kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nikolaj Strachov

Nikolaj Nikolajevitj Strachov (ryska: Николай Николаевич Страхов), född 28 oktober (gamla stilen: 16 oktober) 1828 i Belgorod, död 5 februari (gamla stilen: 24 januari) 1896, var en rysk litteraturkritiker.

Strachov 1857 filosofie doktor i Sankt Petersburg, och kallades till professor i Kazan, men lämnade statstjänsten 1861 och började sin litterära verksamhet i Fjodor Dostojevskijs och dennes brors tidskrift "Vremja" (1863). Under pseudonymen "N. Kosits" skrev han i slavofil anda polemiska artiklar mot Nikolaj Tjernysjevskij och Dmitrij Pisarev och publicerade 1863 under pseudonymen "Russkij" en studie om den polska frågan, Rokovoj vopros, som gjorde, att tidskriften förbjöds. Den blev dock åter tillåten 1864 och utgavs under namnet "Epocha". 

För sitt uppehälle ägnade sig Strachov åt översättning av utländska författare, han tillhörde redaktionen av tidskrifterna "Otetjestvennyja zapiski" och "Zarja" och var 1873-85 chef för den juridiska avdelningen i offentliga biblioteket. Hans förnämsta arbete är Krititjeskija stati ob I.S. Turgenevje i L.N. Tolstom (1885; tredje upplagan 1895). Sin filosofiska uppfattning sammanfattade han i Borba s Zapadom v nasjej literaturje (Kampen med Västerlandet i vår litteratur; tre delar, 1882-96). Dessutom skrev han en studie om Aleksandr Pusjkin (1888) och Iz istorii literaturnago nigilizma (1890).

Källor

Ryska litteraturvetare
Ryska professorer
Ryska journalister
Ryska litteraturkritiker
Födda 1828
Avlidna 1896
Män
Ugglan
Personer från Belgorod
Alumner från Sankt Petersburgs universitet
Aleksandr Bezobrazov

Aleksandr Michailovitj Bezobrazov, född 1855 och död 1931, var en rysk statssekreterare.

Efter att ha varit ryttmästare i hästgardet och under 1880-talet chef för ochranan bildade Bezobrazov 1901 tillsammans med andra ett aktiebolag för exploatering av de nordkoreanska skogarna. Han övertog 1902 det 1896 grundade Yalytimmerkompaniets koncession och lyckades med hjälp av Jevgenij Aleksejev förmå flera av kejsarhusets medlemmar att teckna aktier till betydande belopp. Detta i förening med Bezobrakovs inflytande på Nikolaj II, som gjorde honom till statssekreterare, blev till en viktig orsak till det för Ryssland så olyckliga Rysk-japanska kriget. Den kejserlig hade nu ett speciellt intresse av att bevara det för Japan olidliga ryska inflytandet i Korea, och i stället för kloka eftergifter för de japanska kraven följde, delvis på Bezobrazovs råd och trots Sergej Wittes varningar.

Referenser

Noter

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Personer inom Rysslands näringsliv under 1900-talet
Födda 1855
Avlidna 1931
Män
Lista över countyn i Montana

Detta är en lista över de 56 countyn som finns i delstaten Montana i USA.

Referenser 

 
Montanas countyn
Montanas countyn
Wilhelm von Bezold

Johann Friedrich Wilhelm von Bezold, född 21 juni 1837 i München, död 17 februari 1907 i Berlin, var en tysk meteorolog och fysiker, farbror till Friedrich von Bezold och kusin till Albert von Bezold.

von Bezold blev 1868 professor i München och 1885 föreståndare för Preussische Meteorologische Institut i Berlin, och professor vid universitetet där. 

Mest betydelsefulla har von Bezolds arbeten över termodynamikens tillämpning på atmosfären varit. 

Bland hans skrifter märks Gesammelte Abhandlingen aus den Gebieten der Meteorologie und des Erdmagnetismus (1906).

Han var också verksam som färgteoretiker och har givit namn åt Bezold-effekten, en visuell effekt som uppstår när färger ses tillsammans i småskaliga mönster, och åt Bezold-Brückes fenomen som innebär att kulörtonen hos ljusstrålning uppfattas olika beroende på strålningens intensitet.

Källor 

 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Tyska meteorologer
Tyska fysiker under 1800-talet
Tyska professorer
Alumner från Göttingens universitet
Alumner från Münchens universitet
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Personer verksamma vid Münchens universitet
Personer verksamma vid Münchens tekniska universitet
Födda 1837
Avlidna 1907
Män
Friedrich von Bezold

Friedrich Gustav Johannes von Bezold, född 26 december 1848 i München, död 29 april 1928 i Bonn, var en tysk historiker. Han var brorson till Wilhelm von Bezold.

von Bezold blev docent vid Münchens universitet 1875 samt professor i historia vid Erlangens universitet från 1884 och vid Bonns universitet 1896-1921. Han kallades 1883 till ledamot av historiska kommissionen i München. Bland von Bezolds skrifter märks König Siegmund und die Reichskriege gegen die Hussiten (tre band, 1872-77), Zur Geschichte des Hussitenthums (1874), Geschichte der deutschen Reformation (1890; i Wilhelm Onckens samlingsverk), Aus Mittelalter und Renaissance (1918) samt Das Fortleben der Antiken Götter im mittelalterlichen Humanismus (1922), varjämte han utgav "Briefe des Pfalzgrafen Johann Kasimir" (två band 1882–84).

Källor 
 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1939

Noter 

Medeltidshistoriker
Tyska professorer i historia
Personer verksamma vid Münchens universitet
Personer verksamma vid Erlangens universitet
Personer verksamma vid Bonns universitet
Personer i Tyskland under 1900-talet
Födda 1848
Avlidna 1928
Män
Ugglan
Svensk uppslagsbok
Dmitrij Pisarev

Dmitrij Ivanovitj Pisarev (ryska: Дмитрий Иванович Писарев), född 14 oktober (gamla stilen: 2 oktober) 1840, död 16 juli (gamla stilen: 4 juli) 1868 genom drunkning, var en rysk litteraturkritiker.

Pisarev studerade vid Sankt Petersburgs universitet och började sin litteraturhistoriska verksamhet med studier av Ivan Gontjarov och Ivan Turgenjev. Efter en olycklig kärlek till sin kusin och upprepade självmordsförsök på "dårhus" flyttade han till landet och återupptog sedan sin litterära verksamhet. Han dömdes till fem års fängelse på grund av sin kritik av den ryske diplomaten baron Theodor von Fircks (pseudonymen "Schedo Ferrotis") frisinnade skrift "Que fera-t-on de la Pologne?". 

Gripen av Turgenjevs roman Fäder och söner, upptog och fullföljde Pisarev hänsynslöst den nihilistiske studenten Bazarovs idéer, i det han bröt staven över all metafysik, den rena poesins kult och skön konst och införde den naturvetenskapliga realismen i den ryska litteraturen. Han var med sina bisarra, stundom motsägande, mot all auktoritetstro upproriska idéer en synnerligen karakteristisk representant för den våldsamma jäsningen på 1860-talet i Ryssland och hade på sin tid många anhängare bland den akademiska ungdomen, men hans epikureiska egoism
 och hans åsikter om personlighet, fri uppfostran, framåtskridande med mera var näppeligen originella. 

Ännu hänsynslösare och ytterlig var han i sin radikala uppfattning av realismens betydelse i litteraturen och konsten, med fördömande av allt slags idealism, som saknade samband med naturvetenskapen och den sociala verkligheten. I sitt personliga väsen var han mycket finkänslig, svårmodig och i sitt leverne oförvitlig. Av hans samlade skrifter utkom tredje upplagan 1900–1901 i sex delar med biografi och litterär karakteristik av Jevgenij Solovjov.

Källor 
 

Ryska journalister
Ryska litteraturkritiker
Födda 1840
Avlidna 1868
Personer som drunknat
Män
Ugglan
Personer från Orjol oblast
Rascal Flatts

Rascal Flatts var ett country-band från Columbus, Ohio. Det bestod av tre medlemmar, Gary LeVox (sång), Joe Don Rooney (gitarr, sång) och Jay DeMarcus (basgitarr, sång, keyboard).

Diskografi
Studioalbum

Livealbum
Rascal Flatts Live (2003)
The Best of Rascal Flatts Live (2011)

 EP
The Hot Mixes (2008)
Unwrapped (2009)
Rewind (2014)

Singlar (nummer ett på Billboard Hot Country Songs)
"These Days" (2002) 
"Mayberry" (2004)
"Bless the Broken Road" (2005) 
"Fast Cars and Freedom" (2005) 
"What Hurts the Most" (2006) (även #1 på Billboard Hot Adult Contemporary Tracks Chart)
"My Wish" (2006)
"Stand" (2007)
"Take Me There" (2007) 
"Here" (2009) 
"Here Comes Goodbye" (2009)
"Why Wait" (2010) 
"Banjo" (2012)
"I Like the Sound of That" (2016)
"Yours If You Want It" (2017)

Samlingsalbum

Externa länkar

Officiell webbplats

Amerikanska countrygrupper
Musikgrupper bildade 1999
Gisslingö

Gisslingö är en 2,5 km lång ö drygt 3 sjömil nordost om Kapellskär. Ön trafikeras av reguljär färjetrafik.

Historia
Ön finns omnämnd som ”Gäslingeöhn” på en karta från 1697 där det också framgår att gränsen mellan Rådmansö och Vätö socknar gick tvärs över ön. Under rysshärjningarna år 1719 tog befolkningen på de närbelägna öarna Tjockö och Tyvö sin tillflykt till 'borgen' på Gisslingö, en skogklädd berghäll omgiven av mossar och myrmarker.
En tidig uppgift om Gisslingö finner man i ett brev daterat 3 oktober 1562 där ön benämns Göslingen. I brevet omtalas Franz far, en man som illegalt bosatte sig på Gisslingö. Han tvingades senare flytta till Lidö. Ön tillhörde ursprungligen Lidö herrgård men 1899 köps Gisslingö ut från Lidö av Carl-Erik Pettersson. Han flyttade till Gisslingö redan 1879 och levde sina första 20 år som torpare innan han köpte Vätö-delen av ön.

Vid öns nordöstra spets finns lämningar av kustartilleribatteri GI (7,5 cm tornpjäs m/57).

Miljö
Ön är relativt låglänt och de inre delarna består till stor del av helt eller delvis igenväxta insjöar och kärr varav den största heter Stormaren. Våtmarkerna har bedömts ha så stora naturskyddsvärden att de har blivit natura 2000-område. År 2015 bildades Gisslingö naturreservat som omfattar 92 hektar av öns norra delar. Eftersom ca 36 hektar av ön i långa tider utgjorts av militärt övningsområde har området inte exploaterats för jord- eller skogsbruk. Det finns samlad bebyggelse omfattande en handfull hus på öns västsida, resterande delar är obebyggda.

På ön finns bestånd av mufflonfår och dovhjort som sannolikt är inplanterade.

Referenser

Noter

Webbkällor 
 Gisslingö roslagen.se
 Myrskyddsplan för Sverige, Objekt i Stockholms län Naturvårdsverket

Öar i Norrtälje kommuns skärgård
Ndabaningi Sithole

Ndabaningi Sithole, född 31 juli 1920 i Nyamandhlovu, Matabeleland, Rhodesia (nuvarande Zimbabwe), död 12 december 2000 i Philadelphia, Pennsylvania, var en svart nationalistledare i Rhodesia, det nuvarande Zimbabwe.

Biografi 
Sithole utbildade sig till teolog i USA mellan 1955 och 1958, varefter han återvände till Rhodesia. 1960 gick han med i National Democratic Party (NDP), lett av Joshua Nkomo. Efter att partiet förbjudits ombildades det 1961 som Zimbabwe African People's Union (ZAPU). På grund av oenigheter med Nkomo grundade Sithole 1963 utbrytargruppen Zimbabwe African National Union (ZANU), med Robert Mugabe som sin andreman. Partiet förespråkade väpnad kamp mot den vita regeringen under Ian Smith, och Sithole fängslades året därpå.
 
Efter tio år i fängelse släpptes Sithole 1974, varpå han gick i exil i Zambia. Han intog då en mer diplomatisk hållning till de brittiska kolonialisterna, vilket gjorde att han blev oense med Mugabe, som tog kontrollen över ZANU. 1977 kunde han återvända till Rhodesia efter att ha gjort upp med Ian Smith, och 1978 skrev han, Jeremiah Chirau och Abel Muzorewa under ett avtal med Ian Smith om allmänna val för alla, både vita och svarta.

Valet hölls 1979, och trots att Sithole hade hoppats vinna blev Muzorewa premiärminister efter att hans parti tagit 51 av de 72 platserna i parlamentet som var reserverade för svarta. Inte heller vid det första valet i det fria Zimbabwe 1980 lyckades Sitholes nya parti, ZANU-Ndonga, och Mugabes ZANU-PF tog makten. Han gick i exil i USA 1983 eftersom han ansåg att hans liv hotades av hans politiska fiender.

1991 återvände han till Zimbabwe och politiken. I presidentvalet 1996 ställde han upp mot Mugabe i presidentvalet, men drog sig ur strax före valet. Året därpå dömdes han för inblandning i en konspiration att mörda Mugabe. Han överklagade, men då hans hälsa blev allt sämre lades fallet ner. Han dog i Philadelphia den 12 december 2000.

Källor 

Zimbabwiska politiker
Födda 1920
Avlidna 2000
Män
Aleksandr Druzjinin

Aleksandr Vasiljevitj Druzjinin (ryska: Александр Васильевич Дружинин), född 20 oktober (gamla stilen: 8 oktober) 1824 i Sankt Petersburg, död där 31 januari (gamla stilen: 19 januari) 1864, var en rysk litteraturkritiker och romanförfattare.

Druzjinin var först verksam som militär, men ägnade sig från 1851 helt åt litteraturen. Redan 1847 hade han debuterat med berättelsen Polinka Sachs, delvis en imitation av George Sands "Jacques", som väckte ett ofantligt uppseende genom att införa kvinnofrågan i den ryska litteraturen. Hans följande berättelser Razskaz Alekseja Dmitrievitja (Aleksej Dmitrievitjs historia), Fräulein Wilhelmina och Julie (1847-49), var dock svagare. Hans humoristiska kåserier Sentimentalnoje putesjestvie Ivana Tjernoknizjnikova po peterburgskim datjam (Ivan Tjernoknizjnikovs sentimentala resa till petersburgska sommarnöjen) väckte också stor uppmärksamhet på sin tid. 

Åren 1856-1861 var Druzjinin redaktör för "Biblioteka dlja tjtenia" (Lärobiblioteket). Han var en god kännare av den engelska litteraturen och skrev många essäer om bland andra Samuel Richardson, Richard Brinsley Sheridan, Walter Scott och Benjamin Disraeli samt översatte några dramer av William Shakespeare. Han hade ett personligt stort litterärt inflytande genom sin nära bekantskap med bland andra Ivan Turgenjev, Lev Tolstoj, Pavel Annenkov och Aleksej Pisemskij samt tog initiativ till bildandet av en understödsförening för ryska skriftställare efter mönster av den engelska "Royal Literary Fund", men såsom kritiker och förfäktare av den "rena estetiken" var han ganska betydelselös. Hans samlade skrifter utkom 1865.

Källor

Ryska författare under 1800-talet
Ryskspråkiga författare
Ryska litteraturkritiker
Födda 1824
Avlidna 1864
Män
Ugglan
Författare från Sankt Petersburg
The Scorpion King 2: Rise of a Warrior

The Scorpion King 2: Rise of a Warrior är en amerikansk/sydafrikansk/tysk äventyrs-action i regi av Russell Mulcahy från 2008.

Handling 
När den unge Mathayus blir vittne när hans far dödas i den gamla världen så förvandlar hans jakt på hämnd honom till en fruktad krigare.

Om filmen
Scorpion King 2 började att spelas in den 1 oktober 2007 och är inspelad på olika plaster runt omkring i Sydafrika, bland annat i Kapstaden.

Rollista (i urval) 
 Michael Copon - Mathayus
 Karen David - Layla
 Simon Quarterman - Ari
 Tom Wu - Fong
 Andreas Wisniewski - Pollux
 Randy Couture - Sargon
 Natalie Becker - Astarte
 Jeremy Crutchley - Baldo
 Shane Manie - Jesup
 Chase Agulhas - ung Noah
 Pierre Marais - ung Mathayus
 Abbie Maybanks - ung Layla

Se även 
 Mumien
 Mumien - återkomsten
 Mumien: Drakkejsarens grav

Amerikanska actionfilmer
Amerikanska äventyrsfilmer
Sydafrikanska actionfilmer
Sydafrikanska äventyrsfilmer
Tyska actionfilmer
Tyska äventyrsfilmer
Filmer 2008
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av Russell Mulcahy
Forntidens Egypten på film
Filmer från Universal Studios
Josef Simić von Hohenblum

Josef Simić (Simitsch) von Hohenblum, född 29 augusti 1803 i Wien, död 29 september 1872 i Wien, var en adlig (riksriddare, Ritter von Hohenblum) österrikisk grosshandlare, industrialist och uppfinnare.

Fadern var statlig tjänsteman inom skattväsendet. Josef var far till godsägaren och jordbrukspolitikern Alfred Simić von Hohenblum (1840-1925).

Efter studier vid universitetet i Wien 1824-1826 erhöll han grosshandlarprivilegium, som han dock avsade sig 1848. Han innehade en cementkalkfabrik i Kirchberg an der Pielach och en spikfabrik vid Klosterneuburg. 1848 fick han patent på ett kalkgödselmedel, som neutraliserade sur mark.

1835 utvecklade han och patenterade en så kallad snabbkorrespondensbana, en slags underjordiskt rörpostsystem som drevs med tryckluft eller vatten. Systemet kunde befordra brev i en hastighet av en tysk mil (7,5 km) per tio minuter (45 km/h).

Källor
Simitsch (Simić) von Hohenblum, Josef Reichsritter Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950, band 12, sid. 278.

Noter 

Män
Födda 1803
Avlidna 1872
Österrikiska uppfinnare
Personer inom Österrikes näringsliv
Brytarspets

Brytarspets är en mekanisk komponent i en Ottomotors tidigare tändsystem som bryter primärlindningen i tändspolen så att en högspänningspuls skapas vilken ger en gnista i tändstiftet så att bränslet antänds.

För de fysikaliska principerna hänvisas till artikeln tändspole.

I en tvåtaktsmotor så ligger kamarmens följare an mot kammar på vevaxeln. En kam för varje cylinder. I en fyrtaktsmotor är det kamaxeln som kammarna sitter på. Brytarspetsen kan justeras dels vad gäller gnistgapet (med bladmått) och vad gäller vinkeln mot övre kolvläget (med stroboskoplampa). Man kan även elektroniskt mäta kamvinkeln (Gnistgapet) Med en kamvinkelmätare.

För att undvika gnistbildning så ansluts en kondensator parallellt över brytargapet. Kondensatorn dämpar ut transienterna och ger även en viss förstärkning av tändspänningen.

Nackdelarna med en brytarspets är:
 Tändläget är inte särskilt exakt.
 Kontaktytorna eroderas så att den ena ytan urgröps och den andra byggs på. Kräver att man ibland filar ned dem.
 Gnistgapet förändras av erosionen och kamslitage och måste regelbundet justeras.

I slutet av 1900-talet ersattes brytarspetsarna av elektroniska strömventiler som är mer precisa och inte kräver något underhåll.

Se även 
 Tändsystem (ottomotor)
 Tändspole

Elektroteknik
Motordelar
M/S Stråssa

Motorfartyget Stråssa av Stockholm sänktes genom sprängning av tyska trupper den 11 maj 1940 i Narvik. Besättningen räddades.

Historik 
Stråssa var ett av Grängesbergsbolagets första dieselmotorfartyg, byggt vid Götaverken 1921. Det fick namnet Stråssa efter gruvfältet i Bergslagen och fartyget sattes i malmfart, mestadels på Amerika. Fartyget hade inga större haverier med undantag av ett par lättare strandningar i danska farvatten. Stråssa fördes först av senioren bland bolagets befälhavare, kapten A.L. Fris. efter honom övertogs befälet av kapten Åhgren som sedan var fartygets ordinarie befälhavare, tills han måste överge henne i Narvik. Vikarierande befälhavare var bland annat kapten C. Ohdner, som förde M/S Murjek, som försvann med man och allt 1941, torpederad av den tyska ubåten U 95. Vintern 1930 räddade Stråssa i hårt väder på Atlanten besättningen, sju man, från den kanadensiska skonaren Amy G. McKean, som påträffades i sjunkande tillstånd. Räddningsbragden blev senare belönad av kanadensiska regeringen.
Hösten 1933 förde Stråssa egendomligt nog en papperslast in i Östersjön. Det var en del av lasten från den norska ångaren Alix, vilken sjunkit i Öresund. Stråssa tog ombord pappersmassan i Malmö och gick därefter till Gävle för komplettering av lasten till Amerika.

Sänkningen 
Stråssa var på väg till Amerika med en malmlast från Narvik den 8 maj 1940, men hade oturen att möta de tyska ångarna på väg att ockupera Norge och Stråssa beordrades att återvända till Narvik. Där kvarhölls sedan fartyget av tyskarna. Här utsattes Stråssa för granateld och flyganfall under striderna om Narvik.
Besättningen tvingades därmed att lämna fartyget. Den 11 maj hörde man från land en kraftig explosion från Stråssas förskepp och såg en svart röksky ovanför henne, som därefter sjönk på ca tio minuter. Dagen före detonationen uppgavs det på trakten att man sett tyskar köra en roddbåt på bil mot den plats där Stråssa låg. Det sades även att man på natten hört årtag från samma vik.
Sjöförklaringen antog därmed att Stråssa sjunkit till följd av en explosion från en sprängladdning placerad inombords.
Besättningen återkom så småningom till Sverige och gick till sjöss igen med andra fartyg. Bland dessa var telegrafisten A. Kutzner, som i 18 år hade tjänstgjort på fartyget och tvingats lämna henne i Narvik. Han gick sedan ombord på ångaren S/S C.F. Liljevalch och omkom vid fartygets torpedering 1942.
Rörande svenska handelsfartygs upplevelser i striderna om Narvik hänvisas till artikeln om S/S Boden.

Se även 
 Slaget om Narvik

Källor 
 

Fartyg sänkta i strid
Svenska lastfartyg
Fartyg sjösatta 1921
Sjöolyckor 1940
Fartyg byggda i Göteborg
Skeppsvrak i Norska havet
Aleksandr Grigorjev

Aleksandr Vasiljevitj Grigorjev (), född 1848, död 1908, var en rysk geograf och etnograf.

Grigorjev deltog i Nikolaj Wagners expedition till Vita havet 1876. Han beordrades 1879 av ryska Geografiska sällskapet, att på Aleksandr Sibirjakovs bekostnad, med ångskonerten "Nordenskiöld" kringsegla Asien söderifrån för att undsätta den svenska Vegaexpeditionen. Fartyget stötte dock på grund vid japanska ön Hokkaido, varifrån Grigorjev hemförde etnografiska samlingar. År 1883 utnämndes han till sekreterare i ryska Geografiska sällskapet. År 1886 besökte han på nytt Solovetskijöarna, och 1887 deltog han i en geografisk expedition till Novaja Zemlja.

Källor

Ryska etnografer
Ryska geografer
Ryska botaniker
Ryska upptäcktsresande
Alumner från Sankt Petersburgs universitet
Forskare från Sankt Petersburg
Män
Födda 1848
Avlidna 1908
Ugglan
Gustav von Bezold (konsthistoriker)

Gustav von Bezold, född 1848, död 1934, var en tysk konstvetare.

von Bezold var 1894-1920 verksam som chef för Germanisches Museum i Nürnberg, som under hans ledning växte till en första rangens konstinstitution. von Bezold utgav tillsammans med Georg Dehio det grundläggande arbetet Die kirchliche Baukunst des Abendlandes (2 band och 6 portföljer, 1884-1901), och medverkade i Die Kunstdenkmale des Königreichs Bayern (1892 ff.). Han har dessutom författat Die Baukunst der Renaissance in Deutschland, Nederländerna, Belgien und Dänemark (1900, 2:a upplagan 1908).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Tyska konsthistoriker
Födda 1848
Avlidna 1934
Män
Nedergårdsö

Nedergårdsö är en ö ca två sjömil sydväst om Fjärdlång i Haninge kommun. På öns östsida finns två skyddade vikar varav den norra är djup nog även för stora segelbåtar. På öns västra sida erbjuder öarna Stora och Lilla Krokholmarna ett visst skydd. Söder om Stora Krokholmarna finns en tomt med privat brygga.

En fiskarbonde fanns sedan slutet av 1600-talet på ön, gården plundrades i samband med rysshärjningarna 1719 men undgick att brännas ned. Ett torp tillhörigt Varnö Nedergård på Ornö uppfördes senare på Nedergårdsö. 1929 köptes ön av Nils Westerdahl.

Källor

Noter 

Öar i Haninge kommuns skärgård
Zaiko Langa Langa

Zaiko Langa Langa är en musikgrupp från Kongo-Kinshasa. Den bildades den 24 december 1969.

Bandet hette från början Orchestra Zaiko, men snart började man kalla dem "Zaiko Langa Langa", då "Langa Langa" – som betyder "berusa sig" på lingala – var titeln på en av deras låtar. De ursprungliga medlemmarna var Papa Wemba, Evoloko Lay Lay, Zamungana och Nyoka Longo. Gruppen förändrade den kongolesiska musiken som fick ett högre tempo. Blåsinstrumenten övergavs medan virveltrumman och sologitarren fick en framträdande plats.

1973 hade bandet etablerat sig som en av Kongos mest populära grupper. Evoloko Lay Lay blev dess kanske mest kända medlem och anses vara den som uppfann cavacha, en dans- och musikstil som erövrade Öst- och Centralafrika under 70-talet.

Senare på 70-talet lämnade Papa Wemba och flera andra musiker bandet. Nya medlemmar tillkom samtidigt som arrangemang och koreografi förändrades.

På 80-talet ledde oenighet till att bandet delades i två delar. Den ena fortsatte som Zaiko Langa Langa Nkolo Mboka och den andra kallade sig Zaiko Langa Langa Familia Dei. Båda hade stor framgång.

Diskografi
 1974 : Non stop dancing
 1976 : Plaisir de l'Ouest Afrique (volumes 1 et 2)
 1981 : Gitta Production présente le Tout-Choc Zaïko Langa-Langa
 1982 : Tout choc
 1982 : Nkolo mboka (volumes 1 et 2)
 1983 : La tout neige, Christine & Nalali mpongui
 1983 : L'orchestre de tous les âges
 1983 : Muvaro / Etape
 1983 : Zekete Zekete 2è épisode
 1984 : On gagne le procès
 1984 : Tout-choc Anti-choc Zaïko Langa Langa en Europe
 1985 : Zaïko eyi nkisi
 1985 : Tala modèle échanger
 1986 : Eh Ngoss ! Eh Ngoss ! Eh Ngoss !
 1986 : Pusa kuna... Serrez serrez
 1986 : Nippon Banzai
 1987 : Papa Omar
 1987 : Subissez les conséquences
 1989 : Jetez l'éponge
 1990 : Ici ça va... Fungola motema
 1991 : Jamais sans nous
 1995 : Avis de Recherche
 1996 : Sans Issue
 1997 : Backline Lesson One
 1998 : Nous y sommes
 1999 : Poison
 2002 : Euréka !
 2004 : Empreinte
 2007 : Rencontres
 2011 : Bande Annonce
 2014 : Sisikaaaaaahh! Moto na Moto na...
 2019 : Sève

Källor 
Africa Music Centre

Musikgrupper i Kongo-Kinshasa