar på vingen samt smal, vit stjärtspets. Ungfågeln är mycket lik tofsmajnan (Acridotheres grandis), men näbb och ben är ljusare, undre stjärttäckarna mörkare och den vita vingfläcken större. Lätena ska likna brunmajnans.

Utbredning och systematik 
Kinesisk majna delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Acridotheres cristatellus cristatellus – förekommer från östra Myanmar till norra Indokina, sydöstra och centrala Kina
 Acridotheres cristatellus brevipennis – förekommer på Hainan i södra Kina
 Acridotheres cristatellus formosanus – förekommer på Taiwan

Förrymda burfåglar har även etablerat populationer i Argentina (Buenos Aires), Japan, Malaysia (Penang), Singapore, norra Filippinerna (kring Manilla) och Portugal. Sedan 1890-talet fanns länge även en etablerad population i Vancouver, Kanada, men denna är numera utdöd. Den har även påträffats tillfälligt i Thailand.

Levnadssätt 
Arten förekommer i öppna områden nära träd, ofta i små grupper. Den lever av frukt, insekter och andra ryggradslösa djur. Fågeln häckar mellan april och augusti, i Taiwan från mars och i Filippinerna i april-maj.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling som inte tros vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig i hela utbredningsområdet.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Starar
Fåglar i orientaliska regionen
Djungelmajna

Djungelmajna (Acridotheres fuscus) är en asiatisk fågel i familjen starar inom ordningen tättingar.

Utseende 
Djungelmajna är en 24 cm lång och gråaktig stare med förlängda fjädrar i pannan som formar en borstliknande tofs. Den har en vit fläck på vingen och vit stjärtspets, och saknar olikt flera av dess närmaste släktingar bar hud kring ögat. Fåglar i södra Indien (mahrattensis) är brunare ovan med grå eller blåvita ögon snarare än gula.

Utbredning och systematik 
Djungelmajna delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Acridotheres fuscus fuscus – förekommer i Himalaya (Pakistan, Assam, Rajasthan och norra Odisha)
 Acridotheres fuscus mahrattensis – förekommer i västra indiska halvön
 Acridotheres fuscus fumidus – förekommer i nordöstra Assam
 Acridotheres fuscus torquatus – förekommer från Myanmar till Malackahalvön (utom sydligaste spetsen)

Nominatformen är även införd till Fiji, Futuna, Samoa och Taiwan.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Bilder

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Starar
Fåglar i orientaliska regionen
Brinkmajna

Brinkmajna (Acridotheres ginginianus) är en sydasiatisk fågel i familjen starar inom ordningen tättingar som även har etablerat en population i Kuwait. Fågeln har fått sitt namn från sin vana att häcka i flodnära sandbankar.

Kännetecken

Utseende 
Brinkmajnan är en 23 centimeter lång blågrå stare med svart huva. Bakom ögat syns en orangeröd bar orbitalfläck, näbben är orangeröd och i pannan syns en liten tofs. Yttre delen av handpennorna samt armpennorna är svarta och innanför dessa syns ett orangebrunt fält, liksom på undre vingtäckarna samt i ett band längst ut på stjärten. Ungfågeln är brunare och mer dämpad i färgerna än den vuxna fågeln.

Läte 
Brinkmajnan är en ljudlig fågel som ger ifrån sig en lång rad olika typer av läten med inslag av visslingar, skrän och mer melodiska toner.

Utbredning och systematik 
Brinkmajnan förekommer från nedre delen av östra Pakistan till norra Nepal samt norra och centrala Indien. Den häckar även i Myanmar, Bhutan och Bangladesh. Förrymda burfåglar har också etablerat populationer i Mellanöstern, i Kuwait, Oman och Förenade Arabemiraten. Den har också rapporterats från Qatar, Saudiarabien och Bahrain verkar ännu inte ha etablerat varaktiga populationer där.

Arten behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Brinkmajnor är sociala fåglar som födosöker i grupp, häckar i kolonier och tar nattkvist tillsammans. Den lever av säd, insekter och frukt. Ofta går den in i städer där den kan ses leta efter matrester och är då lätt att komma nära. Liksom brunmajnan följer den gärna boskap på jakt efter insekter som skräms upp och kan till och med ses på djurens ryggar där den plockar parasiter.

Fågeln häckar från april till juli eller augusti, i kolonier i sand- eller jordbankar. Den gräver själv ut sitt bo och lägger fyra till fem himmelsblå eller grönblå ägg som ruvas i 13-14 dagar. Ungarna är flygga efter 21 dagar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig eller ganska vanlig, men ovanlig i Bhutan.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Starar
Fåglar i orientaliska regionen
Gulkronad stare

Gulkronad stare (Ampeliceps coronatus) är en fågel i familjen starar inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Gulkronad stare är en medelstor (19–21 cm) stare med kort och tvärt avskuren stjärt. Fjäderdräkten är svart med guldgul panna och hjässa, gul strupe och en bar orangegul fläck runt ögat. Den har även en gul handbasfläck. Honan har mindre gult på hjässan och strupen jämfört med hanen.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från nordöstra Indien till Myanmar, Thailand (inklusive norra Malackahalvön samt Indokina. Den placeras som enda art i släktet Ampeliceps och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Starar
Fåglar i orientaliska regionen
Samoastare

Samoastare (Aplonis atrifusca) är en fågel i familjen starar inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Samoa och Amerikanska Samoa. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Starar
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter på Samoaöarna
Vitögd stare

Vitögd stare (Aplonis brunneicapillus) är en fågel i familjen starar inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Vitögd stare är en långstjärtad och glansigt svart kolonihäckande stare med som namnet avslöjar vita ögon. Adulta fåglar har långa förlängda stjärtfjädrar, men dessa är ofta brutna delvis eller helt. Ungfågeln saknar dessa, liksom den adulta fågelns vita ögon och kraftiga näbb. Vidare har den streckat beigefärgad undersida. Kroppslängden är 21 cm, exklusive de 11 cm långa förlängda stjärtfjädrarna. Metallstare och sångstare har båda röda ögon, kortare stjärt och tunnare näbb. Bland lätena hörs olika för starar typiska tjattrande och visslande ljud.

Utbredning och status 
Fågeln är endemisk för är på Salomonöarna där den förekommer på öarna Bougainville, Guadalcanal, Choiseul och Rendova. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Vitögd stare beskrivs som ovanlig och dåligt känd. Den har en liten världspopulation bestående av uppskattningsvis endast 1 000–2 500 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust. Arten är därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter, kategoriserad som sårbar (VU).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Starar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Salomonöarna