kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eva-Maria Hagen

Eva-Maria Hagen, född Buchholz den 19 oktober 1934 i Költschen i Provinsen Niederschlesien (nuvarande Kiełczyn i nuvarande Polen), död 16 augusti 2022 i Hamburg, var en tysk skådespelare och sångare.

Eva-Maria Hagens familj fördrevs vid andra världskrigets slut till blivande Östtyskland (DDR) från sitt hem i Schlesien. Hon utbildade sig till skådespelare i Östberlin från 1952. Åren 1954–1959 var hon gift med manusförfattaren Hans-Oliva Hagen och fick med honom dottern Catharina (Nina) Hagen. Åren 1965–1972 levde hon tillsammans med Wolf Biermann.

Hon spelade i ett stort antal filmer och TV-inspelningar i Östtyskland. År 1977 lämnade hon Östtyskland tillsammans med dottern och bosatte sig i Västtyskland.

Källor
Om Eva.Maria Hagen på filmdatabasen Ostfilm. läst 16 november 2011

Noter

Externa länkar 

 Eva-Maria Hagens webbplats

Tyska skådespelare under 1900-talet
Födda 1934
Kvinnor
Personer från Schlesien
Avlidna 2022
Östtyskar
Gogo's Crazy Bones

Gogo's Crazy Bones, eller bara Gogo's, är små plastfiguriner producerade av det Spanska företaget Magic Box Int. och PPI Worldwide Group. Gogo's var ett populärt samlarobjekt från slutet av 1990-talet till mitten av 2000-talet, där figurerna också användes inom en rad olika, enkla spel. Att vinna ett sådant spel innebar ofta att man vann den Gogo som förloraren hade spelat.

Gemensamt för samtliga Gogo's är att de har ansikten, även de som föreställer föremål såsom frukter eller möbler.

Generationer 
 Gogo's – 60 olika figurer med ansikten av olika personligheter.
 Things – En fortsättning på föregående serie med ytterligare 60 olika figurer. Temat är föremål; allt från frukter till möbler.
 Sports – 40 olika figurer med fotbollstema.
 Aliens – 60 olika figurer med alientema, varav 40 goda och 20 onda. Gemensamt för dessa var att ögonen kunde lysa i mörker.
 Mutants – Muterade varianter av 20 av den första generationens figurer.

Spel 
Följande är några av de officiella spelreglerna för Gogo's.

 Traditional – Varje spelare kastar upp en Gogo i luften och får olika poäng beroende på hur den landar; stående ger 5 poäng, på sidan ger 2 poäng, ansiktet uppåt ger 1 poäng och ansiktet neråt ger 0 poäng.
 On the Line – Rita ett rakt streck på marken. Varje spelare kastar (ej rullar) en Gogo mot strecket och den som hamnar närmast vinner.
 Battle – Två spelare ställer upp sex till sju Gogo's på rad mot varandra med cirka sex fots avstånd. Därefter turas varje spelare om att knäppa ner en av sina Gogo's med fingret för att försöka träffa och välta ner motståndarens Gogo's. Vinnaren är den som först välter ner den andres Gogo's medan han/hon fortfarande har minst en kvar stående. (Spelet påminner i sin uppbyggnad om kubb.)

Litteratur 
 Power Gogo's: Crazy Bones Official Handbook (2009). Bantam Children. .

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats
 Classic Crazy Bones, med galleri för samtliga figurer

Samlande
1990-talets leksaker
2000-talets leksaker
Franciabigio

Franciabigio, egentligen Francesco de Christofano Bigio, född 1482, död 24 januari 1524, var en florentinsk målare.

Franciabigio stod under inflytande av Piero di Cosimo och särskilt av Andrea del Sarto, tillsammans med vilken han målade fresker i Sankta Annunziata i Florens. Franciabigio tog även intryck av Michelangelo, Leonardo da Vinci och Rafael. Franciabigios porträtt, uteslutande manliga, för till de äta som åstadkoms under det florentinska måleriets klassiska tid. I Uffizierna är han representerad med flera arbeten.

Källor 
  

Italienska konstnärer
Födda 1482
Avlidna 1524
Män
Svensk uppslagsbok
Torkelson

Torkelson, Torkelsson, Thorkelsson eller Thorkelson, är ett efternamn.


Torkelson
 Patrik Torkelson, svensk friidrottare

Torkelsson 
 Olof Torkelsson Bröms, svensk räntmästare.
 Petrus Thyrgilli (Torkelsson), svensk biskop.
 Torgeir ljosvetningagode Torkelsson, isländsk lagsagoman.

Thorkelson 
 Jacob Thorkelson, amerikansk politiker.
 Peter Halsten Thorkelson, amerikansk musiker.
 Scott Thorkelson, kanadensisk politiker.

Efternamn
Stefan Johansson (journalist)

Jan Stefan Johansson, född 14 december 1957 i Västervik, är en svensk journalist och författare.

Stefan Johansson skrev sportreferat på Västerviks Demokraten redan som 13-åring och blev 18 år gammal allmänreporter. Tre år senare startade han en rocksida i tidningen. 1982 flyttade han till Stockholm för ett vikariat på Aftonbladet. Hösten 1982 började han frilansa för poptidningen Okej och anställdes två år senare. Hans fokus låg på hårdrock och i augusti 1985 organiserade han Swedish Metal Aid, de svenska hårdrockarnas svar på Band Aid. Singeln "Give A Helpin' Hand", skriven av Joey Tempest, sålde över 50 000 exemplar. Efter en sejour som redaktör för ungdomstidningen Action blev han frilansare igen 1987.

Johansson är medförfattare till två böcker: Peo Thyréns Ett bedårande barns bekännelser (Popkultur 2009) och Kee Marcellos Rockstjärnan som Gud glömde (Forum 2011).
I maj 2013 kom hans första egna bok "På rätt sida av järnvägen" (Position Förlag", en kåserisamling om uppväxten i Västervik.

Källor

Svenska journalister under 1900-talet
Svenska författare under 2000-talet
Födda 1957
Levande personer
Män
Svenska journalister under 2000-talet
Personer från Västervik
Gottlieb Conrad Christian Storr

Gottlieb Conrad Christian Storr, född 16 juni 1749 i Stuttgart, död 27 februari 1821 i Tübingen, var en tysk kemist och naturforskare.

Biografi 

Storr studerade fram till 1768 vid universitetet i Tübingen och blev 1774 professor för kemi och botanik vid fakulteten medicin i samma universitet. Han författade flera medicinska och naturhistoriska avhandlingar samt skrev en beskrivning av den egna resan till Alperna. På grund av sjukdom lämnade Storr 1801 sin post som professor.

Storr är främst känd för att han flyttade tvättbjörnen från björnsläktet Ursus till ett eget släkte med namnet Procyon. Namnet kommer från de grekiska orden προ-, "före" och κύων som betyder "hund". Det är inte klarlagt om ordkombinationen ska tolkas som "hundliknande" eller om det syftar på stjärnan Procyon som en hänvisning till tvättbjörnens nattaktiva levnadssätt.

Skrifter i urval

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Bilder och text från Alpenreise vom Jahre 1781 von Gottlieb Konrad Christian Storr

Tyska kemister
Tyska geologer
Födda 1749
Avlidna 1821
Män
Henrik Eriksson (musiker)

Henrik Eriksson, född 1974 i Uppsala, är en svensk musiker (nyckelharpist). Han är utbildad vid Kungliga Musikhögskolan i Stockholm och blev riksspelman 1996. Han är medlem av gruppen Nyckelharporkestern.

Diskografi

Nyckelharporkestern

Utmärkelser
2004 – Världsmästare i Modern nyckelharpa.

Referenser 

Födda 1974
Svenska folkmusiker
Nyckelharpister
Män
Levande personer
Musiker från Uppsala
Marcus Svensson (musiker)

Frans Markus Svensson, född 26 januari 1973 i Frändefors församling, Älvsborgs län, är en svensk folkmusiker och pedagog. Han var tidigare medlem i grupperna Trio Patrekatt och Kalabra. 

Svensson är en av medlemmarna i Nyckelharporkestern. Han spelar kontrabasharpa, silverbasharpa, kromatisk nyckelharpa och oktavnyckelharpa. Han arbetar som frilansande musiker och pedagog samt är lärare på Gotlands folkhögskola i Hemse.

Svensson blev riksspelman 1992 och världsmästare i kromatisk nyckelharpa 1998. Han är sedan sommaren 2018 en av ledamöterna i Zornmärkesjuryn.

Diskografi

Solo 
 2019 – Wesslén

Kalabra 
 1997 – Kalabra
 2000 – Folka

Trio Patrekatt 
 1997 – Adam

Nyckelharporkestern

Medverkan 
 1997 – Niklas Roswall
 2007 – Olov Johansson – I lust och glöd

Referenser

Noter 

Födda 1973
Svenska folkmusiker
Nyckelharpister
Män
Levande personer
Personer från Vänersborgs kommun
Kiełczyn, Nedre Schlesiens vojvodskap

Ej att förväxla med Kiełczyn, Storpolens vojvodskap.

Kiełczyn (tyska: Költschen''), är en by i landskommunen Gmina Dzierżoniów i distriktet Powiat dzierżoniowski i Nedre Schlesiens vojvodskap i Polen, belägen omkring 8 kilometer norr om centrala Dzierżoniów. Byn har ungefär 350 invånare.

Historia

Kiełczyn omnämns redan 1235. 1945 tillföll byn Polen vid andra världskrigets slut, och de tyskspråkiga invånarna fördrevs västerut och ersattes under åren efter kriget av polska bosättare och flyktingar.

Sevärdheter 
Jungfru Maria bebådelsekyrkan, med ett bastant försvarstorn, är från 1500-talet och skadades av svenska trupper under trettioåriga kriget 1638 och i en svår brand 1658. Kyrkan har ett högaltare från barocken och en staty av Jungfru Maria med barnet från 1500-talet.
I byn finns också ett barockslott i tegel i tre våningar från 1700-talet, restaurerat under 1800-talet.

Källor
Die Marienkirche von Kiełczyn på www.langenbielau.de, läst 2011-11-17

Noter

Externa länkar

Information på kommunens webbplats

Byar i Nedre Schlesiens vojvodskap
Walras lag

Walras lag är en nationalekonomisk princip inom den allmänna jämvikts-teorin som säger att en specifik marknad, givet att alla andra marknader är i jämvikt, så måste den specifika marknaden också vara i jämvikt. Principen är namngiven efter den franska nationalekonomen Léon Walras, även om den först formulerades av John Stuart Mill i hans Essays on Some Unsettled Questions of Political Economy från 1844.

Referenser

Mikroekonomi
Instabil

Instabil är ett offentligt konstverk i form av en mobil skapad av konstnären Lars Englund och placerad i Lugnet, Hammarby sjöstad i Stockholm.

Mobilen består av en grön helt obalanserad vinge som är placerad på en orange pelare. Vingen rör sig med vinden och skulpturen är omkring tolv meter hög när vingen når sitt högsta läge och vingen är åtta meter lång. Pelaren är tillverkad i stål med vingen är tillverkad i kolfiberkomposit och divinycell.

Referenser

Skulpturer i Stockholms kommun
Stålskulpturer
Skulpturer av svenska skulptörer
Skulpturer från 2000-talet
Epic Mickey

Epic Mickey (ibland marknadsfört som Disney Epic Mickey) är ett actionäventyrs-plattformsspel från 2010, designat av Warren Spector och utvecklat av Junction Point Studios till Wii. Spelet handlar om Musse Pigg, som av misstag skadar en värld skapad av trollkarlen Yen Sid, och måste laga den igen, medan han slåss mot fiender med en magisk målarpensel.

Referenser

Noter 

Plattformsspel
Äventyrsspel
Wii-spel
Datorspel 2010
Datorspel med antropomorfa figurer
Wife acceptance factor

Wife Acceptance Factor, Wife Approval Factor, eller Wife Appeal Factor (WAF), är designegenskaper som ökar sannolikheten att en gift kvinna accepterar inköp av dyra hemelektronikprodukter såsom Hi-fi-högtalare, hemmabio-system och persondatorer. Stil, kompakthet, diskreta former och attraktiva färger betraktas vanligen som WAF. 

Terminologin är en skämtsam anspelning på jargong inom elektronik såsom "formfaktor" och "effektfaktor" och kommer från att män generellt är mer predisponerade att uppskatta prylar och prestandafaktorer medan kvinnor måste övertalas med visuella och estetiska faktorer.

WAF är också känt som "Woman Acceptance Factor", "Woman Approval Factor", eller "Woman Appeal Factor" för att täcka in även ogifta heterosexuella par. Redan så tidigt som 1988, föreslogs termen "Spouse Acceptance Factor" (SAF) som en enhetlig och jämlik term som är tillämpbar på både heterosexuella och homosexuella par. Till exempel, Neil Cherry's bok Linux Smart Home for Dummies använder både "Spouse Approval Factor" och "Spouse Acceptance Factor" eftersom det inte specificerar könstillhörigheten hos läsaren. Cherrys åsikt, att medan SAF "sounds like a joke, it isn't." fortsätter han att förklara att personer av vilket kön som helst kan anse det viktigt att hålla hemmet så fridfullt som möjligt genom att hänge sig åt sitt intresse i Linux-baserad elektronik såsom X10-enheter för hemautomation. Emellertid skrev Jen Haberkorn i The Washington Times att termen "wife acceptance factor" är den mest vanliga, givet att män vanligtvis är mer intresserade av elektronik än sina fruar. Hustrun styr 88 procent av elektronikinköpen genom sitt indirekta inflytande eller direkt genom att göra inköpet själv, enligt en studie från Consumer Electronics Association (CEA).

Referenser

Sociologi
Genus
Riksarkivets huvudbyggnad

Riksarkivets huvudbyggnad ligger på Kungsholmen i Stockholm med adress Fyrverkarbacken 13. Byggnaden ritades 1963 av arkitekt Åke Ahlström och stod klar 1968 då verksamheten flyttade från Gamla Riksarkivet på Riddarholmen. För Riksarkivets verksamhet se Riksarkivet (Sverige).

Planering
Efter en vunnen stadsplanetävling om Mariebergsområdet på 1960-talet gick uppdraget att rita det nya Riksarkivet till Åke Ahlström. Uppdragsgivare och byggherre var Byggnadsstyrelsen. Området ansågs vara en lämplig plats, då man menade att ett arkivrum nersprängt i berget och med plats för åtta mil bokhyllor borde räcka för åtminstone 50 år framåt. Skulle ytterligare utrymme behövas ansågs att sprängningar i berget skulle kunna ge plats för framtida behov.

Byggnad
Administrationsbyggnaden gestaltade Ahlström lågmäld med bröstningsband i rött Helsingborgstegel och fönsterband med korrugerad kopparplåt mellan fönstren. Mot Mälaren (Mariebergsfjärden) sluttar marken och här har byggnaden fyra våningar, mot entrésidan tre våningar. Forskarsalarna ligger i nedre planet och får dagsljus via två stora taklanterniner.

Den synliga delen av byggnaden utgör bara en liten del av hela anläggningen. Den största delen är magasinet under mark. Det har sex våningsplan och placerades in i ett bergrum stort som en katedral. Magasinsbyggnaden är uppfört av betong och specialklimatiserat, där temperaturen är konstant +17° C och har en relativ luftfuktighet på 35%.  Magasinet ligger på ett sådant djup att det nästan helt understiger Mälarens vattenyta. Lokalerna ovan jord nås via dubbla person- och bokhissar.

Trots den ursprungliga planeringen med expansion på plats blev Riksarkivet på Kungsholmen så småningom fullbelagt och tillfälliga lösningar fick duga ända fram till 1995. Då invigdes Riksarkivet Arninge i Täby kommun med möjlighet till fortsatt expansion.

Bilder

Se även
 Gamla Riksarkivet

Källor
 Arklitekturmuseet om Åke Ahlström.
 Riksarkivet om sin verksamhet.

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Kungsholmen
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Supplementvinkel

Supplementvinklar är vinklar vars summa är π radianer eller 180°.
En vinkel sägs vara supplementvinkel till en given vinkel om vinklarnas summa är 180°.

Vinklarna behöver inte vara intilliggande. De kan till exempel vara hörn i en parallellogram.

Se även
Komplementvinkel

Geometri

et:Kõrvunurgad
he:גאומטריה#מונחים
Prince Motor Company

Prince Motor Company (jp. プリンス自動車工業株式会社) är en japansk biltillverkare. Företaget grundades 1946 under namnet Fuji Precision Industries men bytte namn till Prince Motor Company 1952. Prince gick samman med Nissan Motor Co. Ltd 1966 och dess bilmodeller har därefter sålts under namnet Nissan.

Historik
Fuji Precision Industries tog vid efter flygplanstillverkaren Tachikawa Aircraft Company som upplöstes efter andra världskriget. Första produkten var elbilen Tama. Den ersattes 1952 av en ny modell med förbränningsmotor kallad Prince till kronprins Akihitos ära. Prince hade växt till Japans tredje största biltillverkare innan man 1966 gick samman med Nissan. Då fanns modellerna Cherry och Laurel på ritbordet men dessa kom, liksom Princes övriga modeller, att säljas under Nissan-namnet.

Princemodeller
 Prince Skyline
 Prince Gloria
 Prince R380

Källor
Stora billexikonet, red. G N Georgano, svensk övers. Björn-Eric Lindh 1982.

Noter

Externa länkar
 Nissan Heritage 

Företag bildade 1946
Japanska fordonstillverkare
Carl Gustaf Söderstrand

Carl Gustaf Söderstrand, född 9 september 1800 i Åbo, död 22 april 1862 i Åbo, var en finländsk målarmästare och företagare.

Carl Gustaf Söderstrands var son till sjötullmästaren Daniel Söderstrand och Elisabet Söderstrand. Han utbildade sig till målare. Han blev lärling i Åbo 1812, gesäll 1821 och kom till Stockholm 1825. Där fick han tillfälle att på sin fritid under två år gå på Konstakademiens pricip- och antikskolor. Han blev målarmästare 1829.

Han tog 1830 initiativ till att grunda Åbo ritskola som Finlands första konstskola, ursprungligen avsedd enbart för Åbo målarämbetes lärlingar och gesäller. Carl Gustaf Söderstrand var skolans huvudsakliga finansiär och dess enda lärare under skolans första femton år. Skolan omorganiserades 1846 för att bli landets första öppna konstskola för att tillgodose också blivande artisters utbildningsbehov. Som ny huvudlärare rekryterades Robert Wilhelm Ekman, men också Söderstrand kvarstod som lärare. Han har målat Yttersta domen i Keuru gamla kyrka och gjort dekorationsmåleriet i denna.

Skolan låg på den gård vid Biskopsgatan 8 i hörnet mot Agricolagatan, vilken Carl Gustaf Söderstrand uppfört med början 1837 och där han också hade sin verkstad. Han kunde också 1850 där starta ett litografiskt tryckeri.

Han blev Åbo mälarämbetes ålderman mot slutet av 1830-talet. Han Var gift med Carolina Malmstedt (född 1807) och hade sju barn.

Källor
Margareta Willner-Rönnholm: Åbo ritskolas tidiga skeden på Biskopsgatsområdet, läst 2011-11-15

Finländska kulturpersonligheter
Finlandssvenska konstnärer
Födda 1800
Avlidna 1862
Män
Personer från Åbo
Pentti Oinonen

Pentti Oinonen, född 11 juni 1952 i Kontiolax, var riksdagsledamot för Sannfinländarna och partiets första vice ordförande 2007–2011. Han bytte parti till Blå framtid 2017.

Under sin tid i riksdagen uppmärksammades Oinonen för provokativa utspel om homosexuella..

Referenser

Ledamöter av Finlands riksdag för Sannfinländarna
Personer från Kontiolax
Födda 1952
Levande personer
Män
M1 (Nordirland)

M1 är en motorväg i Nordirland i Storbritannien som går mellan Belfast och Dungannon. Motorvägen är en del av den viktiga sträckan mellan Belfast och Dublin som utgörs av sträckorna M1, A1 och N1. Vägen utgör också en del av europavägarna E1 och E18.

Nordirland har ett eget nummersystem. Därför har denna motorväg inget samband varken med M1 i England eller med M1 i Republiken Irland.

Se även 
 Motorvägar i Storbritannien

 

Motorvägar i Nordirland
Trappkoppling

En trappkoppling är en kombination av två eller flera strömbrytare till samma eluttag eller strömförbrukare. 

Strömbrytarna är kopplade på ett sådant sätt att varje brytare kan ändra uttaget till på eller av helt oberoende av hur de andra är ställda. Ett typiskt exempel på användning är två strömbrytare ovanför respektive nedanför en trappa, som båda kan användas för att tända och släcka belysningen i trappan.

Det som skiljer de dubbla 3-poliga trappomkopplarna är hur de aktiveras: en knapp för båda eller två separata knappar för varje.

Konstruktion 
Trappomkopplare i hushållet brukar bestå dels av en metalldel med låg resistans och god tålighet mot oxidation. En ytterdel i plast, keramik eller bakelit som isolerar och skyddar operatören mot kontakt med de strömförande delarna.

Användning 
Trappomkopplare används till att tända lampor i rum, trappor och korridorer.
En Trappomkopplare är bistabil, dvs kretsen behåller sitt tillstånd till den påverkas, till skillnad från en trapp-timer vilket släcks efter en inställd tid.

Många typer av dimmers stödjer trappkoppling. En vanlig lösning är att en av de två trappbrytarna byts mot en dimmer med trappfunktion. Även trappdimmern använder tre anslutningstrådar.

Exempel 
En typisk omkopplingssekvens visas i figuren nedan. En strömbrytare som stödjer trappkoppling har tre anslutningar och en omkopplare. Om  omkopplarens tillstånd ändras sker en tillståndsändring för hela kretsen (ledande/oledande).

Se även 
 Strömbrytare
 Relä
 Elektronik

Referenser

Noter 

Elektriska kretsar
Åke Ahlström

Åke Ahlström, född den 22 maj 1918 i Stockholm, död där den 1 juni 2001, var en svensk arkitekt. Ahlström verkade huvudsakligen i Stockholm, där han ritade stadsplaner, bostadshus och kontorshus.

Biografi

Åke Ahlström avlade studentexamen 1939 i Malmö och fick sin arkitektutbildning vid Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm åren 1940-1944. Efter anställningar hos Nils Ahrbom och Helge Zimdal  (Ahrbom & Zimdahl) 1944-1947 och på Stockholms stadsplanekontor under Sven Markelius 1948-1951 bildade han kontor tillsammans med Lars Bryde och Kell Åström. Från 1967 hade han egen arkitektverksamhet.

Bland hans tidiga arbeten märks den provisoriska Hötorgshallen som han ritade ihop med Lars Bryde 1954-1958. På 1950-talet fick han av Svenska Sockerfabriks AB i uppdrag att utforma ett bostadsområde i kvarteren Sockerbruket, Tantobruket och Kulltorp strax väster om Södersjukhuset intill Årstaviken. Företaget ägde marken eftersom sockerbruket legat där tidigare (se Tanto sockerbruk). I sydsluttningen grupperades fem rundade byggnadskroppar med mellan nio och femton våningsplan vänd mot södersolen och utsikten över Årsta holmar och Årstabron. Fasaderna består av vita och svarta betongelement.

Efter en vunnen stadsplanetävling om Mariebergsområdet på 1960-talet gick uppdraget att rita det nya Riksarkivets huvudbyggnad till Åke Ahlström. Uppdragsgivare och byggherre var Byggnadsstyrelsen. Byggnaden stod klar 1968. Administrationsbyggnaden gestaltade Ahlström  med bröstningsband i rött Helsingborgstegel och fönsterband med korrugerad kopparplåt mellan fönstren. Forskarsalarna ligger i nedre planet och får dagsljus via två stora taklanterniner. Den största delen av anläggningen är magasinet under mark. Det har sex våningsplan och placerades in i ett bergrum stor som en katedral.

Arbeten i urval
 Årsta partihandelscentral, stadsplan, Stockholm 1958.
 Tanto, Stockholm, 1962-1966
 Bostadsbebyggelse Granängsringen, Tyresö. 933 lägenheter fördelade på fem hus. Uppfört 1968-69.
 Bostadsbebyggelse Akalla, Stockholm ca 1970-1975.
 Servicehus för pensionärer i Rågsved, Stockholm 1982. 
 Handelshögskolan i Stockholm, tillbyggnad 1976, därefter renovering av huvudbyggnaden.
 Grävlingen 2, Malmskillnadsgatan 42, Mäster Samuelsgatan 34, Stockholm 1971-1975
 Ombyggnad av Stockholms Studentkårers f.d. Kårhus, Holländarg 32, Stockholm 1989.

Källor
 
 Arklitekturmuseet om Åke Ahlström.
 Vem är Vem? 1962

Noter

Externa länkar

Svenska arkitekter under 1900-talet
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Arkitekter från Stockholm
Män
Födda 1918
Avlidna 2001
Handelshögskolan i Stockholms historia
Mariebergsparken

Mariebergsparken är en park på Kungsholmen i Stockholm. Parken ligger i Mariebergsområdet strax väster om Västerbron och Smedsudden. Den fick sitt namn 1938. Den 30 maj 2022 ändrade Stockholms stadsbyggnadsnämnd namnet på en del av parken till Fria Ukrainas plats efter Rysslands invasion av Ukraina 2022.

Beskrivning
Mariebergsparken sträcker sig i en dalgång från Gjörwellsgatan i norr till Mariebergsfjärdens strand i syd, förbi Triewalds malmgård och slutar vid Smedsuddsbadet. Parken omges i öst och väst av höga kullar. I öst ligger Fyrverkarbacken, med de stora bostadshusen Bacon-Hill och Erlanderhuset som uppfördes på 1960-talet. I väst gränser parken till byggnaden för Rysslands ambassad i Stockholm. Där har parken det inofficiella namnet “Ambassadparken”. 

Kring området fanns tidigare Mariebergs porslinsfabrik samt militärområdet Marieberg med bland annat Högre artilleriläroverket, Trängbataljonen, Kungl. Fälttelegrafkåren, Signalregementet och en ammunitionsfabrik. Om hela denna omfattande och numera nedlagda verksamhet påminner Mariebergsstenen som står i norra delen av parken.

I den branta sluttningen mot norr finns Linnés päronträd. Det är ett fortfarande levande päronträd som Carl von Linné beskrev 1755 i sin Flora Suecica. Där står bland annat: "växer nära Stockholm på den berömda fysikern och mekanikern Mårten Triewalds egendom Marieberg".

Symbolik 
I och med Rysslands invasion av Ukraina i februari 2022 lades förslag fram för att byta namn på Gjörwellsgatan där Rysslands Ambassad ligger för att för att markera mot Ryssland och visa solidaritet med Ukraina.  Stockholms stads namnberedning avrådde däremot förslaget och föreslog istället att en del av den intilliggande Mariebergsparken istället skulle byta namn.

Den 30 maj 2022 invigde Stockholms stadsbyggnadsnämnd den del av parken som bytt namn till Fria Ukrainas plats.

Även den närliggande busshållplatsen vid Fyrverkarbacken bytte i juni 2023 namn till Fria Ukrainas plats.

Bilder

Källor

 Stockholms registerkarta från 1980.
 Miljöbarometern: Linnés päronträd.

Referenser

Noter

Externa länkar

Parker i Stockholms kommun
Marieberg