kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Geremia Bonomelli

Geremia Bonomelli, född 22 september 1831 i Nigoline, Corte Franca, död 3 augusti 1914 i Nigoline, var en italiensk teolog, som 1871 vigdes till biskop i Cremona.

Bonomelli tillhörde det katolska reformpartiet, trots att han avvisade modernismen. I en först anonymt utgiven skrift talade han för kurians försoning med den italienska staten. Skriften sattes på index, och Bonomelli fick göra avbön. Bonomelli arbetade även för bättre prästutbildning och folkbildning och i stort för att kyrkan skulle vidkännas sitt sociala ansvar. 1900 grundade han en understödsförening för till andra länder utvandrade italienare. Bonomelli förordade trots starkt motstånd från kurian en skilsmässa mellan stat och kyrka, på grund av statens fortgående avkristning.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1939.

Italienska biskopar
Italienska teologer
Födda 1831
Avlidna 1914
Män
Julita gylling

Julita gylling är en äppelsort som fått sitt namn från Julita, som är en plats i svenska Södermanland.

Äppelsorter
Bilzen

Bilzen är en stad och kommun i provinsen Limburg i nordöstra Belgien. Kommunen har cirka 30 000 invånare. Kommunen består, förutom av staden, av orterna Beverst, Eigenbilzen, Grote-Spouwen, Hees, Hoelbeek, Kleine-Spouwen, Martenslinde, Mopertingen, Munsterbilzen, Rijkhoven, Rosmeer och Waltwilder. Dessa sammanslogs till en kommun år 1977. 

I Rijkhoven ligger Alden Biesen, en lantegendom med slott som ursprungligen tillhörde Tyska orden.

Från Bilzen kommer bland andra politikern Camille Huysmans, sångerskan Lisa del Bo och tennisspelaren Kim Clijsters.

Externa länkar 
 Officiell webbplats för Bilzens kommun

Kommuner i Limburg, Belgien
Lisa del Bo

Lisa del Bo, född Reinhilde Goossens den 9 juli 1961 i Bilzen (Mopertingen), Belgien, är en sångerska som har rönt framgångar i sitt eget land men som är populär även i Nederländerna och i Tyskland. Hon sjunger främst på nederländska.

Hon blev känd för en större allmänhet genom sitt deltagande i Eurovision Song Contest 1996 för Belgien med låten "Liefde is een kaartspel". Den hamnade på 16:e plats.

Lisa del Bo har även sjungit duett med Helmut Lotti från ett album 1996.

I Tyskland släppte Lisa del Bio tre album (i slutet av 1990-talet och i början av 2000-talet), där hon sjunger uppfräschade låtar från 1940-, 50- och 60-talen. Hon har mellan 1996 och 2010 totalt givit ut åtta album.

Externa länkar 
Lisa del Bo – Officiell hemsida
Lisa del Bo – Diggiloo

Födda 1961
Belgiska sångare under 1900-talet
Artister som representerat Belgien i Eurovision Song Contest
Levande personer
Kvinnor
Deltagare i Eurovision Song Contest 1996
Belgiska sångare under 2000-talet
Personer från Limburg, Belgien
Águilas Negras

Águilas Negras (De svarta örnarna) är en väpnad aktör i Colombiakonflikten. Organisationen tros fungera som ett löst sammansatt nätverk för olika paramilitära grupper med högerpolitiska sympatier. Águilas Negras ideologi innefattar antikommunism, och de är således en av de grupper som för en väpnad kamp mot vänstergerillorna FARC-EP och ELN, samtidigt som de säger sig vara positivt inställda till Álvaro Uribe och Colombias president Juan Manuel Santos. Águilas Negras har intressen i handeln med kokain och heroin och misstänks för att ligga bakom flera avrättningar av civila colombianer.

Referenser 

Organisationer i Colombia
Antikommunistisk terrorism
Thomas Fuller

Thomas Fuller, född (döpt den 19 juni) 1608, död den 16 augusti 1661, var en engelsk präst och historieskrivare.

Fuller tjänstgjorde som fältpräst i den kungliga armén (1643-44) under Karl I:s strid mot parlamentet och blev 1660 e.o. hovpredikant. 

Fuller ägde originalitet och ett beundransvärt minne. Hans stil är livlig och full av antiteser, och han förstod att göra de allvarligaste ämnen roande. 

Hans förnämsta arbeten är The holy state and the prophane state (1642), Church history of Britain (1656) och The worthies of England (1662: ny upplaga 1840).

Källor

Noter

Engelska anglikanska präster
Engelska historiker
Engelskspråkiga fackboksförfattare
Brittiska fackboksförfattare
Födda 1608
Avlidna 1661
Män
Fulke Greville, 1:e baron Brooke

Fulke Greville, 1:e baron Brooke (de jure 13:e baron Latimer och 5:e baron Willoughby de Broke, innan 1621 känd som Sir Fulke Greville), född den 3 oktober 1554, död den 30 september 1628, var en engelsk poet, dramatiker och statsman. Greville föddes vid Beauchamp Court i närheten av Alcester, Warwickshire som den ende sonen till Sir Fulke Greville och Anne Neville, dottern till Ralph Neville, 4:e earl av Westmorland. Han hade en syster vid namn Margaret, som gifte sig med Sir Richard Verney. Greville började på Shrewsbury School 1564 och på Jesus College i Cambridge 1568.

Greville började arbeta i domstolen i Welsh Marches 1576, men lämnade detta arbete 1577 för att istället arbeta åt Elisabet I av Englands domstol. 1581 valdes han till parlamentsledamot för Southampton. 1587 var han med i slaget vid Coutras och runt 1591 var han i Normandie för att kämpa i Hugenottkrigen. Greville representerade sedan Warwickshire i parlamentet åren 1592–1593, 1597, 1601 och 1621. Han tog sedan över ägarskapet för Warwick Castle 1604, efter att Jakob I av England hade godkänt detta. Slottet var mer eller mindre förfallet när Greville tog över det, men han spenderade £20 000 på att återställa det i brukbart skick. 

Den 30 september 1628 knivhöggs Greville till döds av sin vasall Ralph Heywood, som kände att han hade blivit lurad av Greville i dennes testamente. Heywood begick sedan självmord direkt efter dådet. Greville begravdes i Collegiate Church of St Mary, Warwick, Warwickshire.

Verk 
Biografier
The Life of the Renowned Sir Philip Sidney (1625)

Läsdraman
Alaham
Mustapha (1609)

Versdikter
Caelica i CX Sonnets
Of Monarchy
A Treatise of Religion
A Treatie of Humane Learning
An Inquisition upon Fame and Honour
A Treatie of Warres

Övrig prosa
Ett brev till en "Honourable Lady"
Ett brev till Grevill Varney i Frankrike
Ett kortare tal å Francis Bacons vägnar

Referenser

Noter 

Födda 1554
Avlidna 1628
Storbritanniens finansministrar
Engelska författare
Engelskspråkiga författare
Män
Wilhelm Hasenclever

Wilhelm Hasenclever, född 19 april 1837 i Arnsberg i Westfalen, död 3 juli 1889 i Schöneberg, var en tysk socialist.

Hasenclever, till yrket logarvare, verkade med iver för de socialistiska lärornas spridning som redaktör för åtskilliga tidningar ("Neuer Socialdemokrat", "Vorwärts", 1876–78), som medlem av socialistiska arbetarföreningar (1871 blev han ordförande för den av Ferdinand Lassalle stiftade Allgemeiner Deutscher Arbeiterverein och 1875 efter dess sammansmältning med August Bebels och Wilhelm Liebknechts riktning för Sozialistische Arbeiterpartei Deutschlands) samt som ledamot av Nordtyska förbundets riksdag (1869–70) och tyska riksdagen (1874–88). 

Under senare delen av 1880-talet började Hasenclever uppvisa ej närmare specificerade psykiatriska och neurologiska symptom. Efter en kollaps 1888 lämnade han riksdagen och avled året därpå på ett sanatorium i Schöneberg.

Källor

Tyska journalister
Tyska socialister
Tyska socialdemokrater
Tyska politiker under 1800-talet
Personer från Arnsberg
Födda 1837
Avlidna 1889
Män
Ugglan
Liling Nyström

För kinesiska staden Liling se Liling.

Liling Fritiof Gustaf Nyström, född 18 maj 1913 i Nora, död 5 september 1977 i Aneby, var en svensk målare och illustratör. 

Nyström utbildade sig i Europa och USA. Han flyttade till Stockholm och började arbeta som litograf på tryckeriet på Åhlén & Åkerlund. Legendariske Albert Bonnier Jr upptäckte Nyströms talang och han började som novell-illustratör för Åhlén & Åkerlunds förlag 1933, där han gjorde bilder åt Husmodern, Damernas Värld, Året Runt och Vecko-Revyn. Bland annat illustrerade han många av de noveller och romaner som publicerades i tidningarna.  För Vecko-Revyns yngre läsare blev han tonåringarnas idol och var tillsammans med Gerd Miller och Gesa Grumme, den ledande tecknartrojkan under många år. Liling Nyström anlitades även av Bonniers för bokomslag och bokillustrationer. 

Förutom illustrationsuppdragen så gjorde han även oljemålningar.   

Citat om Liling Nyström: 
"Medarbetare hade jag ytterst få men handplockade. Liling Nyström ritade schejker och näpna småbarn med samma schvung och elegans, han blev tonåringarnas idol."

"Liling Nyström, som kan teckna längtansfulla damer lika intimt som någonsin Gerd [Miller], har en dominans i sin produktion mot action och väljer gärna - eller åläggs - att teckna scener och motiv där djur och människa och natur konfronteras. Han har ett omfattande stilistiskt register, och trots att elegansen är det som framför allt karakteriserar honom, arbetar han många gånger i en livlig, nästan rå skisserande stil, där penndragens eller kolstreckets rytm är viktigare än den släta, harmoniska konturen."
Liling Nyström bebodde Hollandhus, ett märkligt hus nära Frinnaryd i Småland. 
Liling Nyströms grav finns på Skogskyrkogården i Stockholm.

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar
konstnärslexikonett Amanda

Män
Födda 1913
Avlidna 1977
Svenska illustratörer
Svenska målare under 1900-talet
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Personer från Nora
Två man om en änka (1933)

Två man om en änka är en svensk komedifilm från 1933 i regi av John Lindlöf. Filmen är baserad på pjäsen Der Regimentspapa från 1914 av Richard Kessler och Heinrich Stobitzer. I huvudrollerna ses Gösta Ekman, Tollie Zellman och Thor Modéen.

Handling 
39:an Karlsson är kalfaktor hos ryttmästare Rosencrona vid hästgardet i Stockholm. 39:an Karlsson är en mycket stilig ung man som anförtror sig till sin fästmö Elsa att hans arbetsgivare ryttmästaren har en stor skuld till sina regementskamrater. För att lösa det så har ryttmästaren förlovat sig med fröken Lundvall, dotter till den förmögna änkefru Lundvall. 

Dagen före bröllopet har ryttmästare Rosencrona en svensexa för sina vänner. Rosencrona pratar då med fabrikant Ström, som har blivit förälskad i änkan Lundvall. Ström vill gärna fria till henne men han blir stum varje gång han försöker komma till skott med sitt frieri. Brudparet åker bort på sin bröllopsresa och Rosencrona lämnar därmed 39:an Karlsson hos änkefrun som blir väldigt förtjust i honom och för hans ungdom och elegans skull. 

När 39:an sedan skall hjälpa Ström med att uppträda som hans böneman, kastar sig änkan om halsen på honom och tolkar det hela som att det är 39:an som friat till henne. Nu är kärleksförvecklingarna snart i full gång...

Om filmen 
Inspelningen av filmen skedde i Filmstaden, Råsunda av filmfotografen Julius Jaenzon.  

Filmen premiärvisades 26 december 1933 på biograferna Skandia i Stockholm, Röda Kvarn i Uppsala, Röda Kvarn i Örebro och Konsert i Sundsvall. Den visades i Sveriges Television 1957.

Rollista i urval 
Gösta Ekman – Nr 39 Ludwig Karlsson, kalfaktor 
Martin Öhman – Öhman, hovsångare
Tollie Zellman – Emilia Lundvall, änka
Gull-Maj Norin – Karin Lundvall, hennes dotter
Bengt Djurberg – Paul Rosencrona, ryttmästare
Thor Modéen – Ström, fabrikör 
Åke Ohberg – Harry Garpman
Maritta Marke – Elsa
Ilse-Nore Tromm – Märy
Anna-Lisa Baude – Stina
Jullan Jonsson – Johanna
Ulwa Wiman – Viola
Wiktor "Kulörten" Andersson – plåtslagare

Referenser

Externa länkar 
 
           

Svenska komedifilmer
Filmer 1933
Svenska filmer baserade på pjäser
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1930-talsfilmer
Förlorade filmer
Senior (album)

Senior är den norska gruppen Röyksopps fjärde studioalbum. Albumet släpptes år 2010.

Låtlista 
 "...And The Forest Began To Sing" – 1:50
 "Tricky Two" – 7:49
 "The Alcoholic" – 5:10
 "Senior Living" – 5:14
 "The Drug" – 5:59
 "Forsaken Cowboy" – 5:28
 "The Fear" – 7:08
 "Coming Home" – 5:13
 "A Long, Long Way" – 4:00

Singlar 
 "Forsaken Cowboy" (2011)
Låtlista:
 1. "Forsaken Cowboy" - 3:48
 2. "Keyboard Milk" - 7:07

 "The Drug" (2010)
Låtlista:
 1. "The Drug" - 5:59

 "Tricky Tricky" (2010)
Remixer

Musikalbum 2010
Cyklonen Olivia

Cyklonen Olivia var det officiella namnet på en tropisk cyklon som i april 1996 drog fram över Indiska oceanen utanför Australiens nordvästkust för att sedan vika av åt sydost och så småningom upplösas över södra Australien 12 april.

"Olivia" var långt ifrån det kraftigaste tropiska ovädret som registrerats. Som mest nådde den kategori 4 på den femgradiga Saffir–Simpson-orkanskalan med en medelvind på 65 m/s (230 km/h), vilket ändå är nästan dubbelt så högt som Orkanen Gudrun som drabbade framförallt södra Sverige i januari 2005. Möjligen kan cyklonen åtminstone lokalt nått gränsen för kategori 5, 69 m/s (250 km/h) vid landfall (ovädrets centrum når land) 10 april.

Trots att ovädret inte dödade någon människa och de materiella skadorna var små på grund av att området där ögat nådde fastlandet var glesbefolkat har ändå "Olivia" satt vindrekord för tropiska cykloner. Den 10 april 1996 uppmättes på Barrow Island strax utanför den australiensiska kusten en vindby (3 sekunder) på oerhörda 113,2 m/s (408 km/h), gränsen för orkan går vid 33 m/s (119 km/h). Det är den högsta, ej tornado genererade vindhastighet som någonsin uppmätts nära marknivå. Den exceptionellt kraftfulla vindbyn anses av meteorologer som anmärkningsvärd med tanke på att Olivia "bara" var en kategori 4 cyklon enligt Saffir–Simpson-orkanskalan och det dröjde ända fram till 2010 innan observationen godkändes som officiell av WMO. Anledningen var att observationen gjordes på en obemannad väderstation som sköttes av ett privat företag och den australiensiska vädertjänsten tvivlade länge på att mätningen var tillförlitlig, en vindhastighet över 400 km/h ansågs vara osannolikt hög.

Hur kunde en tropisk cyklon som officiellt inte nådde högsta nivån på orkanskalan generera en vindby på 113 m/s? Under en fem-minutersperiod uppmättes förutom den allra högsta noteringen ytterligare 4 extremt kraftiga vindbyar som låg mellan 83 och 104 m/s (298-374 km/h). WMO-s experter tror att s.k. semovortex var orsaken . Semovortex eller vortex är mindre trombliknande strukturer, dock ej liktydigt med en tromb/tornado som ofta är "inbäddade" i kraftiga tropiska oväder. De brukar återfinnas i den s.k. ögonvallen, den zon som omger cyklonens centrum och kan lokalt generera betydligt högre vindhastigheter än i den övriga ögonvallen.

Några jämförelser 
Den högsta vindhastigheten som uppmäts över huvud taget är 480 +-32 km/h i en F5 Tornado utanför Oklahoma City, USA 3 maj 1999.
Gränsen för en F5-tornado enligt den nya EF-skalan (Enhanced fujita scale) är 89,5 m/s (322 km/h).
Den högsta medelvinden (1 minut) som uppmätts i en tropisk cyklon är 85 m/s (306 km/h) i bland annat Tyfonen Tip 12 oktober 1979 och Orkanen Camille 17-18 augusti 1969.
Den högsta uppmätta officiella vindhastigheten, exklusive Tromber/Tornados tidigare var 103,2 m/s 372 km/h) vid Mount Washington, USA 12 april 1934 En notering på 105,5 m/s (380 km/h) i Tyfonen Paka 1997 räknas inte som tillförlitlig.

Referenser 

Olivia
1996 i Australien
Naturkatastrofer 1996
Tryggve Holm

Tryggve Holm, född 1905 i Kristinehamn, död 1993, var en svensk industriman, framförallt känd som VD för Saab, Svenska Aeroplan Aktiebolaget, 1950–1967.

Holm växte upp på Bofors bruk. Han tog examen som bergsingenjör vid Kungliga tekniska högskolan 1929. Kort därefter utsågs han av Jernkontoret (svenska stålindustrins branschorganisation) till stipendiat för studier vid Carnegie Institute of Technology och SKF Research Laboratory i USA.

1936–1939 var Holm chef för stålverket vid Bofors AB, 1940–1950 VD för AB Svenska Järnvägsverkstäderna, i Linköping. 1950 ersatte Holm Ragnar Wahrgren som VD för Saab. Under Holms tid som VD tillverkade Saab svenska flygvapnets Saab 29 Tunnan och System 37 Viggen. 1953 inleddes Saabs elektronikproduktion, vilket blev början till stordatorproducenten Datasaab. 1967 ersatte Curt Mileikowsky Holm som VD för Saab. 

Holm var ordförande i Sveriges verkstadsförening 1955–1967 och i SAF, Svenska arbetsgivareföreningen, 1967–1976. År 1986 utnämndes han till teknologie hedersdoktor vid Linköpings universitet.

Utmärkelser 
  Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 6 juni 1973.

Källor
 Tryggve Holm – kontrasternas man, på Linköpings universitets webbplats
 En bok om personerna som namngivit Linköpings stadsbussar

Noter

Svenska bergsingenjörer
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Personer med anknytning till Saab
Personer från Kristinehamn
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Män
Födda 1905
Avlidna 1993
Hedersdoktorer vid Linköpings universitet
Personer inom arbetsgivarorganisationer
Alumner från Carnegie Mellon University
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Évian-les-Bains

Évian-les-Bains (eller bara Évian) är en stad och kommun i norra delen av Haute-Savoie i sydöstra Frankrike. Staden ligger vid sjön (Lac Léman), mittemot den schweiziska staden Lausanne. År  hade Évian-les-Bains  invånare.

Hälsobrunn 
Évian-les-Bains har sedan 1930-talet varit känt för sitt mineralvatten.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Évian-les-Bains

Kända personer från orten 
 Pierre-Louis Dupas (1761–1823), fransk general
 Patrick Blanc (född 1972), utförsåkare

Se även 
 Éviankonferensen
 Lista över kommuner i departementet Haute-Savoie

Källor

Externa länkar 

Orter i Auvergne-Rhône-Alpes
Kommuner i Haute-Savoie
Kurorter i Frankrike
Brunnsorter
Nevin Yanit

Nevin Yanit, född den 16 februari 1986, är en turkisk friidrottare som tävlar i häcklöpning.

Yanit var i tre raka mästerskapssemifinaler utan att ta sig vidare till finalen. Vid såväl VM 2007 och 2009 samt vid Olympiska sommarspelen 2008 misslyckades hon att ta sig vidare. Vid finalen i EM 2010 noterade hon ett nytt personligt rekord på 12,63 vilket räckte till seger.

Personliga rekord 
 100 meter häck - 12,63 från 2010

Källor 

 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1986
Turkiska häcklöpare
Kvinnor
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Turkiet
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Turkiet
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2012
Lilienthal (efternamn)

Lilienthal är ett tyskt och judiskt efternamn, som burits av bland andra:

 Gustav Lilienthal
 Karl von Lilienthal
 Michael Lilienthal
 Otto Lilienthal

Tyska efternamn
Jiddisch-efternamn
Johann Most

Johann Joseph Most, född 5 februari 1846 i Augsburg, död 17 mars 1906 i Cincinnati i Ohio, var en tysk anarkistisk agitator.

Som bokbindarlärling företog Most 1863–1868 resor i Tyskland, Österrike, Italien och Schweiz, blev därefter socialistisk agitator och bosatte sig i Wien, där han 1870 dömdes till fem års strängt fängelse för högförräderi, men fick kort därefter amnesti och utvisades. Han förlade nu sin verksamhet till Berlin, där han utgav den socialistiska tidningen "Freie Presse". Hans revolutionära propaganda resulterade i flera fängelsedomar. 

År 1874 invaldes han i tyska riksdagen för Chemnitz och återvaldes 1877. Vid utgången av sitt mandat och införandet av socialistlagen bosatte han sig från nyåret 1879 i London, där han grundade tidningen "Freiheit". Hans budskap blev med åren alltmer anarkistiskt och terrorinriktat med lovord åt attentat och rånmord, varför han 1880 uteslöts ur Tysklands socialdemokratiska parti.  Hans ohöljda uppmaningar till nya attentat mot andra monarker efter mordet på tsar Alexander II föranledde den brittiska regeringen till att undertrycka hans tidning, medan han själv fick 16 månaders straffarbete. 

Efter frigivningen emigrerade han 1882 till USA, där han senare med sin tidning "Freiheit" och genom allehanda agitatoriska småtryck gjorde sig bemärkt som en av dåtidens för det bestående samhället farligaste anarkister. Han utgav en lång rad först socialistiska, senare anarkistiska skrifter, varav de flesta finns i "Internationale Bibliothek" (New York 1890 ff). Som teoretiker hade han endast ringa betydelse, då alla hans idéer härrör från andra. Han dömdes även i USA till fängelsestraff för uppvigling till våld och förhärligande av attentat mot statschefer. Mosts Memoiren - vari han redogjorde för vad han hade upplevt, lärt och tänkt - utgavs på eget förlag i fyra volymer i New York 1903–1907.

Källor

 Hektor Zoccoli: Die Anarchie, Ihre Verkünder - Ihre Ideen - Ihre Taten; Maas & van Suchtelen, Leipzig 1909.
 C. J. Björklund: Johan Most; Axel Holmströms förlag, Falköping 1917.
 Frank Harreck-Haase: Der Agitator – Das Leben des Johann Most, 1. Band – Der Sozialist, Chemnitz 2017,  (på tyska)
Frank Harreck-Haase: Der Agitator – Das Leben des Johann Most, 2. Band – Der Anarchist, Chemnitz 2019,  (på tyska).

Tyska socialdemokrater
Tyska anarkister
Födda 1846
Avlidna 1906
Män
Ugglan
Salmonsens
Personer från Augsburg
Uta Jacobs

Uta Jacobs Riebschläger, född 26 mars 1944, är en svensk skulptör.

Uta Jacobs utbildade sig på Konstfack 1966-73 och Kungliga Konsthögskolan i Stockholm 1973-78.

Offentliga verk i urval
Fåglar bland moln (1984), trä och brons, Arnöskolan i Nyköping
Germini (1984), brons, Polis- och åklagarmyndigheten i Nyköping
Vindarnas port (1990), diabas, Kvarteret Daggkåpan i Linköping
Vattenvirvlar (1990), tre portiker i tegelrelief, Kvarteret Daggkåpan i Linköping
utformning av gårdsrum i gatsten, markbetong och växter (1990) , Kvarteret Daggkåpan i Linköping
De tre pelarna (1992), tegel, innergården på Hamngatan 19 i Linköping
Möte (1993), ekebergsmarmor, Regionsjukhuset i Örebro
Vita ormen, Tors bockar och sittskulptur (1996) , samtliga i vångagranit, Köpmangatan i Katrineholm
Bäckar rinner åter längs Köpmangatan (1996), gestaltning i vångagranit, natursten, vatten, smågatsten, markbetong och växter, Köpmangatan i KatrineholmStilleben (2000), brons, sten och vatten, Medborgarplatsen i DegerforsStrandad skiffer (2004), skiffer, utanför Måltidens hus i GrythyttanHimmelsbåge (2004), rostfritt stål, bryggan vid stationen i ÄngelsbergVindspejare (2005), vätögranit, Landvetterskolan i Landvetter Dynamiskt växande - från slumrande symbol till växtkraft (2007), granit och mosaik, rondell vid Riksväg 55 i Flen, tillsammans med Per Olov LindbergÅkullens väktare'', röd och grå granit, Lilla Å-promenaden i Örebro

Externa länkar
Uta Jacobs webbplats

Födda 1944
Levande personer
Kvinnor
Svenska skulptörer under 1900-talet
Svenska skulptörer under 2000-talet
Arthur Pougin

François Auguste Arthur Pougin (egentligen Paroisse-Pougin), född den 6 augusti 1834 i Châteauroux, död den 8 augusti 1921 i Paris, var en fransk musikskriftställare.

Pougin studerade violinspel för Alard och harmonilära för Reber. Han tjänstgjorde 1855–1863 som kapellmästare och violinist vid Paristeatrar, varefter han uteslutande ägnade sig åt litterär verksamhet, mestadels av musikaliskt innehåll. 

Som musikrecensent var Pougin varit medarbetare i Soir, Tribune, Événement och Journal officiel samt olika musiktidningar; han blev 1885 redaktör av  Ménestrel. Av hans större verk kan nämnas Musiciens français du XVII:e siécle (1862), De la littérature musicale en France (1867), L'opéra-comique pendant la revolution (1891) och Essai historique sur la musique en Russie (1903). 

Därjämte skrev han 1864–1912 en mängd musikerbiografier (Meyerbeer, Halévy, Bellini, Grisar, Rossini, Auber, Boïeldieu, Rameau, Adam, Verdi, Méhul, J.J. Rousseau, Hérold, Monsigny, Malibran och Alboni) samt ett supplement till Fétis Biographie universelle .... des musiciens et cetera (1878–1881, 2 band).

Källor 

 

Franska musikkritiker
Franska musikhistoriker
Musikologer under 1800-talet
Franska forskare under 1800-talet
Personer från Châteauroux
Födda 1834
Avlidna 1921
Män