kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
August Krüger

August Heinrich Krüger född 23 juni 1822 i Göldenitz i Sachsen-Lauenburg, död 20 september 1896 i Göteborg, var en tyskfödd arkitekt och byggmästare.

Biografi
Krüger började sin verksamhet i Danmark, men till följd av de politiska förhållandena flyttade han till Sverige i slutet av 1840-talet. Han startade firma i Göteborg och snart anslöt kompanjonen Johan August Westerberg. Firman växte och Krüger räknades snart  som en av Västsveriges större byggmästare. I Göteborgsområdet utarbetade han själv ritningarna till Göteborgs synagoga (1855). Han vann tillbyggnaden av Göteborgs bank på Drottninggatan 11 (1861) och Askims kyrka 1878–1879. I Vänersborg ritade han stadshuset (1869), länslasarettet (1876), vattentornet (1882) och flickskola (1885) och Vänersborgs museum (1885). 

August Krügers två söner, Georg Krüger (1847–94) och Ernst Krüger (1859–1926), anslöt sig 1891 till firman och det nya namnet blev A. Krüger & Son. Den lever ännu idag vidare som AKOS Arkitekter & Ingenjörer.

Byggnadsverk i urval
Drottninggatan 72/Stora Nygatan 5, Göteborg (1853)
Göteborgs synagoga, Göteborg (1855)
Kungsportshuset (fd. Restaurang Gamle Port), Östra Larmgatan 18, Göteborg (1856)
Västra Hamngatan 24-26, Göteborg (1863)
Lindbergska huset, Järntorget 2-4, Göteborg (1865)
Askims kyrka, Askim (1879)
Vänersborgs museum, Vänersborg (1885)

Bilder

Källor

Noter

Externa länkar

Svenska byggmästare under 1800-talet
Svenska arkitekter under 1800-talet
Personer från Pommern
Män
Födda 1822
Avlidna 1896
Norbert Siedler

Norbert Siedler, född 29 december 1982 i Wildschönau, är en österrikisk racerförare.

Racingkarriär 
Siedler startade sin karriär i karting år 1992, vid tio års ålder. Säsongen 2000 gick han över till formelbilsracing och Formula Ford 1800 Germany. Av säsongens åtta race, körde han endast fyra, men i kraft av en seger tog han sjätteplatsen totalt. Österrikaren flyttade sedan upp till tyska F3-mästerskapet säsongen efter, dock utan några högre poängplaceringar. En artondeplats totalt, ledde till att han stannade kvar i mästerskapet ytterligare ett år. Det året, som var 2002, tog han sin första seger i klassen och slutade på sjätte plats, på samma poäng som Markus Winkelhock, totalt.

Till säsongen 2003 blev Siedler kontrakterad som testförare i Formel 1-stallet Minardi. Han tävlade dessutom i World Series by Nissan, vilket resulterade i en total femtondeplats. De kommande året tävlade han i Euro Formula 3000, tog två segrar och blev trea i mästerskapet. 2005 gick han med samma team till 3000 Pro Series, vilket var ett mästerskap som bara hade det namnet under ett år. Återigen tog han vann han två race, men lyckades här vinna mästerskapet tillsammans med Max Busnelli, som slutade på samma antal poäng.

Efter segern i 3000 Pro Series, blev det inte mycket tävlande för hans del under 2006. Han körde tre race i Champ Car Atlantic, på andra sidan Atlanten, samt ett i Le Mans Series LMP2-klass. År 2007 var han dock tillbaka i europeisk formelbilsracing, i och med tävlandet i International Formula Master. Siedler tog fyra pallplatser, varav två segrar, och slutade på sjätte plats i mästerskapet. Han tävlade även i LMP2 i Le Mans Series för Kruse Motorsport, samt körde Le Mans 24-timmars för samma team. Det racet tvingades de dock bryta. Ytterligare ett år stannade han i International Formula Master, men lämnade sedan formelbilsracingen, då det inte blivit någon framgång gentemot året innan. Totalplaceringen blev tia.

Under 2008 hade Siedler också gjort sin debut i Porsche Supercup. Under hans första säsong kom aldrig de riktigt bra resultaten, utan han lade sig på femtonde plats i mästerskapet. Han började sedan satsa på Porsche Supercup helt och hållet 2009, då han tog en andraplats på Circuit de Spa-Francorchamps som bästa placering. I totalen slutade han på femteplats.

2010 var han med högt uppe i mästerskapet. Han tog sin första seger i Porsche Supercup, samt hade ytterligare två pallplaceringar. Siedler hade ingen chans mot René Rast och Nick Tandy uppe i toppen, men lyckades lägga sig på tredjeplats i förarmästerskapet, dock på samma poäng som Jaap van Lagen och en poäng före sin teamkamrat, Jan Seyffarth. Siedler kör sin fjärde säsong i Porsche Supercup 2011.

Källor och noter

Externa länkar 

Officiell webbplats
Norbert Siedler på Driver Database.

Födda 1982
Österrikiska racerförare
Formula Renault 3.5 Series-förare
International Formula Master-förare
Porsche Supercup-förare
Män
Levande personer
Red Bull Junior Team
Georg Krüger

Carl Georg Krüger, född 1847, död 29 oktober 1894 i Vadstena, var en svensk arkitekt.

Biografi

Georg Krüger var son till den tyskfödde arkitekten och byggmästaren August Krüger som i slutet av 1840 slagit sig ned i Göteborg.
Han drev verksamhet tillsammans med arkitekten Wilhelm Franck från 1883-1885 . År 1891 blev han tillsammans med brodern Ernst Krüger delägare i faderns arkitektfirma under namnet A. Krüger & Son.
Mest känd är han nog för ritningarna till Valandhuset, vars bygge påbörjades 1884. Krüger undervisade parallellt i konstindustriell fackritning vid Slöjdföreningens skola. 

Han drabbades senare av sinnessjukdom och dog då han vårdades i Vadstena.

Verk i urval

Valandhuset, Vasagatan, Göteborg, 1884
Göteborgs enskilda bank, Västra Hamngatan 1, Göteborg, 1886-1889 (efter vinst i pristävlan).
Tvåvånings privatbostad för ingenjör G E Odéen, Skolgatan 9, Jönköping 1887.
Bostadshus, Erik Dahlbergsgatan 9 Göteborg, 1887
Nya gasverket, Göteborg, 1888
Brandstation, Nordhemsgatan 28, Göteborg, 1890 (idag Saluhallen Briggen)
Aktiebolaget Prytz & Wienckens fabrik, 3:e Långgatan, Göteborg, 1890

Källor

Göteborgs Aftonblad: Dödsnotis (1894-10-31)

Noter

Externa länkar

Svenska arkitekter under 1800-talet
Arkitekter från Göteborg
Födda 1847
Avlidna 1894
Män
Uniform m/57 kv

Frivilliguniform m/57 kv var ett tidigare uniformssystem för frivilliga kvinnor inom försvarsmakten.

Bakgrund 
Då det under Andra Världskriget strömmade in frivilliga kvinnor till krigsmakten ökade behovet av en uniform för dem. Med anledning av detta utvecklades en uniform ur 1939 års Enhetsuniform. Framåt mitten av 50- talet började den bli allt mer omodern och man började utveckla en ny uniform som kom att kallas Frivilliguniform m/57 kv.

Användning 
Som ovan nämnts användes den enbart av frivilliga kvinnor. Den var huvudsakligen fördelad mellan de tre riksförbunden Svenska Lottakåren (SLK), Blå Stjärnan och Svenska Röda korset. Uniformen fick bäras fram till och med den 31 mars 1970. Denna uniform betraktas ibland som en version av m/42 kv.

Persedlar 
I stora drag bars följande persedlar.
Blus m/57 kv
Blus, vit
Fältmössa m/42 kv
Handskar
Jacka m/57 kv
Kappa m/42 kv
Kjol m/57 kv
Lågskor
Ridbyxor m/42 kv
Strumpor, brungrå
Vintermössa m/1943

Referenser 
 Svenska arméns uniformer 1875-2000, Simon Olsson, Medströms förlag, Stockholm 2011 

Svenska militära uniformer
Uniform m/1960 kv

Frivilliguniform m/60 kv var ett tidigare uniformssystem för frivilliga kvinnor inom försvarsmakten. Uniformen blev en modernisering av den kvinnliga uniformen inom försvarsmakten. Uniformen fungerade även som fältdräkt fram till att Fältuniform m/70 kv togs fram.

Användning 
Som ovan nämnts användes den enbart av frivilliga kvinnor. Uniformen var ytterligare en förnyelse av tidigare frivilliguniformerna m/42 kv och m/57 kv.

Persedlar 
I stora drag bars följande persedlar.
Axelklaffar (till rockklänning)
Barett m/60 kv
Blus m/60 kv
Blus, vit (till högtidsdräkt)
Fältbyxor m/60 kv
Handskar
Jacka m/60 kv
Kappa m/60 kv
Kjol m/60 kv
Lågskor, svarta
Rockklänning m/60 kv
Strumpor, brungrå
Handskar/Vantar

Referenser 
 Svenska arméns uniformer 1875-2000, Simon Olsson, Medströms förlag, Stockholm 2011 

Svenska militära uniformer
Uniform m/1968

Uniform m/1968 var ett tidigare uniformssystem inom försvarsmakten.

Användning 
Denna uniform är till skillnad från de flesta uniformer före och efter endast avsedd för befäl från furirs grad och uppåt. Uniformen användes som daglig dräkt fram till den ersattes av uniform m/1987, uniformen utgick slutgiltigt 1994.

Persedlar 
Här nedan följer persedlarna för Uniform m/1968.

Ursprungliga persedlar 
Ankelsockor
Baskermössa m/1952/Baskermössa m/1960
Byxbälte,gråbrungrön
Fältbyxor m/1968
Jacka m/1968
Lågskor, svarta alternativt gröna
Långbyxor m/1968
Marschkängor
Pälsmössa m/1959
Ridbyxor m/1958 (endast beriden personal)
Ridstövlar med sporrar (endast beriden personal)
Skidbyxor m/1968
Skjorta m/1968
Skärmmössa m/1968
Slips m/1968

Senare tillkomna persedlar 
Kjol m/1985, grön (kvinnlig personal)
Pumps, svarta alternativt gröna (kvinnlig personal)

Referenser 
 Svenska arméns uniformer 1875-2000, Simon Olsson, Medströms förlag, Stockholm 2011 

Svenska arméns uniformer
London Marathon

London Marathon är ett årligt maratonlopp i London som har hållits varje vår sedan 29 mars 1981. Det är den näst största löpartävlingen i Storbritannien, efter Great North Run i Newcastle upon Tyne.

Loppet sponsrades mellan 2010 och 2021 av Virgin Money och var då känt som Virgin Money London Marathon.
 Sedan 2022 sponsras loppet av Tata Consulting Services och loppet går numera under namnet TCS London Marathon 

Evenemanget är ett av de sex stora maratonloppen som tillsammans bildar World Marathon Majors (de övriga är maratonloppen i Tokyo, Boston, Berlin, Chicago och New York) med en miljon dollar i prispengar, som den vinnande mannen respektive kvinnan delar på.

Banan börjar öster om Greenwich på Themsens sydsida och följer i princip floden först på sydsidan och därefter på nordsidan. Floden korsas på Tower Bridge efter cirka 20 km. Målet var tidigare Westminster Bridge, men på senare år har målgången varit på The Mall.

Se även 
 London Triathlon

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar 

 Officiell webbsida
 Officiell karta - avstånd angivna i miles
 Resultat och rapporter
 World Marathon Majors
 Interaktiv karta (2009) från the Guardian
 Time-lapse av hela loppet (5 min)
 Historiska väderfakta för maratondagarna i London

Maratonlopp
Friidrottstävlingar
Sport i London
Friidrott i Storbritannien
Återkommande sportevenemang i september
Återkommande sportevenemang med premiär 1981
Uniform m/1970 kv

Fältuniform m/70 kv var ett tidigare uniformssystem för frivilliga kvinnor inom försvarsmakten.

Bakgrund 
Det hade nu framåt 1970-talet kommit ett flertal uniformer anpassade för kvinnor och det började bli dags för en renodlad fältuniform. En sådan började utvecklas och resultatet behandlas i denna artikel.

Användning 
Denna uniform är en blandning mellan Fältuniform m/1959 och Frivilliguniform m/60 kv samt bars fram tills den för båda könen gemensamma Fältuniform 90 infördes.

Persedlar 
Följande persedlar ingick i uniformen.
Blus m/70 kv
Fältbyxor m/70 kv
Fältjacka m/70 kv
Fältmössa m/1959
Kjol m/70 kv
Pälsmössa m/1959
Vindrock m/1959 med foder

Referenser 
 Svenska arméns uniformer 1875-2000, Simon Olsson, Medströms förlag, Stockholm 2011 

Svenska militära uniformer
Leselidze

Leselidze (), alternativt Gjetjrypsj () eller Gatjrypsj (Гьачрыԥшь), är en daba (stadsliknande ort) i Gagradistriktet i den autonoma republiken Abchazien i nordvästra Georgien. Orten gick tidigare under namnet Jermolovka.

Leselidze ligger vid Svarta havskusten, cirka 14 kilometer från Gagra. Staden är även en station längs den abchaziska järnvägen.

Källor 

Orter i Abchazien
Gantiadi

Gantiadi (; ), eller Tsandripsji (; ), är en daba (stadsliknande ort) i Gagradistriktet i den autonoma republiken Abchazien i nordvästra Georgien, 5 kilometer från den ryska gränsen.

Gantiadi har haft ett antal historiska namn. Staden var tidigare känd som Sautji (ryska: Саучи). Därefter, fram till år 1944 hette staden Jermolov, efter den ryska generalen Aleksej Petrovitj Jermolov. Därefter fick den det georgiska namnet Gantiadi, som betyder "gryning".

Källor

Externa länkar 

Orter i Abchazien
Miusera

Miusera (abchaziska: Мысра, Mysra, georgiska: მიუსერა, Miusera) är en daba (stadsliknande ort) i Gudautadistriktet i regionen Abchazien i nordvästra Georgien. Både Josef Stalin och Michail Gorbatjov hade sina sommarresidens i Miusera.

Källor 

Orter i Abchazien
Badorter i Georgien
Karl Albert Härje

Karl Albert Härje, född 31 augusti 1859 i Tarsleds socken, Älvsborgs län, död 1 maj 1937, var en svensk tidningsman och kommunalpolitiker (höger).

Härje blev student i Lund 1876 och filosofie kandidat vid Lunds universitet 1881. Han var vikarierande lektor vid Högre allmänna läroverket i Lund 1882–85, blev redaktionssekreterare på Sydsvenska Dagbladet Snällposten 1885 och var dess huvudredaktör 1907–24. Han var persisk vicekonsul i Malmö och Helsingborg 1901–10 och belgisk konsul i Malmö 1910–20. Han var ledamot av Malmö stadsfullmäktige 1911–19 och ledamot av styrelsen för Sveriges riksbanks länskontor i Malmö från 1918.

Källor
Svensk biografisk kalender I. Malmöhus län (Gullberg, Hjalmar - Uggla, Torsten, utg., 1919), sid. 155

Svenska moderater
Kommunalpolitiker i Malmö
Svenska redaktörer
Personer från Tarsleds socken
Födda 1859
Avlidna 1937
Män
Farhod Vosiev

Farhod Vosiev (tadzjikiska: Фарҳод Саидҷонович Восиев, Farhod Saiddzjonovitj Vosiev, persiska: فرهاد واصیف, ryska: Фархо́д Саиджо́нович Васи́ев, Farchód Saidzjónovitj Vasíev) född 14 april 1990 i Dusjanbe, Tadzjikiska SSR, är en tadzjikisk fotbollsspelare. Han spelar för närvarande för den ryska fotbollsklubben Zjemtjuzjina-Sotji samt för Tadzjikistans herrlandslag i fotboll. Tidigare har Vosiev spelat för Dusjanbeklubben CSKA Dusjanbe, ryska Saturn Samara samt för Krylja Sovetov Samara.

Vosiev har hittills spelat 3 landskamper för Tadzjikistan.

Referenser 

Tadzjikiska fotbollsspelare
Födda 1990
Levande personer
Män
Spelare i FK Saturn Moskva Oblast
Spelare i PFK Krylja Sovetov Samara
Spelare i Zjemtjuzjina-Sotji
The Forgotten Prisoners

"The Forgotten Prisoners" är en artikel av Peter Benenson publicerad i The Observer den 28 maj 1961 som citerar FN:s deklaration om de mänskliga rättigheternas artiklar 18 och 19.

Benenson skrev artikeln efter att ha hört om två portugisiska studenter som fängslats efter att de skålat för friheten. Artikeln trycktes i flera tidningar i världen och fick stor respons från läsare som började granska övergrepp av mänskliga rättigheter.

Artikeln blev starten för Amnesty International som grundades i London samma år som publiceringen efter Benenson rekryterat en parlamentsledamot från vardera Tory, liberalerna och Labour.

Referenser 

Mänskliga rättigheter
1961 i Storbritannien
Media i Storbritannien
Verk 1961
Politikåret 1961
Muximas fästning

Muximas fästning är en fästning intill staden Muxima i provinsen Luanda, Angola, intill floden Kwanza. Den började byggas 1599.

Tentativt världsarv 
Fästningen sattes upp på Angolas förhandslista (tentativa lista) över planerade världsarvsnomineringar den 22 november 1996.

Referenser

Befästningar i Angola
Tentativa världsarv i Angola
Vårfrukyrkan i Muxima

Vårfrukyrkan i Muxima () ligger i staden Muxima i provinsen Luanda, Angola. Kyrkan började byggas tio år efter portugisernas ockupation. Då Muxima kom att bli ett centrum för slavhandeln blev kyrkan platsen där man tvångsdöpte slavarna innan de deporterades.

Ett framtida världsarv
Fästningen sattes upp på Angolas förhandslista (tentativa lista) över planerade världsarvsnomineringar den 22 november 1995.

Referenser

Kyrkobyggnader i Angola
Tentativa världsarv i Angola
Kyrkobyggnader invigda under 1500-talet
Romersk-katolska kyrkobyggnader
Muxima
Vårfrukyrkan i Victoria

Vårfrukyrkan i Victoria () ligger nära floden Kwanza i Massanganu, i provinsen Cuanza Norte, Angola.

Världsarvsstatus 
Fästningen sattes upp på Angolas förhandslista (tentativa lista) över planerade världsarvsnomineringar den 22 november 1996.

Referenser

Kyrkobyggnader i Angola
Tentativa världsarv i Angola
Kyrkobyggnader invigda under 1500-talet
Romersk-katolska kyrkobyggnader
Victoria
Jean de Dunois

Jean de Dunois et Longueville, mera känd under namnet Bastarden av Orléans, född 23 november 1402, död 24 november 1468, var en fransk greve och militär.

Jean de Dunois var utomäktenskaplig son till Ludvig av Orléans. I hundraårskrigets senare skede, då Frankrikes ställning syntes ohållbar, försvarade han 1428-29 Orléans mot engelsmännen med stor uthållighet, till dess att Jeanne d'Arc anlände. I fortsättningen hade han den militära ledningen över de trupper som följde henne, och efter hennes död förde han framgångsrikt kampen vidare ända till hundraårskrigets slut.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Franska militärer
Födda 1402
Avlidna 1468
Män
Franska kungligheters utomäktenskapliga barn
Svensk uppslagsbok
Huset Valois-Orléans
Personer i Frankrike under 1400-talet
Pierre Backman

Charles Pierre Backman, född 20 juli 1892 i Kalmar, död 5 november 1969 i Helga Trefaldighets församling i Uppsala, var en svensk chefredaktör.

Backman, som var son till regementsläkaren Alfred Backman och Ida Nyberg, blev juris kandidat i Uppsala 1917 och studerade vid Münchens universitet 1918. Han blev medarbetare i Stockholms-Tidningen 1919, chefredaktör och ansvarig utgivare av Sydsvenska Dagbladet Snällposten 1931, dess Londonredaktör 1935, för Göteborgs-Posten 1940, för Dagen 1945 och chefredaktör för sistnämnda tidning 1952–1957. 

Backman var medarbetare i BBC:s europeiska sändningar 1940, assistant programme organizer 1945, företog studieresor till de flesta europeiska länder och anordnade för Stockholms-Tidningen de första offentliga rundradiodemonstrationerna i Stockholm 1922. Han var medlem av utställningskommittéerna för bland annat svenska konstutställningen i Budapest 1926, ungerska konstutställningen på Liljevalchs konsthall 1928 och silverutställningen på Malmöhus 1932.

Backman var Publicistklubbens representant vid journalistmötena i Tallinn 1928 och i Riga 1930. Han var medstiftare av Svenska radioklubben, svensk-ungerska, svensk-polska, svensk-estniska och svensk-lettiska föreningarna, styrelseledamot av bland annat Svenska aeroklubben i Skåne, Skånes turisttrafikförbund och Malmö museum, utländsk ledamot av Académie Lafontaine i Budapest 1925, Estlands journalistförbund 1928, Lettlands författar- och journalistförbund 1930. Han var redaktör för Stockholms-Tidningens jubileumsnummer 1926.

Backman är begravd på Uppsala gamla kyrkogård.

Bibliografi i urval
Några minnen från det gamla Kalmar (1913)
Ungern i kultur och historia (tillsammans med Béla Leffler, 1924)
Den norska förbudsomröstningen 1926 (1926)
Britter och bomber (tillsammans med Hedvig Thorburn, 1941)
Här är London (tillsammans med Lars-Henrik Ottoson, 1948)
London under Big Ben (1950)
Dåd och dröm (dikter, 1952)

Källor

 Backman, Charles Pierre på SvenskaGravar.se

Noter

Svenska chefredaktörer
Svenska författare under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Personer från Kalmar
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Födda 1892
Avlidna 1969
Män
Charles Dunoyer

Barthélemy Charles Dunoyer, född 20 maj 1786, död 4 december 1862, var en fransk nationalekonom.

Efter att 1814–1820 i samarbete med Charles Comte ha utgivit tidningen Le censeur ägnade sig Dunoyer åt nationalekonomisk forskning och utgav flera arbeten och tidskriftsuppsatser. Hans mest betydande verk är De la liberté du travail (3 band, 1845), som präglas av en extremt liberal uppfattning i fråga om näringslivets frihet. Dunoyer ansåg, att man bara behövde räkna med en produktionsfaktor, nämligen arbetet. Dunoyer, som var ivrig anhängare av julimonarkin, blev 1830 prefekt i departementet Somme och 1838 medlem av statsrådet, som han lämnade efter statskuppen 1851. Han bekämpade det andra kejsardömet energiskt. Dunoyers samlade arbeten utgavs i tre band 1870–1886.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Externa länkar 
 
 

Franska nationalekonomer
Nationalekonomer under 1800-talet
Franska forskare under 1800-talet
Födda 1786
Avlidna 1862
Män
Svensk uppslagsbok
Gösta Torelius

Gustaf "Gösta" Siegmund Elias Torelius född 30 december 1879 i Basel, död 8 april 1953, var en svensk chefredaktör; son till Gustaf Torelius.

Efter studentexamen 1899 studerade Torelius vid handelsinstitut och var tjänsteman på försäkringsbolaget Allmänna Brand i Jönköping 1900–02. Han var medarbetare i Vårt Land 1902–05, Stockholms Dagblad 1905–21, därunder korrespondent i Berlin 1910–21, krigskorrespondent under första världskriget, medarbetare i bland annat Stockholms-Tidningen och Industria, korrespondent till Sydsvenska Dagbladet Snällposten i Berlin 1918–31, andre redaktör för Sydsvenska Dagbladet Snällposten i Malmö och chef för dess utrikesavdelning 1931, chefredaktör 1934–35 och ansvarig utgivare 1934–37. Han var medlem av Publicistklubben från 1902.

Källor

Svenska chefredaktörer
Personer i Malmös historia
Födda 1879
Avlidna 1953
Män
Personer från Basel
André Dunoyer de Segonzac

André Dunoyer de Segonzac, född Boussy-Saint-Antoine 7 juli 1884, död 17 september 1974, var en fransk målare och grafiker. 

Han arbetade också med franska armens kamouflage under första världskriget. 

Dunoyer de Segonzac utgick från modernistgruppen Les Fauves. Han har i olja och akvarell utfört motiv från Ile-de-France och Provence och även graverat en mängd landskapsbilder. Dunoyer de Segonzac har även illustrerat ett flertal bokverk.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Franska konstnärer
Franska grafiker
Födda 1884
Avlidna 1974
Män
Tredje Indokinakriget

Tredje Indokinakriget kan avse:
 Kinesisk-vietnamesiska kriget – ett krig mellan Kina och Vietnam 1979
 Kambodjansk-vietnamesiska kriget – ett krig 1977-1989 mellan Kambodja och Vietnam
Punctum

Punctum är ett begrepp som används inom fotografi, och myntades av den franske författaren, litteraturforskaren och semiotikern Roland Barthes. I sin sista bok La chambre claire (svenska Det ljusa rummet) talar han om punctum och dess motsats studium som två sätt att uppleva bilder.

I sin bok ägnar Barthes femtio sidor med bildexempel för att reda ut punctum och dess motpol studium. Han beskriver punctum som känslan av att någonting i bilden attackerar medvetandet, och skjuter pilar genom den annars släta bildytan.

Det är elementet som sticker ut, och rycker tag i betraktaren. Det handlar ofta om en liten detalj i bilden som fångar intresset, väcker känslor och pockar i minnet långt efter att blicken lämnat bilden i fråga.

Det intressanta med Barthes upptäckt är att han som analytiker påstår att punctum inte kan påträffas genom en särskild analys. Punctum är inte en del av bilden, utan en upplevelse som föds i betraktarens medvetande, högst subjektiv och personlig. Det finns bilder som anses särskilt starka och väcker punctum hos flera människor, men enligt Barthes teori ligger punctum helt utanför fotografens kontroll och skapas efter betraktarens egen världsbild och tidigare upplevelser och erfarenheter.

Att finna ett punctum i en bild kan ske snabbt, men ofta krävs det en viss ansträngning hos betraktaren. Det är ofta svårt att sätta fingret på bildens punctum, och i betraktande stund är det svårt att bedöma. Det är först i efterhand, då insikten om vilken detalj som hänger kvar i tanken som begreppet klarnar och växer i styrka.

Punctum i en bild kan upplevas både positivt och negativt. Det kan vara en detalj som hänför betraktaren, som stärker bilden och gör den vacker. Likväl kan punctum verka i motsatt riktning. Det kan vara en störande faktor i en i övrigt vacker bild; en detalj som en felknäppt skjorta, ett ansiktsuttryck eller liknande som stör bildupplevelsen. Hur betraktaren än försöker ta in resten av bilden, leds blicken till samma störande detalj. Även det räknas som punctum.

Referenser 

Semiotik