kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vicente Valdés (station)

Vicente Valdés är en tunnelbanestation i tunnelbanesystemet Metro i Santiago, Chile. Stationen är en av två ändstationer på linje 5 (den andra är Quinta Normal). Nästföljande station på linje 4 i riktning mot Tobalaba är Vicuña Mackenna och i riktning mot Plaza de Puente Alto är Rojas Magallanes. På linje 5 är nästföljande station Bellavista de La Florida.  Stationen ligger i kommunen La Florida i sydvästra delen av Santiago. Tunnelbanestationen ligger vid korsningen Avenida Vicuña Mackenna och Calle Vicente Valdés (därav namnet). Stationen öppnade den 30 november 2005.

Referenser 
''Artikeln är helt eller delvis en översättning av spanskspråkiga Wikipedias version om Vicente Valdés (estación)

Externa länkar 
Metrosantiago.cl Officiell webbplats för Santiagos tunnelbana 

Santiagos tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 2005
2005 i Chile
Caudron C.440 Goéland

Caudron C.440 Goéland, franskt transport- och skolflygplan från andra världskriget.

Planet användes både civilt och militärt. Det franska flygvapnet beställde ett antal C.445M att användas för lätt transport, kommunikation och i träningssyfte. Ett antal plan som skulle användas för att utbilda bombflygsbesättningar modifierades så att de fick glasad nos.

Ett antal av modellen flögs över till Storbritannien i juni 1940 och deltog i stridshandlingar med Lothringenkors som nationalitetsbeteckning.

Källor
Chant, Chris - Aircraft of World war II - Grange Books 2000 - 

Skolflygplan
Transportflygplan
Société des Avions Caudron
Gotha Go 244

Gotha Go 244, tyskt transportflygplan från andra världskriget.

Go 244 var en vidareutveckling av glidfygplanet Gotha Go 242 där man helt enkelt monterat motorer på vingarna och ersatt landningsskidorna med hjul. Motortyperna man använde varierade mellan lågpresterande tyska motorer (BMW 132Z), tillvaratagna sovjetiska (Sjvetsov M-25A) och franska motorer (de franska föredrogs). 233 plan tillverkades totalt varav 192 var rena ombyggnationer av redan befintliga Go 242:or. Alla 5 varianter som förekom hos gildvarianten återfinns även hos den motoriserade varianten. När Go 244 kom ut på förband i mars 1942 visade det sig snart att de var lätta byten för de allierades jaktflyg varför de snart (november 1942) drogs tillbaka från aktiv tjänst för att i stället användas i utbildningssyften.

Varianter
Go 244
Go 244B-1, transportvariant med torsionsstavstötdämpare
Go 244B-2, transportvariant med bredare utrymme mellan landningshjulen och oljestötdämpare. Kunde transportera 23 soldater
Go 244B-3, fallskärmsjägarvariant av B-1
Go 244B-4, fallskärmsjägarvariant av B-2
Go 244B-5, dubbla kontroller och balansroder

Källor
Chant, Chris - Aircraft of World war II - Grange Books 2000 - 
Mondey, David - The Hamlyn Concise Guide to Axis Airceraft of World War II - Chancellor press 2004 - 

Transportflygplan
Skolflygplan
Tyska stridsflygplan under andra världskriget
Gothaer Waggonfabrik
Motorsegelflygplan
Gotha Go 242

Gotha Go 242 var ett tyskt lastglidflygplan som användes av Luftwaffe.
 
Reichsluftfahrtministerium (RLM) gjorde under 1940 förfrågningar till den tyska flygindustrin om en ersättare till lastglidflygplanet DFS 230. Tillsammans med DFS arbetade Gotha med konstruktionen av DFS 331, samtidigt arbetade Gothas konstruktör Albert Kalkert med den egna konstruktionen Go 242.

RLM:s krav var att farkosten skulle kunna transportera 20 fullt stridsutrustade soldater eller motsvarande vikt i gods. När flygutprovningen av DFS 331 inleddes 1941 insåg RLM att Go 242 prestanda var överlägsna och man beslöt att avbryta arbetet med DFS 331 till förmån för Gothas förlag. 

Flygplanet tillverkades av en fackverkskonstruktion som kläddes med duk. Vingarna byggdes upp runt träbalkar som försågs med träspryglar, vingframkanten kläddes med formad fanér medan den bakre delen av vingen täckt med spänd duk. Vid flygförsöken med de båda prototyperna 1941 visade det sig att flygegenskaperna var betydligt bättre än föregångaren DFS 230. Med glidtalet 1:16 kunde man teoretiskt glidflyga 16 km med en höjdförlust på 1 000 meter. 

I transportvarianten kunde man lasta skrymmande föremål, RLM:s krav var att farkosten skulle kunna lasta en  Kübelwagen eller motsvarande gods i storlek och vikt. 

Vid starten och transportflygningen bogserades glidaren vanligen av Heinkel He 111 eller Junkers Ju 52, för att kunna överskrida max flygvikt provades olika former av startraketer. Man monterade på fyra stycken 48 kilos Rheinmetall 109-502 raketer i bakkroppen på Go 242. Raketerna tändes samtidigt som bogserflygplanet kom i rörelse för att minska bogserflygplanets motstånd. Man provade ytterligare en variant av raket, Heinkels raketmotor R I-203 dessa hängdes upp under vingarna och tändes när lastglidaren var loss från starbanan, när bränslet var slut fälldes motorerna, och de dalade ner mot marken i en fallskärm för återanvändning.

Totalt tillverkades 1 528 exemplar varav 1 214 stycken vid Gotha. Några av glidflygplanen kom senare att modifieras till den motorförsedda varianten Go 244. 

Få exemplar har överlevt andra världskriget, ett exemplar av en Go 242 C-1 finns på Luftwaffenmuseum der Bundeswehr  i Berlin och ett exemplar på Musée de la Resistance du Vercors i Valance Frankrike.

Varianter

Go 242A-1 - första varianten avsedd för godstransport 
Go 242A-2 - första varianten avsedd för persontransport 
Go 242B-1 - avsedd för godstransport och stötdämpande landställ 
Go 242B-2 - B-1 med omkonstruerat landställ 
Go 242B-3 - fallskärmsjägarvariant av B-1 med dubbla aktre dörrar 
Go 242B-4 - fallskärmsjägarvariant med dörrar från B-3 och landställ från B-2 
Go 242B-5 - skolflygplan med dubbla kontroller  
Go 242C-1 - flygplan försett med en undersida utformad för landning på vatten. Typen togs inte i bruk.

Externa länkar

Transportflygplan
Glidflygplan
Gothaer Waggonfabrik
Klippspringare

Klippspringare  (Oreotragus oreotragus) är en antilopart som man hittar ifrån Angola till Etiopien och i östra Sudan. Klippspringaren är den enda arten i släktet Oreotragus.

Utseende 

Klippspringarens päls är grå till olivfärgad. Pälshåren är täta och grova, men har tunna, luftfyllda hår som ger den ett knubbigt och fluffigt utseende. Hornen är släta och lodräta och de kan bli mellan 6 och 16 centimeter långa. Öronen har ett zebrarandigt mönster på insidan. Dess rygg är krökt och den har ett svart band ovanför klövarna. Klövarna, speciellt anpassade för den miljö klipspringaren lever i, har en konsistens som påminner om hårt gummi, och ger djuret ett bra grepp på det steniga underlaget. De speciella klövarna gör att djuret ser ut att gå på tå.

Kroppslängden (huvud och bål) är 77 till 115 cm, mankhöjden är 45 till 60 cm, svansen är 5 till 13 cm lång och vikten varierar mellan 8 och 18 kg. Honans spenar är fyra till antalet.

Levnadssätt

Socialt beteende 

Klippspringaren trivs bäst på klippor och berg, där den lever i små familjegrupper, oftast en hane och en eller två honor med ungar. Den är aktiv under dagen och under nätter med fullmåne. I klippspringarens diet ingår löv, gräs, örter, frukt och lavar som de söker efter vid foten av klipporna. Eftersom den lever i sådan torr och klippig terräng har den utvecklats till att kunna vara utan vatten i långa perioder.

Reviret markeras av både hanar och honor med vätska från körtlarna vid ögat samt med avföring.

Fortplantning 
En klippspringarhona är dräktig i ungefär 7 månader (214 till 225 dagar) och brukar föda en unge, men brunsten varierar mellan olika delar av det stora utbredningsområdet. En kalv blir könsmogen vid ungefär ett års ålder och en klippspringare kan ha en livslängd på 15 år. Den äldsta kända individen i fångenskap levde 17 år och 10 månader.

Predatorer 

Klippspringaren är villebråd för alla stora och medelstora rovdjur, och för människor som jagar den för både köttet och huden, och använder snaror för att fånga den.

Källor

Noter 

Gasellantiloper
Däggdjur i etiopiska regionen
Standart (yacht)

För den danska litteraturtidskriften Standart, se Standart (tidskrift)

Standart var en lyxjakt som tillhörde den ryske tsaren. Den byggdes 1893–1895 på det danska skeppsvarvet Burmeister & Wain i Köpenhamn. År 1896 togs den i tjänst.

Statistik 
 Längd: 112,8 meter
 Bredd: 15,8 meter
 Djup: 6 meter

Externa länkar 
 Russian Imperial Yacht Standart

Ryska ångfartyg
Kungaskepp
Fartyg sjösatta 1895
Fartyg byggda i Danmark
Sotekanalen

Sotekanalen, (eller Sote kanal) är en grävd och sprängd kanal, som ligger innanför halvön Ramsvikslandet, längst i väster på Sotenäset i Sotenäs kommun i Bohuslän. Ramsvikslandet är en del av Sotenäset och var en halvö fram till 1930-talet, då den delvis sprängda och grävda Sotekanalen anlades. En svängbro förbinder idag ön med fastlandet. Kanalen är en uppskattad inomskärsled för fritidsbåtar.

Bakgrund
Ramsvikslandet separerades från fastlandet då Sotekanalen anlades, nu nås ön via en svängbro på den allmänna vägen. Kanalen anlades för att skapa en skyddad led innanför den mycket olycksdrabbade Sotefjorden. 

Tankarna på en kanal innanför Soten väcktes redan i slutet av 1800-talet. Riksdagen tog beslut om att bygga kanalen år 1913, men utredningsarbetet drog ut på tiden. Arbetet med att anlägga kanalen startade som ett AK-arbete först år 1931, och var då bland annat ett led i ansträngningarna att minska arbetslösheten bland stenhuggare efter kraschen inom stenindustrin.

Kanalen invigdes måndag den 15 juli 1935 av dåvarande kronprins Gustaf Adolf.  

Ångbåten "Soten" gick genom Sotekanalen och upp till Bovallstrand. Turen upphörde på 1970-talet.

Kanalfakta 

Djup: 4,5 meter

Bredd i berg: 15,0 meter

Fri höjd under bro: 5,7 meter 

Total kanallängd: 4 800 meter.

Antal dagsverken för byggnation: 212 000

Antal passerande båtar per år: cirka 50 000.

Referenser

Noter

Webbkällor
 Sotekanalen, batsidan.com. Läst 13 juli 2015.
 Ramsvikslandet och Tryggö, Lässtyrelsen i Västra Götalands län. Läst 13 juli 2015.
 Smögenbryggan.se - Historia - Sotekanalen. Läst 13 juli 2015.

Tryckta källor

Vidare läsning 
 Människor i 10-tusental vid kanalinvigningen. En klang- och jubeldag för Bohusläns kustfolk. Paraden genom kanalen en praktfull och imponerande syn, artikel i Kuriren tisdag den 16 juli 1935 
 Sote kanal 50 år: 1935-1985, en jubileumsskrift utgiven av idrottsföreningar i samarbete (Hunnebostrand 1985)

Externa länkar 
 Bohusläns museum om Sotekanalen
 Sotekanalen, Sjöfartsverket.se

Kanaler i Sverige
Vattendrag i Sotenäs kommun
Brädekyrkan i Göteborg

Brädekyrkan i Göteborg, (enligt samtida uppgifter kallad Brädekyrkian), var Göteborgs första kyrkobyggnad men också en av dess första byggnader sedan stadsplanen fastställs. Brädekyrkan stod klar 1621 på en av stadens fem första tomter, avgränsad av Kungsgatan - Västra Hamngatan - Kyrkogatan och Korsgatan, för övrigt samma tomt som dagens domkyrka står på, Domkyrkoplanen. Brädeskyrkan var redan från början tänkt som ett provisorium. Kyrkans och stadens första kyrkoherde var den tidigare kyrkoherden och superintendenten i Skövde, magistern Sylvester Johannis Phrygius (†1628), som den 26 juli 1619 utnämndes till kyrkoherde och superintendent i Göteborg (konfirmationsbrev den 26 april 1620).

Kyrkans och tornets läge
Brädekyrkan låg utmed den södra långsidan av tomten vid Kungsgatan.

Kyrkans torn låg ungefär vid tomtens mittlinje uppe mot Kungsgatan (ungefär vid ingången från Kungsgatan till Domkyrkoplanen genom järnstaketet idag). Tornet var smalare än huvudbyggnaden och låg i byggnadens sydvästliga hörn och avslutades högst upp av en liten lökkupol med en spetsig spira, som liknade en klockstapel och med öppna partier mellan stolparna.

Brädekyrkan med det speciella tornet finns avbildat på den äldst bevarade teckningen över den nya staden Göteborg.

Byggnadsmaterial, utseende och kyrkans rivning
Kyrkan hade de ungefärliga måtten på 16 meters längd och 12 meters bredd och var byggd i trä, därav tillnamnet Bräde-. Kyrkans tak var av typen sadeltak. Två utbyggnader finns registrerade, troligtvis ett kor och ett vapenhus. Eftersom Brädekyrkan redan från början var tänkt som ett provisorium, var planritningen enligt uppgift sådan att kyrkan inte skulle stå i vägen för den kommande domkyrkan.

Brädekyrkan revs sannolikt år 1633, då den nya domkyrkan på samma tomt togs i bruk efter att ha invigts 10 augusti av superintendent Anders Prytz. Enligt en annan uppgift revs Brädekyrkan dock redan efter endast fem års existens 1626, för att ge plats åt kyrkobygget. Det speciella tornet fick dock stå kvar till tjänst för bland annat tornvakten, till dess det nya domkyrkotornet kunde tas i bruk. Det nya domkyrkotornet blev klart tio år senare, år 1643. Strax dessförinnan hade det gamla tornet rivits; Brädekyrkans historia var nu definitivt slut.

Referenser
Noter

Tryckta källor
Lilienberg, Albert (1923) Stadsbildningar och stadsplaner i Göta älvs mynningsområde, s. 178 och 180.

 

Brädekyrkan i Göteborg
Göteborg under 1600-talet
Kyrkobyggnader i Göteborg
Ej längre existerande kyrkobyggnader i Sverige
Hans Gustaf Rålamb

Hans Gustaf Rålamb, född 14 september 1716, död 29 september 1790 på Fånö i Uppland, var en svensk friherre, hovman och författare.

Biografi
Rålamb blev konduktör vid Fortifikationen och 1744 kammarherre. Eftersom han tillhörde hovpartiet var Rålamb i mindre utsträckning invecklad i de verksamheter, som ledde till försöket till statskupp 1756. Han beskyddade riksdagsbonden Lars Larsson, en bland upphovsmännen till ett tumultartat uppträde i bondeståndet 1755, och han försökte även hjälpa den i bergsmannen Landbergs upprorsplaner 1758 invecklade hovbetjänten Tiberg att fly. År 1759 utgavs den första delen av romanen En svensk adelsmans äventyr i främmande orter. Fortsättningen utkom först 1780 sedan Erik Erland Ullman på egen hand utgivit en liknande roman. Rålamb blev 1761 hovmarskalk och 1770 av ständerna förklarad berättigad till första lediga landshövdingesyssla, men han befordrades aldrig.

Bibliografi

Vidare läsning
 Olof Nordberg, En swensk adelsmans äfwentyr och dess författare. Studier i svensk och utländsk sjuttonhundratalsroman (1944)

Källor

Externa länkar 
 
 Lotass, Lotta, Hans Gustaf Rålamb. - Författarpresentation på Litteraturbanken

Svenska kammarherrar
Svenska friherrar
Svenska romanförfattare
Svenskspråkiga romanförfattare
Svenska författare under 1700-talet
Personer under frihetstiden
Personer under gustavianska tiden
Födda 1716
Avlidna 1790
Män
Hans Gustaf
Estación Central

Estación Central (svenska: "Centralstationen") är en kommun i provinsen Santiago, Chile. Namnet kommer från centralstation Estación Central som ligger i kommunen.

Externa länkar
 Kommunens webbplats 

Orter i Región Metropolitana de Santiago
Jean-Simon Berthélemy

Jean-Simon Berthélemy, född 5 mars 1746, död 1 mars 1811, var en fransk konstnär. 

Födda 1746
Avlidna 1811
Franska målare
Män
Grysbockar

Grysbockar eller grysbokar (Raphicerus) är ett släkte av däggdjur.  Grysbokarna tillhör gasellantiloperna som ingår i familjen slidhornsdjur. Raphicerus förekommer bara i södra och mellersta Afrika.

Arter enligt Catalogue of Life och Mammal Species of the World (2005):

 Kapgrysbock (Raphicerus melanotis)
 Sharpes grysbock (Raphicerus sharpei)
 Stenantilop (Raphicerus campestris)

Utseende 
Arterna är lite större än dik-dikantiloperna. De har en rak rygg, en vit ring runt ögonen, stora öron och det är bara hanen som har horn.

Kroppslängden (huvud och bål) varierar mellan 610 och 950 mm och svanslängden är 40 till 80 mm. Arterna har en mankhöjd av 450 till 600 mm och en vikt av 7 till 16 kg. Hos de två arter som har ordet grysbock i namnet är pälsen på ovansidan ljusbrun till chokladbrun med röd skugga. Stenantilopen saknar ibland den röda skuggan på en ljusbrun till gråbrun grundfärg. Alla tre arter har vit päls på kroppens och svansens undersida. Grysbockar har inga nakna fläckar mellan öronen, inga hårtofsar på sina knän och mera släta horn (gäller bara hannar) vad som skiljer de från släktet Ourebia. Hornens längd är 25 till 127 mm.

Ekologi 
Arterna lever i savanner blandad med mindre skogar, buskskogar och klippiga områden och de behöver alltid platser med tätare växtlighet i reviret. Stenantilopen når i bergstrakter 4750 meter över havet. Den är främst dagaktiv och de andra arterna är huvudsakligen aktiva på natten.

Grysbockar väntar länge orörlig i gömstället och de flyr först när faran är mycket nära. I nödsituationer kryper de ibland i underjordiska bon som skapades av ett jordsvin. Födan utgörs av blad och gräs som kompletteras med frukter och underjordiska växtdelar. Hannar av kapgrysbock har cirka 2,5 hektar stora revir som markeras med körtelvätska, avföring och urin. Vid gränserna strider de ibland mot varandra och använder sina horn. Honor accepterar andra artfränder i territoriet. Antagligen har de andra två arterna samma beteende.

Honor kan vara brunstiga under alla årstider. I södra delen av utbredningsområdet föds de flesta ungar under senare våren efter regnfall. Vanligen föds en unge per kull efter 168 till 210 dagar dräktighet. Ungen diar sin mor ungefär 3 månader och könsmognaden infaller efter 6 till 19 månader.

Status 
Grysbockar jagas ibland för köttets skull men köttet anses vara ganska torrt. När de hämtar sin föda från jordbruksmark betraktas de av bönder som skadedjur. IUCN listar alla arter som livskraftig (LC).

Källor

Noter

Externa länkar 

Slidhornsdjur
Gasellantiloper
Raphicerus
Tobalaba (station)

Tobalaba är en tunnelbanestation i tunnelbanesystemet Metro de Santiago i Santiago, Chile. Stationen är en av två ändstationer på linje 4 (den andra är Plaza de Puente Alto). Nästföljande station på linje 1 i riktning mot Escuela Militar är El Golf och i riktning mot San Pablo är Los Leones. På linje 4 är nästföljande station Cristóbal Colón.

Källor 
''Artikeln är helt eller delvis en översättning av spanskspråkiga Wikipedias version om Tobalaba (estación)

Externa länkar
Metrosantiago.cl Officiell webbplats för Santiagos tunnelbana 

Santiagos tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 1980
Järnvägsstationer invigda 2005
1980 i Chile
2005 i Chile
Slaget vid Öxnebjerg

Slaget vid Öxnebjerg ()  skedde den 11 juni 1535 och var en del av grevefejden.

Den 84 m höga backen ligger på Fyn 10 km öster om Assens. Under slagets lopp stred manskap under den danske konungen Kristian III:s härförare Johan Rantzau med Kristofer av Oldenburgs trupper ledda av greven av Hoya och förre ärkebiskopen i Uppsala, dåvarande biskopen i Fyns stift, Gustaf Trolle. Mer än en tredjedel av Kristofers manskap togs till fånga, och hans båda anförare sårades till döds.

Danmark under 1500-talet
Öxnebjerg
Öxnebjerg
1535
Öxnebjerg
Skurugataberg

Skurugataberg är en av Smålands högsta punkter med sina 337 meter över havet. (Bland annat Tomtabacken och Taberg är högre). Skurugataberg ligger bara ett stenkast från Skuruhatt och kan ses om man står på Hatten och tittar österut in i skogen. Skurugataberg är dessutom en triangelpunkt.

Berg i Småland
Berg i Eksjö kommun
Escuela Militar (station)

Escuela Militar är en tunnelbanestation i tunnelbanesystemet Metro de Santiago i Santiago, Chile. Stationen var mellan 1980 och 2009 en av två ändstationer på linje 1 (den andra är San Pablo). 2009 invigdes en sträckan mellan Escuela Militar och Plaza Los Domínicos Den nästföljande stationen i riktning mot San Pablo är Alcántara. Det finns dock en planerad utbyggnad till Plaza Los Domínicos, vilket då kommer att bli ändstation istället för Escuela Militar.

Referenser
''Artikeln är helt eller delvis en översättning av spanskspråkiga Wikipedias version om Escuela Militar (estación)

Externa länkar
Metrosantiago.cl Officiell webbplats för Santiagos tunnelbana 

Santiagos tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 1980
1980 i Chile
Ole Andreas Øverland

Ole Andreas Øverland, född 17 mars 1855 i Trondheim, död 20 juni 1911, var en norsk historiker.

Han var 1879-85 assistent i riksarkivet, men lämnade denna plats för att uteslutande ägna sig åt sitt livsverk, Illustreret Norges historie (5 band, 1885-95; folkupplaga i 12 band, utan illustrationer, 1887-98), den första utförliga sammanhängande skildringen av Norges historia från äldsta tider till 1814, delvis en frukt av förstahandsforskningar. Stortinget uppmuntrade några år efteråt med ett årligt understöd hans historiska författarskap. Øverland skrev även en mängd artiklar rörande Norge i Nordisk familjebok.

Andra verk (urval) 
 Armfeldts tog Nordenfjelds 1718 (i "Historiska tidsskrift", 1878)
 Vikingetog og vikingefærder (1896)
 Borgerne paa Fredrikshald. Skildringer fra krigen 1716 (1897)
 Af sagnet og historien (1898)
 Korstogenes historie (1900)
 Det kgl. selskap for Norges vels historie gjennem hundre åar 1809-1901 (ofullbordad)
 Norske historiske fortællinger (1895-98)

Källor

Noter

Norska författare under 1800-talet
Födda 1855
Avlidna 1911
Män
Författare från Trondheim
Norska historiker under 1800-talet
Forskare från Trondheim
Övedssandsten

Övedssandsten är en sandsten som finns i Skåne. Den bildades i ett grunt tropiskt hav under epoken Pridoli, i slutet av silurtiden, för cirka 420 miljoner år sedan.

Övedssandsten går i dagen vid Övedskloster, Klinta och Ramsåsa. Vid Övedskloster bröts sandsten redan på 1750-talet till byggnadssten. I början av 1900-talet utvidgades verksamheten, efter det att AB Öwedsklosters sandstensbrott bildats, men på grund av minskad efterfrågan är driften nedlagd sedan många år. Stenen bröts i en underjordsgruva. Övedssanstenen är ljusröd och har en varm färgton. Den är lätt att bearbeta som ornamentsten har också använts som fasadsten. Ett tidigt exempel är Övedsklosters slott, ritat av Carl Hårleman, för vilket stenen användes till huvudbyggnadens fasad.

Användning
Grand Hotel i Lund, 1896–98. Fasadsten har kraftigt vittrat och delvis bytts ut vid en restaurering omkring 2010 mot tysk sandsten och Orsasandsten.
Skånes Enskilda Bank i Stockholm, fasader, 1900
Huvudentrén till Tulestationen i Stockholm av Ferdinand Boberg
Centralposthuset i Stockholm, översta våningens fasad, 1898–1903
Tidigare tingshuset, numera kommunhuset, i Sjöbo, del av fasad, 1905
Centralposthuset i Malmö, fasadernas gesimsband och ornamentik, 1900–06
Teschska palatset, Stortorget i Malmö, fasad, 1896
Stortorget 21, Malmö, fasad

Källor

Sandsten
Skånes geografi
Bergarter med tillnamn
Ugglan
The Quiet Place

The Quiet Place är en singel av In Flames från albumet Soundtrack To Your Escape släppt 2004. Den har tre musikspår, "The Quiet Place", en remix av "My Sweet Shadow" och en liveversion av Värmlandsvisan. CD-singeln innehåller dessutom videon till The Quiet Place, ett videoklipp från inspelningen samt en skärmsläckare.

Spellista
 The Quiet Place
 My Sweet Shadow (Remix)
 Värmlandsvisan (live)
 The Quiet Place (videoklipp)

Banduppsättning
Anders Fridén - sång
Daniel Svensson - trummor
Peter Iwers - bas
Jesper Strömblad - gitarr
Björn Gelotte - gitarr

Musiksinglar 2004
Svenska musiksinglar
Mansour Dadullah

Mansour Dadullah är befälhavare för talibanstyrkorna i Afghanistan. Han övertog posten från  Dadullah Akhund som i maj 2007 blev dödad av afghanska regeringsstyrkor. I februari 2008 blev han gripen i Pakistan.

I juni 2007 hävdade han i en intervju för Al-Jazira att talibanledaren Usama bin Ladin lever och fortfarande är verksam.

Källor

Al-Qaida
Talibanledare
Peyron (släkt)

Peyron är en fransk adelssläkt som kom till Sverige 1740 med sidenfabrikören Barthelemi Touissant Peijron.

En son Carl Adrian Peyron till Barthelemi Touissant Peijron adlades de Peijron 1780, men ätten utslocknade senare. En annan son blev far till generalmajor Edvard August Peijron, adlad Peijron 1836, hans ätt utslocknade. Edvard Augusts bror Gustaf Peyron den äldre adlades i Sverige 1825 och upphöjdes 1841 till friherre. Släkten blev introducerad på Riddarhuset 1842, då som friherrlig släkt nummer 392.

Kända personer 
 Gustaf Peyron den äldre (1783–1852), svensk friherre, militär och politiker
 Gustaf Peyron den yngre (1828–1915), svensk friherre, militär och politiker
 Knut Peyron (1831–1914), svensk amiral och chef för Marinförvaltningen
 Henry Peyron (1883–1972), svensk militär (kavalleriinspektör)
 Claës Peyron (1899–1993), svensk militär (försvarsområdesbefälhavare)
 Gustaf Peyron (1921–2007), svensk militär (militärbefälhavare)

Källor 
Riddarhuset

Noter

 
Svenska friherrliga ätter