kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Klipptörntrast

Klipptörntrast (Colluricincla woodwardi) är en fågel i familjen visslare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i norra Australien (Kimberley i Arnhem Land och nordvästra Queensland). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Bernard Henry Woodward (1846–1912), curator vid Perth Museum i Western Australia.

Noter

Externa länkar 

Visslare
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
No Particular Place to Go

No Particular Place to Go är en låt komponerad och framförd av Chuck Berry. Låten spelades in och släpptes 1964. Arrangemanget är samma som Berrys tidigare hitlåt "School Days", men låten har en helt annan text. Den handlar nu om en ung man som är ute och tar en biltur utan mål med sin tjej. Han får senare problem med tjejens bilbälte som fastnar när de vill ta en nattpromenad. Låten togs med på albumet St. Louis to Liverpool.

Låten har senare spelats in av George Thorogood, Status Quo och en svensk version av Thorleifs 1981. Även Björn Skifs spelade in denna 1980 under pseudonymen "Byfånarna" (som B-sida till singeln "Åsa Bodén").

Den finns med i filmerna Sgt. Bilko, Snow Dogs, Dag och natt och Cadillac Records.

Listplaceringar

Källor

Musiksinglar 1964
Rostryggig visslare

Rostryggig visslare (Coracornis raveni) är en fågel i familjen visslare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergstrakter på Sulawesi. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Visslare
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Sulawesi
Coracornis

Coracornis är ett fågelsläkte i familjen visslare inom ordningen tättingar. Släktet omfattar endast två arter, varav en akut hotad, som förekommer dels på Sulawesi, dels på ön Sangihe utanför Sulawesi:
 Sangihevisslare (C. sanghirensis)
 Rostryggig visslare (C. raveni)

Referenser

Externa länkar

Visslare
Fågelsläkten
Plognäbb

Plognäbb (Eulacestoma nigropectus) är en unik tätting på Nya Guinea som numera placeras i den egna familjen plognäbbar.

Utseende 
Plognäbben är en liten, 14 centimeter lång olivbrun fågel med en kraftig, tjock och kilformad näbb som den använder för att plöja in i döda trädgrenar och bark på jakt efter insekter, därav namnet. Hanen och honan skiljer sig kraftig åt. Hanen har svart undersida och vingar samt en rosa rund flik på kinden, medan honan är genomgående olivfärgad, lite mer åt grönt ovan.

Utbredning och systematik 
Plognäbben förekommer på Nya Guinea. Den behandlas antingen som monotypisk eller delas in i två underarter med följande utbredning:
 Eulacestoma nigropectus clara - förekommer i Nya Guineas centrala högländer 
 Eulacestoma nigropectus nigropectus - förekommer i berg i sydöstra Nya Guinea

Länge placerades arten i familjen visslare (Pachycephalidae), men DNA-studier visar att den tillhör en egen utvecklingslinje, troligen systerart till en grupp familjer där visslarna visserligen ingår, men även exempelvis gyllingar, vireor och australiska fåglar som snärtfåglar. Den har därefter lyfts ur visslarna till den egna familjen Eulacestomatidae.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, en stor population med stabil utveckling och anses inte hotad. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats, men den beskrivs som alltifrån lokalt relativt vanlig till sällsynt.

Referenser 
 del Hoyo, J.; Elliot, A. & Christie D. (editors). (2007). Handbook of the Birds of the World. Volume 12: Picathartes to Tits and Chickadees. Lynx Edicions.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Nya Guinea
Östlig falknäbb

Östlig falknäbb (Falcunculus frontatus) är en av tre fågelarter i familjen falknäbbar inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Östlig falknäbb är en 15-19 cm lång fågel med kraftig näbb, gult bröst och svartvitt huvud försedd med en tofs. Ryggen är olivgrön och strupen är svart hos hanen, grön hos honan. Den har vidare gul buk och grå vingpennor. Liknande västlig falknäbb har vit buk och nordlig falknäbb har gulkantade vingpennor.

Läte 
Falknäbben är en ljudlig fågel som låter höra ett skrockande läte, återgett på engelska som "knock at the door jack". Andra läten är visslande "pit-you" i öster och "poo-wee-e" i väster.

Utbredning och systematik 
Östlig falknäbben förekommer i sydöstra Australien (centrala Queensland till södra Victoria och sydöstra Australien. Östlig, västlig (F. leucogaster) och nordlig falknäbb (F. whitei) behandlades tidigare som en och samma art, falknäbb (F. frontatus). Falknäbben delades dock 2016 upp i tre av BirdLife International, 2022 av tongivande eBird/Clements och 2023 av International Ornithological Congress.

Familjetillhörighet 
Falknäbbarna placerades länge i familjen visslare (Pachycephalidae) under namnet tofsvisslare men har av olika auktoriteter istället föreslagits vara nära släkt med familjerna Cinclosomatidae, Psophodidae eller Eulacestomatidae. Genetiska studier visar dock att den utgör en egen utvecklingslinje, varför de numera placeras i en egen familj, Falcunculidae.

Levnadssätt 
Östlig falknäbb återfinns i skog och skogslandskap. Den använder sin kraftiga näbb för att slita bort bark på grenar på jakt efter ryggradslösa djur. Den bygger en djup boskål av bark och spindelväv som sätts fast på upprätta pinnar nära toppen av ett träd. Däri lägger den två till tre vita, fläckiga ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Visslare
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Ellips (retorik)

Ellips är en retorisk stilfigur och tankefigur i uttryck som kännetecknas av att en del av satsen utelämnas. Ellips betyder uteslutning. Det är den första transformeringen och innebär att placeringen av ord kan förändra det språkliga uttrycket. 

Pleonasm, som innebär att obehövliga eller fördubblande ord läggs till, genom att två eller flera synonymer brukas, är motsatsen till ellips.

Exempel
”Hela denna kväll har jag inte haft någon annan längtan än dig.” Här står ordet "dig" för: ”längtan efter dig” (... ingen annan längtan än längtan efter dig). 
”Var på besök hos mina släktingar i Stockholm.” (”Jag” är underförstått). Denna stilfigur förekommer mest i reklam, brev och dagböcker.

Referenser 

Retorik
Vithuvad mohua

Vithuvad mohua (Mohoua albicilla) är en fågel i familjen mohuor inom ordningen tättingar. Den förekommer i Nya Zeeland. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Vithuvad mohua är en liten tätting med distinkt vitaktigt på huvud och undersida. Honan och ungfågeln har kanelbrun ton på hjässa och nacke. Hanen har en klar kanariefågelliknande sång.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Nya Zeeland, på Little Barrier Island och Stora barriärrevet, södra Nordön och Kapiti Island. Vissa behandlar den som underart till gulhuvad mohua (Mohoua ochrocephala).

Familjetillhörighet 
De tre arterna i familjen mohuor har placerats i ett antal olika familjen inom åren, alltifrån australiska familjer som marksmygar, blåsmygar och taggnäbbar till gråfåglar, visslare (fåglar), mesar, timalior och Sylviidae. DNA-studier visar dock att de tillsammans med de australiska sittellorna utgör en mycket gammal utvecklingslinje som utgör en basal grupp bland kråkfåglar med släktingar, med familjer som gyllingar, vangor, vireor och törnskator. De har därför lyfts ut till en egen familj, Mohouidae.

Ekologi 
Vithuvad mohua hittas i högvuxen ursprunglig skog och intilliggande buskmarker. Där ses den ofta i små födosökande flockar som rör sig snabbt och ljudligt genom lövverket, ibland hängande akrobatiskt upp och ner.

Häckning 
Fåglarna bygger bon av barkbitar, lav och andra växter, ofta beläget en till 15 meter upp. Honan lägger två till fyra ägg som hon ruvar i cirka 18 dagar. Ungarna lämnar boet efter ungefär fyra till sex veckor. Den boparasiteras ofta av långstjärtad koel.

Status 
Vithuvad mohua har ett relativt begränsat utbredningsområde. Beståndet anses dock vara stabilt. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Det svenska och vetenskapliga släktnamnet kommer av maoriernas Mohua, Mohuahua och Momohua för gulhuvad mohua.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Mohuer
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Nya Zeeland
Gulhuvad mohua

Gulhuvad mohua (Mohoua ochrocephala) är en utrotningshotad tätting i den lilla familjen mohuor som enbart förekommer i Nya Zeeland.

Ekologi

Utseende och läte 
Gulhuvad mohua är en 15 centimeter lång gul fågel. Hanar väger mellan 28 och 32,5 gram och honor väger mellan 23 och 29,5 gram. Hanne har lysande gult huvud och undersida medan ovansidan är gulbrun. Honan och ungfågeln liknar hanen men hjässan och nacken är mer brunaktiga. Hanens sång liknar en kanariefågels.

Levnadssätt 
Gulhuvad mohua påträffas i låglänt skog med Nothofagus fusca på flodterrasser, även om den tidigare även förekom i Podocarpus-skogar. Den ses ofta födosöka i ljudliga flockar högt uppe i trädtopparna. Den är huvudsakligen en insektsätare, men kan även inta frukt

Bo och häckning 
Fågeln häckar i små bohål i stora och gamla träd, där den oftast lägger två kullar på tre ägg. Honan ruvar äggen i cirka 21 dagar och efter 6 veckor är ungarna redo att lämna boet.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Nya Zeeland, i skogar på South Island och Stewart Island. Vissa inkluderar vithuvad mohua (Mohoua albicilla) som underart.

Familjetillhörighet 
De tre arterna i familjen mohuor har placerats i ett antal olika familjen inom åren, alltifrån australiska familjer som marksmygar, blåsmygar och taggnäbbar till gråfåglar, visslare (fåglar), mesar, timalior och Sylviidae. DNA-studier visar dock att de tillsammans med de australiska sittellorna utgör en mycket gammal utvecklingslinje som utgör en basal grupp bland kråkfåglar med släktingar, med familjer som gyllingar, vangor, vireor och törnskator. De har därför lyfts ut till en egen familj, Mohouidae.

Status och hot 
Gulhuvad mohua har ett litet och krympande utbredningsområde och en mycket liten världspopulation, 2016 uppskattad till 5000 individer. Den har också minskat kraftigt i antal till följd av predation från råttor och hermelin. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som starkt hotad (EN). Man har dock lyckats flytta ett antal fåglar till predatorfria öar, vilket fått populationen att stabilisera sig och förväntas öka med 10% i framtiden. Om detta sker kommer arten flyttas till en lägre hotkategori.

Namn 
Det svenska och vetenskapliga släktnamnet kommer av maoriernas Mohua, Mohuahua och Momohua för gulhuvad mohua.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Mohuer
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Nya Zeeland
Fåglar
Tofsklockfågel

Tofsklockfågel (Oreoica gutturalis) är en fågel i familjen klockfåglar inom ordningen tättingar. Den förekommer endast i Australien. Fågeln tros minska i antal men anses ändå vara livskraftig.

Utseende och läte 
Tofsklockfågeln är en grå tättning med en liten svart tofs. Hanen har vitt ansikte och svart haklapp, medan honan och ungfågeln är jämngrå. Sången består av en lång och vittljudande bubbligt visslande fras "kan-pan-parlala".

Utbredning och systematik 
Tofsklockfågeln är endemisk  för Australien. Den placeras som enda art i släktet Oreoica och delas in i två underarter med följande utbredning:
 Oreoica gutturalis gutturalis – förekommer i centrala Australien (till kusten i centrala västra Australien)
 Oreoica gutturalis pallescens – förekommer i sydvästra Western Australia till nordvästra Victoria och centrala Queensland

Familjetillhörighet 
Tidigare fördes den till familjen visslare och släktet Pitohui, då med det svenska trivialnamnet tofspitohui. Flera DNA-studier visar dock att den inte är nära släkt och placeras nu i den nyskapade familjen klockfåglar (Oreoicidae) tillsammans med rostklockfågel (Ornorectes cristatus) och rödnackad klockfågel (Aleadryas rufinucha).

Levnadssätt 
Tofsklockfågeln födosöker på eller nära marken, hoppande eller studsande fram. Den kan också ses sjunga från framträdande sittplatser.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Klockfåglar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Gyllenkind

Gyllenkind (Pachycare flavogriseum) är en fågel i familjen taggnäbbar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Gyllenkind är en liten bjärt färgad fågel, med lysande gult på undersidan, i ansiktet och på pannan. Ovansidan är grå, liksom hjässan, den senare kantad i svart som vidgar sig mot nacken så att det formar ett brutet halsband. Vissa vingfjädrar har tydliga vita spetsar som möts i två linjer nerför ryggen. Bland lätena hörs eplosiva "whip!” eller upprepade "chikki-chewitt!".

Utbredning och systematik 
Gyllenkind är endemisk för Nya Guinea. Den placeras som enda art i släktet Pachycare och delas här in i fyra underarter med följande utbredning:
 Pachycare flavogriseum flavogriseum – västra Nya Guinea (i bergen Vogelkop och Wandammen)
 Pachycare flavogriseum subaurantium – bergstrakter på centrala Nya Guinea
 Pachycare flavogriseum randi – Taritatufloden i Sudirmanbergen
 Pachycare flavogriseum subpallidum – Herzogbergen och bergsområden på sydöstra Nya Guinea

Underarten randi inkluderas ofta i nominatformen.

Familjetillhörighet 
Tidigare placerades gyllenkind i familjen visslare, men genetiska studier visar att den är systerart till ormbunksmygen i familjen taggnäbbar (Acanthizidae). Dessa båda utgör en systergrupp med resten av familjen.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
På svenska har arten tidigare kallats dvärgvisslare.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Taggnäbbar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Nya Guinea
Grönryggig visslare

Grönryggig visslare (Pachycephala albiventris) är en fågel i familjen visslare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Grönryggig visslare är en rätt liten visslare, med olivgrönt på huvud, rygg, vingar och stjärt. Bröstet är grått, med något streckad strupe, vitaktig buk och ljusgult under stjärten. Näbben är relativt tjock. Sången är typisk för visslare, en melodi innehållande några explosiva, stigande "whip!" eller fallande "piuu!".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i norra Filippinerna på öarna Luzon och Mindoro. Den behandlas antingen som monotypisk eller delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Pachycephala albiventris albiventris – norra Luzon
 Pachycephala albiventris crissalis – centrala och södra Luzon
 Pachycephala albiventris mindorensis – Mindoro

Status 
Grönryggig visslare har ett relativt begränsat utbredningsområde. Den tros även minska i antal. IUCN kategoriserar ändå arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Visslare
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Filippinerna
Gulryggig visslare

Gulryggig visslare (Pachycephala aurea) är en fågel i familjen visslare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer lokalt från Weyland till Sudirmanbergen på sydöstra Nya Guinea. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

Visslare
Fåglar i australiska regionen
Nyakaledonienvisslare

Nyakaledonienvisslare (Pachycephala caledonica) är en fågel i familjen visslare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Nyakaledonienvisslare förekommer i skogar på Nya Kaledonien och behandlas vanligen som monotypisk. Andra inkluderar vanuatuvisslaren (P. chlorura) i arten, liksom taxonet vanikorensis, nominatformen för temotuvisslaren.

Status 
IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

Visslare
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Nya Kaledonien
Samoavisslare

Samoavisslare (Pachycephala flavifrons) är en fågel i familjen visslare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i västra Samoa (Savai'i och Upolu). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Visslare
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter i Samoa
Gråbrun visslare

Gråbrun visslare (Pachycephala griseonota) är en fågel i familjen visslare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Gråbrun visslare delas in i sex underarter:
 griseonota-gruppen
 Pachycephala griseonota lineolata - förekommer i Banggaiöarna (Peleng) och Sulaöarna (Taliabu, Seho och Sanana)
 Pachycephala griseonota cinerascens - förekommer i norra Moluckerna (Morotai, Halmahera, Ternate, Tidore och Bacan)
 Pachycephala griseonota examinata - förekommer på Buru (södra Moluckerna)
 Pachycephala griseonota griseonota - förekommer på Seram (södra Moluckerna)
 Pachycephala griseonota kuehni - förekommer i Kaiöarna (Kai Kecil och Kai Besar)
 Pachycephala griseonota johni - förekommer på Obi (norra Moluckerna)

Underarten johni urskiljs ofta som en egen art, kanelbröstad visslare.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

Visslare
Fåglar i australiska regionen
Brunbröstad visslare

Brunbröstad visslare (Pachycephala homeyeri) är en fågel i familjen visslare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Ovansidan är varmbrun, undersidan vit med en svag kanelbrun anstrykning nära skuldrorna, som en antydan till en väst. Arten kan likna visayaskuggsnappare som dock vanligen finns på högre höjd. Brunbröstad visslare känns dock igen på en kombination av en längre och mer småhövdad huvudprofil samt det ofullständiga diffusa bröstbandet. Bland lätena hörs ljusa och tunna, klara visslingar och mer flödande ramsor.

Utbredning och systematik 
Brunbröstad visslare förekommer i Filippinerna. Den delas upp i tre underarter med följande utbredning:
 P. h. homeyeri – Mindanao (Filippinerna), Suluarkipelagen och Pulau Siamil (utanför Borneo)
 P. h. major – Cebu (Filippinerna)
 P. h. winchelli – centrala Filippinerna (Tablas, Sibuyan, Masbate, Ticao, Panay, Pan de Azucar, Gigantes och Negros)

Levnadssätt 
Brunbröstad visslare hittas i låglänta områden och lägre bergstrakter. Den påträffas i skogsområden där den gärna ansluter till kringvandrande artblandade flockar. Den rör sig vanligen i skogens nedre skikt, men kan ses ända upp i trädkronorna.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar den tyske ornitologen Eugen Ferdinand von Homeyer (1809–1889).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Visslare
Fåglar i orientaliska regionen
Rostvisslare

Rostvisslare (Pachycephala hyperythra) är en fågel i familjen visslare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Rostvisslaren är en medelstor tätting med brun rygg, ljust kanelbrun buk, grått huvud och vit strupe. Arten liknar törntrastarna i komplexet kring Colluricincla megarhyncha, men är mindre och har tydligt kontrasterande vit strupe. Fågeln är ljudlig med typiska läten för visslare, bland annat olika melodier och en ringande ljust ton, ofta följd av nedåtböjda "chew chew!" eller vassa uppåtböjda "wik wik!"

Utbredning och systematik 
Rostvisslare delas in i fyra underarter:
 P. h. hyperythra – västra Nya Guinea (Vogelkopbergen)
 P. h. sepikiana – Nya Guinea (Sepikberget, bergsområden söder om Mamberamofloden)
 P. h. reichenowi – nordöstra Nya Guinea (Saruwagedbergen)
 P. h. salvadorii – bergsområden på sydöstra Nya Guinea

Levnadssätt 
Rostvisslaren hittas i skogar i förberg. Där ses den i skogens mellersta skikt, ofta i par födosökande efter insekter.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Visslare
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Nya Guinea
Borneovisslare

Borneovisslare (Pachycephala hypoxantha) är en fågel i familjen visslare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Borneovisslaren är en tätting med relativt anspråkslös fjäderdräkt. Den är mörkt olivgrön ovan och gul under, hanen mer bjärt färgad än honan. Sången består av en serie snärtiga toner, ofta med studsande rytm, i engelsk litteratur återgiven som "wit-chi’CHEW-chi’CHEW-chi’CHEW".

Utbredning och systematik 
Borneovisslare delas in i två underarter:
 hypoxantha – förekommer i bergen på norra Borneo (från Kinabalu till norra Sarawak)
 sarawacensis – förekommer på norra Borneo (Mount Pueh)

Status 
Borneovisslaren har ett relativt begränsat utbredningsområde och tros minska i antal. IUCN kategoriserar ändå arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Visslare
Fåglar i orientaliska regionen
Guadalcanalvisslare

Guadalcanalvisslare (Pachycephala implicata) är en fågel i familjen visslare inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergsskogar på Guadalcanal (Salomonöarna). Guadalcanalvisslare och bougainvillevisslare betraktades tidigare utgöra samma art, P. implicata, med det svenska trivialnamnet salomonvisslare (nu överfört till P. orioloides). Vissa gör det fortfarande.

Status 
IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

Visslare
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Guadalcanal