kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Von Wright

von Wright (), är en svensk och finländsk adelsätt. Ätten tillkom i samband med att Georg Wright adlades den 13 september 1772. Sedan den 26 januari 1818 finns ätten representerad på Finlands riddarhus. Bland framstående ättemedlemmar märks filosofen Georg Henrik von Wright.

Historik 
Ättens stamfader är Georg Wright (död 1694) som inflyttade till Narva, enligt traditionella uppgifter från Skottland, var handelsman. Med sin hustru Anna Walding hade han flera barn, varav sonen Henric Wright efter rysk fångenskap under vilken han såldes som slav, flydde och gick i svensk tjänst och slutligen blev överste för Jämtlands regemente. Hans hustru Sophia Halenia var dotter till prosten Jonas Halenius av släkten Halenius och Anna Limnelia och släkt med ärkebiskop Petrus Kenicius från Bureätten genom sin farmor, som var ärkebiskopens syster, och längre tillbaks genom dennes dotter via ätten Bäfverfeldt. Deras dotter Hedvig Juliana Wright gifte sig Munck af Fulkila och blev mor till Adolf Fredrik Munck.

Henric Wrights och Anna Halenias äldste son Georg Henric Wright (1723–1797) var överstelöjtnant och landshövding och adlades år 1772 med namnet von Wright samt introducerades år 1776 med nummer 2077. Åren mellan adlandet och introduktionen hade hans yngre bröder adopterats på hans adliga ätt och de introducerades samtidigt som han. En av dessa bröder, löjtnant Jonas Mauritz von Wright, var gift med Anna Christina Tawast och fick med henne sonen major Henric Magnus von Wright, som upptogs på Finlands riddarhus på nummer 149.

Den svenska ättegrenen utslocknade 1917 på svärdssidan, medan den finländska fortlever. Från denna har en medlem invandrat till Sverige och upptagits på Sveriges riddarhus.

År 2014 var 29 personer med namnet von Wright registrerade i den finländska Befolkningsregistercentralen, inkluderat utvandrare. I Sverige var en person med namnet von Wright registrerad.

Personer ur ätten

Finländska grenen 
 Ferdinand von Wright (1822–1906), konstnär
 Georg Henrik von Wright (1916–2003), filosof
 Georg Jonas von Wright (1754–1800), militär och målare
 Heidi von Wright (född 1980), poet och kulturskribent
 Johan von Wright (1924–2015), psykolog
 Magnus von Wright (1805–1868), konstnär och ornitolog
 Marianne Frankenhaeuser, född von Wright (1925–2005), psykolog och professor
 Moira von Wright (född 1957), pedagogisk forskare, högskolerektor
 Viktor von Wright (1856–1934), fabrikör och socialpolitiker
 Wilhelm von Wright (1810–1887), konstnär och zoologisk illustratör

Se även
 Bröderna von Wright  – Magnus, Wilhelm och Ferdinand von Wright
 Wright – efternamn

Referenser 

                                                                                                                                    9

Ätten von Wright
Svenska adelsätter
Finländska adelsätter
Finlands nationalbiografi
Standard (volymenhet)

En standard (plural standards, förkortat stds) var en volymenhet som i slutet av 1800-talet och början av 1900-talet användes för sågat virke som skulle fraktas med fartyg. Det har funnits olika standards, men i europeiska hamnar användes framför allt Petersburgsstandarden. Den varierade med virkessorterna så att ett fartyg alltid skulle rymma ungefär lika många standards, oberoende av vad som lastades. Följande volymer motsvarade en standard:

 Bräder och plank: 165 engelska kubikfot (4,672 kubikmeter)
 Fyrkantiga balkar: 150 engelska kubikfot (4,247 kubikmeter) 
 Rundtimmer: 120 engelska kubikfot (3,397 kubikmeter)

Referenser

Källor 
 
 

Volymenheter
Godstransport
Träindustri
Salomon Buber

Salomon Buber, född 1827 och död 1906, var en judisk köpman, filantrop och hebreisk språkforskare.

Buber var köpman i Lemberg, han offrade mycket tid och kostnad på utgivandet av äldre hebreiska verk, i synnerhet kritiska upplagor av handskrivna midrash, av vilka flera utkom med inledning och kommentar av Buber 1868-1902.

Salomon Buber var farfar till Martin Buber.

Källor
Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Personligheter inom judendomen
Födda 1827
Avlidna 1906
Män
Ang.: Lone

Ang.: Lone (Angående Lone) är en dansk dramafilm från 1970 och filmens originaltitel är "Ang. Lone". Filmen är 105 minuter lång och handlar om en 16-årig handikappad flicka. Filmen är regisserad av Franz Ernst och manuset är skrivet av Charlotte Strandgård samt Franz Ernst. 1971 vann filmen Bodilpriset för bästa danska film. Samma år nominerades även filmen till Guldbjörnen på Berlins filmfestival och vann priset "Special Recognition" (Speciellt erkännande) på Berlins filmfestival.

Skådespelare i urval
Pernille Kløvedal - Lone
Steen Kaalø - Niels
Margit Iversen - Margit
Peter Engberg - Chaufför i jeep
Katrine Jensenius - Margits väninna
Kim Larsen - Vän till Margits väninna
Leif Mønsted - Kvacksalvare
Flemming Dyjak
Elinor Brungård
Lisbet Lundquist
Gitte Reingaard
Niels Schwalbe

Medverkande
Mogens Skot-Hasen - producent
Peter Roos - foto
Christian Hartkopp - filmklippning
Janus Billeskov Jansen - filmnklippning
Lars Kolvig - produktionsledare
Bjarne Vestergaard - produktionsledare
Keld Hansen - ljud
Jacob Trier - ljudassistent
Gasolin' - musik
Morten Bruss - kameraassistent
Troels Kløvedal - ljustekniker
Eva Hammershøy - skripta

Externa länkar

Filmer 1970
Danska dramafilmer
Bodilpriset för bästa danska film
Danskspråkiga filmer
Danska 1970-talsfilmer
Marit Strindlund

Marit Strindlund, född 7 april 1972, är en svensk opera- och orkesterdirigent. 

Strindlund studerade på dirigentutbildningen vid Kungliga Musikhögskolan i Stockholm 2000–2004 för Jorma Panula. Åren 2004–2006 genomförde Strindlund diplomstudier i dirigering med specialinriktning mot opera vid Royal Norhtern College of Music i Manchester, med Mark Elder och Mark Shananhan som lärare.

Strindlund är chefdirigent och musikalisk ledare vid Folkoperan sedan hösten 2013. I oktober 2020 påbörjar Strindlund uppdraget som konstnärlig chef för musiken vid Kulturhuset Spira i Jönköping, parallellt med sina sista spelår som chefdirigent vid Folkoperan 2020/2021.

Strindlund har dirigerat operaproduktioner vid Staatsoper Berlin, Opera Vlaanderen, Muziektheater Transparant Antwerpen/Haag/Amsterdam, British Youth Opera, Opera Garden Aberdeen, Ringsakeroperaen, GöteborgsOperan och Värmlandsoperan, samt varit verksam som coverdirigent för balettproduktioner vid Royal Opera House Covent Garden under tre säsonger.

2019 nominerades den produktion av operan "Usher" som Strindlund dirigerade vid Staatsoper Berlin till "Best world premier" vid International Opera Awards i London.

Strindlund har framträtt som orkesterdirigent med bland annat Kungliga Filharmonikerna, Sveriges Radios Symfoniorkester, Göteborgssymfonikerna, Malmö Symfoniorkester, Norrköpings symfoniorkester, Helsingborgs symfoniorkester, Gävle Symfoniorkester, London Southbank Sinfonia, I solisti del vento, B'Rock Ghent, Värmlandssinfoniettan, Dalasinfoniettan, Västerås Sinfonietta, Nordiska Kammarorkestern, the Spectra Ensemble Ghent, Oxalys ensemble Brussels, Kammarensemblen och Gageego.

Referenser

Noter

Levande personer
Svenska dirigenter
Alumner från Kungliga Musikhögskolan i Stockholm
Kvinnor
födda 1972
Roger av Wendover

Roger av Wendover, troligen född i Wendover i Buckinghamshire, död 6 maj 1236 i St Albans, var en engelsk krönikeskrivare och munk. Han skrev en vidlyftig krönika med titeln Flores historiarum, vilken går från världens skapelse till 1235 och har självständigt värde för tiden från 1202. Den är utgiven av H.O. Coxe (4 bd, 1841–1842) och, för tiden från 1154, i Rolls Series av H.G. Hewlett (3 bd, 1886–1889). Kritiken har påvisat att han som historisk källa är ganska otillförlitlig.

Källor 
 

Avlidna 1236
Engelska munkar
Engelska historiker
Krönikeskrivare
Män
Födda okänt år
Personer i England under 1200-talet
Mouradgea d'Ohsson

Mouradgea d'Ohsson var en svensk adelsätt.

Ättens stamfader är armeniern Johannes Mouradgea som på 1700-talet var Sveriges tolk i turkiska vid konsulatet i Smyrna. Hans hustru hette Claire Pagy. Deras son Ignatius Mouradgea (17401807) var förste tolk (drogman) vid den svenska beskickningen i Konstantinopel och blev därefter kunglig sekreterare. Han adlades 1780 med namnet Mouradgea d'Ohsson, och introducerades under en resa till Stockholm år 1801 på nummer 2171; hans namn är en sammansättning av hans eget namn samt farbroderns. Sedan han adlats blev han diplomat för Sverige, slutligen med titeln minister plenipotentiare, med sin tjänst förlagd i Konstantinopel.

I sitt yrke reste Mouradgea d'Ohsson mycket, vistades åren 17901801 i Stockholm och sedan i Paris där han avled. Han utgav Tableau General de l'Emperie Ottoman 1787. Hans första hustru var Eva Conley som han mötte i Konstantinopel där hennes far var bankir åt sultanen; hennes mor hette Rose Murat. Den andra hustrun var fransyska och tillhörde släkten Baillard de Vaubicourt, men han fick inga barn i sitt andra äktenskap. I första äktenskapet föddes Sophia som avled ogift, Claire Lucie som gifte sig med Nils Gustaf Palin, och sonen Constantin som upphöjdes till friherre med namnet d'Ohsson och nummer 383, varmed den adliga ätten utgick. Den friherrliga ätten utgick med stiftaren.

Källor 
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor, volym 2

Svenska adelsätter
Anne-Honoré-Joseph Duveyrier

Anne-Honoré-Joseph Duveyrier, född den 13 december 1787 i Paris, död den 7 november 1865 i Marly-le-Roi (Yvelines), var en fransk dramatisk författare. Han var son till Honoré-Nicolas-Marie Duveyrier och halvbror till Charles Duveyrier.

Duveyrier var advokat, men lämnade 1814 statstjänsten för att helt och hållet ägna sig åt skriftställarverksamhet. Under pseudonymen Mélesville skrev han, ensam eller i förening med Scribe, Brazier, Carmouche, Bayard, sin yngre bror Charles med flera, inemot 300 teaterstycken, mest i Scribes stil: dramer, melodramer, komedier, vaudeviller och operalibretton, av vilka flera uppfördes med stort bifall.

Bland de av honom ensam författade styckena må nämnas: L'oncle rival (1811; "Farbrodren rival", uppförd 1844), La veille des noces (1817; "Dagen före bröllopet", uppförd 1822), Zampa, ou la fiancée de marbre (1831; "Zampa, eller marmorbruden", uppförd 1838, med musik av Hérold), La maison du rempart ou une journée de la Fronde (1833;, "Frondörerna, eller En dag under partistriderna i Paris 1649", uppförd 1835, med musik av A.F. Lindblad), La fille de Figaro (1843; "Figaros dotter", uppförd 1847), Le trompette de M. le prince (1846; "Prinsens trumpetare", uppförd 1861, musik av Bazin) och Une fièvre brûlante (1847; "Kärleksfebern", uppförd samma år). 

Tillsammans med Scribe författade han bland annat Les frères invisibles (1819; "De osynlige bröderna", uppförd 1828), Valérie (1823; "Valerie", 1824), La demoiselle à marier ou la Première entrevue (1826; "Första mötet", uppförd 1827; "Friarens besök", uppförd 1859), La seconde année ou A qui la faute? (1830; "Två års giftermål, eller Hvems är felet?", uppförd 1836) och Le chalet (1834; "Alphyddan", uppförd 1837, med musik av Adam).

Källor

Noter 

Franska dramatiker
Franskspråkiga dramatiker
Franska librettister
Dramatiker under 1800-talet
Franska författare under 1800-talet
Författare från Paris
Födda 1787
Avlidna 1865
Män
Ugglan
Beira Baixa

Beira Baixa var en provins i centrala Portugal mellan 1936 och 1976.

Provinsen omfattade ungefär dagens Distrito de Castelo Branco, samt en kommun i Distrito de Santarém och en kommun i Distrito de Coimbra.
		
Idag ingår Beira Baixa i Região do Centro.

Viktigaste städer 
 Castelo Branco
 Covilhã
 Belmonte
 Fundão

Portugals landskap
Simon Paulli

Simon Paulli, född den 6 april 1603 i Rostock, död den 23 april 1680, var en tyskfödd dansk anatom och botanist, far till Daniel Paulli, farfar till Joakim Richard Paulli.

Paulli blev 1621 student i Rostockstuderade utomlands i flera år, tog doktorsgraden i Wittenberg 1630 och verkade som läkare i Lybeck 1631-35. Sedan var han professor i Rostock och 1640-48 professor i anatomi och botanik i Köpenhamn. 

Paulli inrättade där en "anatomisk teater" 1645 samt föreläste och demonstrerade inte bara på latin för studenterna, utan även, i strid mot tidens vetenskapliga fördomar, på tyska för kirurger (barberarlärlingar) och farmaceuter. 

År 1650 blev han hovmedikus och 1656 läkare hos Fredrik III. Undervisningen i botanik fortsatte han med iver i många år efter sin avgång från universitetet. Paulli gjorde sig förtjänt genom sin Flora danica d. e. Dansk Vrtebog (1648), det första botaniska arbetet av vetenskapligt värde, innehållande beskrivning på omkring 400 växter med illustrationer. 

Linné uppkallade efter honom släktet Paullinia.

Källor

Danska anatomer
Danska botaniker
Danska professorer i medicin
Personer verksamma vid Köpenhamns universitet
Personer i Danmark under 1600-talet
Personer från Rostock
Födda 1603
Avlidna 1680
Män
Johannes Clausen (biskop)

Johannes Clausen, född den 7 juni 1830 i Tårbæk, död den 31 december 1905 i Aarhus, var en dansk biskop. Han var son till H.N. Clausen.

Clausen blev 1853 teologie kandidat och 1861 filosofie doktor på en avhandling om Laurentius Valla, 1863 kyrkoherde i Fredericia och senare i Horsens samt var 1884–1905 biskop i Århus. Liksom fadern motståndare till grundtvigianismen skrev han 1874 en skarp motskrift mot Grundtvigs Kirkespejlet.

Källor 

 

Biskopar i Århus stift
Danska präster under 1800-talet
Personer från Lyngby-Tårbæks kommun
Födda 1830
Avlidna 1905
Män
Ugglan
Beira Litoral

Beira Litoral var en provins i centrala Portugal mellan 1936 och 1976.
	
Beira Litoral gränsade i norr till  Douro Litoral, i väst till Atlanten, i söder till Estremadura och Ribatejo, och i öst till Beira Alta och Beira Baixa.
	
Provinsen omfattade ungefär dagens Distrito de Aveiro och Distrito de Coimbra samt en del av Distrito de Leiria och Distrito de Santarém.
	
Idag ingår Beira Baixa huvudsakligen i Região do Centro.

Viktigaste städer 
 Coimbra
 Aveiro
 Leiria

Portugals landskap
Odencrantz

Odencrantz, även skrivet Odencrants, är en svensk adelsätt.

Släktens stamfader är bonden Gustaf Andersson byn Molla by i Molla socken i Älvsborgs län, vars ättling Anders Olsson var smed, bonde och murare i Ryssby i samma socken. Hans son, Olaus Andreae Rhyselius upptog namnet Rhyzelius efter Ryssby, och var kyrkoherde i Ods församling. Hans första hustru var komministerdottern Sigrid Andersdotter, vars mor Catharina Odhelia var syster till professorn Erik Odhelius vilkas mor skulle ha tillhört en gammal västgötsk adel enligt Anreps ättartavlor.

De fick sonen Andreas Olavi Rhyzelius som var teologie doktor och biskop. Han var föreslagen som ärkebiskop men han undanbad sig befattningen. Hans hustru Catharina Ihre var syster till den berömde Johan Ihre, och hennes mor Brita Steuch var dotter till ärkebiskop Mattias Steuchius av Bureätten. Medan Rhyzelius var biskop, år 1751, adlades hans barn med namnet Odencrantz efter Ods pastorat. Barnen var:
 Thomas Rhyzelius Odencrantz, kammarherre, avled ogift.
 Brita Rhyzelia Odencrantz, gift första gången med friherre Lagerfelt och andra gången med friherre Funck.
 Maria Rhyzelia Odencrantz, gift Rydingsvärd.
 Mattias Rhyzelius Odencrantz, kammarherre.
 Johan Rhyzelius Odencrantz, hovrättsråd.
Sönerna introdicerades på Riddarhuset år 1752 på nummer 1947. Enligt ovan fortlevde ätten med två söner, Mattias och Johan Odencrantz. Den förre av dessa var gift med Margareta Christina von Lingen, och fick med henne tre döttrar, en ogift och en gift med greve Horn af Åminne, och den tredje gift Fleming. Därmed slöt Mattias Odencrantz sin ättegren på svärdssidan själv.

Johan Odencrantz var gift med Adreétta Fredrika Fröberg, vars mor var en Duse. Från dem härstammar alla nu levande medlemmar av ätten. Huvudmannagrenen utvandrade på 1880-talet till USA.

Personer med namnet
 Arvid Odencrants (1881–1959), fysiker, professor i fotografi
 Carl Odencrants (1848–1911), häradshövding
 Henning Odencrantz (1853–1900), hovrättsassessor och politiker
 Johan Fredrik Odencrantz (1814–1886), militär och tecknare
 Johan Olof Odencrants (1891–1971), häradshövding
 Marianne Odencrants (född 1965), operasångerska
 Mary Odencrants (1889–1976), flickscoutledare
 Thor August Odencrantz(1782–1829), hovrättsråd och tecknare
 Thor Hartwig Odencrants (1817–1886), jurist, politiker och aktiv i kristen väckelse
 Thor Herman Odencrants (1849–1934), häradshövding

Källor 
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor, volym 3
 Riddarhusets ätt- och vapendatabas
 , band 28 (1992–1994)

Svenska adelsätter
Bureätten
Urban Lindhe

Urban Lindhe, född 30 januari 1912, död 3 mars 1984 i Djursholm, var under flera årtionden Sveriges och Skandinaviens ledande fastighetsmäklare. I en bransch, som vid denna tid huvudsakligen bestod av enmansföretag, hade han 72 anställda. Han hade ett flertal avdelningskontor, främst i Stockholm med förorter. Han var den ende hedersledamoten i Auktoriserade Fastighetsmäklares Riksförbund, AFR, nuvarande Mäklarsamfundet.

Lindhe var först med att i sina objektannonser använda en logotyp. På en tidningssida med många små villaannonser från skilda mäklare dök Lindhes karaktäristiska logotyp upp på många ställen. Dessutom var Lindhe väldigt frikostig med reklam i alla slags lokala telefonkataloger och liknande.

Lindhe använde alltid prissättningsmetoden "Begärt pris med prutmån" i snitt 14 procent. Först till kvarnen fick köpa, förutsatt att prutningen ej var alltför stor och att den godtogs av säljaren.

Underställda mäklare hade månadslön nästan oberoende av försäljningsresultat. Under krisåren 1980-82 gick därför verksamheten med kraftiga underskott, som drabbade Lindhe personligen, eftersom hela den stora verksamheten bedrevs som hans enskilda firma och ej i bolagsform. 

Urban Lindhe omkom med sin fru i en bilolycka. Hans dödsbo försattes sedan i konkurs och hans anställda mäklare skingrades. Konkursförvaltaren ville sälja rätten till det inarbetade namnet Urban Lindhe, men Urban Lindhes syskon inlade sitt veto. 

1986 startade fastighetsmäklare Christer Melkerson företaget Urban Lindhe Fastighetsbyrå AB, som hade upp till tio anställda mäklare. 1990 avslöjades att registreringen såsom aktiebolag byggde på en till bolagsbyrån (Bolagsverket sedan 2004) ingiven handling, i vilken en person som hette Urban Linde var aktieägare och undertecknare för att möjliggöra registreringen av bolagsnamnet Urban Lindhe. Företaget upphörde.

Urban Lindhe är gravsatt i minneslunden på Djursholms begravningsplats.

Källor
 Tidskriften FastighetsMäklaren, 1982, 1984 och 1990.
 Sveriges Television, TV2, ABC-nytt, flera långa nyhetsinslag, bland andra 1990-09-06, 1990-11-13 och 1990-11-14. Tidningsreferat påföljande dagar.
Noter

Män
Födda 1912
Avlidna 1984
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Personer som omkommit i trafikolyckor
Gravsatta på Djursholms begravningsplats
Carl Jonas Love Almqvists samlade verk

Carl Jonas Love Almqvists Samlade Verk initierades av Almqvistsällskapet och utges av Svenska Vitterhetssamfundet och planeras omfatta minst 55 volymer.

Samlade Verk, utgivna av Svenska Vitterhetssamfundet (1993—)
C.J.L. Almqvists Samlade Verk började utges 1993 och består av en huvudserie och fyra underserier: Serie 2 Journalistik, Serie 3 Otryckta verk, Serie 4 Brev och Serie 5 Läroböcker. Förutom i tryckta volymer, publiceras delarna även digitalt i Litteraturbanken. I förteckningen nedan har de volymer som finns att tillgå digitalt länkats. Samlade Verk är en textkritisk utgåva, vilket innebär att inga språkliga moderniseringar har gjorts. 

För under Almqvists livstid tryckta verk har huvudprincipen för val av grundtext, det vill säga den text som väljs som utgångspunkt vid textetableringen, varit att etablera texten efter den upplaga som först mötte en publik, vanligtvis den första upplagan. Några verk har versionerats, det vill säga utgivits i två eller flera versioner. Verk som inte publicerats under Almqvists livstid utges med det handskrivna manuskriptet som grundtext.

Varje enskild volym innehåller en inledning med redogörelse för tillkomst, mottagande, Almqvists egna uttalanden om verket (eller verken) samt forskning. Varje volym avslutas med en textkritisk kommentar – med redogörelse för textläge, textetableringsprinciper, manuskriptbeskrivning (där manuskript utgjort grundtext), bibliografisk beskrivning (gäller tryckta verk), redogörelse för utgivarens ändringar i förhållande till originalet och variantredovisning – samt ord- och sakförklaringar.

Huvudredaktörer
2018- Petra Söderlund
2006–2017 Johan Svedjedal
1993–2005 Bertil Romberg

Huvudserie
1, Allmänna principer ; register [Redaktionell volym] (outgivet)

5-9, Törnrosens bok  : duodesupplagan

10–15, Törnrosens Bok : imperialoktavupplagan (1–3). Hittills utgivet:

20, Folkskrifter (outgivet)

 - Originalupplaga 1839.

 

28, De dödas sagor (outgiven)

32, Strödda skrifter (outgivet)
33, Musik (outgivet)

Serie 2 Journalistik
Journalistik 1832–1851 (outgivet)

Serie 3 Otryckta verk

4–6, Otryckta verk (outgivet)
7, Om Svenska Rim. Bok 1–5 / texten redigerad och kommenterad av Per Mårtenson m.fl., Stockholm: Svenska Vitterhetssamfundet 2013. Libris
8–11, Om Svenska Rim. Bok 6–21
 12, Blandade skrifter i landsflykten (outgivet)

Serie 4 Brev
Outgivna.

Serie 5 Läroböcker (faksimiltryck)
Outgivna.

Samlade skrifter under redaktion av Fredrik Böök (1920—1938)
En tidigare fullständig utgivning av Almqvists samlade skrifter påbörjades 1920 under redaktion av Fredrik Böök. Utgåvan skulle omfatta 32 band, men projektet avbröts i förtid 1938. Då hade 21 volymer hunnit publiceras.

Referenser
Hugo Löwenstjerna

Hugo Hamilcar Löwenstjerna, oftast kallad Herr Hugo, är en litterär figur, som förekommer i Carl Jonas Love Almqvists verk, framför allt i bokserien Törnrosens bok. Han är hovmarskalk och ägare till det jaktslott där de inom Törnrosens bok ingående verken föreställs läsas upp. Förutom i Törnrosens bok dyker Herr Hugo även upp i de manuskript Almqvist författade under sin vistelse i USA.

Förebild för Hugo Löwenstjerna var Johan Hisingers son Michaël Hisinger, sedermera rysk-finsk friherre och ryttmästare i Adelsfanan. Almqvist var hans informator åren 1814-1818 på Fagervik. Hisinger var för övrigt släkt med von Törne, Törneblad, Törnstjerna samt den adliga, friherrliga och grevliga ätten Törnflycht.

Källor 

Litterära figurer av Carl Jonas Love Almqvist
Richard Furumo

Richard Furumo är en litterär figur, som förekommer i Carl Jonas Love Almqvists verk, framför allt i bokserien Törnrosens bok. Han fungerar där ofta som den som, på det jaktslott där ramberättelsen äger rum, berättar de inom ramen ingående verken. Han är själv huvudperson i novellen "Palatset". Furumos karaktär beskrivs ofta som demonisk, och många har velat identifiera honom med författaren själv, inte minst Almqvists politiska motståndare. Almqvist förnekade inte att de hade gemensamma drag, men menade sig ha lika mycket gemensamt med den mer sävlige Herr Hugo och andra karaktärer i ramberättelsens persongalleri.

Litterära figurer av Carl Jonas Love Almqvist