kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Theodor Kocher

Emil Theodor Kocher, född 25 augusti 1841 i Bern, Schweiz död 27 juli 1917 i Bern, Schweiz var en schweizisk kirurg och nobelpristagare.

Biografi
Kocher blev 1865 medicine doktor och kallades 1872 till professor i kirurgi i Bern. Han kom att utöva ett mycket stort och vittomfattande inflytande inom kirurgin med arbeten som Zur Lehre von den Schusswunden durch Kleinkalibergeschosse (1895) och läroböcker som Chirurgische Operationslehre, Hirnerschütterungen, Hirndruck und chirurgische Eingriffe bei Hirnkrankheit (1906), Vorlesungen über chirurgische Infektionskrankheiten, medförfattare Ernst Tavel (1895). Bland dessa har hans undersökningar om sköldkörtelns sjukdomar och deras kirurgiska behandling tilldragit sig den största uppmärksamheten.

År 1909 erhöll han Nobelpriset i fysiologi eller medicin för sina arbeten om sköldkörtelns fysiologi, patologi och kirurgi och han blev därmed den förste kirurg som tilldelades Nobelpris i medicin. Tre år efter det att han hade fått nobelpriset donerade han 200 000 schweizerfranc till sitt universitet för att användas till ett forskningsinstitut inom biologi.

Medicinsk verksamhet
Av medicinsk betydelse var dels att Kocher observerade, att patienternas personlighet förändrades efter att sköldkörteln opererats bort på dem, vilket motsade dels den rådande uppfattningen, att organet inte hade någon egentlig betydelse och dels insikten om infektioners betydelse både generellt och i samband med kirurgiska ingrepp, vilket började få acceptans bland läkare vid tiden då han blev yrkesverksam. Han blev en viktig företrädare för den nya synen på aseptikens betydelse under operationer, vilket visade sig i att han genomförde mer än 7 000 strumaoperationer och under hans karriär minskade den operativa dödligheten påtagligt från 15 procent till en procent beroende dels på aseptisk teknik och dels hans hantverksskicklighet under operationerna.

Övrigt
Asteroiden 2087 Kochera är uppkallad efter honom.

Kocher var bland annat ledamot av Vetenskapssocieteten i Uppsala (1894) och av Vetenskapsakademien (1900).

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1909
 Nobelprize.org, Theodor Kocher - biografi

Födda 1841
Avlidna 1917
Nobelpristagare i medicin
Schweiziska professorer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Personer från Bern
Lügchen

Lügchen är en musikgrupp från Stockholm, bildad 1997. Känd för sina spektakulära scenframträdanden där influenser från så vitt skilda håll som punk, ska, klezmer, tysk umpa umpa-musik, tango, bossanova, öststatsnostalgi och socialistisk marschmusik blandas hejdlöst. Medlemmar varierar något från framträdande till framträdande men har inkluderat Amanda Fritzén (orgel och dragspel), Maje Mörk (flöjt), Björn ”Lusen” Eriksson (trummor), Mats Wahlqvist (bas, avliden 2007), Oskar Nygren (bas), Anders Norrman (klarinett och saxofon), Harald Berthelsen (mandolin), Alf Vierth (sång), och Lena Edlund (trumpet). Viktor Brobacke medverkar ibland på trombon och som ljudtekniker.

Diskografi

Externa länkar
 Officiell webbplats
 Skivbolagssida
 En recension av "Hinter schwedischen Gardinen"

Svenska pop- och rockgrupper
Kragstalund

Kragstalund är ett område i södra delen av Vallentuna kommun, Stockholms län.

Kragstalund är även namnet på en av Roslagsbanans stationer som ligger i området med samma namn. Den togs i bruk år 1993 och ersatte då Byle, som låg några hundra meter söder om Kragstalund. Kragstalunds station har idag två spår: ett som går mot Ormsta station och ett mot Stockholm Ö.

Vid Kragstalunds station ligger 2 skolor inom 100 meters avstånd: Bällstabergskolan och friskolan Vittra. I Kragstaområdet finns även en ICA-butik och en pizzeria. I Bällsta/Kragsta finns en livsmedelsaffär och frisör.

Vallentuna kommun
Piteå hospital och asyl

Piteå hospital och asyl, senare Furunäsets sjukhus, var ett mentalsjukhus i Piteå mellan 1893 och 1987.

Sjukhuset byggdes 1886 på statlig order med hela norra Sverige som upptagningsområde. Medicinalstyrelsen beslutade att köpa fastigheten Pitholm 25 och en del av Pitholm 22, en markyta på sammanlagt 138 hektar, för sjukhusbygget. Arkitekt var Medicinalstyrelsens egen Axel Kumlien. 1893 stod Piteå hospital och asyl färdigt att invigas. Sjukhuset blev ett av landets mest moderna sjukhus och övre Norrlands största. Det var ett mer slutet sjukhus än många andra mentalsjukhus.

Under åren ändrades såväl inriktning och behandlingsformer som namnet på sjukhuset (Furunäsets sjukhus blev det nya namnet). Som mest hade sjukhuset i mitten av 1950-talet omkring 800 patienter. När sjukhuset stängdes 1987 flyttas de mest behovskrävande patienterna till Rättspsykiatriska avdelningen i Öjebyn. Sjukhuset kallades i folkmun för "Pite fem fem" efter dess nummer i kommunens växel. Fem fem kan också komma från femte kapitlet femte paragrafen strafflagen, som stadgade att psykiskt sjuka skulle ha vård i stället för fängelsestraff. Fem-femma var under många år ett populärt öknamn på psykiskt sjuka.

Patienten Anna Lindersson som satt på Furunäset i 67 år anses vara den person som varit inlåst längst tid i Sverige.

Källor 
Piteå museum: Furunäsets sjukhus

Övrigt 
Avhandling (magisteruppsats) om Furunäsets mentalsjukhus.

Mentalsjukhus i Sverige
Byggnader ritade av Axel Kumlien
Ej längre existerande sjukhus i Sverige
Byggnader och anläggningar i Piteå kommun
Ugglan
Axel Kumlien

Ej att förväxla med arkitekten Axel Emanuel Kumlien (1882–1971).

Axel Frithiof Kumlien [-ln], född 10 april 1833 i Härlunda socken, Västergötland, död 21 juli 1913 i Stockholm, var en svensk arkitekt.

Biografi
Han studerade vid Högre allmänna läroverket i Skara 1844-1845, vid Chalmerska slöjdskolan i Göteborg 1854-1857 och vid Tekniska byggnadsskolan i Holzmünden, Braunschweig 1858-1860.

Som arkitekt för Medicinalstyrelsen mellan åren 1874 och 1909 ritade han många sjukhus runtom i landet, bland annat Serafimerlasarettet, Ersta sjukhus och Sophiahemmet i Stockholm, Sahlgrenska i Göteborg, de akademiska sjukhusen i Lund och Uppsala, samt två av de tre så kallade jubileumssanatorierna.  

Axel Kumlien var även medarbetare till arkitekt Adolf W. Edelsvärd vid Statens Järnvägars arkitektkontor mellan åren 1860 och 1872. Han utformade dessutom flera hotellbyggnader, skolor, fängelser, stationsbyggnader och fabriker och var mycket produktiv. Hans stil var ofta inspirerad av fransk renässans. Han ritade bland annat Grand Hôtel (1874) och Jernkontoret (1875) i Stockholm.

Axel Kumlien var far till Akke Kumlien och äldre bror till arkitekten Hjalmar Kumlien (1837–1897), som han ofta samarbetade med under namnet Axel & Hjalmar Kumlien, bland annat när det gällde S:t Paulskyrkan på Södermalm i Stockholm.

Verk i urval

 AB Atlas verkstäder, Stockholm, tillsammans med sin medhjälpare Erik Alfred Hedin
 Musikpaviljongen i Klockarängen, Åtvidaberg, 1869
 Brukshotellet, idag kulturhus, Åtvidaberg, 1869
 Grand Hôtel, Stockholm
 Täcka udden, Stockholm
 Piteå hospital och asyl, Piteå
 Malmö Latinskola, Malmö 
 Strömbadet, Stockholm, 1882
 Kumlienska huset, ombyggnad, 1882
 Gamla Jernkontoret, Kungsträdgårdsgatan, Stockholm
 Sophiahemmet, Valhallavägen, Stockholm 1887
 Hotell Billingen, Skövde, 1888, i samarbete med bland andra Lars Kellman
 Rådan, Sollentuna
 Kronprinsessan Lovisas vårdanstalt, Stockholm
 Rettigska huset, Stockholm
 Serafimerlasarettet, Stockholm
 Administrationsbyggnaden på Ulleråkers sjukhus i Uppsala, nu lokal för Medicinhistoriska museet, Uppsala
 Ersta sjukhus, Stockholm, 1907
 Stora Torp, Göteborg
 Akademiska sjukhuset, Uppsala
 Örebro länslasarett, invigt 1892
 Gamla lasarettet i Umeå, paviljong 1898
 Mariebergs sjukhus, Kristinehamn
 Tingshuset, Kristinehamn
 Stadshotellet, Kristinehamn
 Jubileumssanatorierna 
 Hålahults sanatorium, Ervalla 1900
 Hässleby sanatorium, Mariannelund 1901
 Österåsens sanatorium, Sollefteå 1901
 Umeå Lasarett, första etappen 1907
 Sankta Gertruds sjukhus, Västervik, invigt  1912
 Säters sjukhus, Säter, invigt 1912
 Officerspaviljongen, Marma Läger, Älvkarleby 1885  
 Generalstabens stalletablissement, Stockholm
 Bergslagsbanans stationshus i Göteborg
 Villa Korndal, Mölndal, Göteborg
 Ränneslövs kyrka, Laholm

Bilder

Se även
:Kategori:Byggnader ritade av Axel Kumlien

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar

Kyrkoarkitekter
Svenska arkitekter under 1800-talet
Personer från Härlunda socken, Västergötland
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1833
Avlidna 1913
Män
Mediegymnasiet

Mediegymnasiet var en gymnasieskola i Västra hamnen i Malmö, med cirka 600 elever. På skolan finns medieprogrammet med sju inriktningar: foto, ljud, graf, tryck, rörligbild, expo och text. Det är Malmös enda kommunala gymnasieskola med medieprogrammet. I skolans byggnad finns även Malmö högskola.

Hösten 2011 startar den nya gymnasieskolan Gymnasiereformen 2011 i hela Sverige. Mediegymnasiet kommer att starta nya medieutbildningar inom kommunikation och konst med tre olika program: Samhällsvetenskapliga, Estetiska och Industritekniska programmet. 

Höstterminen 2013 slogs Mediegymnasiet och Heleneholms gymnasium ihop till en verksamhet, Nya Malmö Latin. Tanken var att den omfattande renoveringen av Malmö Latinskola skulle bli klar inför höstterminen, men på grund av problem med bygget fick verksamheten bedrivas i Heleneholms lokaler fram till höstterminens slut. I januari 2014 flyttar elever och personal in på den nya skolan, Malmö Latin.

Utbildningar 
Samhällsvetenskapsprogrammet är ett helt nytt högskoleförberedande program i den nya gymnasieskolan. Programmet bygger på delar av det tidigare medieprogrammet och samhällsvetenskapsprogrammet. Mediegymnasiet kommer att starta inriktningen: Medier, Information och Kommunikation med fördjupningar i:
 Journalistik – Medieproduktion, antingen i TV/ljud eller i grafisk kommunikation/foto
 Reklam – Event

Det ”nya” estetiska programmet förbereder för konstnärliga eller andra högskoleutbildningar. Inriktningen bild och formgivning ger fördjupade kunskaper i bildskapande och att kommunicera visuellt. På Mediegymnasiet finns fördjupning i:
 Samtidskonst

Inriktningen Estetik och Media fokuserar på det konstnärliga berättandet och den estetiska utformningen. Inriktningen ger kunskaper i digitala medier ur ett estetisk perspektiv och utvecklar förmågan att kommunicera med digitala verktyg. Fördjupning finns i:
 Film – Motion graphics 
 Foto – Digital bildproduktion
 Webb och Grafisk design

Industritekniska programmet, Produkt och Maskinteknik är en lärlingsutbildning som ger yrkesexamen.  Utbildningen är treårig och ger, liksom en traditionell utbildning, 2500 gymnasiepoäng men poängen ges både i skolan och ute i yrkeslivet. Ungefär hälften av den 3-åriga utbildningen är förlagd på ett eller flera företag. Den genomförs i samverkan med Grafiska Företagens förbund och Facket för den Grafiska branschen (GS).
 Tryckoperatör

Externa länkar
Mediegymnasiet
Mediegymnasiet på Facebook
Läs mer om Estetiska programmet på Skolverkets webbplats
Läs mer om Samhällsvetenskapsprogrammet på Skolverkets webbplats
Läs mer om Industritekniska programmet på Skolverkets webbplats

Gymnasieskolor i Sverige
Peter Honeth

Peter Olof Honeth, född 6 oktober 1944 i Stockholm, är en svensk ämbetsman.

Peter Honeth är son till Nils-Olof Honeth och Margit, född Karlsson.
Han studerade juridik vid Stockholms universitet och blev jur.kand. 1975. Under studietiden var han även aktiv inom kårpolitiken och var bland annat ordförande för Sveriges förenade studentkårer 1973–1974 och för Juridiska föreningen vid Stockholms universitet 1970.

Efter notariemeritering anställdes Honeth 1978 som kommittésekreterare i Utbildningsdepartementet. Han blev departementssekreterare 1979 och var departementsråd 1983–1990. Sistnämnda år utnämndes han till universitetsdirektör och förvaltningschef vid Lunds universitet, en befattning han innehade till 2006, då han uppmärksammades med en satirisk q-vers i studenttidningen Lundagård

Han hade tidigare varit politiskt aktiv för Folkpartiet i Danderyds kommun 1976–1990. Efter den borgerliga valsegern 2006 utsågs Honeth till statssekreterare för forskning och högre utbildning i Utbildningsdepartement, som till en början leddes av Lars Leijonborg, och senare Jan Björklund med Leijonborg som högskole- och forskningsminister (fram till 2010). Efter att Leijonborgs efterträdare på posten som forsknings- och högskoleminister Tobias Krantz lämnade regeringen efter valet 2010, var Jan Björklund som utbildningsminister också ansvarig för forskning och högre utbildning. Honeth ansågs då som statssekreterare haft stort inflytande på Utbildningsdepartementet. Han kvarstod som statssekreterare till hösten 2014.

Den 10 september 2020 utsågs Honeth till nationell samordnare av högskoleprovet efter att Universitets- och högskolerådets generaldirektör Karin Röding sagt upp sig.

Privatliv
Peter Honeth gifte sig 1971 gift med Mia Larsson. Paret har sonen Patrick och döttrarna Gabriella och Filippa.

Källor 

 Patrick Krassén & Erik List: "60 år av radikalism. Liberala Studentförbundets historia 1947-2007" (2007)
 Vem är det 1995 (Stockholm 1994)
 Pressmeddelande från Lunds universitet 2006-10-06

Externa länkar
 Presentation av Honeth på regeringens webbplats

Svenska statssekreterare
Svenska jurister
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Personer i Liberalerna och Folkpartiet
Personer verksamma vid Lunds universitet
Svenska kårpolitiker
Födda 1944
Män
Levande personer
Ämbetsmän från Stockholm
Politiker från Stockholm
Jurister från Stockholm
Tripcode

Tripcode är en metod för autentisering som inte kräver registrering i en databas. En tripcode är en hashad version av personens lösenord som visas upp för allmänheten för verifikation. En tripcode är ett resultat av en kryptografisk hashfunktion på sidans server, som vanligtvis får sin input från samma fält som namnet. Ett vanligt format är namn#tripcode, som i detta fall som ett exempel kan ge namn!3GqYIJ3Obs när det visas i en post. Utropstecknet (!) är en separator mellan namnet och tripcoden, men ibland ersätts den med ◆. Fördelen med en tripcode är att lösenordet i fråga inte behöver lagras på servern, utan kan jämföras av sidans egna medlemmar för att se om inlägg på ett (oftast anonymt) forum kommer från samma person, förutsatt att personen själv vill att det ska synas. Tripcodes är oftast frivilliga.

Internet

en:Imageboard#Characteristics
Keskipohjanmaa

Keskipohjanmaa är en finskspråkig dagstidning från Karleby, grundad 1917, utkommer dagligen och är den största i regionen.

Keskipohjanmaa en upplaga av cirka 28 00 exemplar och utkommer förutom i Karleby även i Haapajärvi, Kalajoki, Jakobstad, Vetil och Ylivieska. Redaktionen och chefredaktören Lassi Jaakkola har ett samarbete med tv-kanalen MTV3.

Externa länkar
Keskipohjanmaas webbplats

Se även
Lista över finländska dagstidningar

Finländska dagstidningar
Finskspråkiga dagstidningar
Dagstidningar startade 1917
Media i Karleby
Vingarna (skulptur)

Vingarna eller Gosse med örn är en skulptur av Carl Milles. Den komponerades 1908 och utfördes i större skala 1910.

Skulpturen föreställer en naken yngling på knä på ett stenblock, som på sina uppsträckta armar lyfter en örn med utbredda vingar. Motivet är hämtat från grekisk mytologi och föreställer den vackre Ganymedes som rövades bort av Zeus som lät sig förvandlas till en örn. Skulpturen är i sin monumentalversion 270 centimeter hög och är i sin tur placerad på en hög kolonn som mäter olika på olika platser. 

Denna skulptur finns i flera exemplar: utanför Göteborgs konstmuseum på Götaplatsen, på Millesgården i Lidingö och utanför Nationalmuseum i Stockholm. Skulpturen finns också utan kolonn i Uplands nations trädgård i Uppsala och på Waldemarsudde på Djurgården i Stockholm. Göteborgsskulpturen donerades 1916 av Caroline Wijk, född Dickson, och placerades först utan kolonn på Bastionsplatsen innanför Vallgraven. Den flyttades till Götaplatsen någon gång under 1940-talet. 

Milles lät även gjuta en upplaga av en mindre variant i brons på 60 centimeter hos Herman Bergmans konstgjuteri i Stockholm. Denna bronsskulptur placerades sedan på en 110 centimeter hög mahognypelare.

År 1914 byggdes en villa vid Korsvägen 9 vid hörnet av Klövervägen 16 i Äppelviken i Bromma. Ett exemplar av Carl Milles skulptur Vingarna eller Gosse med örn stod då i trädgården och man döpte villan till Villa Vingarna. I villan bodde civilassessor Waldemar Robert Ditzinger (1876-1955) och då han dog testamenterade han villan till Sveriges Författarförbund. Enligt Ditzingers vilja skulle villan användas såsom hedersbostad av en förtjänt skönlitterär författare. Nu är denna skulptur flyttad från villaträdgården i Äppelviken och finns idag utanför Nationalmuseum på Strömkajen i Stockholm. 

År 1916 spelade Mauritz Stiller in filmen Vingarne som baserades på Herman Bangs roman Mikaël från 1904. I romanen står en tavla i handlingens centrum, men Stiller ansåg att man borde byta ut tavlan till en mer bildmässig skulptur och valde då skulpturen Vingarna av Milles.

Källor

Vidare läsning

Externa länkar

www.millesgarden.se
 

Skulpturer av Carl Milles
Skulpturer på Göteborgs konstmuseum
Skulpturer på Millesgården
Skulpturer på Norrmalm
Skulpturer i Uppsala kommun
Skulpturer 1908
Skulpturer med motiv från grekisk-romersk mytologi
Kila socken, Värmland

Kila socken i Värmland ingick i Näs härad, ingår sedan 1971 i Säffle kommun och motsvarar från 2016 Kila distrikt.

Socknens areal var 164,22 kvadratkilometer varav 138,11 land. År 2000 fanns här 768 invånare. Von Echstedtska gården samt sockenkyrkan Kila kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Socknen har medeltida ursprung.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Kila församling och för de borgerliga frågorna bildades Kila landskommun. Landskommunen uppgick 1952 i Gillberga landskommun som 1971 uppgick i Säffle kommun. 

1 januari 2016 inrättades distriktet Kila, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Näs härad. De indelta soldaterna tillhörde Värmlands regemente, Näs och Gillbergs kompanier.

Geografi
Kila socken ligger nord-nordväst om Säffle med sjön Sjönsjö i söder, sjön Summeln i väster och Harefjorden och Byälven i öster. Socknen har odlingsbygd utmed båda sidor av Harefjorden/Byälven och är i övrigt en starkt kuperad skogsbygd med höjder som i väster når 202 meter över havet.

Fornlämningar
Från stenåldern finns lösfynd och 17 hällkistor. Från bronsåldern finns spridda gravrösen. Från järnåldern finns några gravfält, domarringar och en fornborg. En runristning vid gården Edhet finns antecknad från 1600-talet och är nu försvunnen.

Namnet
Namnet skrevs 1503 Killa och syftar troligen på en kilformad vik av Harefjorden vid kyrkan.

Befolkningsutveckling

Kända personer från bygden
Nils Lövgren, biskop i Västerås stift.

Se även
 Kila församling

Referenser

Vidare läsning
Sveriges bebyggelse: statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Värmlands län, del 3 Hermes 1963 libris

Externa länkar

Kila hembygdsförening

Indelningar i Säffle kommun
Socknar i Näs härad
Von Echstedtska gården

von Echstedtska gården ligger i Västra Smedbyn i Kila socken i Säffle kommun. Gården hette tidigare Smedby Gård. 

Gården uppfördes under åren 1762–1764 av assessorn Bengt von Echstedt. Utsidan har karolinsk prägel. På insidan blommar rokokon bland annat i väggmålningarna. Ett lusthus och ett hemlighus flankerar på ömse sidor huvudbyggnaden, nedanför ligger dubbla par flygelbyggnader. Hemlighuset har unika takmålningar som föreställer gårdsherren med sin första hustru elegant sitta på avträdet med uppvaktande tjänare. Vid gården finns en apelgård med gamla värmländska äppelsorter. 

Gården hotades i början av 1900-talet att flyttas till Skansen men undgick detta genom att Värmlands Museum köpte gården 1939. Byggnaderna och interiörer restaurerades grundligt på 1950-talet, 1992–93 och även senare. Gården är byggnadsminnesförklarad sedan den 28 december 1964.

Värmlands Museum äger gården och bedriver besöksverksamhet under sommaren med utställningar, guidningar, kafé och programverksamhet.

Källor

Värmland Förr och nu (2012) von Echstedtska gården.

Externa länkar
von Echstedtska gården på Värmlands Museum

Byggnader och anläggningar i Säffle kommun
Herrgårdar i Värmland
Byggnadsminnen i Säffle kommun
Klonarkiv i Sverige
Jättenäckros

Jättenäckros (Victoria amazonica) är en art i familjen näckrosväxter. Den förekommer naturligt i Amazonas flodsystem i Brasilien, Colombia, Guyana och Peru.

Biologi
Den fleråriga örten är med sin imponerande storlek världens största näckros. Jättenäckrosens släta blad kan ha en diameter av närmare tre meter med en sex–åtta meter lång stjälk. Bladets flytkraft kan bära en vikt upp till 70 kilogram (eller 90 kg vid jämn fördelning över bladytan).

Bladen är vanligen mer eller mindre röda på undersidan och har en uppvikt kant; bladnerverna är delvis luftfyllda. Den nedre delen på den uppvika bladkanten är perforerad, för att släppa ut regnvatten; på både under- och utsidan av bladet finns kraftiga taggar.

Jättenäckros blommar nattetid, och växten använder sig av skalbaggar för sin pollinering. Varje blomknopp blommar endast två nätter – den första natten som vit och den andra som rosa. Skalbaggarna flyger bara till vita blommor. Växten förlänger pollineringstiden genom att under dagen mellan de två blomningsnätterna i praktiken stänga inne pollinerande skalbaggar i den slutna blomknoppen. Vid natt två öppnas blomman återigen, och skalbaggarna kan flyga ut igen.

Växten för frön som är stora som ärtor. Dessa används av lokalbefolkningen i Amazonas som föda, genom att fröna torkas och mals till mjöl som används till särskilda bakverk.

Förekomst och odling
Victoria amazonica är Guyanas nationalblomma och finns avbildad i landets statsvapen. Arten växer naturligt i bifloderna till Amazonfloden och upptäckte 1840 av en engelsk upptäcktsresande till Guyana. Växten vållade därefter så stor uppmärksamhet att arten fick namn efter den brittiska drottningen, Victoria.

Jättenäckros förekommer i odling, bland annat i inomhusbassänger vid botaniska trädgårdar (i Bergianska trädgården blommande sedan 1904). I svenska förhållanden, med sitt svagare dagsljus, kan växtens blommor vara delvis utslagna även under dagtid.

Relaterad art
Den nära släktingen sydlig jättenäckros (Victoria cruziana) och liknande och är endast obetydligt mindre med grön bladundersida och högre uppvikta kanter.

Synonymer
Euryale amazonica Poepp.
Victoria regia Lindley
Victoria reginae Hook. 
Victoria regina J.E.Gray

Referenser

Externa länkar

Näckrosväxter
Jä Växtindex