kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ben Zyskowicz

Ben Berl Zyskowicz, polskt uttal [zɨskoviʧ], född den 24 maj 1954 i Helsingfors, är en finländsk politiker och riksdagsledamot.

Politisk karriär 
Zyskowicz var ordförande för Samlingspartiets riksdagsgrupp från 1993 till 2006 och han har varit riksdagsledamot för Samlingspartiet sedan 1979. Han var riksdagens talman från april till juni 2011.

Privatliv 
Mellan 1981 och 1989 hade Zyskowicz en egen advokatbyrå. Zyskowics har svenskspråkig bakgrund.

Han är också jude. Zyskowicz far, polska juden Abram, överlevde förintelsen och flyttade till Stockholm. Där mötte han med sin kommande fru, Ester Fridman, som var finlandsjude. Paret flyttade tillbaka till Finland innan Ben Zyskowicz föddes.

Sedan 1982 har han varit gift med Rahime Husnetdin-Zyskowicz som är finländsk tatariska. Tillsammans har de två döttrar, Daniela (1983) och Dinah (1985). Zyskowicz fru är muslim och en av deras döttrar har studerat luthersk teologi.

Utmärkelser

Källor

Externa länkar

 Ben Zyskowiczs webbplats
 Riksdagen: Ben Zyskowicz / Samlingspartiets riksdagsgrupp

Ledamöter av Finlands riksdag för Samlingspartiet
Talmän i Finlands riksdag
Personer inom judendomen i Finland
Politiker från Helsingfors
Födda 1954
Levande personer
Män
Mark Antokolskij

Mark Matvejevitj Antokolskij, född 2 november 1843 i Vilnius,  död 14 juli 1902 i Frankfurt am Main, var en rysk skulptör.

Biografi 
Mark Matvejevitj Antokolskij växte upp i en fattig judisk familj i stadsdelen Antokol i Vilnius. Med stöd av den dåvarande ryske guvernören i Vilnius, A. Nasimowa, bedrev han studier vid den kejserliga konstakademin i Sankt Petersburg 1862-68. Han bodde Berlin 1868-70 och från 1880 i Paris. Hans främsta verk är Ivan den förskräcklige, Kristus inför folket, Den döde Sokrates, Den evige juden och en staty över Peter den store vid palatset Mon plaisir i Sankt Petersburg.

Bildgalleri

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Födda 1843
Avlidna 1902
Män
Ryska skulptörer
Personer från Vilnius
Wivian Tuuri

Wivian Tuuri, född Lillan Dagny Vivian Svensson 15 maj 1939 i Skara, död 12 maj 2018 i Axvall, var en svensk bildkonstnär.

Wivian Tuuri var sedan 1971 bosatt i Axvall i Skara kommun och var yrkesverksam sedan 1980. Hon arbetade huvudsakligen med akvarellmåleri – en måleriteknik som hon sa "lockar med transparens och högstämda färgklanger".

Wivian Tuuri var autodidakt. Hon hade cirka 35 separatutställningar och deltog i omkring 50 samlingsutställningar i Sverige och utomlands. Hon finns representerad med offentliga verk i flera kommuner, landsting, företag och församlingshem. Hon var ansluten till: KRO – Konstnärernas Riksorganisation, KC – Konstnärscentrum Väst och BUS – Bildupphovsrätt i Sverige.
Tuuri är presenterad i uppslagsverket "Svenska Konstnärer" år 2005. Hon erhöll Skara kommuns kulturstipendium 1988.

Referenser 

Personer från Skara
Födda 1939
Svenska målare under 1900-talet
Kvinnor
Avlidna 2018
Sömnen (film)

Sömnen är en svensk dramafilm från 1984 i regi av Lennart Svensson. Filmen var hans regidebut och bygger på Ulf Lundells roman med samma namn. I huvudrollen som Tommy Cosmo ses Mats Ronander.

Handling 
Filmen kretsar kring rocksångaren Tommy Cosmo.

Rollista 

 Mats Ronander – Tommy Cosmo
 Maria Lindberg – Helena
 Björn Andersson – Pix
 Pia Garde	– Dessi
 Jan-Ivar Utas – Greger
 Anders Åberg – Fred
 Örjan Ramberg – Bonk
 Håkan Serner – pappan
 Mimi Pollak – farmodern
 Bert-Åke Varg – Måndag
 Niels Dybeck – Torsten
 Fillie Lyckow – Alma
 Gösta Krantz – Bertil
 Inger Berggren – Lilian
 Jan Waldekranz – Sigge
 Annmari Kastrup – Ingela
 Ola Wahlström	– Bengt
 Jonna Arb	– Yvonne
 Pontus Gustafsson	– Rolle
 Gunnar Falk – Henrik
 Bernt Overmark – Bernt
 Janne Bark – Kriss
 Åsa Winqvist – Bella
 Marie-Louise Mannervall – en dam
 Merja Hartikainen – bankkassörskan
 Clarence Öfwerman	– musiker
 Hasse Olsson – musiker
 Åke Sundquist – musiker
 Backa Hans Eriksson – musiker
 Rutger Gunnarsson	– musiker
 Glen Myerscough – musiker

Om filmen 
Filmen bygger på en roman med samma namn av Ulf Lundell. En första kontakt mellan Lundell och regissören Lennart Svensson om en filmatisering av boken inleddes 1978. Inspelningen var tänkt att starta 1980 med Lundell i huvudrollen, men det företaget gick i stöpet. I stället gick rollen till Mats Ronander och filmen spelades in mellan den 22 augusti och 2 november 1983 i Stockholm och Åre. Filmen producerades av Bengt Wendin för Måsen Film AB, Sandrew Film & Teater AB och Stiftelsen Svenska Filminstitutet. Den fotades av Lasse Björne och klipptes sedan samman av Svensson. Premiären ägde rum den 9 mars 1984 i Göteborg, Malmö, Stockholm, Sundsvall, Åre och Östersund. Filmen har visats i TV3 1990 och i Kanal 5 1996 och 1997.

Mottagande 
Filmen fick ett blandat, men övervägande negativt mottagande. Flera recensenter ansåg att Svensson inte riktigt lyckats fånga den sömniga samtidsstämning som präglar romanen.

Musik 
 "Nog nu", The Cosmopolitans	
 "Wonderful Tonight", Eric Clapton
 "All for the Love of Rock and Roll", Bobby Butani och Jeff Salen	
 "We've Gotta Get Out of This Place, The Animals	
 "Every Raindrop Means a Lot", Tages

Referenser 

Svenska filmer 1984
Svenska dramafilmer
Svenskspråkiga filmer
Svenska filmer baserade på romaner
Svenska musikfilmer
Stockholm på film
Jämtland på film
Filmer från Svenska Filminstitutet
Ulf Lundell
Svenska 1980-talsfilmer
Frukost på en främmande planet

Frukost på en främmande planet är en roman av Ulf Lundell, utgiven på Schultz förlag 24 september 2003. Lundell har själv sagt att boken "är en roman, eller i huvudsak en roman som bygger på minnen, tillbakablickar och dagboksanteckningar."

Referenser

Skönlitteratur 2003
Romaner av Ulf Lundell
En öppen vinter

En öppen vinter är en samling prosalyriska texter tillhörande ett soundtrack av Ulf Lundell som släpptes 8 april 2010. Soundtracket innehåller 11 nyskrivna låtar. Lundell själv skriver: "Det handlar om åren före 60, om det som varit, det framtida som ännu inte tagit form. Döden lite."

Låtlista
 "Fram mellan stenarna"
 "En öppen vinter"
 "Cortina"
 "Sist vi sågs var det tidig vår"
 "Du går dit jag går"
 "Djup svart sjö"
 "Hälften rosor"
 "Minnen"
 "September"
 "En öppen vinter II"
 "Rött guld"

Referenser

Skönlitteratur 2010
Romaner av Ulf Lundell
Oscar Antonsson

Oscar Arvid Antonsson, född 31 januari 1898 i Lunds stadsförsamling, död 23 februari 1960 i Danderyds församling, var en svensk konsthistoriker, museiman och konstnär.

Biografi
Oscar Antonsson studerade i Lund och blev filosofie doktor i konsthistoria 1937 på doktorsavhandlingen The Praxiteles marble group in Olympia. År 1930 anställdes han som amanuens vid Nationalmuseum, där han blev intendent 1934. 

Som konsthistoriker ägnade sig Antonsson efter avhandlingen om Praxiteles åt Sergels konstnärskap, vilket han behandlade i den omfattande undersökningen Sergels ungdom och Romtid (1942).<ref>Svensk Uppslagsbok’’, Band 1, 1947–1955. (spalt 1221)</ref>

Han ägnade sig även åt konstnärlig verksamhet och utbildade sig till skulptör, huvudsakligen i Italien, och utförde flera arbeten i brons och marmor. Han var även verksam som litograf och etsare samt silhuettklippare. 

Antonsson formgav föremål i brons och tenn, först för Ystads Metallindustri och därefter för AB Athena i Ystad som hade grundades 1936 med Antonsson som delägare.

Antonsson finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm  och Uppsala universitetsbibliotek.

Oscar Antonsson är begravd på Gamla kyrkogården i Karlskoga.

Offentliga verk i urvalMorgon, brons, torget i KarlskogaBäckahästen i YstadTympanon i YstadGåsalisa'' i Ystad

Källor 
 Svensk uppslagsbok, 2 uppl., Lund 1949

Externa länkar 
Bäckahästen i Ystad.
 Gåsalisa i Ystad.

Noter

Svenska konsthistoriker
Svenskt museifolk
Svenska formgivare
Svenska silhuettklippare
Svenska skulptörer under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Svenska litografer under 1900-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Svenska historiker under 1900-talet
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Uppsala universitetsbibliotek
Konstnärer från Lund
Gravsatta på Gamla kyrkogården i Karlskoga
Födda 1898
Avlidna 1960
Män
Öppna landskap (musikalbum)

Öppna landskap är ett samlingsalbum av Ulf Lundell som gavs ut 20 november 1995 i samband med att Vargmåne (Lundells debutalbum) fyllde 20 år. Samlingsalbumet har sålt platina. Samma dag släpptes även Slutna rum. Medan Öppna landskap innehåller de största hitsen består Slutna rum av lite obskyrare låtar.

Låtlista
Jag hade en älskling en gång
Snön faller och vi med den
Jag går på promenaden
Snart kommer änglarna att landa
Kärleken förde oss samman
Aldrig nånsin din clown
Glad igen
Den vassa eggen
Stort steg
När jag kysser havet
Sextisju, sextisju
Danielas hus
Evangeline
I kvinnors ögon
Rött
Isabella
Öppna landskap
Stockholms city
Och går en stund på jorden
Lycklig, lycklig
Kär och galen
Rialto
Hon gör mej galen
Rom i regnet
(Oh la la) Jag vill ha dej
Sanna (Nyårsafton Åre 1983)
Stackars Jack
Skyll på stjärnorna
Lejon på Gotland
Chans
Älskling

Slutna rum

Låtlista
Halvvägs till havet
Gå upp på klippan
I dina slutna rum
Främmande stad
Måne över Haväng
En fri man i stan
Maria kom tillbaka
Natt
Kärlekens hundar
Herrarna
Ryggen fri
Tre bröder
Aldrig så ensam
Kid
Mellan hägg och syren
Gammal Dodge
Inte ett ont ord
Bente
Kyssar och smek
Nådens år
Vänd dej inte om
Älskad igen
För dom som älskar
Gruva
Desperado
Laglös
Ute på vägen igen
Ut ur mörkret

Listplaceringar

Slutna rum

Öppna landskap

Externa länkar
 Information i Svensk mediedatabas.
 Information på Ulf Lundells webbplats
 Information på Ulf Lundells webbplats

Referenser

Samlingsalbum 1995
Samlingsalbum av Ulf Lundell
Album producerade av Lasse Lindbom
Anton Ulrik av Braunschweig-Wolfenbüttel

Anton Ulrik av Braunschweig-Wolfenbüttel, född 4 oktober 1633, död 27 mars 1714, var en braunschweigsk hertig, son till August II av Braunschweig-Wolfenbüttel.

Anton Ulrik regerade jämte sin bror Rudolf August från 1685 och ensam från 1704 som hertig i Braunschweig. Han övergick 1710 till katolicismen. Som medlem av den litterära Palmorden, Die fruchtbrigende Gesellschaft, bar han namnet Der Siegprangende och skrev de digra och svulstiga romanerna Der durchlauchtigen Syrenrin Aramena Liebesgeschichte (5 band 1669-73) och Die römische Octavia (6 band, 1685-1707), vidare sångspel och en samling av 61 andliga visor under titeln Christ-fürstlich Davids Harpfenspiel (1667).

Källor

Noter

Tryckta källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Hertigar av Braunschweig
Tyska romanförfattare
Tyskspråkiga romanförfattare
Tyska författare under 1600-talet
Personer från Niedersachsen
Alumner från Helmstedts universitet
Födda 1633
Avlidna 1714
Män
Svensk uppslagsbok
Mottagare av Elefantorden
Jevgenij Pasjukanis

Jevgenij Bronislavovitj Pasjukanis (ryska:  Евгений Брониславович Пашуканис; litauiska: Eugenijus Pašukanis), född 23 februari 1891 i Staritsa i guvernementet Tver, död 4 september 1937 i Moskva, var en sovjetisk jurist och rättsteoretiker som är känd för sitt verk Allmän rättslära och marxism.

Pasjukanis var av litauiskt ursprung och gick med i Rysslands socialdemokratiska arbetareparti i Sankt Petersburg när han var 17 år gammal. 1909 började han studera juridik i Sankt Petersburg. På grund av sin politiska aktivism tvingades han lämna Ryssland och reste 1910 till Tyskland och fortsatte sina juridikstudier i München.

Under första världskriget återvände han till Ryssland och 1914 deltog han i att formulera socialdemokraternas opposition mot kriget. Efter oktoberrevolutionen 1917 gick Pasjukanis med i det nybildade Rysslands kommunistiska parti. I augusti 1918 blev han domare i Moskva och inledde samtidigt sin karriär som jurist i den nya sovjetstaten, där han etablerade sig som en av de ledande juristerna i inom den sovjetiska rättsvetenskapen. 1924 publicerade han det uppmärksammade verket Allmän rättslära och marxism, där han i kritik mot bl.a.  Karl Renners socialfunktionalism och Hans Kelsens rättspositivism ställde frågan varför vissa sociala relationer får en juridisk form och han sökte svaret i den marxistiska varuteorin. Pasjukanis blev känd för att jämföra lagens funktion under socialismen med en tågtidtabell och antog att i takt med kommunismens framväxt skulle behovet av lagar vittra bort, i likhet med resten av statsapparaten.

I takt med att Stalin steg till makten hamnade Pasjukanis i onåd och under 1930-talet tvingades han framföra självkritik. Den 20 januari 1937 arresterades Pasjukanis och ersattes av sin främste rival Andrej Vysjinskij som chef för institutet för uppbygge och lag. Pasjukanis anklagades för att vara trotskist och avrättades senare samma år. Han rehabiliterades först postumt först under Chrusjtjovs avstalinisering 1956. Han är den ende sovjetiske rättsteoretikern som nått ryktbarhet utanför Sovjetunionen.

Verk i översättning

Källor

Carlo Di Mascio. Pašukanis e la critica marxista del diritto borghese, Firenze, Phasar Edizioni, 2013. 

Födda 1891
Avlidna 1937
Ryska jurister
Män
Offer för den stora utrensningen
Personer från Tver oblast
Personer som blivit avrättade av Sovjetunionen
Ryska kommunister
Internationella finansinstitutet

Internationella finansinstitutet skapades 1983 av 38 stora banker.

Medlemmar 
IFI:s medlemmar är de flesta av världens största affärsbanker och investmentbanker, liksom ett växande antal försäkrings- och kapitalförvaltningsföretag. Associerade medlemmar är multinationella företag, handelsföretag, exportkreditinstitut och övriga multilaterala organ. Ungefär hälften av institutets medlemmar är Europabaserade finansiella institutioner, och representation från de ledande finansinstituten i nya industriländer s.k. utvecklingsländer ökar också stadigt. Idag har institutet mer än 370 medlemmar och har huvudkontor i mer än 60 länder.

Tidigare ordförande 
William S. Ogden (Styrelsemedlem för skapande och framtagande av kommitté och interimsstyrelse, 1983)
Richard D. Hill (1984-1986)
Barry F. Sullivan (1986-1991)
Antoine Jeancourt-Galignani (1991-1994)
William R. Rhodes, (april - oktober 1994)
Toyoo Gyohten (1994-1997)
Georges Blum (1997-1998)
Sir John R.H. Bond (1998-2003)
Josef Ackermann (2003 - nuvarande)

Externa länkar
IFI:s Hemsida
Lista över medlemmar

Nationalekonomiska forskningsinstitut
Internationella finansinstitutioner
Josef Ackermann

Josef Ackermann född 7 februari 1948 i Walenstadt, St. Gallen, Schweiz, är en schweizisk bankman och VD för Deutsche Bank. Han har varit styrelsemedlem i Deutsche Bank sedan 1996.

Källor 

Födda 1948
Personer inom Schweiz näringsliv
Personer inom bankväsen
Alumner från Sankt Gallens universitet
Män
Levande personer
Nikodikodein

Nikodikodein är en kemisk förening med summaformeln C24H26N2O4. Ämnet är ett opiatderivat och används som hostmedicin och som analgetika. Ämnets PubChem-nummer är 5464304.

Substansen är narkotikaklassad och ingår i förteckningen N II i 1961 års allmänna narkotikakonvention, samt i förteckning III i Sverige.

Källor 

Opioider
Morfinaner
Fenoletrar
Nikotinater
Narkotikaklassade läkemedel
Sankt Gallens universitet

Sankt Gallens universitet (tyska: Universität St. Gallen) är ett universitet i den schweiziska staden Sankt Gallen, grundat 1898. Universitetet drivs av kantonen Sankt Gallen.

Universitetet är allmänt känt under namnet HSG vilket härstammar från dess tidigare namn Handels-Hochschule St. Gallen. Det fullständiga namnet på tyska är Universität St. Gallen - Hochschule für Wirtschafts-, Rechts- und Sozialwissenschaften sowie Internationale Beziehungen (HSG). Universitetets främsta fakulteter är inom företagsekonomi, nationalekonomi samt juridik och sociologi.

Trots att universitetet är ett av de minsta i Schweiz har det den största företagsekonomiska fakulteten bland alla schweiziska universitet och är dessutom ansett som det främsta inom så väl nationalekonomi, företagsekonomi och offentlig förvaltning i Europa. Universitetet är ackrediterad medlem av de olika organisationerna CEMS, APSIA, EQUIS samt AACSB.

Externa länkar 
 Sankt Gallens universitet

Universitet
Universitet och högskolor i Schweiz
Aeroponik

Aeroponik är processen för odling av växter i en luft- eller dimmiljö utan användning av jord (så kallad geoponic). Ordet "aeroponik" härstammar från de grekiska betydelserna av "aero" (luft) och "ponos" (arbetskraft). Aeroponikkultur skiljer sig från konventionell hydroponik där, till skillnad från hydrokultur som använder vatten som odlingssubstrat och viktiga mineraler för att stödja tillväxten hos växter, så utförs aeroponik utan ett odlingssubstrat. Eftersom vatten används i aeroponik för att överföra näringsämnen kan det ibland anses vara en typ av hydroponik.

Se även
 Akvaponik
 Luftrötter
 Vattenkultur
 Växtnäring

Externa länkar
 NASA beskriver aeroponik.

Jordbruk
Lars Mogensen

Lars Mogensen, född 11 juni 1962, är en frilansjournalist, moderator och programledare för Filosofiska rummet i Sveriges Radio P1. 

I oktober 2023 meddelade Sveriges Radio att man flyttar programmet från Malmö till Stockholm.

Referenser

Externa länkar 
Lars Mogensens hemsida

Svenska journalister under 1900-talet
Födda 1962
Levande personer
Män
Svenska journalister under 2000-talet
Alcest

Alcest är ett franskt musikprojekt som började som en musikgrupp (black metal) 2000, men som senare övergått till att bli ett soloprojekt med gruppens grundare, den franska musikern Neige. Alcests musik har efter detta utvecklats till att även omfatta shoegazing, postrock, post-metal och alternativ metal.

År 2001 gav gruppen ut en demo, Tristesse Hivernale, som innehöll traditionella black metal-låtar. Efter denna demo blev gruppen ett soloprojekt och 2005 kom EP:n Le Secret, som inkluderade blid sång och användning av durskalan, vilket var ovanligt för ett black metal-album.

År 2007 kom albumet Souvenirs d'un autre monde. Detta album gick ännu längre bort från black metal och var att jämföra med band som My Bloody Valentine och Jesu.

År 2010 gav man ut albumet Écailles de Lune och 2012 albumet Les Voyages de l'Âme. Dessa följdes 2014 upp med albumet Shelter, där amiina och Neil Halstead medverkar. Med detta album lämnade Alcest för första gången helt black metal – och metal över huvud taget – för att i stället omfamna shoegazing/postrock.

Medlemmar

Nuvarande medlemmar
Neige (Stéphane Paut) – trummor (1999–2009), sång, gitarr, basgitarr, keyboard (1999– )
Winterhalter (Jean Deflandre) – trummor (2009– )

Tidigare medlemmar
Argoth – basgitarr (2000–2001)
Aegnor (Ludovic) – sologitarr (2000–2001)

Turnerande medlemmar
Indria (Indria Saray) – basgitarr (2010– )
Zero (Pierre Corson) – bakgrundssång, gitarr (2010– )
Fursy Teyssier – basgitarr (2010)
Zoé – gitarr (2013)

Diskografi

Demo
Tristesse Hivernale (2001)

Studioalbum
Souvenirs d'un autre monde (2007)
Écailles de Lune (2010)
Les Voyages de l'Âme (2012)
Shelter (2014)
Kodama (2016)
Spiritual Instinct (2019)

Livealbum
BBC Live Session (2012)

EP
Le Secret (2005)
Protection EP - Exclusive Sampler (2019)

Singlar
"Autre Temps" (2012)
"Opale" (2013)
"Oiseaux de proie" (2016)
"Protection" (2019)
"Sapphire" (2019)

Övrigt
Aux Funérailles du Monde.../Tristesse Hivernale (delad album med Angmar) (2007)
Alcest / Les Discrets (delad mini-album med Les Discrets) (2009)

Externa länkar 

 Officiell webbplats
 Metal-archives: Alcest

Franska black metal-grupper
Shoegazing-grupper
Musikgrupper bildade 2000
Sijtse Jansma

Sijtse Jansma, född den 22 maj 1898 i Leeuwarden, död den 4 december 1977 i Amsterdam, var en holländsk dragkampare. Vid olympiska sommarspelen 1920, som var de sista OS-tävlingar där dragkamp ingick, vann han en silvermedalj med det holländska laget i dragkamp.

Se även 
 Dragkamp vid olympiska spelen

 

Nederländska dragkampare
Nederländska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1920
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1920 från Nederländerna
Tävlande i dragkamp vid olympiska sommarspelen 1920
Nederländska idrottare under 1900-talet
Personer från Leeuwarden
Födda 1898
Avlidna 1977
Män
Weetabix

Weetabix är frukostflingor av vete som produceras av Weetabix Limited of the United Kingdom. Weetabix uppfanns i Australien på 1920-talet av Bennison Osborne. Flingorna sitter ihop i kakor, men dessa är lätta att smula sönder. Oftast äts flingorna med mjölk eller fil, samt sylt eller socker.

Flingor
Louis-Alexandre de Launay, greve d'Antraigues

Emmanuel Henri Louis-Alexandre de Launay, greve d'Antraigues, född den 25 december 1753 i Montpellier, död den 22 juli 1812 i Barnes (London), var en fransk diplomat och äventyrare.

Genom en revolutionär skrift Mémoire sur les états généraux (1788) väckte d'Antraigues stor popularitet, men som adelsrepresentant i nationalförsamlingen kämpade han för bördsadelns rättigheter och det kungliga vetot.

År 1790 emigrerade han med sin älskarinna, sedermera hustru, operasångerskan Antoinette Saint-Huberty och verkade nu som franska kungafamiljens diplomatiske agent, men fängslades 1799 i Italien av Napoleon Bonaparte, men fick tillfälle att fly, hamnade slutligen i Sankt Petersburg.

Han blev 1803 ryskt statsråd och diplomatisk representant i Dresden, där han 1805 utgav Fragment du XVIIIe livre de Polybe, en hätsk pamflett mot Napoleon. Utvisad ur Sachsen kände han sig inte mer säker på kontinenten utan bosatte sig i England, där han slutligen jämte sin hustru mördades av sin italienske betjänt, oklart av vilken anledning.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Noter

Franska diplomater
Ryska diplomater
Personer under franska revolutionen
Personer från Montpellier
Födda 1753
Avlidna 1812
Mördade franska politiker
Personer som blivit mördade i Storbritannien
Män
Svensk uppslagsbok
Irène Mannheimer

Irène Henrietta Mannheimer, under en tid Häusler, född 6 juli 1931 i S:t Matteus församling i Stockholm, död 1 mars 2023 i Stockholm, var en svensk pianist och pianopedagog med professors namn.

Biografi
Mannheimer studerade piano för Annie Fischer samt för France Ellegaard, i solistklassen vid Kungliga Musikhögskolan i Stockholm 1947–1950 för Olof Wibergh, vid Conservatoire National Supérieur de Musique et de Danse de Paris 1950–1956 för Vlado Perlemuter samt i Salzburg för Géza Anda. Hon avlade pianopedagogexamen vid Kungliga Musikhögskolan 1963 och undervisade där till sin pensionering.

Irène Mannheimer debuterade med Haydns pianokonsert i D-dur i Stockholms Konserthus vid 13 års ålder och har konserterat i Sverige och utomlands sedan 1944 som solist och kammarmusiker. Hon var ordförande i Svenska pianopedagogförbundet 1968–1976.

Mannheimer var 1958–1974 gift med arkitekten Immanuel Häusler.

Priser och utmärkelser
1985 – Professors namn
1988 – Litteris et Artibus
1995 – Ledamot nr 899 av Kungliga Musikaliska Akademien 
2011 – Medaljen för tonkonstens främjande, Musikaliska Akademiens främsta utmärkelse

Diskografi
 Klavertramp ’85, 1986
 Wilhelm Stenhammar: Pianokonsert nr 1; Sensommarnätter; med Göteborgs symfoniorkester, dirigent Charles Dutoit, 1989
 The Romantic Orchestrial Music of Ruben Liljefors: Pianokonsert f-moll, op 5, med  Gävle Symfoniorkester, dirigent Mats Liljefors, 1995
 Otto Olsson: Introduktion och scherzo för piano och orkester; solo pianomusik; med Kungliga Filharmoniska Orkestern, dirigent Gunnar Staern, 1997
 Fredrik Samuel Silverstolpe: "Musik Av",

Källor
 , s. 313
Sveriges befolkning 1970, (CD-ROM version 1.04) Sveriges Släktforskarförbund 2003

Noter 

Svenska klassiska pianister
Svenska innehavare av professors namn
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Mottagare av Litteris et Artibus
Svenska pianister under 1900-talet
Musiker från Stockholm
Irene
Födda 1931
Avlidna 2023
Kvinnor
Svenska pianister under 2000-talet
Jakobs torg

Jakobs Torg är ett trekantigt torg på Norrmalm i Stockholms innerstad, inramat av Kungliga Operan, Sankt Jacobs kyrka och Danmarks hus. Längst västra sidan löper Västra Trädgårdsgatan och i öster gränsar torget till Kungsträdgården.

På torget, utanför kyrkan och vänd mot Operan, står en bronsbyst av Jussi Björling, skulpterad av nederländaren Pieter de Monchy 1961 men uppställd på torget först 1994, efter mer än trettio år i Operans ägo.

Källor

Externa länkar

Gator och torg på Norrmalm