kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Drothems socken

Drothems socken i Östergötland ingick i Hammarkinds härad (före 1888 även delar i Björkekinds härad), uppgick 1952 i Söderköpings stad och området ingår sedan 1971 i Söderköpings kommun och motsvarar från 2016 Drothems distrikt.

Socknens areal är 92,06 kvadratkilometer, varav 89,48 land. År 2000 fanns här 1 369 invånare. Sockenkyrkan Drothems kyrka ligger i staden Söderköping och ej i själva socknen.

Administrativ historik
Drothems socken har medeltida ursprung.

Fram till 1888 hörde två mantal Bjärka av kyrksocken till Tåby jordabokssocken och Björkekinds härad. 1 januari 1892 överfördes 1/4 mantal Evelund till Sankt Johannes socken i Lösings härad.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Drothems församling och för de borgerliga frågorna till Drothems landskommun. Landskommunen inkorporerades 1952 i Söderköpings stad och ingår sedan 1971 i Söderköpings kommun. Församlingen uppgick 2005 i Söderköpings församling som 2010 uppgick i Söderköping S:t Anna församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Drothem, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.

Socknen har tillhört samma fögderier och domsagor som Hammarkinds härad. De indelta soldaterna tillhörde Andra livgrenadjärregementet, Livkompanit och Första livgrenadjärregementet. De indelta båtsmännen tillhörde Östergötlands båtsmanskompani.

Geografi
Drothems socken ligger söder, väster och norr om Söderköping kring Göta Kanal, Söderköpingsån och sjön Vispolen. Socknen består av mindre slätter och högre liggande skogsmark i söder och norr.

Fornlämningar
Kända från socknen är ett flertal gravrösen från bronsåldern och cirka 35 gravfält och en fornborg från järnåldern. Även från järnåldern finns stensträngar.

Namnet
Namnet (1362 Drotin) kommer från sockenkyrkan, Sancta Drotens kyrka, 1359. Förledet är drotin, 'anförare, hövding, furste' (används som omskrivning av Gud). Efterledet är en förvrängning av det ursprungliga namnet.

Se även
Drothems församling
Lista över fasta fornminnen i Söderköpings kommun (Drothem)

Referenser

Fotnoter

Vidare läsning
Sveriges bebyggelse : statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Östergötlands län, del 8 Hermes 1951 libris

Externa länkar

Söderköpings hembygdsförening (St Ragnhilds gille)

Indelningar i Söderköpings kommun
Socknar i Hammarkinds härad
No Scrubs

No Scrubs är en sång inspelad av den amerikanska R&B-trion TLC för deras tredje studioalbum FanMail (1999). Midtempospåret gavs ut som skivans ledande singel och blev gruppens tredje listetta och åttonde topp-tio singel på USA:s singellista Billboard Hot 100. Den tjänade även gruppens andra Grammy Award-nominering med utmärkelsen "Record of the Year". Singeln anses som TLC:s signaturlåt tack vare dess enorma framgångar internationellt. I USA, Storbritannien och Nya Zeeland certifierades "No Scrubs" platina och var den näst största singeln under 1999 enligt Billboards Year End Charts.

Format och innehållsförteckning
US CD-singel
 "No Scrubs" (Album Version) - 3:39
 "No Scrubs" (Instrumental) - 3:37

Internationell CD1
 "No Scrubs" (Album Version) - 3:37
 "No Scrubs" (Main Mix with Left Eye's Rap) - 4:00
 "No Scrubs" (Instrumental) - 3:37
 "Silly Ho" (Album Version) - 4:16

Internationell CD2
 "No Scrubs" (Album Version) - 3:39
 "Waterfalls" (Radio Version) - 4:19
 "Creep" (Radio Version) - 4:26

Listor

Referenser 

Musiksinglar 1999
Singelettor i USA
Drothems landskommun

Drothems landskommun var en tidigare kommun i Östergötlands län.

Administrativ historik
När 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft inrättades i Sverige cirka 2 500 kommuner. Huvuddelen av dessa var landskommuner (baserade på den äldre sockenindelningen), vartill kom 89 städer och åtta köpingar. I Drothems socken i Hammarkinds härad i Östergötland inrättades då denna kommun.

Vid kommunreformen 1952 uppgick denna  i Söderköpings stad.

År 1971 ombildades staden till Söderköpings kommun.

Referenser

Sveriges kommuner 1863-1951
Indelningar i Söderköpings kommun
Tidigare kommuner i Östergötlands län
Skönberga landskommun

Skönberga landskommun var en tidigare kommun i Östergötlands län.

Administrativ historik
När 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft inrättades i Sverige cirka 2 500 kommuner. Huvuddelen av dessa var landskommuner (baserade på den äldre sockenindelningen), vartill kom 89 städer och åtta köpingar. I Skönberga socken i Hammarkinds härad i Östergötland inrättades då denna kommun.

Vid kommunreformen 1952 uppgick denna  i Söderköpings stad.

År 1971 ombildades staden till Söderköpings kommun.

Politik

Mandatfördelning i Skönberga landskommun 1938-1946

Referenser

Sveriges kommuner 1863-1951
Indelningar i Söderköpings kommun
Tidigare kommuner i Östergötlands län
Otto Lueger

Otto Lueger, född 13 oktober 1843 i Tengen, Baden, död 2 maj 1911 i Stuttgart, var en tysk ingenjör.

Lueger utbildade sig till ingenjör samt blev 1895 e.o. och 1903 ordinarie professor i vattenbyggnad vid tekniska högskolan i Stuttgart. Han författade bland annat Die Wasserversorgung der Städte (1890-95) och utgav "Lexikon der gesamten Technik und ihrer Hilfswissenschaften" (sju band, 1894-99; andra upplagan i åtta band 1904-10).

Källor 
 

Tyska väg- och vattenbyggnadsingenjörer
Tyska professorer i teknik
Födda 1843
Avlidna 1911
Män
Ugglan
A4 (motorväg, Kroatien)

A4 är en motorväg i Kroatien som går från huvudstaden Zagreb till Goričan vid den kroatisk-ungerska gränsen. Där ansluter den till M7 vars slutdestination är den ungerska huvudstaden Budapest. Motorvägen är en del av E65 och E71 samt utgör även en av de paneuropeiska transportkorridorerna. 

A4 är 97 km lång och slutfördes 2008. Den sammanbinder flera orter i nordöstra Kroatien och Zagorjeregionen, däribland Varaždin och Čakovec, med Zagreb. Den har två körfält i vardera riktning och är avgiftsbelagd.

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Referenser 

Motorvägar i Kroatien
Tengen

För speltillverkaren, se Tengen (speltillverkare)

 är en stad i Landkreis Konstanz i regionen Schwarzwald-Baar-Heuberg i Regierungsbezirk Freiburg i förbundslandet Baden-Württemberg i Tyskland.  Folkmängden uppgår till cirka  invånare, på en yta av  kvadratkilometer.

Tengen erhöll stadsrättigheter 1291, vilka indrogs 1921, men sedan 1952 är orten åter stad. Den kände ingenjören Otto Lueger föddes där.

Källor

Kommuner och städer i Landkreis Konstanz
Gryts socken, Östergötland

Gryts socken i Östergötland ingick i Hammarkinds härad, ingår sedan 1971 i Valdemarsviks kommun och motsvarar från 2016 Gryts distrikt.

Socknens areal är 180,40 kvadratkilometer, varav 174,90 land. År 2000 fanns här 889 invånare. Kyrkbyn Gryt med sockenkyrkan Gryts kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Gryts socken har medeltida ursprung.

1 januari 1920 (enligt beslut den 31 december 1919) överfördes hemmanen 1/4 mantal Borg nummer 1 och 1 mantal Sandvik nummer 1 till Valdemarsviks köping.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Gryts församling och för de borgerliga frågorna till Gryts landskommun. Landskommunen inkorporerades 1971 i Valdemarsviks kommun. Församlingen uppgick 1 januari 2010 i Valdemarsviks församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Gryt, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.

Socknen har tillhört samma fögderier och domsagor som Hammarkinds härad, dock före 1895 hörde 22 mantal till Stegeborgs skärgårds tinglag, de så kallade Skärhemmanen: Kråkmarö, Fångö, Kättilö, Norrtorp, Fyrtorp, Snäckevarp, Forshem eller Prästgården, Strömmen, Grytö, Hägerö, Stora Ålö, Bokö, Lilla Ålö, Andrakö, Idö, Lilla Getterö, Stora Getterö, Emtö, Bondekrok, Håskö, Gräsmarö, Harstenö och Karlsö. De indelta båtsmännen tillhörde Östergötlands båtsmanskompani.

Geografi
Gryts socken ligger öster om Valdemarsvik omfattande halvön mellan Orrfjärden och Valdemarsviken och öar i Gryts skärgård som Harstena. Socknen består av kuperad skogsmark med slättmarker och skärgårdsöar.

Fornlämningar
Kända från socknen är gravrösen och stensättningar från bronsåldern samt några gravfält från järnåldern.

Namnet
Namnet (1378 Gryto) kommer från ön där kyrkan anlades. Önamnet Gryta är bildat av gryt, 'stenanhopning, stenig mark'.

Se även
Lista över fasta fornminnen i Valdemarsviks kommun#Gryt
Grytdräkten

Referenser

Fotnoter

Vidare läsning 
Sveriges bebyggelse : statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Östergötlands län, del 8 Hermes 1951 libris
Gryt - förr och nu. Utgiven av Gryts hembygdsförening, ny utgåva 1996. libirs

Externa länkar

 Gryts hembygdsförening

Indelningar i Valdemarsviks kommun
Socknar i Hammarkinds härad
Silly Ho

Silly Ho är en sång inspelad av den amerikanska R&B-gruppen TLC. Sången skrevs och producerades av Dallas Austin och gavs ut som en promosingel innan releasen av gruppens tredje studioalbum FanMail. Utan någon kommersiell utgivning klättrade singeln ändå till en 74:e placering på USA:s R&B-lista samt en 69:e placering på Billboard Hot 100. Någon musikvideo spelades aldrig in. 

Låten kom senare att inkluderas på TLC:s samlingsalbum Now and Forever: The Hits.

Format och innehållsförteckning 
US CD-Promo
(Släppt: December, 1998)

 "Silly Ho" (Album Version) - 4:15
 "Silly Ho" (Instrumental) - 4:15

US 12" Vinyl Promo
(LFDP-4368; Släppt: 1998)

A-sida
 "Silly Ho" (Clean Version) - 4:16
 "Silly Ho" (Album Version) - 4:16
B-sida
 "Silly Ho" (Instrumental) - 4:16
 "Silly Ho" (Acapella) - 4:16

Referenser 

Musiksinglar 1998
Ringarums socken

Ringarums socken i Östergötland ingick i Hammarkinds härad, ingår sedan 1971 i Valdemarsviks kommun och motsvarar från 2016 Ringarums distrikt.

Socknens areal är 287,74 kvadratkilometer land (efter att köpingen med areal på 12,6 utbrutits 1914). År 2000 fanns här 3 427 invånare. Tätorten Gusum, en del av Valdemarsvik samt tätorten Ringarum med sockenkyrkan Ringarums kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Ringarums socken har medeltida ursprung. 

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Ringarums församling och för de borgerliga frågorna till Ringarums landskommun. 1914 bröts Valdemarsviks köping ut, samtidigt införlivades Grännas i denna församling från Tryserums församling. 1919 utbröts även Valdemarsviks församling. Ringarums landskommun inkorporerades 1971 i Valdemarsviks kommun. 

1 januari 2016 inrättades distriktet Ringarum, med samma omfattning som församlingen (socknen).

Socknen har tillhört samma fögderier och domsagor som Hammarkinds härad.  De indelta soldaterna tillhörde  Andra livgrenadjärregementet, Livkompanit. De indelta båtsmännen tillhörde Östergötlands båtsmanskompani.

Geografi
Ringarums socken ligger nordväst om Valdemarsvik och nordost om Yxningen. Socknen är en sjörik bergs- och skogsbygd, uppdelad av dalar och småslätter, de största väster om sjön Strolången.

Fornlämningar
Kända från socknen är några boplatser från stenåldern, några gravrösen från bronsåldern och åtta gravfält från järnåldern. En runristning, nu försvunnen är antecknad från kyrkan.

Namnet
Namnet (1358 Ringaruma) kommer från bebyggelse vid kyrkan. Förleden är ring och å och kan betyda 'den ringlande ån vars lopp bildar slingor som liknar ringar'. Efterleden är rum, 'öppen plats'.

Se även
Ringarums församling 
Lista över fasta fornminnen i Valdemarsviks kommun#Ringarum

Referenser

Fotnoter

Vidare läsning 
Sveriges bebyggelse : statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Östergötlands län, del 8 Hermes 1951 libris
Bondebygd och bruksbygd : Ringarums socken genom tiderna / Erik Gärme, 1970. libris

Externa länkar

 Ringarums hembygdsförening

Indelningar i Valdemarsviks kommun
Socknar i Hammarkinds härad
Prins Harald Kyst

Prins Harald Kyst, även Kronprins Harald Kyst, är ett landområde inom Drottning Mauds land i östra Antarktis.

Geografi
Prins Harald Kyst ligger i Östantarktis, mellan Prinsesse Ragnhild Kyst och Prins Olav Kyst, som den näst östligaste delen av Dronning Maud Land. Området ligger vid Kong Haakon VII:s hav och sträcker sig från cirka 34° 00' Ö till 40° 00' Ö från Vestvika på Riiser-Larsenhalvøyas västra del till Lützow-Holmbukta och Shiraseglaciären.

Riiser-Larsenhalvøya är kustens nordligaste punkt och utanför kusten ligger klippöarna Flatvær (Plattöarna).

Längre in i området ligger Dome Fuji (även Valkyrie Dome), ett cirka 3 800 meter högt isberg där den japanska forskningsstationen Dome Fuji (Dōmu-Fuji-kichi) ligger. Där pågår för närvarande ett isborrningsprojekt.

Historia
Prins Harald Kyst upptäcktes och utforskades från luften den 4 februari 1937 av Viggo Wideroe, Nils Romnaes och Ingrid Christensen i den norska Lars Christensen-expeditionen åren 1936–1937 under ledning av Lars Christensen. Området namngavs efter norske kronprinsen, sedermera kung Harald V av Norge.

Den 29 januari 1995 öppnadesDome Fuji som den fjärde japanska forskningsstationen i Antarktis.

Referenser

Externa länkar
 Satellitbild över Prince Harald coast och Prince Olav coast

Dronning Maud Land
Kustområden
Stränder i Östantarktis
Carré d'Art

Carré d'Art är ett  kulturhus i Nîmes i Frankrike, vilket bland annat ihyser Carré d'Art - Musée d'Art Contemporain (museum för samtida konst) och stadsbiblioteket. 

Carré d'Art, som är byggt av betong, stål och glas, ligger mittemot det välbevarade romerska templet Maison Carrée. Byggnaden uppfördes som en del av ett projekt för att rusta upp Place de la Maison Carrée.

Byggnaden är resultat av en arkitekttävling 1984, till vilken inbjöds bland annat Frank Gehry, Jean Nouvel, César Pelli och Norman Foster bjöds in. Vinnare blev Norman Foster och byggnaden invigdes i maj 1993.

Byggnaden är nio våningar hög, varv hälften under jord.

Källor
Om Carré d’Art på www.e-architect.co.uk

Externa länkar
Musse Carré d’Arts webbplats
Bild av Wolfgang Staudt av Carré d'Art på Flickr.com
Om Carré d'Art på Foster and Partners webbplats

Konstmuseer och konsthallar i Frankrike
Kulturhus
Nîmes
Museer i Occitanien
AIM-47 Falcon

AIM-47 Falcon var en jaktrobot med lång räckvidd som utvecklades för USA:s flygvapen under 1950- och 1960-talen. Det var den största roboten i Falcon-familjen och blev så småningom utgångspunkten för AIM-54 Phoenix.

Utveckling
Utvecklingen av AIM-47 började med behovet av en tung jaktrobot med lång räckvidd för flygvapnets nya jaktplan XF-108 Rapier i slutet på 1950-talet. Kravet var en räckvidd på minst 40 km och möjlighet att bära en mindre kärnladdning. Hughes Aircraft fick kontraktet 1957.

Under utvecklingen växte roboten betydligt och fick en räckvidd på över 200 km och en hastighet av mach 6 med en Aerojet-General XM59-motor. 200 km var dock bortom räckvidd för flygplanets radar, vilket gjorde semiaktiv målsökning värdelös. Först försökte man lösa problemet med en ”dual-head” med både semiaktiv radar och infraröd målsökare. IR-målsökare krävde dock kylning, vilket skulle ha gjort hela roboten 50 mm tjockare och hela 82 kg tyngre och dessutom för stor för att gå in i robotutrymmet på XF-108. I stället fick roboten en aktiv radar som kunde låsa på ett 9 m² stort mål på 116 km avstånd.

Aerojet-General-motorn visade sig inte vara helt tillförlitlig och man bytte snart till en XSR13-motor från Lockheed. Den nya motorn minskade räckvidden till 160 km och hastigheten till ”bara” mach 4. De första provskjutningarna gjordes i maj 1962 från en Convair B-58 Hustler med ombyggd nos för radarn AN/ASG-18 vilket gav den smeknamnet Snobben.

När XF-108-projektet lades ner 1959 koncentrerade man sig i stället på att anpassa vapnet för jaktplanet YF-12 som var ett systerprojekt till spaningsplanet SR-71 Blackbird. YF-12 var ett snabbare och slankare flygplan än XF-108 och för att robotarna skulle få plats i robotutrymmet fick man minska diametern från 343 mm till 330 mm och dessutom göra fenorna vikbara.

Av sju provskjutningar som gjordes från YF-12 förstördes sex av målen. Den sista provskjutningen gjordes i mach 3,2 från 22 600 meters höjd mot en målrobot på bara 150 meters höjd vilket demonstrerade robotens förmåga att urskilja mål bland markekon.

Dessvärre lades även YF-12 ner 1966 och det enda flygplanet som kunde komma i fråga som vapenbärare var bombflygplanet XB-70 Valkyrie som skulle bära jaktrobotar för självförsvar, lades ner redan 1961. Utvecklingen fortsatte dock på två olika spår. Det ena var att förse roboten med målsökaren från AGM-45 Shrike. Eftersom den målsökaren var betydligt mindre kunde laddningen utökas till 110 kg. Roboten skulle ha fått beteckningen AGM-76, men den togs aldrig i produktion.

Det andra spåret var att ta tillvara idéerna från flottans projekt Douglas F6D Missileer vilket så småningom resulterade i jaktroboten AIM-54 Phoenix.

Varianter
AIM-47A Ursprunglig version avsedd för XF-108.
AIM-47B Version med smalare kropp och vikbara fenor avsedd för YF-12.
AGM-76 Signalsökande robot med målsökaren från AGM-45 Shrike och kraftigare sprängladdning.

Se även
AIM-4 Falcon
AIM-26 Falcon

Källor
Hughes AIM-47 Falcon Sean O'Connor

Amerikanska jaktrobotar
Hughes Aircraft Company
Bandbin

Bandbin (Halictus) är ett stort släkte bin i insektsordningen steklar.

Kännetecken 
Bandbin är små till medelstora bin; de minsta arterna är under 5 mm. De största nordiska arterna, sexbandbi och storbandbi, kan nå en längd på upptill 16 millimeter. Färgen är ofta metallglänsande i gröna, svarta, guldfärgade till bruna eller blåaktiga kulörer

Ekologi 
Vissa bandbin lever solitärt, gärna i större kolonier, medan andra arter har utvecklat ett primitivt eusocialt levnadssätt. Då kan den första kullen helt eller i huvudsak bestå av (oftast) sterila honor, i praktiken arbetarbin som föder upp sina fertila yngre syskon. I denna generation föds det vanligen inga hanar. En annan form av socialt samarbete är att flera honor, inte sällan systrar, samarbetar med att bygga ett gemensamt, stort bo. Vanligen blir en av honorna dominant och leder de andra som ett slags primitiv drottning.

Boet anläggs på sandjord, gärna med inblandad lera och med ett svagt eller obefintligt växttäcke. Alla bon har en lodrätt begynnelsegång som antingen kan avslutas i en enda flercellig yngelkammare, eller ha flera larvceller som utgår direkt från huvudgången, eller så har begynnelsegången flera sidogångar i rät vinkel med begynnelsegången; dessa sidogångar utmynnar sedan i en eller flera larvceller.

De flesta bandbin är generalister vad gäller födan, så kallat polylektiska, det vill säga de besöker blommande växter från många olika familjer.

Systematik 
Detta är ett stort släkte med över 330 arter fördelade på 15 undersläkten.

Arter i Sverige och Finland 
I Sverige finns 7 arter, varav en utdöd, medan det i Finland finns 5 arter.

sexbandbi (Halictus sexcinctus) Nationellt utdöd i Sverige, saknas i Finland
storbandbi (Halictus quadricinctus) Akut hotad i Sverige, saknas i Finland
klintbandbi (Halictus eurygnathus) Nära hotad i Sverige, saknas i Finland
skogsbandbi (Halictus rubicundus) Livskraftig i både Sverige och Finland
kustbandbi (Halictus confusus) Livskraftig i Sverige, nära hotad i Finland
stäppbandbi (Halictus leucaheneus) Starkt hotad i Sverige, akut hotad i Finland
ängsbandbi (Halictus tumulorum) Livskraftig i både Sverige och Finland
 Halictus maculatus Saknas i Sverige, sårbar i Finland

Källor

Externa länkar 

Bin
The Rough and Rynge

The Rough and Rynge är det fjärde studioalbumet av Christian Kjellvander, utgivet i november 2010. Skivan spelades in på Rynge slott mellan 25 och 28 juli samma år.

The Rough and Rynge mottog väldigt goda recensioner.

Låtlista 
Alla låtar är skrivna av Christian Kjellvander
 "Transatlantic" - 4:01
 "Bad Hurtin'" - 3:01
 "Freighter Boat Blue" - 3:00
 "Slow Walk in the Country" - 5:00
 "Blue Tit/Red Kite" - 5:19
 "The Truth" - 3:59
 "Garden River" - 4:58
 "Oregon Coast" - 3:24
 "Long Distance Runner" - 6:24
 "Death (the Great Tradition)" - 3:26

Medverkande musiker 
 Tias Carlson - gitarr
 Andreas Ejnarsson - bas och orgel
 Ralf Fredblad - fiol och banjo
 Mattias Hjort - dubbelbas
 Christian Kjellvander - sång, nylonsträngad gitarr
 Karla-Therese Kjellvander - bakgrundssång
 Per Nordmark - trummor

Listplaceringar

Referenser 

Musikalbum 2010
Album av Christian Kjellvander
Album utgivna på Startracks
Nils Brundin

Nils Herman Brundin, född 15 september 1909 i Malmö Sankt Pauli församling, död 18 december 1982 i Nora bergsförsamling i Örebro län, var en svensk metallurg och friidrottare (stående höjdhopp). Han tävlade för klubben IFK Malmö och vann SM i stående höjdhopp åren 1932 och 1934. 

Efter studentexamen vid Växjö högre allmänna läroverk 1927 blev han filosofie kandidat vid Lunds universitet 1932 och filosofie licentiat där 1933. Han var också student vid universitetet i Göttingen 1932. Han företog studieresor till England 1945 och 1946, Schweiz och Frankrike 1947 samt USA 1946. Nils Brundin var anställd hos Bolidens Gruv AB 1934–1935 och Ismay Industries i Dajenhaw, England, 1937–1938 innan han 1944 blev chef för metallurgiska forskningsavdelningen vid Höganäs-Billesholms AB. 

Han var också en framgångsrik friidrottare, han slog rekord i stående höjdhopp 1932 (1.57) och 1934 (1.59) och var svensk mästare i samma gren 1932, 1933 och 1934.

Nils Brundin var son till lektor J. A. Z. Brundin och Sigrid Lidström. Han gifte sig 1937 med Inga Greta Broman (1909–1997) och fick sönerna Thomas Brundin (född 1942), och Hans Brundin (född 1944). Makarna Brundin är begravda på Kapellkyrkogården i Falkenberg.

Bibliografi i urval

Referenser

Källor

Noter

Svenska stående höjdhoppare
Svenska mästare i stående höjdhopp
Idrottare från Malmö
Svenska idrottare under 1900-talet
Födda 1909
Avlidna 1982
Män
Friidrottare i IFK Malmö
Per Andersson (friidrottare)

Per Andersson, en svensk friidrottare (stående höjdhopp). Han tävlade för klubben Örgryte IS och vann SM i stående höjdhopp år 1933.

Referenser

Svenska stående höjdhoppare
Svenska mästare i stående höjdhopp
Män
Födelseår saknas
Dödsår saknas
Svenska idrottare under 1900-talet
Friidrottare i Örgryte IS
Japans konstitution

Japans författning (Shinjitai: 日本国憲法 Kyūjitai: 日本國憲法, Nihon-Koku Kenpō) är Japans grundlag. Den infördes den 3 maj 1947 och är även känd som "Efterkrigskonstitutionen" ( 戦後憲法, Sengo-Kenpō) eller "Fredskonstitutionen" ( 平和憲法, Heiwa-Kenpō).

Huvuddrag 
Den nya konstitutionen tillkom under de allierades ockupation av Japan efter andra världskriget och var avsedd att ersätta Japans militaristiska förflutna och absoluta monarki med en liberal demokratisk samhällsordning. Japans författning antogs den 3 november 1946 och trädde i kraft den 3 maj 1947. Den ersatte Meiji-konstitutionen från 1889.

Japans författning fastställer ett parlamentariskt demokratiskt system, som garanterar grundläggande medborgerliga och politiska rättigheter med lagstyre. Kejsaren är en symbol enligt grundlagen för staten och för folkets enighet, och ges en rent ceremoniell roll.

Konstitutionen är särskilt känd för sin punkt 9, där det japanska folket för fred alltid avstår från att föra krig och från rätten att ha militära styrkor på land, till sjöss eller i luften.

Konstitutionen har inte ändrats sedan den infördes.

Historik 
Japans första konstitution tillkom under kejsarinnan Suikos regentperiod. Kontakterna med Kina hade intensifierats och en ny konfuciansk författning, Jūshichijō kenpō, påbjöds år 604 - en av den legendariske Prins Shōtokus många tillskrivna bedrifter. Dessa så kallade 17 artiklarna var främst en rad moraliska regler snarare än lagar med syfte att få undersåtarna att lyda och vörda kejsaren. Monica Braw har författningstextens huvuddrag på svenska i sin senaste bok (2010).

Se även 
 Bushidō
 Buddhism
 Shintō
 Pacifism

Referenser

Noter

Webbkällor
  
 Library of Congress Country Study of Japan

Tryckta källor
 Kishimoto, Koichi. Politics in Modern Japan. Tokyo: Japan Echo, 1988. . sidor 7–21.
 Rethinking the Constitution: An Anthology of Japanese Opinion, Uleman, F. (transl), 2008,

Externa länkar 
 Konstitutionen i full text från Kabinettet
 Birth of the Constitution of Japan
  Beate Sirota Gordon (Blog om Beate Sirota Gordon och dokumentärfilmen "The Gift from Beate")
 Constitutional Revision Research Project. Reischauer Institute of Japanese Studies vid Harvard University.

1946 i Japan
Politik i Japan
Konstitutioner efter land