Jacques Anquetil

Jacques Anquetil, född 8 januari 1934 i Mont-Saint-Aignan, död 18 november 1987 i Rouen, var en fransk tävlingscyklist. Anquetil var den förste att vinna Tour de France fem gånger: 1957 och från 1961 till 1964. Före 1961 års Tour de France sade fransmannen att han skulle ta den gula ledartröjan på första etappen och hålla den genom hela Touren. En tuff uppgift med de tidigare vinnarna Charly Gaul och Federico Bahamontes som motståndare. Anquetil klarade dock av detta och blev därmed den tredje i historien att klara bedriften.

Anquetil vann alla de tre stora etapploppen och blev den förste i historien att göra detta. Han vann Giro d'Italia 1960 och 1964 och Vuelta a España 1963. Som professionell vann Anquetil 200 lopp. Men trots det var han inte särskilt populär hos den franska publiken efter uttalanden som att han endast cyklade för pengarnas skull.

Biografi

Tidiga år 
Jacques Anquetil var son till en byggmästare i Mont-Saint-Aignan, i bergen ovanför Rouen i Normandie. Han bodde där med sina föräldrar, Ernest och Marie, och sin bror Philippe. De flyttade sedan till Boisguillaume.

År 1941 blev hans far av med jobbet då han vägrade att arbeta på de militära anläggningarna för tyska ockupanter. De andra i familjen arbetade inom jordgubbsodlingssektorn. Familjen flyttade till den lilla byn Bourguet, nära Quincampoix. Anquetil fick sin första cykel, en Alcyon, vid fyra års ålder och två gånger om dagen cyklade han en halv kilometer till Quincampoix och tillbaka för att gå i skolan. Anquetil lärde sig svarva metall på den tekniska högskolan i Sotteville-lès-Rouen, en förort till Rouen. En av hans kompisar började tävlingscykla och därför började även Anquetil cykla under mer organiserade former. Den 2 december 1950 tog han ut sin första tävlingslicens.

Anquetil började arbeta för 50 gamla franc om dagen vid en fabrik i Sotteville efter sin utbildning i verkstadsindustri. Han blev bara kvar på arbetet under 26 dagar efter en konflikt med sin chef om ledighet för träning. Anquetils cykelklubb AC Sottevillais, som grundades 1898, leddes av en återförsäljare av cyklar, André Boucher, som hade en butik vid Place du Trianon i Sotteville. Andra cyklister i klubben var Claude LeBer, som blev professionell fransk mästare i förföljelselopp 1955, Jean Jourden, amatörvärldsmästare 1961, och Francis Bazire, som tog silver på amatörvärldsmästerskapen 1963.

André Boucher brukade följa med cyklisterna på träning. I början cyklade han en motordriven cykel men i slutändan tog han hjälp av en derny. Anquetil vann 16 lopp som amatörcyklist. Hans första seger blev Prix Maurice Latour i Rouen den 3 maj 1951. Han vann också Prix de France 1952, Tour de la Manche och det franska nationsmästerskapen i linjelopp för amatörer samma år.

Grand Prix des Nations 
Anquetil var del av det franska laget i linjeloppet vid Olympiska sommarspelen 1952 i Helsingfors och laget vann en bronsmedalj. André Boucher skickade ett kuvert med pressklipp till den före detta Tour de France-cyklisten Francis Pélissier som arbetade som representant för cykelföretaget Perle. Pélissier ringde upp Anquetil och erbjöd honom 30.000 gamla franc per månad om han cyklade för La Perle som halvprofessionell cyklist. Anquetil accepterade erbjudandet.

Pélissier ville att Anquetil skulle cykla Grand Prix des Nations under säsongen 1953, ett lopp som hade startades av tidningen Paris-Soir. Tävlingen hade blivit ett inofficiellt världsmästerskap i tempolopp. Loppet hölls på en 142 kilometer lång slinga på vägar genom Versailles, Rambouillet, Maulette, St-Rémy-les-Chevreuse och sedan tillbaka till Versailles. Loppet avslutades på Vélodrome Buffalo i Paris.

Anquetil var medveten om att en av hans konkurrenter var en engelsman, Ken Joy, som hade slagit flera rekord i Storbritannien. Ken Joy skulle cykla ihop med en annan engelsman, Bob Maitland. 

Anquetil hade cyklat ikapp Joy, och insåg då att han skulle vinna loppet, trots att Joy hade startat loppet 16 minuter tidigare än fransmannen. Vid 19 års ålder hade Anquetil blivit inofficiell världsmästare i tempolopp. Trots det blev inte Pélissier övertygad. Året därpå körde han sin bil bakom den schweiziske stjärnan Hugo Koblet. När Anquetil slog Koblet skickade han sin vinstbukett till Pélissiers fru "i djupaste sympati".

Anquetil cyklade Grand Prix des Nations nio gånger utan att förlora något av loppen.

Tidsrekord 
Den 22 september 1954 började Anquetil sin två år långa obligatoriska militärtjänst. I juni 1956 sade hans chef åt honom att försöka ta världsrekordet för en timme på bana, det så kallade timrekordet. 14 år tidigare, den 7 november 1942, hade Fausto Coppi slagit rekordet och tiden hade avskräckt andra cyklister från att försöka slå det. På en timme var han tvungen att cykla över 45.848 kilometer.

Han och armén hade kommit överens om att om Anquetil skulle lyckas slå rekordet skulle han ge hälften av vinstsumman till armén och resten till en mor till en soldat, André Dufour, som hade dödats under striderna vid Palestro i Algeriet. Att fransmannen skulle vinna var inte säkert. Gerrit Schulte och Louison Bobet hade tidigare misslyckats att slå nytt rekord och inte gick det bättre för Anquetil själv den 23 november 1955. Han cyklade för fort i början och slutade 696 meter från Coppis rekord. Inte heller Anquetils andra försök lyckades av samma anledning. När han cyklat under 54:36 minuter och cyklat 41.326 kilometer steg han av sin cykel och fick bäras till en stol.

Nästa dag fick han ett telegram: "Grattis till ett bra resultat. Säker på din framgång. Ta din tid. Kapten Gueguen kommer att anlända i morgon med instruktioner. Undertecknat: Commander Dieudonné"

Klockan 7:30 den 29 juni 1956 kom Anquetil åter till Velodromo Vigorelli, en velodrom i Milano. Med sig hade han en lättare cykel än vad han tidigare hade använt sig av. Cykeln hade byggts på tre dagar i samma stil som Coppis. Anquetil lyckades slå Coppis rekord under det tredje försöket.

Elva år senare, 1967, slog Anquetil åter timrekordet, med 47.493 km. Rekordet avslogs eftersom Anquetil vägrade att låta sig bli dopningstestad. Han ansåg det vara ovärdigt att behöva urinera i ett tält framför en fullsatt Velodromo Vigorelli och sade att han skulle ta provet senare på sitt hotell. Tävlingens domare var emot idén och tumult uppstod.

Tour de France 

Jacques Anquetil deltog och vann sin första Tour de France 1957. Cyklisterna under tävlingen deltog i nationella lag. Louison Bobet och Raphaël Geminiani ville inte ha med Anquetil i sitt lag. Men Bobet var utsliten efter att ha försökt försvara den rosa ledartröjan i Giro d'Italia samma år och insåg att han inte var beredd, mentalt, att delta i Tour de France.

Anquetil deltog därför i tävlingen. Han slutade nästan 15 minuter före de andra cyklisterna. Han vann fyra etapper och även en lagetapp. 

1959 blev åskådarna på Parc des Princes arga på Anquetil när han avslutade Tour de France då de hade räknat ut att han och andra hade låtit Federico Bahamontes vinna tävlingen i stället för fransmannen Henry Anglade. Det franska laget var ur balans med anledning av interna bråk. Anglade företräddes av agenten Roger Piel medan de övriga i det franska laget företräddes av Daniel Dousset. De två männen kontrollerade all fransk tävlingscykling. Dousset insåg att hans cyklister antingen var tvungna att vinna över Bahamontes eller se till att Anglade inte vann. Eftersom de inte kunde slå Anglade, lät de Bahamontes vinna.

Anquetil deltog inte i Tour de France 1960. Han återvände till tävlingen 1961 och vann därefter loppet varje år fram till och med 1964. Han var den förste cyklisten att vinna tävlingen fyra år i rad. Det tidigare rekordet hade varit tre, vilket Philippe Thys och Louison Bobet hade lyckats med. Anquetil var även den förste att vinna fem gånger totalt, en bedrift som sedan har upprepats av Eddy Merckx, Bernard Hinault och Miguel Indurain. Endast Lance Armstrong har vunnit Tour de France fler gånger.

Anquetils sista Tour-seger, 1964, var också hans mest kända. Under loppet hade han en duell armbåge-mot-armbåge med publikfavorit Raymond Poulidor på väg uppför Puy de Dôme den 12 juli. Tävlingschefen Jacques Goddet var bakom paret när de svängde av huvudvägen och började cykla upp till toppen. Polisen uppskattade att en halv miljon åskådare var på plats vid tillfället.

Poulidor vann etappen, men Anquetil vann senare hela tävlingen med 55 sekunder över Poulidor. Tävlingen avslutade också Anquetil-eran i Tour de France historia. Anquetil cyklade inte loppet under det följande året och 1966 drog han sig ur tävlingen med dålig hälsa, men han lämnade tävlingen först när han förstod att inte Poulidor heller skulle kunna vinna. Poulidor vann aldrig Tour de France under sin karriär.

Förutom sina fem segrar i Tour de France vann Jacques Anquetil också Giro d'Italia vid två tillfällen, 1960 och 1964. Han vann även Vuelta a España en gång, 1963. Anquetil vann också Super Prestige Pernod International fyra gånger: 1961, 1963, 1965 och 1966.

Dauphiné Libéré och Bordeaux-Paris 
Anquetil var upprörd, skrev Raphaël Geminiani i sin självbiografi, att hans rival Raymond Poulidor alltid blev trevligare bemött, även om han aldrig hade vunnit Tour de France. År 1965, när Poulidor ansågs ha fått ett större erkännande för att ha vunnit över Anquetil på Puy-de-Dôme året innan än Anquetil hade fått för att vinna hela tävlingen, övertalade Geminiani honom att först cykla Dauphiné Libéré och sedan dagen därpå den 557 kilometer långa tävlingen Bordeaux-Paris. Det, sade Geminiani, skulle göra slut på alla argument om vem som var den bäste idrottsmannen.

1965 vann Anquetil åtta dagars-tävlingen Dauphiné Libéré. Dagen efter segern vann han världens längsta endagsklassiker Bordeaux-Paris. Tävlingen startade på natten och fortsatte till strax efter gryningen. Trots kramper i magen under natten innan Bordeaux-Paris följde Anquetil med de andra cyklisterna bakom derny-motorcykeln. Han följde med Tom Simpson i en attack och strax därefter följde han med sin egen lagkamrat Jean Stablinski. Anquetil och Stablinski attackerade Simpson växelvis, och Anquetil vann loppet när han korsade mållinjen på Parc des Princes. Stablinski slutade 57 sekunder bakom Anquetil strax före trean Simpson.

Trofeo Baracchi 
Anquetil mest förödmjukande tävling var Trofeo Baracchi i Italien 1962, då han blev knuffad framåt av sin partner, Rudi Altig. Han var så utmattad att han träffade en stolpe innan han kom till banan där loppet avslutades. Trofeo Baracchi var ett 111 km-lopp för två personer i lag. Anquetil, världens bästa tempoloppscyklist och Altig, en kraftfull ryttare med en stark spurt, var favoriter.

Andra tävlingar 
Under sin karriär vann Anquetil också Gent-Wevelgem 1964 och Liège-Bastogne-Liège 1966. Fransmannen slutade i topp 10 under världsmästerskapen vid sex tillfällen. Sitt bästa resultat tog han när han slutade tvåa på tävlingen 1966.

Senare år och död 
Sin sista tävling körde Anquetil inte i Frankrike utan i Belgien. Hans sista tävling gick av stapel den 27 december 1969 på velodromen i Antwerpen. Anquetil avslutade sin karriär för att bli farmare vid slottet Le Domaine des Elfes, La Neuville-Chant-d'Oisel, 17 kilometer från Rouen. Slottet ägdes tidigare av författaren Guy de Maupassant.

Anquetil var korrespondent för L'Équipe, konsult för Europa 1 och sedan på Antenne 2. Efter avslutad karriär arbetade han som tävlingschef på Paris-Nice och Tour Méditerranéen. Han var sportdirektör för det franska laget i världsmästerskapen och medlem i Fédération Française de Cyclisme.

Efter avslutad karriär satte han sig bara på en cykel vid tre tillfällen. Han cyklade Grand Prix des Gentlemen i Nice och en eftermiddag cyklade han en vända med sina vänner i Normandie. Den tredje gången var en cykeltur tillsammans med sin dotter på hennes födelsedag. Utöver det cyklade han inte en enda gång från 1969 till 1987.

Anquetil dog 1987 av magsäckscancer när han var 53 år gammal. När han avled blev han inte bara ihågkommen för sina fem Tour de France-segrar utan också för sin liberala syn på droger. Frågan kom i ljuset efter Tom Simpsons död och han gjorde ingen hemlighet av att han använde droger. I en TV-debatt med en minister sa han att bara en idiot skulle tro att det var möjligt att köra Bordeaux-Paris, en sträcka på 600 kilometer, på bara vatten.

Dopning 
Anquetil intog en kontroversiell åsikt när det gällde användandet av prestationshöjande droger. Han dolde aldrig att han tog droger och i en debatt med en minister i fransk TV sa han att "bara en idiot skulle tro att det var möjligt att cykla Bordeaux-Paris på bara vatten".

Anquetil kom först i mål i Liège-Bastogne-Liège 1966 men blev diskvalificerad och bötfälld för att han hade vägrat att lämna urin för en anti-dopningskontroll. Anquetil svarade med att kalla urinprov "ett hot mot individens frihet" och anlitade en advokat. Det blev ingenting av ärendet och när belgarna backade vann Anquetil fallet.

Anquetil hävdade att professionella cyklister var arbetare och hade samma rätt att behandla sina smärtor som, säg, en geografilärare. Men argumentet fick minskat stöd när flera cyklister rapporterades ha dött eller drabbats av hälsoproblem genom drogrelaterade incidenter, inklusive Tom Simpsons död under Tour de France 1967. 

Det fanns ett stort stöd för honom bland cyklisterna. Anquetil hävdade att det borde finnas regler för när dopningskontrollerna skulle få genomföras. Kontrollerna skulle genomföras konsekvent och med värdighet, vilket innebar att cyklisterna inte skulle bli förlöjligade i offentliga sammanhang, vilket Anquetil ansåg sig ha blivit efter sitt timrekord på Velodrome Vigorelli.

Privatliv 
Anquetil gifte sig med Janine Boeda den 22 december 1958. Hon hade tidigare varit gift med Anquetils läkare. Paret fick inga egna barn men Janine hade två barn, Alain och Annie, från sitt tidigare äktenskap.

Meriter
Tour de France
 Totalseger – 1957, 1961, 1962, 1963, 1964
16 etapper
Giro d'Italia
 Totalseger – 1960, 1964
5 etapper
Vuelta a España
 Totalseger – 1963
1 etapp

Super Prestige Pernod International – 1961, 1963, 1965, 1966
Grand Prix des Nations – 1953, 1954, 1955, 1956, 1957, 1958, 1961, 1965, 1966
Paris-Nice – 1957, 1961, 1963, 1965, 1966
Criterium du Dauphiné Libéré – 1963, 1965
Dunkerques fyradagars – 1958, 1959
Critérium International – 1961, 1963, 1965, 1967
Gent-Wevelgem – 1964
Liège–Bastogne–Liège – 1966

Stall
 La Perle 1953–1955
 Bianchi 1956–1957
 Helyett 1957–1958
 ACBB Leroux 1959–1960
 Saint-Raphaël 1961–1964
 Ford-Gitane 1965–1966
 Bic 1967–1969

Referenser

Externa länkar
Komplett meritlista
Jacques Anquetil cyclingarchives.com

Franska tävlingscyklister
Vinnare av Tour de France
Vinnare av Vuelta a España
Olympiska bronsmedaljörer 1952
Franska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från Frankrike
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 1952
Personer från Mont-Saint-Aignan
Födda 1934
Avlidna 1987
Män
Riddare av Hederslegionen