kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Erik Oskar Arenander

Erik Oskar Arenander, E.O. Arenander, född 1862 i Vårfrukyrka församling, Uppsala län, död 11 oktober 1925, var en svensk agronom och lantbrukslärare.

Biografi
Arenander var ättling av kyrkoherden i Arnö socken Petrus Matthiæ Roslagius (död 1655), vilkens söner efter hemorten antog namnet Arnander, sedermera ändrat till Arenander. Han blev student 1883, avlade avgångsexamen från Ultuna lantbruksinstitut 1885 och var lantbruksskolelärare 1885-93 och 1896-97. Han studerade en tid vid lantbruksinstitutet vid universitetet i Halle an der Saale och blev filosofie doktor där 1896. Han var länsagronom i Västernorrlands län 1898-1905, blev lektor i hudjurslära vid Ultuna lantbruksinstitut 1905 och professor där 1918. 

Arenander verkade under sin tjänstgöring som länsagronom för lin- och rotfruktsodling samt föreningsväsen inom lantbrukets område. Han arbetade, framför allt genom studium och praktisk verksamhet, för tillvaratagande och renavel av den inhemska obehornade nötboskapen, fjällrasen och den rödkulliga boskapen. I sin gradualvhandling Studien über das ungehörnte Rindvieh im nördlichen Europa unter besonderer Berücksichtigung der nordschwedischen Fjellrasse (1896) försökte han huvudsakligen på grund av kranieundersökningar utreda den obehornade nötboskapens härstamning i förhållande till övriga typer och angav såväl i nämnda som i senare skrifter den förra typen som urgammal och antagligen den ursprungliga. Han invaldes 1911 som ledamot av Lantbruksakademien.

Bibliografi (i urval)
Linodlingsboken eller kortfattad anvisning i linodling (1910)
Rödkullorna på Ellesbo (1911)
Fjällrasen, dess avel, utfodring och vård (1912)

Källor

Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Svenska professorer i lantbruksvetenskap
Personer verksamma vid Sveriges lantbruksuniversitet
Ledamöter av Lantbruksakademien
Män
Personer från Vårfrukyrka socken
Födda 1862
Avlidna 1925
Svensk uppslagsbok
Ugglan
Integrativ didaktik

Inom integrativ didaktik är avsikten att teoretiskt och praktiskt sammanföra å ena sidan det särskilda ämnesinnehållet och å andra sidan de mer övergripande ambitioner som kännetecknar undervisning i formella utbildningssystem som skola och högskola. Samtidigt som lärandet avser ett visst ämneskunnande, till exempel matematik eller historia, kan till detta kopplas en viss värdegrund som bildning eller demokratisk fostran. Varken ämneskunnande eller fostran/bildning kan då ses som överordnat, så att det ena antas vara ensidigt beroende av det andra, utan ”båda delarna” ska snarare uppfattas som internt förenade och därför i behov av en samtidig och ömsesidig bearbetning i praktiken. Den integrativa didaktiken överger på så sätt konventionella uppdelningar mellan ämnes- och allmändidaktik.

Den integrativa didaktiken har under 2000-talet utvecklats vid Växjö universitet med inriktning mot en kommunikativt och diskursivt hållen syn på didaktiken. Särskilt intresse har riktats mot en modell för ”didaktisk bildning” där undervisning och lärande uppfattas som en intersubjektivt och kulturellt grundad ömsesidighet mellan lärare och elever. Anknytande kunskapsbegrepp har därmed breddats för att möjliggöra en integration av kunskapsbildning och meningsskapande.

Källor
Fritzén, Lena m fl (red) (2004) På väg mot integrativ didaktik. Växjö universitet: Acta Wexionensia, Nr 53.
Fritzell, Christer red (2007) Integrativ didaktik i olika ämnesperspektiv. Växjö universitet: Acta Wexionensia, Nr 111.

Didaktik
Johanna Beaufort

Johanna Beaufort är namnet på flera kända kvinnor ur den engelska historien: 

 Johanna Beaufort (1379-1440), Grevinna av Westmorland
 Johanna Beaufort (skotsk drottning) (1404-1445), drottning och regent av Skottland
Svenska Akademiens stipendium till postdoktorala språkforskare

Svenska Akademiens stipendium till postdoktorala språkforskare är ett stipendium som inrättades 2002 och som delas ut årligen som stöd och belöning till två yngre språkforskare för bidrag till "kännedomen om svenska språket". Stipendiet hette till och med 2009 Svenska Akademiens stipendium till yngre språkforskare. Stipendiebeloppet är 50 000 kronor per person.

Mottagare 
 2002 Inger Lindell och Bo-A. Wendt
 2003 Anna-Malin Karlsson och Benjamin Lyngfelt
 2004 Ellen Bijvoet och Saara Haapamäki
 2005 Ulla Stroh-Wollin och Per Holmberg
 2006 Henrik Rosenkvist och Elzbieta Strzelecka
 2007 Petra Bodén och Erik Magnusson
 2008 Patrik Larsson och Gudrun Rawoens
 2009 David Håkansson och Susanna Karlsson
 2010 Maia Andreasson och Ida Larsson
 2011 Susanne Haugen och Sara Myrberg
 2012 Johan Brandtler och Andreas Nord
 2013 Ann Blückert och Rudolf Rydstedt
 2014 Vladimir Naydenov och Mikael Roll
 2015 Steffen Höder och Julia Prentice
 2016 Rickard Melkersson och Gustaf Skar
 2017 Karin Helgesson och Memet Aktürk-Drake 
2018 Karin Hagren Idevall och Alexandra Petrulevich
2019 Sofia Pereswetoff-Morath och Alessandro Palumbo
2020 inget stipendium delades ut
2021 Lisa Loenheim och Nathan Young
2022 inget stipendium delades ut
2023 Gunnar Norrman och Sandy Åkerblom

Källor 

Språkpriser
Svenska Akademien
Stipendier
Maarja Talgre

Maarja Talgre, född 27 februari 1945, är en svensk journalist, författare, radioproducent och översättare.

Biografi
Talgres föräldrar kom från Estland, modern kom till Sverige i september 1944. Maarja Talgre växte upp i Partille och gjorde ungdomsprogram i radio i slutet av 1960-talet. Hennes genombrott som författare kom med Leo, ett estniskt öde, som handlar om hennes far, en estnisk motståndsman som mördades av den sovjetiska säkerhetstjänsten.

Priser och utmärkelser
1998: Beskowska resestipendiet
1991: TCO:s kulturpris
2009: Publicistklubbens pris Guldpennan

Bibliografi

Referenser

Noter

Källor

Svenska författare under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Svenska journalister under 1900-talet
Födda 1945
Kvinnor
Levande personer
Svenska författare under 2000-talet
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Knud Faber

Knud Helge Faber, född 29 augusti 1862 i Odense, död 3 maj 1956, var en dansk läkare. Han var bror till Harald och Svend Aage Faber samt sonson till Nicolai Faber.

Faber blev medicine doktor 1890 på en avhandling om stelkramp. Han var 1896–1910 professor i klinisk medicin och överläkare vid Frederiks Hospital och från 1910 övermedikus vid Krigshospitalet. Han var en erkänt framstående kliniker på den inre medicinens område och utgav flera arbeten om matsmältningsorganens sjukdomar, särskilt kronisk gastrit och kolit och gav uppslag till den Lærebog i intern Medicin, som 1915 började utges av nordiska läkare. Han inlade även stor förtjänst i kampen mot tuberkulosen och om ordnandet av det civila hälsovårdsväsendet. Han blev ledamot av Fysiografiska sällskapet i Lund 1914, av Vetenskaps- och vitterhetssamhället i Göteborg 1918 och av Vetenskapsakademien i Stockholm 1925. År 1946 utnämndes han till hedersdoktor vid Aarhus universitet.

Källor

Noter 

Danska professorer i medicin
Personer verksamma vid Köpenhamns universitet
Hedersdoktorer vid Aarhus universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg
Ledamöter av Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund
Danska läkare under 1900-talet
Personer från Odense
Födda 1862
Avlidna 1956
Män
Ugglan
Luminol

Luminol (3-aminoftalhydrazid eller 5-amino-2,3-dihydro-1,4-ftalazindion) är en kemisk substans som används i laboratoriesammanhang. I en alkalisk lösning, under oxidation med exempelvis väteperoxid, utsänder ämnet blått ljus. Detta fenomen benämns kemiluminiscens. Som katalysator för reaktionen kan kaliumferricyanid användas.

Framställning
Luminol framställs genom att angripa nitrerad ftalsyra med upphettad hydrazin i ett lösningsmedel med hög kokpunkt som till exempel dietylenglykol. Lösningen kondenseras så att 5-nitrofthalhydrazid bildas. Den nitrogrupp som är kvar omvandlas till en aminogrupp med ett starkt reduktionsmedel.

Användning
Luminol används inom kriminalteknik för att påvisa spår av blod, även om de synliga fläckarna har tvättats bort. En lösning av luminol och väteperoxid sprayas på det område som ska undersökas. Om det finns spår av blod kommer det hemoglobin som finns kvar att agera som katalysator och sätta igång kemiluminiscens-reaktionen. Ljuset är för svagt att se med blotta ögat, men kan fångas genom fotografering med lång exponeringstid i ett mörkt rum. Även urin, fekalier, koppar och blekmedel kan sätta igång kemiluminiscensen.

Referenser 

Aromatiska aminer
Hydrazider
Ftalaziner
Luminiscens
Göran Andersson (fysiker)

Claes Göran Andersson, ofta skrivet C. Göran Andersson, född 7 juni 1951 i Malmö Sankt Petri församling, är en svensk elektrotekniker och fysiker.

Andersson studerade vid Lunds universitet där han 1975 tog grundexamen i teknisk fysik och 1980 disputerade i matematisk fysik. Mellan 1980 och 1986 arbetade han vid dåvarande ASEA, nu ABB, i Ludvika med simulering och styrning av elektriska energisystem, särskilt med koppling till högspänd likström. Från 1986 till 2000 var han professor i elektriska energisystem vid Kungliga Tekniska högskolan och forskade framför allt kring dynamiska förlopp och stabilitet i elektriska energisystem. Sedan 2000 är han professor i elektriska energisystem vid ETH i Zürich.

Andersson blev ledamot av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien 1992, Kungliga Vetenskapsakademien 1994, Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund 2010, Schweizerische Akademie der technischen Wissenschaften (SATW) 2015 och US National Academy of Engineering 2016. Han är fellow av IEEE (1997).

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

Svenska professorer i elektroteknik
Svenska fysiker under 1900-talet
Personer verksamma vid ETH Zürich
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Alumner från Lunds universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Män
Födda 1951
Levande personer
Forskare från Malmö
Frank J. Cannon

Frank Jenne Cannon, född 25 januari 1859 i Salt Lake City, död 25 juli 1933 i Denver, var en amerikansk politiker och publicist. Han representerade delstaten Utah i USA:s senat 1896-1899. Han var son till George Q. Cannon som var en betydande religiös ledare.

Cannon utexaminerades 1878 från University of Deseret (nuvarande University of Utah). Han flyttade 1880 till San Francisco för att arbeta som journalist. Han flyttade 1882 tillbaka till Utahterritoriet. Han grundade 1888 tidningen Ogden Standard.

Cannon representerade Utahterritoriet 1895-1896 i USA:s kongress som icke röstberättigad delegat. Utah blev 1896 USA:s 45:e delstat. Republikanerna Cannon och Arthur Brown valdes till de två första senatorerna. Cannon bytte redan 1897 parti till Silver Republican Party.

Cannons mandatperiod löpte ut i mars 1899. Han kandiderade utan framgång till omval. Delstatens lagstiftande församling kunde inte enas om en efterträdare men i januari 1901 kunde Thomas Kearns slutligen tillträda som senator.

Cannon bytte 1900 parti från Silver Republican Party till demokraterna. Han var ordförande för demokraterna i Utah 1902-1904. Han grundade år 1903 igen en ny tidning i Ogden, Daily Utah State Journal. Cannon flyttade 1909 till Denver. Han var där verksam som journalist och inom gruvdriften i Colorado.

Cannon var mormon men han genomgick en dekonversion och lämnade mormonkyrkan. Han skrev boken Under the Prophet in Utah tillsammans med Harvey J. O'Higgins. Boken är mycket kritisk mot mormonismen. Cannon föreläste mot mormonismen och mot guldmyntfoten. Han avled 1933 och gravsattes på Ogden City Cemetery i Ogden.

Bibliografi
Frank J. Cannon & Harvey J. O'Higgins, Under the Prophet in Utah: The National Menace of a Political Priestcraft (1911), C.M. Clark Publishing Co., Boston.

Källor

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Födda 1859
Avlidna 1933
Ledamöter av USA:s senat från Utah
Män
Personer från Salt Lake City
Alumner från University of Utah
Ingolf Lindau

Evert Ingolf Lindau, född 4 oktober 1942 i Växjö, är en svensk fysiker och professor emeritus vid både Lunds universitet och Stanford University i Kalifornien, USA.

Biografi 
Lindau disputerade 1971 vid Chalmers tekniska högskola med sin avhandling om fotoemission. Efter disputationen började han arbeta på det Silicon Valley-baserade företaget Varian Associates i Palo Alto mellan 1971 och 1972, innan han började forska på Stanford University 1972. Under sin forskning blev han professor vid Stanford University 1980 för sin forskning inom elektroteknik och fotonfysik och vid Lunds universitet 1990 för sin forskning inom synkrotronljusfysik. 

Hans forskning har kretsat kring studier av elektroniska egenskaper hos halvledarytor och deras gränsskikt med hjälp av synkrotronljus. Han har dessutom varit med vid framställning och utveckling av instrument som används vid synkrotronljusanläggningar både i Lund (Max-lab) och Stanford (SLAC). 1991 efterträdde Lindau Bengt Forkman som föreståndare för Max-lab. Lindau blev 1995 invald som ledamot av Kung. Vetenskapsakademien.

Källor

Externa länkar 

Svenska professorer i fysik
Personer verksamma vid Stanford University
Personer verksamma vid Lunds universitet
Alumner från Chalmers tekniska högskola
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1942
Levande personer
Peter Erman

Peter Erman, född 1937 i Sankt Görans församling, Stockholm, död 2022 i Täby distrikt, Stockholms län, var en svensk fysiker. Han disputerade 1970 vid Stockholms universitet  och var professor emeritus i fysik, särskilt molekylfysik, vid Kungliga Tekniska högskolan och sedan 1995 ledamot av Vetenskapsakademien.

Källor

Externa länkar 

Svenska professorer i fysik
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Alumner från Stockholms universitet
Svenska forskare under 1900-talet
Forskare från Stockholm
Födda 1937
Avlidna 2022
Män
Johan Ludvig Heiberg (filolog)

Johan Ludvig Heiberg, född 27 november 1854 i Ålborg, död 4 januari 1928 i Köpenhamn, var en dansk filolog.

Heiberg blev 1876 filologie kandidat och 1879 filosofie doktor, var 1884-95 föreståndare för Borgerdydsskolen i Köpenhamn (från 1890 tillsammans med S.L. Tuxen) och blev 1895 professor vid Köpenhamns universitet. Han ägnade stort intresse åt den grekiska matematikens historia samt utgav Quæstiones Archimedeæ (gradualavhandling) och upplagor av Arkimedes (tre band, 1880–81), Euklides (sju band, 1883-96), Apollonios från Perga (två band, 1891), Simplicius (1894), Serenus (1896) och Klaudios Ptolemaios (tre band, 1898-1907) med latinsk översättning. 

Dessutom medverkade han till en utgåva av Euklides Elementa i arabisk bearbetning efter en handskrift i Leiden (I, 1897, II:1, 1906) och gjorde 1906 en viktig upptäckt genom att på en palimpsest läsa en hittills okänd, viktig skrift av Arkimedes. I flera specialavhandlingar lämnade han fullödiga bidrag till matematikens historia – bland annat Litteraturgeschichtliche Studien über Euklid (1882). 

Heiberg utgav även Religion og Moral (1911), Den hellige Porphyrios (1912), Sokrates' Udvikling (1913), Liv og Død i græsk Belysning (1915) och Fra Hellas (1920) samt en rad filologiska småskrifter av kulturhistorisk art: Kvindespørgsmaalet i det gamle Athen (1891), Eros (1895), Den attiske Komedies Frisprog (1899) samt två konsthistoriska planschverk, Attiske Gravmæler (1895) och Italien, spredte Studier og Rejseskitser (1904). 

Som motskrift till Johanne Luise Heibergs framställning av förhållandet mellan Peter Andreas Heiberg (var brorsons sonson han var) och Thomasine Gyllembourg utgav han "Breve fra P. A. Heiberg" (1883) och ställde sig avgjort på dennes sida i en avhandling i "Nordisk Tidskrift" (1883). Heiberg var 1900-08 medutgivare av Søren Kierkegaards samlade skrifter. Han var hedersdoktor vid flera utländska universitet och invaldes som ledamot av Videnskabernas Selskab 1883 och som utländsk ledamot av Vetenskapsakademien i Stockholm 1925.

Källor
  Supplement

Noter 

Danska filologer
Danska professorer
Alumner från Köpenhamns universitet
Personer verksamma vid Köpenhamns universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Videnskabernes Selskab
Födda 1854
Avlidna 1928
Män
Personer från Ålborg
Bengt Westermark

Bengt Westermark, född 1945, är en svensk cancerforskare. Han disputerade 1973 vid Uppsala universitet där han senare blivit professor i tumörbiologi vid Akademiska sjukhuset. Han blev ledamot av Vetenskapsakademien 1995. Han är även ledamot av European Molecular Biology Organisation.

Källor

Tryckt litteratur  
Kungl. vetenskapsakademien, Matrikel 1998/1999, ISSN 0302-6558, sid. 112.

Referenser

Externa länkar 

Svenska professorer i onkologi
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1945
Levande personer
Sigval Schmidt-Nielsen

Sigval Schmidt-Nielsen, född 17 november 1877 i Røros, död 25 maj 1956 i Trondheim, var en norsk kemist.

Schmidt-Nielsen utexaminerades från Trondheims tekniska läroanstalt 1897, blev filosofie doktor i Basel 1901 och fortsatte från 1902 sina kemiska och näringsfysiologiska studier under professor Olof Hammarsten i Uppsala. Han var 1904–1907 docent vid Stockholms högskola, varefter han anställdes vid Kristiania universitet som assistent i fysiologi och som kemist vid norska Medicinalstyrelsen. Åren 1913–1945 var Schmidt-Nielsen professor i teknisk-organisk kemi och näringsmedelskemi vid Tekniska högskolan i Trondheim. Han var ledamot av många internationella kommissioner för behandling av olika spörsmål, särskilt rörande näringsmedlen. 

Schmidt-Nielsen publicerade en stor mängd avhandlingar i näringsmedelskemi, fysiologi och hygien. Åtskilliga av dessa utarbetade han tillsammans med sin hustru Signe Torborg Schmidt-Nielsen, född Sturzen-Becker, född 1 december 1878 i Stockholm, filosofie doktor 1907 i Uppsala, gift samma år, död 2 oktober 1959). Han var hedersdoktor vid universiteten i Uppsala och Lund, ledamot av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, Det Norske Videnskaps-Akademi och utländsk ledamot av flera svenska lärda sällskap, bland annat Lantbruksakademien (1920), Vetenskapsakademien (1922) och  Ingenjörsvetenskapsakademien (1933).

Källor

Store norske leksikon: Schmidt-Nielsen, Sigval

Norska professorer i kemi
Personer verksamma vid Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet
Ledamöter av Det Norske Videnskaps-Akademi
Ledamöter av Norske Videnskabers Selskab
Ledamöter av Lantbruksakademien
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Hedersledamöter vid Södermanlands-Nerikes nation
Hedersdoktorer vid Lunds universitet
Hedersdoktorer vid Uppsala universitet
Kemister under 1900-talet
Norska forskare under 1900-talet
Personer från Røros
Födda 1877
Avlidna 1956
Män
Ugglan
Hans Wallin (matematiker)

Hans Wallin, född 1936, är en svensk matematiker. Han disputerade 1962 vid Uppsala universitet är professor emeritus i matematik vid Umeå universitet. Han är sedan 1996 ledamot av Vetenskapsakademien.

Källor 
Kungl. vetenskapsakademien, Matrikel 1999/2001, ISSN 0302-6558, sid. 128.

Fotnoter

Externa länkar 

Svenska professorer i matematik
Personer verksamma vid Umeå universitet
Alumner från Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1936
Levande personer
Alexander Hugh Holmes Stuart

Alexander Hugh Holmes Stuart, född 2 april 1807 i Staunton, Virginia, död 13 februari 1891 i Staunton, Virginia, var en amerikansk politiker (whig). Han representerade delstaten Virginias 17:e distrikt i USA:s representanthus 1841-1843. Han tjänstgjorde som USA:s inrikesminister under president Millard Fillmore 1850-1853.

Stuart studerade vid The College of William & Mary och University of Virginia. Han inledde 1828 sin karriär som advokat i Staunton.

Stuart efterträdde 1841 Robert Craig som kongressledamot. Han kandiderade utan framgång till omval i kongressvalet 1842. Han efterträdde 1850 Thomas McKennan som inrikesminister och tjänstgjorde till slutet av Millard Fillmores mandatperiod som president.

Stuart tjänstgjorde som rektor vid University of Virginia 1874-1882. Han avled 1891 och gravsattes på Thornrose Cemetery i Staunton.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Födda 1807
Avlidna 1891
Ledamöter av USA:s representanthus från Virginia
USA:s inrikesministrar
Män
Personer från Staunton, Virginia
Alumner från University of Virginia
Kota (distrikt)

Kota är ett distrikt i den indiska delstaten Rajasthan. Den administrativa huvudorten är staden Kota. Distriktets befolkning uppgick till 1 568 525 invånare vid folkräkningen 2001, på en yta av 5 443 km².

Kota blev en självständig furstestat år 1631 under Rao Madho Singh. Här finns Asiens största anläggning för tillverkning av konstgödsel.

Administrativ indelning
Distriktet är indelat i fem tehsil, en kommunliknande administrativ enhet:
Digod
Ladpura
Pipalda
Ramganj Mandi
Sangod

Urbanisering
Distriktets urbaniseringsgrad uppgick till 53,46 % vid folkräkningen 2001. Den största staden är huvudorten Kota. Ytterligare tio samhällen har urban status:
Chechat, Kaithoon, Kumbhkot, Modak, Ramganj Mandi, Sangod, Satalkheri, Sogariya, Suket, Udpura

Källor

Distrikt i Rajasthan
Torshögen

Torshögen är en gravhög belägen strax väster om Skyberga vid väg 534 mellan Kumla och Fjugesta i Närke. Den ligger i Hardemo socken i Kumla kommun.

Den är en av Närkes största gravhögar cirka 15 meter i diameter och cirka 3 meter hög och troligen uppförd under yngre järnåldern (400–1050 e. Kr).

Enligt tradition skall en kung Tor eller Torer vara begravd i högen. Högen har varit större innan grustäkt skedde på området under 1700-talet. Då hittades bl.a. en urna med en sax och ett bryne. Högen är inte arkeologiskt undersökt men däremot ett antal brandgravar inom området. Torshögen finns avbildad i Herman Hofbergs "Nerikes gamla minnen" som utkom 1868.

Gravhögen är fast fornlämning och därmed skyddad av kulturmiljölagen.

Referenser

Externa länkar 

 Torshögen RAÄ Hardemo 74;1

Svenska kulturbilder - Forn- och kulturminne: Torshögen

Gravhögar i Sverige
Fornminnen i Närke
Fornminnen från järnåldern i Sverige
Kumla kommun
Sevärdheter i Örebro län
John Palmer Usher

John Palmer Usher, född 16 januari 1816 i Brookfield, New York, död 13 april 1889 i Philadelphia, Pennsylvania, var en amerikansk republikansk politiker. Han tjänstgjorde som USA:s inrikesminister 1863-1865.

Usher flyttade 1839 till Terre Haute och arbetade som advokat i Indiana. Han var delstatens justitieminister (Indiana Attorney General) 1861-1862. USA:s inrikesminister Caleb Blood Smith avgick den 31 december 1862. Usher tillträdde som ny inrikesminister i Regeringen Lincoln den 1 januari 1863.

Under 1864 växte trycktet mot Abraham Lincoln att byta ut Usher mot en politiker av större kaliber. Usher hade inte särskilt många kontakter i Washington, D.C. men han räknade med att Lincoln ville ha en minister i sin regering från delstaten Indiana. Då en annan Indianapolitiker, Hugh McCulloch, tillträdde som finansminister i mars 1865, var Lincoln beredd att byta ut Usher. President Lincoln hann bli mördad före Usher hann lämna sitt ämbete. James Harlan från Iowa efterträdde Usher i maj 1865 och så hade det första ministerbytet under Andrew Johnson skett.

Usher avled i cancer i april 1889 och gravsattes på Oak Hill Cemetery i Lawrence, Kansas.

Litteratur 
Elmo Richardson & Alan W. Farley, John Palmer Usher, Lincoln's Secretary of the Interior (1960), University of Kansas Press, Lawrence.

Källor

Externa länkar 
 Mr. Lincoln's White House
 Political Graveyard

USA:s inrikesministrar
Amerikanska republikaner
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Madison County, New York
Födda 1816
Avlidna 1889
Män
Robert McClelland

Robert McClelland kan syfta på:

Robert McClelland (amerikansk politiker) (1807-1880), USA:s inrikesminister 1853-1857
Robert McClelland (australisk politiker) (född 1958), Australiens justitieminister 2007-2011
Robert McClelland (australisk politiker)

Robert Bruce McClelland, född 26 januari 1958 i Sydney, New South Wales, är en australisk politiker. Han var ledamot av Australiens representanthus 1996–2013 och Australiens justitieminister 2007–2011. Han är medlem i Australiens arbetarparti (Australian Labor Party, ALP).

Referenser 
Officiell webbplats

Australiens justitieministrar
Födda 1958
Levande personer
Män