Werner Söderhjelm

Jarl Werner Söderhjelm, född den 26 juli 1859 i Viborg, död den 16 januari 1931 i Helsingfors, var en finländsk språkforskare, litteraturhistoriker och diplomat. Han var son till Woldemar Söderhjelm, bror till Alma och Torsten Söderhjelm samt far till Henning Söderhjelm och Johan Otto Söderhjelm.

Biografi
Söderhjelm blev 1877 student, disputerade 1884 på avhandlingen Johann Elias Schlegel, särskildt såsom lustspelsdiktare samt blev 1885 filosofie doktor. Han studerade till en början litteraturhistoria för bland andra Michael Bernays i München 1883-1884 och för Erich Schmidt i Wien 1885, men vände snart sitt intresse åt den då i Finland okända moderna filologin och var bland 1885-1886 elev vid École des hautes études, där han studerade för Gaston Paris. 

År 1886 utnämndes han till docent i nyare litteratur och blev, sedan han 1888 utgivit Vie de Saint Laurent. Poéme du XII:e siécle, docent i romansk filologi och 1889 extra ordinarie professor i samma ämne. Då en ordinarie lärostol i germansk och romansk filologi upprättades 1898, blev Söderhjelm dess förste innehavare. Då professuren 1908 delades, övertog han den romanska. Från år 1913 innehade den då upprättade lärostolen i inhemsk och allmän litteraturhistoria. 

Han blev ledamot av Vetenskaps- och vitterhetssamhället i Göteborg 1925 och tjänstgjorde som lärare i moderna språk vid olika läroverk, bland annat i franska vid Tekniska högskolan 1891-1898. I syfte att främja det moderna språkstudiet stiftade han 1887 Nyfilologiska klubben. Som dess ordförande från 1890 och hedersordförande från 1902 hade Söderhjelm ett avgörande inflytande på hur undervisningen i moderna språk kom att utformas vid de finländska läroverken. Han utgav (tillsammans med Nanna Tötterman) fyra läroböcker i franska (i svenska och finska utgåvor). 

Vid urtima lantdagen 1905-1906 representerade Söderhjelm universitetet. Viktigast var dock hans inlägg i den konstitutionella försvarskampen, bland annat genom det inflytande han ägde bland den akademiska ungdomen. Inrikespolitiskt anslöt Söderhjelm sig närmast till ungfennomanska partiet. Han var chef för Finlands officiella upplysningsbyrå i Köpenhamn 1918-1919 och tjänstgjorde 1919-1928 som Finlands minister i Stockholm.

Vid sidan av sitt vetenskapliga författarskapet, utgav Söderhjelm även populärvetenskap. Artikelserien Nyare böcker, inhemska och utländska (i Hufvudstadsbladet, 1896-1905) populariserade strömningarna inom samtidens litteratur och införde därmed den moderna litteraturkritiken i finländsk press. Söderhjelm hade en lika omfattande produktion på finska språket som på svenska. Han förmedlade som litteraturforskare moderna åskådningar och metoder, som filolog införde han det germansk-romanska språkstudiet, som kritiker nydanade han genom sin starka konstnärliga känsla, sin intellektuella rörlighet och sin framställningskonst den litterära publicistiken i Finland och vande läsarna att använda nya mått. Under signaturen Pekka Malm utgav han 1901 romanen Brytningstider. Hans Skrifter utkom i tio band 1923-1925.

Bibliografi

Skönlitteratur
 - Tillsammans med Ruben G:son Berg.

Varia
 - Akademisk avhandling Helsingfors.

 - Medförfattare N. Tötterman. 

 - Medförfattare N. Tötterman.

 - Medförfattare N. Tötterman.
 - Medförfattare N. Tötterman.

 - Medförfattare N. Tötterman.

 - Tillsammans med Torsten Söderhjelm.

Samlade upplagor och urval

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar

Werner Söderhjelm i 375 humanister 19.2.2015, humanistiska fakulteten vid Helsingfors universitet

Prästeståndets lantdagsledamöter
Finländska romanister
Finländska litteraturvetare
Finländska professorer
Alumner från Helsingfors universitet
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Finländska diplomater
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg
Finlandssvenska språkforskare
Finlandssvenska historiker
Finlandssvenska ämbetsmän
Personer från Viborg, Finland
Födda 1859
Avlidna 1931
Män
Personer i Finland under 1900-talet
Werner