kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kardinalstatssekreterare

Kardinalstatssekreteraren är ordförande för Heliga stolens statssekretariat, motsvarande en regeringschef. Då Vatikanstaten inte har någon egen diplomatkår eller egentlig utrikespolitik (till skillnad från Heliga stolen) fungerar kardinalstatssekreteraren ex officio i en motsvarande roll som utrikesminister för Vatikanstaten. 

Kardinalstatssekreterare är sedan 2013 Pietro Parolin.

Lista över Vatikanstatens kardinalstatssekreterare sedan 1644 
Statssekreteraren är alltid kardinal, och har titeln kardinalstatssekreterare. Mellan 1944 och 1958 fanns ingen kardinalstatssekreterare.

 Giovanni Giacomo Panciroli (1644-1651)
 Fabio Chigi (1651-1655); blev sedan påve med namnet Alexander VII (1655-1667)
 Giulio Rospigliosi (1655-1667); blev därefter påve med namnet Clemens IX (1667-1669)
 Decio Azzolini d.y. (1667-1669)
 Federico Borromeo (1670-1673)
 Francesco Nerli (1673-1676)
 Alderano Cybo (1676-1689)
 Giambattista Rubini (1689-1691)
 Fabrizio Spada (1691-1700)
 Fabrizio Paolucci (1700-1721) (1:a perioden)
 Giorgio Spinola (1721-1724)
 Fabrizio Paolucci (1724-1726) (2:a perioden)
 Niccolò Maria Lercari (1726-1730)
 Antonio Banchieri (1730-1733)
 Giuseppe Firrao (1733-1740)
 Silvio Valenti Gonzaga (1740-1756)
 Alberico Archinto (1756-1758)
 Ludovico Maria Torriggiani (1758-1769)
 Lazzaro Opizio Pallavicini (1769-1785)
 Ignazio Boncompagni Ludovisi (1785-1789)
 Francesco Saverio de Zelada (1789-1796)
 Ignazio Busca (1796-1797)
 Giuseppe Doria Pamphili (1797-1799)
 Ercole Consalvi, pro-sekreterare(1800); sekreterare (1800-1806)
 Filippo Casoni (1806-1808)
 Giulio Gabrielli den yngre (1808-1814)  – Giuseppe Doria Pamphilj, pro-sekreterare (1808) – Bartolomeo Pacca den äldre, pro-sekreterare (1808-1814)
 Ercole Consalvi (1814-1823)
 Giulio Maria della Somaglia (1823-1828)
 Tommaso Bernetti, pro-sekreterare (1828-1829) (1:a perioden)
 Giuseppe Albani (1829-1830)
 Tommaso Bernetti, pro-sekreterare (1831); kardinalsekreterare(1831-1836) (2:a perioden)
 Luigi Lambruschini (1836-1846)
 Pasquale Tommaso Gizzi (1846-1847)
 Gabriele Ferretti (1847-1848)
 Giuseppe Bofondi (1848)
 Giacomo Antonelli (1848) (1:a perioden)
 Anton Francesco Orioli (1848) (ad interim)
 Giovanni Soglia Ceroni (1848)
 Giacomo Antonelli (1848-1876) (2:a perioden)
 Giovanni Simeoni (1876-1878)
 Alessandro Franchi (mars-juli 1878)
 Lorenzo Nina (1878-1880)
 Lodovico Jacobini (1880-1887)
 Mariano Rampolla (1887-1903)
 Rafael Merry del Val (1903-1914)
 Domenico Ferrata (sept-okt 1914)
 Pietro Gasparri (1914-1930)
 Eugenio Pacelli (1930-1939) blev därefter påve med namnet Pius XII
 Luigi Maglione (1939-1944)
 Domenico Tardini (1958-1961) 
 Amleto Giovanni Cicognani (1961-1969)
 Jean-Marie Villot (1969-1979)
 Agostino Casaroli (1979-1990)
 Angelo Sodano (1991–2006)
 Tarcisio Bertone (15 september 2006 – 15 oktober 2013)
 Pietro Parolin (15 oktober 2013–)

Se även
 Guvernör över Vatikanstaten

 
Romerska kurian
Heliga stolen
Siro Camponogara

Siro Camponogara, född den 24 maj 1977 i Caprino Veronese i Italien, är en italiensk proffscyklist. Numera bor han i italienska San Bonifacio som ligger i närheten av Verona. Som nioåring började han tävlingscykla, och 2001 blev han professionell med Navigators Insurance Cycling Team och fortsatte att tävla med dem till säsongsslutet 2006. För närvarande är han kontraktslös.

Meriter 
2002
 Anderson Stage Race
2003
 Etapp 2, Tour de Delta
 Tour of Long Hill Township 
2004
Carteret
2005
 2:a, American Airlines Pro-Am Challenge
 6:a, etapp 6, Tour of Britain
2006
 2:a, Montclair Twilight Criterium
 3:a, Atlanta

Stall 
2001-2006 Navigators Insurance Cycling Team

Italienska tävlingscyklister
Födda 1977
Män
Levande personer
Francis Hunter

Francis "Frank" Townsend Hunter, född 28 juni, 1894, New York, New York, USA, död 2 december 1981, var en amerikansk högerhänt tennisspelare. 

Francis Hunter rankades som en av USA:s 10 bästa amatörspelare vid flera tillfällen perioden 1922-1929. Han var nummer 2 1927, 1928 och 1929 och som bäst rankades han som världsfyra 1928. Han stod under hela sin amatörkarriär i skuggan av landsmännen Bill Tilden och, under 1920-talets första hälft, Bill Johnston.  

Francis Hunter upptogs 1961 i International Tennis Hall of Fame.

Tenniskarriären 
Hunter var en skicklig singelspelare och spelade sin första final i Grand Slam-turneringar 1923 i Wimbledonmästerskapen. Han förlorade finalen mot landsmannen Bill Johnston.

Hunter hade också stora framgångar i Amerikanska mästerskapen under andra halvan av 1920-talet. Som singelspelare hade han två singelfinaler som bästa resultat, han förlorade båda knappt mot ytterst välmeriterade motståndare. Första gången nådde han singelfinalen 1928, och förlorade denna mot fransmannen Henri Cochet i en jämn femsetsmatch. Året därpå, 1929, nådde Hunter åter finalen, denna gång mot Bill Tilden, också denna gång i en match som gick till fem set.

Däremot vann Hunter 1927 dubbeltiteln i amerikanska mästerskapen tillsammans med landsmannen Vincent Richards. Han vann också dubbeltiteln i Wimbledonmästerskapen två gånger, 1924 med Richards och 1927 med Tilden som partners.  Hunter vann mixed dubbel-titeln i Wimbledon två gånger, 1927 tillsammans med Elizabeth Ryan och 1929 med Helen Wills Moody.
 
Tillsammans med Vincent Richards vann han 1924 guld i dubbel i Olympiska sommarspelen i Paris. 
  
Hunter vann amerikanska inomhusmästerskapen 1922 och 1930. 

Som professionell spelare nådde Hunter 1933 finalen i US Pro vilken han dock förlorade mot Richards.

Hunter som Davis Cup-spelare 
Francis Hunter deltog i det amerikanska Davis Cup-laget 1927-29. Han spelade totalt 6 matcher av vilka han vann 4. En av segermatcherna var i dubbel tillsammans med Bill Tilden i världsfinalen (Challenge Round) mot Frankrikes Jacques Brugnon och Jean Borotra. Amerikanerna vann den matchen med 3-2 i set, men förlorade hela landskampen och därmed Cup-titeln med 2-3 i matcher.

Spelaren och personen 
Hunter var känd för sin kraftfulla serve och sina förnämliga volleyslag.

Grand Slam-titlar 
Wimbledonmästerskapen
Dubbel - 1924, 1927
Mixed dubbel - 1927, 1929
Amerikanska mästerskapen
Dubbel - 1927

Referenser

Noter

Källor 
Martin Hedges, 1978. The Concise Dictionary of Tennis. Mayflower Books Inc.

Födda 1894
Amerikanska tennisspelare
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1924
Tävlande i tennis vid olympiska sommarspelen 1924
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1924 från USA
Avlidna 1981
Män
Idrottare från New York
Idrottare i Cornell Big Red
Alumner från Cornell University
Zhangjiakou

Zhangjiakou, förr känd som Kalgan, är en stad på prefekturnivå i den kinesiska provinsen Hebei. Kinesiska muren går strax norr om staden.

Tillsammans med Peking var Zhangjiakou värd för de olympiska vinterspelen 2022 och platsen för tävlingarna i längdåkning, skidskytte, backhoppning och snowboard.

Historia
Kinesiska muren löper förbi norra delen av centrala Zhangjiakou och passeras genom porten Dajingmen. Passagen genom muren var en viktig genomfartsväg för karavanhandeln från det egentliga Kina via Mongoliet till Ryssland, som hade inletts efter fördraget i Kjachta 1727, vilket öppnade handeln mellan Qingimperiet och Ryska imperiet.

Zhangjiakou var tidigare känd som Kalgan, vilket går tillbaka på det mongoliska namnet på staden Chuulalt haalga, där haalgan står för "port" i den kinesiska muren.

Åren 1928 till 1952 ingick Zhangjiaku med omnejd i provinsen Chahar, där Zhangjiakou också var huvudstad. 1952 blev dock Zhangjiakou en del av Hebei-provinsen.

Administrativ indelning

Källor

WP:Projekt Kina
Orter på prefekturnivå i Hebei
Jean-Marie Villot

Jean-Marie Villot, född 11 oktober 1905 i Saint-Amant-Tallende, Frankrike, död 9 mars 1979 i Vatikanstaten, var en fransk kardinal. Han var kardinalstatssekreterare från 1969 till 1979.

Villot utsågs 1965 till kardinalpräst av Santissima Trinità dei Monti.

Källor 

Födda 1905
Avlidna 1979
Franska kardinaler
Kardinalstatssekreterare
Alumner från Angelicum
Män
Ancona (hönsras)

Det här är en artikel om hönsrasen Ancona. För en artikel om staden Ancona i Italien, se Ancona.

Ancona är en lätt hönsras från den italienska staden med samma namn. Ancona framavlades ur en italiensk lantras och är släkt med leghorn. Det är en god värpras med en i Storbritannien framavlad dvärgvariant.

Rasen kännetecknas av det prickiga utseendet på fjäderdräkten. Detta beror på att vissa fjädrar är helt svarta (vilka är den övervägande delen) medan andra fjädrar är svarta med vita spetsar (vilka är en mindre del). Färgvarianten är speciell för rasen och kallas anconafärgad. Den förekommer även med en något blåaktig nyans, så kallade blå/anconafärgad.

En höna väger omkring 2 kilo och en tupp väger omkring 2,5 kilo. För dvärgvarianten är vikten för en höna cirka 650 gram och vikten för en tupp är ungefär 750 gram. Äggen är vita och äggvikten är runt 60 gram för en stor höna och 35 gram för en höna av dvärgvarianten. Ruvlusten hos hönorna är oftast dålig. Ibland är de dock villiga att ruva fram kycklingar och i så fall ser de efter dem väl. Rasen är snabbvuxen och kycklingarna blir fullt befjädrade tidigt. När hönorna är omkring 5 månader gamla börjar de att värpa.

Rasen är livlig och flyger bra. Hönsen trivs med att ha större utrymmen att röra sig på, hålls den i en mindre hönsgård kan det behövas hönsnät även över inhägnaden om hönsen inte ska flyga ut.

Färger
Anconafärgad
Blå/anconafärgad

Referenser 
Grandin, Anette. Hönsraser, 2002. 

Tamhöns
Husdjursraser från Italien
Psyclon Nine

Psyclon Nine är ett amerikanskt EBM/Industrial-band från San Francisco som bildades år 2000.

Bandets tidiga musik klassas ofta som aggrotech, medan bandets nya musik lutar mer mot black metal och industrial-hållet. Musiken kallas Dark Electronics. När Nero först startade bandet hade han lite influenser från band som Suicide Commando, Hocico och liknande band och trodde helt enkelt att det var en annan version av rock, en mer extrem stil efter Nine Inch Nails och Marilyn Manson. Så han startade bandet som ett rockband utan att veta om att det han egentligen gjorde kallades för dark electronics/aggrotech. Det gjorde honom besviken när folk kom till deras shower för att bara dansa eftersom hans texter verkligen betydde något för honom, han gjorde inte musiken för att se folk dansa till den, han ville få fram budskap och sina känslor. Han insåg då att det han gjorde var långt ifrån det han ville göra när han var fjorton. I varje album han gör ändrar han stilen på musiken en del för att han inte vill hålla samma stil i alla album. Nero målar även på sin fritid och säljer en del av sina tavlor. Han jobbar också som modell.

Medlemmar 
Nuvarande medlemmar
 Nero Bellum (Marshall Goppert) – sång, gitarr, synthesizer (1999–)
 Rotny (Rodney Ford) – gitarr, synthesizer (2006–2007, 2008–2014, 2016–)
 Sevin – synthesizer (2006–2008, 2017–)

Tidigare medlemmar
 Josef Heresy – synthesizer (1999–2008), gitarr (2006–2008)
 Eric Gottesman – synthesizer (2000–2006), basgitarr (2004–2006, 2007)
 Abby Nex (Filip Abbey) – trummor, slagverk (2005–2006), basgitarr (2009)
 Daniel Columbine – basgitarr (2006)
 Daniel Fox – trummor, slagverk (2007–2008)
 Jon Siren – trummor, slagverk (2009–2014)
 Vlixx Vladen – keyboard, synthesizer (2009)
 Merritt – basgitarr (2012–2014)
 Glitch NIX – keyboard, synthesizer (2013–2014)
 Brent Ashley – basgitarr (2014)
 Kriz Dk – trummor (2014)
 Raanen Bozzio – trummor (2015–?)

Diskografi

Studioalbum 
 Divine Infekt (2003)
 INRI (2005)
 Crwn Thy Frnicatr (2006)
 We The Fallen (2009)
 Order of the Shadow: Act 1 (2013)
 Icon of the Adversary (2018)

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 

Musikgrupper bildade 2000
Amerikanska musikgrupper
Musikgrupper inom EBM
Musikgrupper inom industrial
Appenzeller skägghöns

Appenzeller skägghöns är en lätt hönsras från Appenzellerland (Appenzell Innerrhoden och Appenzell Ausserrhoden) i Schweiz, framavlad ur lanthöns i slutet av 1800-talet. Hönsen är anpassade till den kyla som kan råda i Alperna genom att fjäderdräkten skyddar deras hals och öron, så kallat skägg.

Appenzeller skägghöns är bra värphöns och även om hönornas ruvlust vanligen inte är så utpräglad så kan de ibland vara villiga att ruva fram kycklingar. Om en höna ruvar fram kycklingar ser hon efter dem väl. 

En höna väger omkring 1,7 kilogram och en tupp väger 2-2,3 kilogram. Äggen är vita och väger ungefär 60 gram. Till sitt sätt är Appenzeller skägghöns livliga och temperamentsfulla. Om hönsen hålls frigående är de bra på att hitta egen föda.

Färger 
 Blå kanttecknad
 Guldhalsad
 Svart

Se även 
 Appenzeller spetshättad

Referenser 
 Grandin, Anette. Hönsraser, 2002. 

Tamhöns
Husdjursraser från Schweiz
Gunilla Gränsbo

Eva Gunilla Gränsbo, född 1958 i Skåne, är en svensk författare, animatör, maskör med mera, utbildad på Dramatiska Institutet, Konsthögskolan Valand. Hon är verksam i Göteborg. Idag (2010) arbetar hon bland annat med animerad film som pedagogiskt redskap.

Bibliografi
Enligt Libris:
 1988 – Skrammel (dikter)
 1995 – Och jag är på väg rakt in i det blänkande klotet

Filmografi
Enligt Svensk Filmdatabas:
1982 - Strul (maskör o perukmakare)
1984 - Korpen flyger (maskör o perukmakare)

Källor 

Kvinnor
Svenskspråkiga författare
Födda 1958
Svenska författare
Levande personer
Svenska maskörer
Appenzeller spetshättad

Appenzeller spetshättad är en lätt hönsras från området Appenzellerland (Appenzell Innerrhoden och Appenzell Ausserrhoden) i Schweiz. Den är Schweiz nationalras och har sitt ursprung ur äldre stammar av schweiziska lanthöns. Ett kännetecken för rasen är dess framåtlutade spetsiga hätta, därav benämningen "spetshättad".

Appenzeller spetshättad var från början en produktionsras. Den ansågs som en mycket bra värpras och en bra värpras är den fortfarande, även om rasens värpförmåga nu är sämre än tidigare. Som ekonomisk ras för äggproduktion i större skala slogs den dock ut på 1960-talet, genom framavlandet av de så kallade värphybriderna.

En höna väger omkring 1,4 kilogram och en tupp väger omkring 1,6 kilogram. Äggen är vita och väger 50 till 55 gram. Hönornas ruvlust är svag. Till sitt sätt är Appenzeller spetshättad livliga och aktiva höns. De har bra flygförmåga och vill gärna sitta och sova högt om natten. Om hönsen hålls frigående är de bra på att hitta egen föda.

Färger 
Guldfläckig
Silverfläckig
Svart
 Blå
 Vit
 Spättad
 Citronsvart

Se även 
Appenzeller skägghöns

Referenser 
Grandin, Anette. Hönsraser, 2002. 

Tamhöns
Husdjursraser från Schweiz
Easy

Easy är en svensk indiepopgrupp från Jönköping och Göteborg.

Historia 
Gruppen slog igenom 1989 under namnet TV Pop Crisis då de blev signade av det engelska indiebolaget Blast First. Musiktidningar i både Sverige och England skrev upp bandet som i samma veva bytte namn till Easy efter en lyssnartävling i Sveriges Radio P3.

Debutalbumet Magic Seed fick bra recensioner och singlarna "Castle Train", "He Brings the Honey" och "Horoscope" tog sig in på engelska topplistan. När Easy spelade in sin uppföljare drabbades distributionsbolaget av ekonomiska problem varvid det dröjde till 1994 innan nästa album, Sun Years, släpptes, då på MNW:s underetikett Soap Records. Denna skiva innehöll de tre singlarna "Never Seen a Star", "In Black & White" och "Listen to the Bells". Bandet splittrades 1994.

Tre av medlemmarna bildade bandet Fly och började göra mer dansorienterad musik. Albumet Green Lights släpptes på Dolores och singeln "Bad Karma Sky" fick en hel del radiotid. Fly bytte dock tillbaka till det ursprungliga namnet Easy och släppte även albumet Satellites , denna gång på bolaget A West Side Fabrication.

2010 uppträdde Easy på Emmaboda-festivalen där man framförde debutskivan Magic Seed. Comebacken har därefter följts av konserter  i Sverige, Tyskland och England samt flera skivutgivningar: ´´Popcorn Grafittí´ (2012), ´´Swimming wich the Beast´´ ( 2014), ´´A Heartbeat from Eternity‘‘ (2018). 
De senaste skivorna ’’Radical Innocence‘‘(2020) och ´´A Signal In The Clouds‘‘(2023) är inspelade i London med producenten Pat Collier.

Nuvarande medlemmar 
 Johan Holmlund (sång)
 Tommy Ericsson (gitarr)
 Tommy Dannefjord (tidigare Jonsson) (trummor)
 Rikard Jormin (basgitarr)
 Anders Petersson (keyboard, gitarr)
 Ingvar Larsson (keyboards)

Tidigare medlemmar
 Per Sjörs (keyboard)
 Nicolas Tognati (trummor)
 Fredrik Lindson (gitarr)

Diskografi

Studioalbum 
1990 - Magic Seed (återutgiven 2018)
1994 - Sun Years
1998 - Green Lights
2001 - Satellites
2012 - Popcorn Graffiti
2014 - Swimming with the Beast
2018 - A Heartbeat From Eternity
2020 - Radical Innocence
•2023 - A Signal In The Clouds

Singlar 

1990 - Castle Train / Cloud Chamber
1991 - He Brings the Honey
1991 - Horoscope
1993 - Never Seen a Star
1993 - In Black and White
1994 - Listen To the Bells
1998 - Bad Karma Sky
2000 -  Stranded No.1
2001 - Kiss Kiss
2010 - It's OK To Cry
2012 - For Beauty
2012 - Song to Remember
2012 - 12 Bells
2014 - Swimming with the Beast
2017 - Ask the Sky
2018 - I Can Tell You Why
2020 - Crystal Waves

Externa länkar 
Easy på Discogs
 

Svenska indiepopgrupper
Lasse Sandlin

Lars Roland (Lasse) Sandlin, född 2 oktober 1943 i Hofors i Gävleborgs län, död 15 mars 2020 i Nacka distrikt, var en svensk sportjournalist. Han var i många år knuten till tidningen Aftonbladet. Sandlin var kusin till förre ishockeytränaren Tommy Sandlin.

Biografi
Sandlins journalistiska yrkesbana började på Gefle Dagblad redan under hans gymnasietid. Efter militärtjänsten följde sedan en fast tjänst på tidningen, som dock avbröts efter nio månader. Sandlin fick samma vecka anbud från både Expressen och Aftonbladet och valde den senare.

Sandlin började på Aftonbladet som 22-åring i maj 1966 för att redigera sport. Han blev kvar som anställd på tidningen tills han gick i pension den 31 oktober 2007. Efter pensioneringen övergick han bland annat till att skriva krönikor på spelbolaget Expekts webbplats.

Lasse Sandlin fortsatte efter sin pensionering att som frilansare producera Aftonbladet-material, bland annat sportkrönikor samt "Sportfrågan" åt måndagsbilagan Kryss & Quiz.

Sandlin var under många år Aftonbladets sportankare och följde på nära håll bland annat det svenska fotbollslandslaget. Han var även intresserad av ishockey och framför allt bandy. I bandy var favoritlaget Sandvikens AIK, mycket beroende på hans bakgrund.

Lasse Sandlin är begravd på Skogskyrkogården i Stockholm.

Stil 
Sandlin skrev sedan 1989  sportkrönikor för Aftonbladet. Han blev erkänd och populär för sitt skrivsätt, vilket även andra journalister på tidningen tagit efter. Han har även varit i topp när svenska idrottare fått svara på frågan om vilken journalist man känner mest förtroende för. Hans bidrag till den massiva presskritiken av det svenska fotbollslandslaget efter de tre 1–2-matcherna vid VM Italien 1990 fick stor uppmärksamhet.

Kortfilm 
2002 medverkade Lasse Sandlin som sig själv i Konspiration 58, en film som tar upp konspirationsteorin om att Fotbolls-VM 1958 aldrig ägt rum.

Källor och kommentarer

Externa länkar 
Svenska Fans – intervju med Lasse Sandlin

Födda 1943
Avlidna 2020
Svenska sportjournalister
Personer från Hofors socken
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska journalister under 2000-talet
Gravsatta på Skogskyrkogården i Stockholm
Män
Sune Lindström

Sune Adolf Lindström, född 2 november 1906 i Malmö Sankt Pauli församling, död 31 oktober 1989 i Skogslyckans församling i Kronobergs län, var en svensk arkitekt.

Familj
Sune Lindström var son till generalmajor Gustaf Lindström och Astrid Dahlén. Han gifte sig 1931 med arkitekten Ragna Bahnson-Rosenborg (1907–1986) och fick fyra barn: Pär (född 1934), Sara (född 1935), Lena (född 1939) och Joe (född 1942). I sitt andra äktenskap var han från 1950 gift med den danska formgivaren Malene Bjørn.

Utbildning 
Sune Lindström fick sin utbildning på Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm 1926–1931. En termin av sina studier förlade han till Bauhausskolan i Dessau.

Liv och verk 

Efter examen tog han anställning vid Kooperativa förbundets arkitektkontor, KFAI. Åren 1937–1939 var han chef för HSBs stadsplanebyrå, där bland annat bebyggelsen på Reimersholme planerades.

Lindström ritade Karlskoga stadshus, som stod färdigt 1939 då Karlskoga blev stad. Helmer Nordqvist i byggnadsnämnden berättade att Lindström, haft högtflygande planer om "vinkelhus med förbindelsetunnlar, skyskrapor och tyrollerrestauranger", men att Nordqvist sagt att han hellre ville se något i stil med Stockholms slott. Lindström återkom så med förslag till den fyrkantiga byggnad med stor innergård, som finns kvar än idag under namnet Hotell Alfred Nobel.

Under sin tid som chefsarkitekt på AB Vattenbyggnadsbyrån, VBB, tillkom det berömda vattentornet "Svampen" i Örebro (1954–1958). VBB utförde därefter under Lindströms medverkan vattentorn på många håll och i flera länder, däribland i Kuwait 1969–1973, där ett trettiotal torn bildar verkningsfulla grupper och vattentornen i Kuwait City, de så kallade Kuwait Towers som han ritade tillsammans med sin hustru, formgivaren Malene Bjørn, utgör något av nationalsymboler för landet. Markant i Stockholms stadsbild är höghuset inom Wenner-Gren Center (1959) i norra avslutningen av Sveavägen.

Lindström var under åren 1959–1969 professor vid Chalmers tekniska högskola.

Verk i urval

Källor 
 Svensk arkitektur, ritningar 1640-1970, (1986) Byggförlaget, Stockholm

Noter 

Svenska professorer i arkitektur
Personer verksamma vid Chalmers tekniska högskola
Alumner från Arkitekturskolan KTH
Svenska arkitekter under 1900-talet
Arkitekter från Malmö
Födda 1906
Avlidna 1989
Män
Herman Wildenvey

Herman Wildenvey, född Herman Theodor Portaas 20 juli 1885 på Smedjorde, död 27 september 1959, var en norsk författare. Wildenvey var främst känd för sin lyrik.

Herman Wildenvey var en av de överlevande passagerarna när ångfartyget SS Norge gick på grund utanför klippön Rockall i Nordatlanten 1904.

Författarskap
Wildenvey slog igenom med Nyinger (1907). Med sin vardagliga, spefulla lyrik vann han en stor publik. Senare samlingar som Kjertegn (1916), Höstens lyre (1931) och Soluret (1956) rymmer med av allvar och grubbel, liksom de självbiografiska prosaverken Vingehesten og verden (1937), En lykkelig tid (1939) m. fl.

Källor

Litteratur
Sandell, Håkan, "Herman Wildenvey - poesi och kärlek", Aorta: journal för retrogardistisk kultur nr. 15.

Norskspråkiga författare
Norska författare
Män
Födda 1885
Avlidna 1959
Brakel (hönsras)

Brakel är en lätt hönsras från Belgien, framavlad ur ostfriesiska möwen och campiner. Rasen finns omnämnd i litteratur från 1500-talet. Brakel är en bra kombinationsras, det vill säga den är lämpad både för kött- och äggproduktion. Den är snabbvuxen och härdig och köttet håller hög kvalitet. Den finns även i en dvärgvariant, framavlad i Tyskland och Belgien.

En höna väger omkring 2 kilogram och en tupp väger 2-2,5 kilogram. För dvärgvarianten är vikten för en höna cirka 800 gram och för en tupp 900 gram. Äggen är vita. En höna av stor ras värper ägg som väger ungefär 60 gram och en höna av dvärgvarianten värper ägg som väger ungefär 35 gram. Hönornas ruvlust är svag, även om enstaka hönor ibland kan villiga att ruva fram kycklingar så har de flesta hönor mycket liten ruvlust.

Till sättet är brakel en livlig och aktiv ras. Den kan vara något skygg och lite flaxig.

Färger
 Guld
 Silver

Referenser 
Grandin, Anette. Hönsraser, 2002.

Externa länkar 

Tamhöns
Husdjursraser från Belgien