kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mercedes-Benz CLK GTR

Mercedes-Benz CLK GTR är en sportvagn, tillverkad av den tyska biltillverkaren Mercedes-Benz dotterbolag Mercedes-AMG mellan 1997 och 1998.

Mercedes-Benz CLK GTR
Mercedes-Benz hade lämnat sportvagns-VM redan före kollapsen 1992. Företaget hade sedan ägnat sig åt bilsport med heltäckande karosser i DTM, men när övriga märken övergav även den serien på grund av skenande kostnader efter 1996 gick Mercedes-Benz över till FIA GT Championship som startade 1997. FIA:s reglemente för GT1-klassen tillät rätt omfattande modifieringar och tyskarna byggde en vinnarbil baserad på CLK-klassen.

CLK GTR
Mercedes-Benz gav dotterbolaget AMG i uppgift att ta bygga Mercedes-Benz CLK GTR för GT1-klassen. Att FIA:s regler var töjbara visas av att AMG förvandlade den sedesamma CLK:n till en sportvagnsprototyp med kolfiberchassi, racerfjädring, keramiska bromsar och V12-motorn från S-klassen monterad i mitten av bilen. De enda delar som är utbytbara mellan landsvägsbilen och tävlingsbilen är fram- respektive bakljusen.

CLK LM
Till 1998 planerade Mercedes-Benz att ställa upp i Le Mans 24-timmars. Trots att bilen varit mycket framgångsrik säsongen innan, beslutade man att den måste modifieras inför den nya uppgiften. Mercedes-Benz CLK LM fick en mer aerodynamiskt utformad kaross, men AMG misstänkte att V12:an inte skulle hålla för ett dygns tävlande i sträck. Därför fick bilen den beprövade V8-motorn från åttiotalets Grupp C-bil C11. Ironiskt nog visade det sig att inte heller den gamla motorn höll på Le Mans, men i övriga tävlingar var bilen fortsatt framgångsrik. Faktiskt så framgångsrik att inför säsongen 1999 ville inga andra tillverkare vara med och tävla i GT1-klassen, så FIA ställde helt enkelt in den största klassen i mästerskapet och Mercedes-Benz kunde dra sig tillbaka obesegrade.

Landsvägsbilen
För att visa att GT1-bilarna trots allt var gran turismo-bilar krävde FIA:s reglemente (fram till 1997) att AMG byggde 25 bilar för landsvägsbruk. Dessa bilar byggdes vintern 1998-1999 och civiliserades hjälpligt med ett minimum av ljudisolering och ett antispinnsystem.

Tekniska data

Tävlingsresultat

FIA GT Championship
CLK:n hade lite inkörningsproblem i början av säsongen 1997, men därefter vann den 6 av säsongens 11 tävlingar. AMG-Mercedes tog hem märkesmästerskapet och Bernd Schneider tog den individuella förartiteln.

Följande säsong blev rena utklassningen. AMG-Mercedes vann alla säsongens tio lopp och Schneider och Ricardo Zonta delade på förartiteln.

Den enda missräkningen blev tävlingen på Le Mans. Trots att man satsat på en beprövad motor tog sig ingen av bilarna i mål.

Referenser

Externa länkar

Infosida från HWA.
ultimatecarpage.com om Mercedes-Benz CLK GTR.

CLK GTR
Racersportvagnar
Otto von Porat

Otto Wessel von Porat eller bara Otto von Porat, född 29 november 1903 i Pjätteryds församling, död 14 oktober 1982 i Bærum i Norge, är den ende norrman som vunnit OS-guld i boxning. 

I en ålder av 20 år blev han olympisk mästare i tungvikt (över 79,4 kg) vid OS år 1924. I finalen besegrade han dansken Søren Petersen. Femton boxare från 11 nationer ställde upp i den tyngsta viktklassen i turneringen som ägde rum under perioden 16 till 20 juli 1924. 

Han blev även norsk mästare i samma klass  1924 och 1926. 1926 inledde han en proffskarriär i USA. Porat slutade som proffsboxare 1934.

Porat var kusin till den norske filosofen, författaren och bergsklättraren Peter Wessel Zapffe. Han var också släkt (i sjunde ledet) med Dietrich von Porat, fäktmästare vid svenska hovet på 1600-talet.

OS-medaljer
1924 Paris -  Guld boxning, tungvikt

Bibliografi
Kamp-år - Minner fra mitt liv som bokser (1942)
Mine erfaringer fra ringen - boksingens teknikk og trening (1936)
Gullmedaljen (1954, ungdomsroman)

Referenser

Norska boxare
Olympiska guldmedaljörer 1924
Norska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1924 från Norge
Tävlande i boxning vid olympiska sommarspelen 1924
Män
Födda 1903
Avlidna 1982
Kong Fansen

Kong Fansen, född 1944 i Liaocheng i Shandong, död 29 november 1994 i Tacheng i Xinjiang, var en kinesisk modellarbetare och kader i Kinas kommunistiska parti.

Kong tog värvning i Folkets befrielsearmé 1961 och gick med i Kinas kommunistiska parti 1966. 1967 återvände Kong Fansen till sin hemstad där han tjänstgjorde som vice ordförande på ingenjörsskolans revolutionära kommitté, var ledamot i Liaochengs kommunistiska ungdomsförbundet ständiga partiutskott, var också ledande inom propagandaavdelningen som tillhörde kommunistpartiet i Liaocheng. 1979 - 1982 - tjänstgjorde han i kommunen Gamba i den autonoma regionen Tibet som vice-sekreterare i partikommittén. Efter tre år återvände han till Liaocheng. 1988 återupptog han sitt arbete i Tibet, där han tjänstgjorde fram till dess att han avled i en trafikolycka under ett besök i Xinjiang.

Efter sin död tilldelades Kong flera utmärkelser av partiet och framhölls som en modellarbetare i det "nya Kina". Det finns en film som baseras på hans liv, eller en version av det som den kinesiska propagandan vill ge. Kong har liknas vid en modern Lei Feng.

Källor
Detta är en översättning av delar av den kinesiska Wikipedia-artikeln om Kong Fansen (孔繁森).

Kong Fansen memorial
Tibetan cadre Kong Fansen "the Lei Feng of the new period", Canada Tibet Committee, 10 april 1995.

Män
Födda 1944
Avlidna 1994
Kinesiska kommunister
WP:Projekt Kina
Personer från Shandong
Voice of America

Voice of America (VoA) är USA:s officiella radiostation för sändningar riktade till utlandet. Radiostationen ägs av den amerikanska federala myndigheten U.S. Agency for Global Media. Huvudkontoret ligger i Washington D.C. Radiostationen når ungefär 350 miljoner lyssnare.

Voice of America grundades 1942 och de första propagandasändningarna riktades mot Nazityskland. De första språken som Voice of America använde var engelska, tyska, italienska och franska. År 1944 var 40 språk i bruk. Under kalla kriget fokuserade Voice of America på att sända antikommunistisk och proamerikansk propaganda i Östeuropa.

Kanalens verksamhet regleras av en lag undertecknad av president Gerald Ford år 1976. Enligt lagen ska nyheterna på Voice of America vara trovärdiga och neutrala. Kanalen representerar USA och dess olika ståndpunkter brett, och presenterar bland annat USA:s politik klart och tydligt. År 2014 var radiokanalens budget 200 miljoner dollar.

Språk som Voice of America sänder på
 albanska
 amhariska
 armeniska
 azerbajdzjanska
 Bambara
 bosniska
 kreolska
 dari
 engelska
 franska
 georgiska
 grekiska
 hausa
 hindi 
 indonesiska
 kantonesiska
 khmer
 kinyarwanda
 kirundi
 kurdiska
 koreanska
 kroatiska
 lao
 makedonska
 mandarin
 nordndebele
 oromo
 pashto
 persiska
 portugisiska
 ryska
 serbiska
 shona
 somaliska
 spanska
 swahili
 tagalog
 thai
 tibetanska
 tigrinya
 turkiska
 ukrainska
 urdu
 uzbekiska
 vietnamesiska

Källor

Externa länkar

Amerikanska radiostationer
Washington, D.C.
Radiokanaler och radiostationer startade 1942
Utlandskanaler
Stora Blecktornet

Stora Blecktornet var  arkitekt Ferdinand Bobergs och hustrun Annas hem på Södermalm i Stockholm. Här bodde paret mellan 1930 och 1935. Namnet "Blecktorn" härrör enligt Björn Hasselblad från en byggnad, "blektornet" där man blekte tyger och som hörde till den tidigare närbelägna klädesfabriken, Barnängens manufaktur, i Barnängen.

Historik

En byggnad med namnet Blectorn fanns redan på Petrus Tillaeus karta från 1733. Det var handelsmannen Jöran Bröms som lät uppföra den som en malmgård åt sig själv och sin familj. På den tiden var det en enkel oisolerad byggnad med ett åttkantigt torn. Först 1856 skedde en större ombyggnad genom Vilhelm Diurberg, som resulterade i en vinterbonad stenbyggnad med två torn. Under 1880-talet förvärvade Stockholms stad gården och inrättade där ett så kallat skolkarhem för ”vanartiga” barn. 1902 var här 26 pojkar mellan 10 och 15 år intagna. 1907 stängdes verksamheten, sedan stod huset tomt under många år.

Bobergs bostad

År 1928 fick arkitekt Ferdinand Boberg och hans hustru Anna Boberg erbjudandet av Stockholms stad att hyra Stora Blecktornet. Paret hade återvänt från sin tillfälliga emigration i Paris och sökte en bostad i Stockholm. När ombyggnaden av Jägarhyddan på Södra Djurgården inte blev av förvandlade Bobergs Stora Blecktornet till sitt hem i Stockholm istället. Blecktornet var i behov av en omfattande renovering som Ferdinand Boberg genomförde med hjälp av sin arkitektkollega Carl Melin på Stockholms stads fastighetskontor.

I motsats till andra genomgripande renoveringar, som Boberg genomförde behölls husets exteriör nästan oförändrad. Invändigt gjordes dock mera omfattande ingrepp genom Stockholms stads byggnadsavdelning under Carl Melin. Huset fick ett stort modernt kök och badrum, rumsindelningen förändrades och för Anna Boberg anordnades en ateljé i norra tornet. 

Byggnadens slätputs avfärgades i en roströd kulör som den hade fram till 1990-talet. När Anna dog 1935 ville Ferdinand inte bo kvar där längre och huset hyrdes av en direktör Curt Schwang. Efter 1970 fanns Stockholms stads distrikt av Centerpartiet som hyresgäst och idag har Stora Blecktornet en daglig verksamhet som drivs av personer med lindrig utvecklingsstörning, med stöd av personal, vars huvudsakliga uppgift är konferens- och kaféverksamhet.

Se även 
 Lilla Blecktornet
 Blecktornsområdet
 Lilla Blecktornsparken
 Stora Blecktornsparken
 Blecktornsgränd

Referenser

Noter

Källor 
 Ferdinand Boberg - Architect. The MIT Press, 1994.

Externa länkar

 Stora Blecktornets officiella webbsida

Byggnader ritade av Ferdinand Boberg
Byggnader och anläggningar på Södermalm
Malmgårdar i Stockholm
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Georg Schumann

Georg Alfred Schumann, född 25 oktober 1866 i Königstein, död 23 maj 1952 i Berlin, var en tysk musiker och kompositör.

Schumann studerade i Dresden och vid Leipzigkonservatoriet, var kör- och orkesterdirigent i Danzig 1890–96 och i Bremen 1896–99, blev 1900 dirigent för den berömda Singakademie i Berlin och 1913 Max Bruchs efterträdare som föreståndare för kompositionsmästarskolan. Han komponerade körverken Preis- und danklied, Ruth, Sehnsucht, Das Tränenkrüglein och flera andra motetter, visor för manskörer, två symfonier, uvertyrer, kammarmusikverk och pianostycken i flytande klassicistisk stil. Som pianist i en trio (med Carl Halir och Hugo Dechert) konserterade han även i utlandet.

Schumann utnämndes 1950 som hedersdirektor för Singakademie och 1951 fick han av förbundspresidenten Theodor Heuss Bundesverdienstkreuz. Hans hus i Berlin är idag ett museum.

Källor

Externa länkar 

Tyska klassiska kompositörer
Födda 1866
Avlidna 1952
Män
Ugglan
Kommendörer av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Transsoniska arearegeln

Transsoniska arearegeln eller Whitcombs arearegel är en designteknik för att minimera ett flygplans luftmotstånd vid transsoniska och överljudshastigheter, speciellt i spannet mellan mach 0,8 till 1,2.

Beskrivning
Vid hög underljudshastighet kan det uppstå regioner där luftströmmen runt flygkroppen uppnår överljudsfart. Den lägsta hastighet där detta fenomen uppkommer kallas kritiskt machtal. Den chockvåg som uppstår ökar luftmotståndet och kan i värsta fall göra flygplanet manöverodugligt. För att undvika att överljudsluftströmmar uppstår bör tvärsnittsytan variera så lite som möjligt. Den ideala formen är en cigarrform med spetsiga ändar, en så kallad Sears-Haack-kropp.

Arearegeln säger att ett flygplan med samma tvärsnittsfördelning som en Sears-Haack-kropp har samma luftmotstånd som denna, till stora delar oberoende av dess form i övrigt. Det leder till att volymen av utstickande detaljer som vingar, förarkabin, luftintag och fenor måste kompenseras genom motsvarande minskning av flygkroppens volym.

Vid överljudsfart är areafördelningen något förskjuten bakåt. Det beror på att vid överljudsfart är chockvågen inte längre plan utan en kon med vinkeln arcsin(). Vinkeln kallas machvinkeln. Den yta som bildar tvärsnittsytan är då också en kon med samma vinkel.

Källor

Aerodynamik
Schumann (olika betydelser)

Schumann, även skrivet Schuman och Schuhmann, kan syfta på

 Schumann (efternamn) – ett efternamn samt personer med namnet
 Schumann (auktor) – beteckningar vid biologisk namngivning för flera peresoner
 4003 Schumann – asteroid
 Schumannresonansen – geofysiskt fenomen

Geografi

Antarktis
 Schumann Nunatak
 Mount Schumann
Lars Haikola

Lars Ture Jaakko Haikola, född 1947 i Lund, är en svensk religionsfilosof, akademisk ledare och före detta universitetskansler (2010–2014), det vill säga chef för Universitetskanslersämbetet.

Lars Haikola disputerade 1977 i religionsfilosofi vid Lunds universitet på en avhandling om filosofen Ludwig Wittgenstein och religiösa språkspel. Han har även forskat kring naturvetenskap och religion. Haikola var doktorandombudsman på Lunds studentkår och fackligt aktiv i SULF. Efter att ha varit prefekt vid teologiska institutionen vid Lunds universitet blev han 1995 rektor för Lärarhögskolan i Malmö, en tjänst han hade till 1998.

Åren 2001-2007 var Haikola rektor för Blekinge tekniska högskola. I juli 2007 blev han rektor för Lunds universitets Campus Helsingborg.

I december 2008 utsåg regeringen Haikola till att leda sammanslagningen av Växjö universitet och Högskolan i Kalmar till Linnéuniversitetet.
Han blev ordförande i den organisationskommitté som hade till uppgift att bland annat besluta om bemanning vid Linnéuniversitetet. Organisationskommittén fungerade som en interimistisk styrelse för Linnéuniversitetet under 2009, inför starten 1 januari 2010.

Haikola utsågs 1 juli 2010 till universitetskansler efter att Anders Flodström avsagt sig uppdraget som en följd av oenighet med regeringen kring ett nytt kvalitets- och utvärderingssystem för högskolan. Han tillträdde som ny chef för Högskoleverket tillika universitetskansler 16 augusti 2010.

Han var ordförande i Östersjöstiftelsen 2008 – 2011 och åter från 2016. Han har också varit ordförande i Längmanska kulturfonden. 

Under delar av tiden i Östersjöstiftelsen var han även ordförande i placeringsdelegationen.

Utmärkelser, ledamotskap och priser
 Ledamot av Vetenskapssocieteten i Lund (LVSL, 1995)

Källor 

Personer verksamma vid Lunds universitet
Svenska teologer under 1900-talet
Födda 1947
Män
Levande personer
Svenska religionsfilosofer
Universitetskanslerer i Sverige
Forskare från Lund
Ämbetsmän från Lund
Ledamöter av Vetenskapssocieteten i Lund
Svenska teologer under 2000-talet
Deltagare i Giro d’Italia 2008

Den här artikeln är en lista över deltagare i Giro d’Italia 2008 – de här cyklisterna deltog i tävlingen Giro d'Italia 2008:

Giro d’Italia
Lappnätfjäril

Lappnätfjäril (Euphydryas iduna) är en art i insektsordningen fjärilar som tillhör familjen praktfjärilar.

Kännetecken
Lappnätfjärilen hör till nätfjärilarna, en fjärilsgrupp som karaktäriseras av sitt nätliknande mönster på vingarna. Hos lappnätfjärilen är detta mönster mycket tydligt och den prydliga åtskillnaden mellan de olika färgfälten är ett kännetecken för arten. Grundfärgen på vingarnas ovansida är gråsvart, med utbredda vita till gulvita fläckar och ett band av orange till svavelgula fläckar längs vingarnas ytterkanter. Det finns också ett band av orange till svavelgula fläckar över vingarnas yttre hälft och ytterligare några fläckar i dessa färger på vingarnas inre hälft. Vingbredden är 32 till 42 millimeter.

Utbredning
Lappnätfjärilen finns i norra Skandinavien samt i vissa bergstrakter längre söderut, som Altaj, Kaukasus och Sajan, på mellan 1 800 och 2 700 meters höjd. Några isolerade populationer finns också i Sibirien. I Sverige finns den endast i de norra fjälltrakterna.

Status 
I Sverige är lappnätfjärilen klassad som missgynnad. Populationerna har varierat mycket i storlek under 1900-talet och arten har omväxlande varit både sällsynt och talrik på de platser där den förekommer. De största hoten mot arten är att dess habitat, som är fjällhedar, försämras genom bland annat alltför hårt bete av renar och igenväxning.

Levnadssätt 
Lappnätfjärilens levnadssätt är ännu ej fullständigt studerat. Dess livscykel tros vara två- till fyraårig, med övervintring som larv. Flygtiden för den fullbildade fjärilen beror troligtvis till stor del på det lokala klimatet, men är i allmänhet tidigt på sommaren. Fjärilen flyger oftast lågt och verkar föredra att söka sin föda, som är nektar, i låga blommor och den besöker sällan områden med högre vegetation. Äggen läggs troligtvis på växter som svarthö och fjällspira och kanske även på en del arter av veronika, vilka sedan sannolikt också utgör den huvudsakliga föda för larverna. Observationer av larver som ätit på odon och blåbär, liksom på hängen av alpina videarter har också gjorts. I fångenskap har larverna erbjudits och ätit ytterligare en mängd olika växter, men dessa larver har ej överlevt till fullbildade fjärilar.

Referenser

Praktfjärilar
Fabric Scandinavien

Fabric Scandinavien AB är ett svenskt modeföretag som driver butikskedjorna Weekday och Monki. Sedan 2008 ingår Fabric Scandinavien i  H&M-koncernen. Fabric Scandinaviens dotterbolag Weekday Brands designar, producerar och bedriver grossistförsäljning av ungt mode. Det största egna varumärket var Cheap Monday som främst är ett jeanssortiment.

Källor   

Svenska konfektionsföretag
Hennes & Mauritz
Ernst Westman

Ernst Willgott Westman, född 8 november 1823 i Mariestad, död 12 november 1891 i Stockholm, var en svensk metallurg; far till Carl Westman och Sven Westman.

Westman ägnade sig redan från unga år åt teknisk bergshantering och genomgick 1847-48 Bergsskolan i Falun, varefter han engagerades till att sköta masugnarna inom Upplands bergslag. År 1859 utnämndes han till direktör på Jernkontorets metallurgiska stat, vilken befattning han innehade till sin död. 

Westmans främsta livsgärning är den under hans verksamhet inom Dannemora bergslag av honom konstruerade och efter honom uppkallade gasrostugnen, vilken fick vidsträckt användning, vid alla masugnar, där man tillgodogjorde svavelhaltiga malmer. Som direktör vid Jernkontoret verkade han för bessemermetodens införande i Sverige.

Källor

Noter

Svenska metallurger
Personer från Linköping
Födda 1823
Avlidna 1891
Män
Ugglan
Personer i Sverige under 1800-talet
Polenkabeln

Polenkabeln, officiellt kallad Swe-Pol Link, är en kraftledning för likström på Östersjöns botten mellan Karlshamn i Sverige och Polen. Den går mellan Stärnöhalvön, elområde SE4, utanför Karlshamn, Sverige, och Bruskowo Wielkie nära Słupsk i Polen.

Polenkabeln planerades först att byggas som en enkel-ledare med återledning genom vattnet via elektrodnät i havet vid kabelns ändpunkter - en teknik som till exempel använts för Baltic cable som togs i drift 1994. Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Ronneby kommun sade i februari 1998 nej till denna lösning med hänvisning till befarade klorgasutsläpp. Svenska Kraftnät ansökte då om komplettering av den koncession för Polenkabeln som regeringen beviljade sommaren 1997, med ett ändrat tekniskt utförande med strömåterledning genom två återledningskablar istället för att strömmen återleds genom havet.

Karlshamns kommun motsatte sig då istället projektet med motiveringen att kabeln skulle ge olägenheter för svensk miljö till följd av att den skulle möjliggöra import av billig elström från Polen producerad med stora utsläpp av svavel och kväve. Frågan drevs ända till Miljööverdomstolen, som dock avvisade dessa invändningar i november 2000.

När naturgasledningen Nordstream, också vid Östersjön, började läcka i september 2022 och sabotage misstänktes, befarade många att även Polenkabeln skadats. Tester som genomförts av Svenska Kraftnät och offentliggjordes den 4 oktober samma år, visade att så inte var fallet.

Från Karlshamnsverket till den svenska Östersjökusten går en 2 kilometer lång undermarkskabel. Sedan följer en sjökabel med en längd på 239 kilometer som når land nära Ustka i Polen. Därifrån går en 13 kilometer lång undermarkskabel till elverket i Bruskowo Wielkie. SwePol Link började läggas ut i maj 1999 och togs i drift 2000. Kabeln har en spänning på 450 kV (kilovolt) och en maximal överföringseffekt på 600 MW (megawatt).

Referenser

Sjökablar
Energiförsörjning i Sverige
Energiförsörjning i Polen
Karlshamn
Relationer mellan Polen och Sverige
HVDC-förbindelser
Karl Moritz Schumann

Kari Moritz Schumann, född 17 juni 1851 i Görlitz, död 22 mars 1904 i Berlin, var en tysk botaniker.

Schumann blev filosofie doktor i Breslau 1873 och docent där 1875 samt var assistent vid stadens botaniska trädgård 1872–76. Han blev kurator vid botaniska museet i Berlin 1884, med professors titel från 1892, och docent vid universitetet 1893. Schumanns höga begåvning och utomordentliga energi som vetenskapsman syns främst genom den enastående produktion han under 18 års författarverksamhet skapade. Han skrev ett betydande antal stora och betydelsefulla verk inom olika grenar av botaniken.

Schumann bearbetade i Adolf Engler och Carl Prantls "Die natürlichen Pflanzenfamilien" 11 familjer, till exempel de stora grupperna Rubiaceae, Bignoniaceae, Apocynacese, Asclepiadacese, Malvaceae, och även i "Flora Brasiliensis" är flera växtgrupper beskriven av Schumann. I Englers verk "Pflanzenreich" (1900–04) skrev Schumann om Musaceae, Marantaceae och Zingiberaceae.

Han utgav "Monatsschrift für Kakteenkunde" 1892–1904 och "Just's botanischer Jahresbericht" 1898–1903.

Flera växtsläkten och -arter bär hans namn.

Skrifter (urval) 
 Die Flora der deutschen ostasiatischen Schutzgebiete (1887)
 Die Flora von Kaiser-Wilhelms-Land (1889)
 Die Flora von Neu-Pommern (1898)
 Gesamtbeschreibung der Kakteen (1897–98)
 Iconographia Cactacearum (1900–04)
 Die Ameisenpflanzen (1889)
 Über afrikanische Ameisenpflanzen (1891)
 Beiträge zur vergleichenden Blütenmorphologie (1887)
 Untersuchungen über das Borragoid (1889, så kallar han det för Boraginaceae egendomliga sicksack-knippet)
 Neue Untersuchungen über den Blütenanschluss (1890, om blommornas ordning och hopfogning i blomställningarna)
 Morphologische Studien (1892, 1899)
 Lehrbuch der systematischen Botanik, Phytopaleontologie und Phytographie (1894).

Referenser

Noter

Tyska botaniker under 1800-talet
Tyska botaniker under 1900-talet
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Födda 1851
Avlidna 1904
Män
Personer från Görlitz
Tyska innehavare av professors namn
ATV-002 Johannes Kepler

ATV-002 Johannes Kepler var ESA:s andra Automated transfer vehicle, för att leverera förnödenheter, syre, vatten och bränsle till rymdstationen ISS. Uppskjutningen skedde den 16 februari 2011. Farkosten dockade med rymdstationen den 24 februari 2011. Farkosten var dockad med ISS fram till den 20 juni 2011. Den brann upp i jordens atmosfär den 21 juni 2011.

Farkosten uppkallades efter den tyske astronomen Johannes Kepler.

Källor

Fotnoter

Internationella rymdstationen
ESA
Rymdfartsåret 2011
Guitar Pro

Guitar Pro är ett musikprogram, utvecklat av det franska företaget Arobas Music.

Mjukvaran är skapad för att underlätta för musiker att skriva och studera musik, samt att lättare kunna dela musik mellan människor.

De första 4 versionerna var endast tillgängliga på Microsoft Windows, men numera finns Guitar Pro även för Mac OS och Linux.

Externa länkar 

Guitar Pros officiella hemsida
 
Datorprogram för musikskapande
Margit Schumann

Nation:  

Margit Schumann, född 14 september 1952 i Waltershausen i Thüringen, död 11 april 2017 i Oberhof i Thüringen, var en tysk rodelåkare.

Schumann tävlade för Östtyskland och vann 1972 vid de olympiska vinterspelen i Sapporo brons bakom Anna-Maria Müller och Ute Rührold från samma nation. Fyra år senare i Innsbruck vann hon guldmedaljen. Schumann blev fyra gånger världsmästare och deltog även vid de olympiska vinterspelen i Lake Placid. Efteråt blev hon tränare för det östtyska landslaget.

Källor 

Födda 1952
Tyska rodelåkare
Östtyska olympiska guldmedaljörer
Östtyska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1976
Olympiska bronsmedaljörer 1972
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1972 från Östtyskland
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1976 från Östtyskland
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1980 från Östtyskland
Tävlande i rodel vid olympiska vinterspelen 1972
Tävlande i rodel vid olympiska vinterspelen 1976
Tävlande i rodel vid olympiska vinterspelen 1980
Kvinnor
Avlidna 2017