kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Arvid Lagercrantz

Arvid Thomas Lave Lagercrantz, född 14 december 1942, död 17 september 2021, var en svensk författare, journalist och radiochef.

Biografi
Arvid Lagercrantz var anställd på Sveriges Radio mellan 1967 och 1993. Han var under denna period inrikespolitisk chef på Dagens eko och under sammanlagt tio år vice VD och VD för dåvarande programbolaget Sveriges Riksradio. Lagercrantz har även arbetat på Sveriges Television, 24 Direkt och Axess Television, där han bland annat har gjort intervjuserierna Makten minns (2007) och Socialdemokratin minns epoken Persson (2008). Arvid Lagercrantz var ordförande i Publicistklubben åren 1997–2000. 

Arvid Lagercrantz var yngste son till sparbanksdirektören kapten Carl Lagercrantz och sjuksköterskan Lilian, född von Koch. Han var halvbror till Olof Lagercrantz, Lis Asklund och Rutger Lagercrantz.

Arvid Lagercrantz var gift och hade en son.

Bibliografi
 Tage, statsministern och privatpersonen. En bok (1975)
 Är det slut på framstegen? Tage Erlander samtalar om framtiden med Arvid Lagercrantz (1980)
 Tage Erlander. 1960-talet. Samtal med Arvid Lagercrantz (1982)
 Samtal om morgondagens försvar. Thage G Peterson intervjuas av Arvid Lagercrantz (1995)
 En bonde blir statsminister. Thorbjörn Fälldin samtalar med Arvid Lagercrantz (1998)
 Med Erlander och Palme. Sven Aspling berättar för Arvid Lagercrantz (1999)
 Över blockgränsen. Samarbetet mellan Centerpartiet och Socialdemokraterna 1995–1998 (2005)
Mitt galna liv: en memoar om psykisk sjukdom, Lind & Co, Stockholm 2010, ,

Referenser

Externa länkar
 

Svenska journalister under 1900-talet
Svenska journalister under 2000-talet
Svenska författare under 1900-talet
Svenska författare under 2000-talet 
Svenskspråkiga författare
Chefer för Sveriges Radio
Arvid
Män
Födda 1942
Avlidna 2021
Ordförande för Publicistklubben
Gunnar Brock

Gunnar Brock, född 1950 i Skövde, är en svensk ekonom och företagsledare.

Utbildning 
Brock avlade ekonomexamen vid Handelshögskolan i Stockholm och erhöll titeln civilekonom.

Karriär 
Brock arbetade inom Tetra Pak från 1974 till 1992, och var verkställande direktör och koncernchef för Alfa Laval-gruppen från 1992 till 1994 samt därefter VD och koncernchef för Tetra Pak-gruppen från 1994 till 2000. Han var därefter VD för Thule samt VD och koncernchef för Atlas Copco-gruppen från 1 juli 2002 till 31 maj 2009.

Utmärkelser 
 Ledamot av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien, invald år 2000
 H.M. Konungens medalj i 12:e storleken med Serafimerordens band (2015)

Referenser

Noter 

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Alumner från Handelshögskolan i Stockholm
Ledamöter i Handelshögskoleföreningen
Ledamöter i Handelshögskolan i Stockholms direktion
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Män
Födda 1950
Levande personer
Personer verksamma vid Handelshögskolan i Stockholm
Atlas Copco
Mottagare av Hans Majestät Konungens medalj
Personer från Skövde
Personer inom Sveriges näringsliv under 2000-talet
Wang Lequan

Wang Lequan född i december 1944 i Shouguang, Shandong, Kina, är en kinesisk kommunistisk politiker som mest är känd för sin roll som ledande politiker i Xinjiang.

Wang gick med i Kinas kommunistiska parti 1966. Under kulturrevolutionen han karriär i Folkkommunen i sin hembygd och sedan i vidare i partihierarkin. 

Han är mest känd för sin karriär som partichef i den autonoma regionen Xinjiang. Mellan 1995 och 2010 var han partisekreterare i regionen och förste politiske kommissarie i Produktions- och konstruktionskåren i Xinjiang. Sedan 1997 är han ledamot i Centralkommittén i Kinas kommunistiska parti och 2002 i Politbyrån i Kinas kommunistiska parti.

Under Wang Lequans styre har den mesta högskoleundervisningen på uiguriska avskaffats till förmån för kinesiska och 2002 hävdade han att uiguriskan var "ur takt med 2000-talet".

Han har också tillgripit hårda metoder mot det som uppfattats som uiguriska "separatistiska" krafter och han stod bland annat bakom undertryckandet av en protest i Yining 1997, vilken blivit känt som "Ghulja-massakern". Wang Lequan anses ha gått i spetsen för en tuffare politik mot etniska minoriteter, som sedan genomförts i Tibet av partisekreteraren Zhang Qingli.

Wang åtnjöt länge stöd bland Xinjiangs hankinesiska befolkning, som han trots Kinas officiella minoritetspolitik systematiskt gynnade på uighurernas bekostnad. Detta eroderades dock hans sista år som partisekreterare, då många hankineser ansåg Wang vara korrupt och oförmögen att kontrollera den uighuriska folkgruppen.

I juli 2008 lämnade en rad pro-tibetanska grupper in en stämningsansökan till en spansk domstol mot Wang och sex andra höga kinesiska ämbetsmän för deras roll i undertyckandet av oroligheterna i Tibet 2008. Grupperna anklagar de sju för "brott mot mänskligheten" och en spansk domare har inlett en förundersökning mot de anklagade. Den kinesiska regeringen har dock avvisat den spanska förundersökningen.

Under upploppen i Ürümqi juli 2009 hade Wang ett stort ansvar för att undertrycka oroligheterna. I september 2009 demonstrerade tusentals hankineser i Ürümqi i protest mot Wang Lequans politik i regionen och krävde hans avgång. Demonstrationerna ledde till att Ürümqis partisekreterare fick avgå, men Wang Lequan fick behålla sin post. I april 2010 avgick dock även Wang, för att efterträdas av Zhang Chunxian.

Han är för närvarande vice ordförande i partiets Politisk-rättsliga kommission, vilket innebär att han politiskt ansvar för det kinesiska rättsväsendet. I likhet med andra ledamöter i kommissionen har Wang inte dock genomgått någon juristutbildning.

Källor

Biografi från China Vitae (på engelska)

 
"A Strongman Is China’s Rock in Ethnic Strife", New York Times, 10 juli 2009.

Födda 1944
Kinesiska kommunister
Män
Levande personer
Personer från Weifang
Xinjiang
WP:Projekt Kina
Guo Boxiong

Guo Boxiong är en kinesisk kommunistisk politiker och general. Åren 2002-12 var han verkställande vice ordförande i Centrala militärkommissionen och ledamot i Politbyrån i Kinas kommunistiska parti.

Guo gick med i Folkets befrielsearmé 1961 och i Kinas kommunistiska parti 1963.

I juli 2015 uteslöts Guo från kommunistpartiet, på grund av anklagelser för korruption. Eftersom Guo stod den tidigare partichefen Jiang Zemin nära, ledde uteslutningen till stor uppmärksamhet och gav upphov till spekulationer om maktkamp i Kina. 2016 dömdes han till livstids fängelse.

Källor

Biografi från China Vitae

Födda 1942
Kinesiska kommunister
Kinesiska generaler
Män
Levande personer
Personer från Xianyang
WP:Projekt Kina
Stadshuset, Ronneby

Stadshuset i Ronneby uppfördes 1970 på Karlshamnsvägen 4, för att ersätta de gamla lokalerna i Gamla rådhuset. Det ritades av arkitekterna Göran Hultén och Jan Hallén och är beläget i kvarteret Sömmaren alldeles intill vattenfallet i Ronnebyån. Byggnadens fasad är klädd med vita keramiska plattor och har en taktäckning av takpapp. Under 2000-talet har byggnaden kompletterats med en solcellsanläggning på den platta takytan som ett komplement till byggnadens energibehov. Stadshuset innehöll tidigare Ronneby kommuns kommunarkiv men detta är sedan en tid flyttat till lokaler i anslutning till vårdanläggningen Vidablick, Ronneby.

I Stadshuset återfinns bland annat statyn Snöklockan av Per Hasselberg.

Källor
I med- och motgång – Ronneby under ett årtusende, Björn O.Svensson. Utgiven 2000 av Studieförbundet Vuxenskolan, Ronneby.

Byggnader och anläggningar i Ronneby
Ronneby
Woeser

Woeser (uttalas "Öser"), fullständigt namn Tsering Woeser, född i juli 1966 i Lhasa, är en tibetansk-kinesisk poet, essäist och författare.

Woeser föddes i Lhasa mitt under kulturrevolutionen, hennes far var en hankinesisk soldat i Folkets befrielsearmé, medan hennes mor var tibetan.

Woeser är en av ett fåtal tibetanska författare som skriver på kinesiska. De flesta av hennes verk är förbjudna i Kina och hennes blogg stängs av myndigheterna med jämna mellanrum. Hon är gift med den kinesiske författaren Wang Lixiong som ofta skriver om Tibet.

2007 tilldelades hon den Norska författarföreningens yttrandefrihetspris. Hon kunde emellertid inte ta emot priset, eftersom hon då befann sig i husarrest i Peking.

Woeser tilldelades 2013 International woman of courage award.

Källor

Noter

Externa länkar
 Woesers blogg (på kinesiska)

Kvinnor
Personer från Tibet
Kinesiska dissidenter
Födda 1966
Kinesiska bloggare
Levande personer
WP:Projekt Kina
Tibetanska författare
Mottagare av International Women of Courage Award
Ten Horns - Ten Diadems

Ten Horns - Ten Diadems är ett samlingsalbum av norska black metal-bandet Satyricon, som gavs ut den 25 juni 2002. Albumet kommer i en box innehållande en 30-sidor tjock booklet med biografi, sällsynta fotografier på bandet, och Satyrs tankar om alla låtar denna skiva innehåller, var och en för sig.

Låtförteckning
"Filthgrinder" - 06:42
"Dominions of Satyricon" (Remastered) – 9:27
"Forhekset" – 4:31
"Night of Divine Power" (Remastered) – 5:50
"Hvite krists død" – 8:29
"Mother North" – 6:26
"Supersonic Journey" – 7:49
"Taakeslottet" (Remastered) – 5:52
"Serpent's Rise" – 3:21
"Repined Bastard Nation" – 5:43

Text och musik: Satyr (Sigurd Wongraven)
Omslagskonst: Satyr, Superlow

Referenser

Källor
Ten Horns - Ten Diadems på Encyclopaedia Metallum

Musikalbum 2002
Album av Satyricon
Quintus Sertorius

Quintus Sertorius, född 123 f.Kr. i Nursia, död 72 f.Kr., romersk militär och politiker (popular), en av Marius närmaste män.

Efter att ha skapat sig ett rykte i Rom som jurist och talare, inledde Sertorius sin militära karriär i Gallien där han stred mot cimbrer och teutoner under Marius. 90 f.Kr. var han quaestor i Cisalpinska Gallien och förde befäl över en armé under bundsförvantskriget.

Under inbördeskriget mellan Marius och Sulla stred han på Marius sida och spelade en betydande roll i dennes lyckade erövring av Rom 87 f.Kr. Sertorius var mellan 85 och 83 f.Kr. praetor men när Sulla och hans styrkor återvände till staden lämnade han Rom till förmån för Hispania för att bli dess guvernör. Han proskriberades av Sulla och tvingades lämna området för att kriga i Mauretanien.

80 f.Kr. återvände Quintus Sertorius till Hispania och byggde upp ett självständigt välde med stöd från landsflyktiga Mariusanhängare och inhemska stamhövdingar. Med deras stöd lyckades han driva Quintus Caecilius Metellus Pius ut från den Iberiska halvön och i slutet av 77 f.Kr. kontrollerade han hela Hispania Citerior och större delen av Hispania Ulterior. Ett stort antal romare som stött Marcus Lepidus anslöt sig till honom, ledda av Marcus Perperna Vento. Samma år skickades Pompejus för att slå ned upproret och återta kontrollen över halvön, Sertorius motstod under de följande åren åtskilliga försök från Pompejus och Metellus Pius att erövra Hispania men 74 f.Kr. började krigslyckan vända och hans motstånd brytas ned.

Hans stöd och de iberiska truppernas moral sjönk och Sertorius blev allt grymmare mot sina underordnade för att upprätthålla ordningen vilket medförde förlorad popularitet. Hans officerare konspirerade mot honom och han mördades på en bankett 72 f.Kr. av Perperna. Efter hans död slogs upproret ner med hast, och Pompejus valdes tillsammans med Crassus till konsuler för år 70 f.Kr.

Källor

Män
Romerska militärer
Avlidna 72 f.Kr.
Födda 123 f.Kr.
Personer i Romerska riket under 100-talet f.Kr.
Personer i Romerska riket under 000-talet f.Kr.
Personer från Nursia
Europacupen i bandy 1999

Europacupen i bandy 1999 var förlagd till Sverige, men ställdes in.

Vid 1998 års turnering lämnade spelarna i ryska HK Vodnik planen då det stod 5-5 mot svenska Västerås SK, och Västerås SK tilldömdes segern medan HK Vodnik i december 1998  stängdes av på ett års tid av det ryska bandyförbundet . I oktober 1999 straffades HK Vodnik med 1 000 USA-dollar i böter. HK Vodnik och lagets två tränare och klubben förklarades fortsatt avstängd från internationell bandy fram till årsskiftet 1999-2000 och kunde inte delta i World Cup 1999. Även Västerås SK fick böta, då man använt en spelare för mycket under turneringen. Västerås SK valde att dra sig ur turneringen, och avsade arrangörskapet. Svenska Bandyförbundet gick på samma linje och motionerade till internationella bandyförbundet. Norge föreslog en Europacup i serieform med två grupper .

Turneringen var dock tillbaka år 2000.

Källor

Bandysäsongen 1999/2000
1999
Inställda sportevenemang
Lilian Öhrström

Yvonne Lilian Linnéa Öhrström, född 11 februari 1945, är en svensk journalist och författare, som arbetar på Dagens Nyheter sedan 1991. Hon var läsarombudsman, och därigenom även krönikör, på tidningen mellan den 13 januari 2003 och den 31 maj 2008 då hon gick i pension. 

 Svenska Carnegieinstitutets journalistpris 1997 på 25 000 kronor gick till Lilian Öhrström och hennes kollega DN-reportern Bo G. Andersson för deras artikelserie om hur den svenska staten våren 1996 i Europadomstolen använde vilseledande uppgifter i processen mot hotellägaren Torgny Gustafsson.

För boken Sex, lögner och terapi (1996) erhöll Lilian Öhrström pris som 1996 års folkbildare av föreningen för Vetenskap och Folkbildning.

Bibliografi
 1989 - 
 1991 - 
 1996 -

Externa länkar
 Lilian Öhrströms kolumner i Dagens Nyheter
 

Kvinnor
Födda 1945
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska författare under 1900-talet
Svenskspråkiga författare
Svenska krönikörer
Levande personer
Skeptiker
Brösta

Brösta är en gammal by i Arnäs socken och ett bostadsområde i Örnsköldsviks tätort. Det ligger mellan Svartby i väster och Skortsed i öster. Längs Arnäsvägen (gamla kustlandsvägen) sträcker sig Brösta från Svartbyvägen till strax väster om Nibblingsvägen.

Bostadsområdet består idag uteslutande av villor och radhus. Kollektivtrafik finns i form av busslinje 4 som går mellan Örnsköldsvik centrum och Arnäsvall.

Den stora rondellen i Örnsköldsviks norra infart benämndes i ortstidningen Örnsköldsviks Allehanda som "Brösta Rondellen" i en artikel rörande namngivningar av stadens rondeller 2007.

Orter i Örnsköldsviks kommun
Örnsköldsvik
Chamartín

Chamartín är ett distrikt i Madrid, som ligger i norra delen av huvudstaden och omfattar distrikten El Viso, Prosperidad, Ciudad Jardín, Hispanoamérica, Nueva España och Castilla). Distriktet gränsar i norr till Fuencarral-El Pardo, i öster till Ciudad Lineal, i söder till Salamanca, i sydväst till Chamberí och i väster till Tetuán.

Historia 
Chamartín var ursprungligen en by nära Madrid kallad Chamartín de la Rosa, vilken till största delen låg i Duques de Pastrana-Infantado. I dess palats bodde Napoleon Bonaparte under sin resa till Madrid med anledning av spanska upproret mot fransmännen, enligt vad Benito Pérez Galdós berättar i en av sina Episodios Nacionales, mer precis benämnd "Napoleon i Chamartín". Senare, 1880, donerade hertigarna av Pastrana sin mark och det så kallade Quinta del Recuerdo till Jesussällskapet för grundandet av Colegio Nuestra Señora del Recuerdo, känt som "Jesuiterna i Chamartin", en av de mest betydande skolorna i Spaniens huvudstad under 1900-talet. Som en följd av stadens expansion i mitten av 1900-talet, fogades Chamartín slutligen till Madrid den 5 juni 1948.

En av de dyraste zonerna i Madrid 
För närvarande härbärgerar distriktet flera av de största företagen i Spanien. Det är en av de dyraste zonerna i Madrid och har flera områden med skyskrapor, inklusive det finansiella området vid M-30 eller Torres Puerta de Europa, som gränsar till AZCA- och CTBA-byggnaderna. 

Till de intressanta platserna räknas Auditorio Nacional de Música (Nationella musikauditoriet), Madrids naturvetenskapsmuseum, Stadsmuseet i Madrid, Berlinparken, Parken Canal de Isabel II, domstolarna vid Plaza de Castilla och sportstadion Santiago Bernabéu-stadion, där fotbollslaget Real Madrid spelar sina matcher.

I distriktet ligger också en av de viktigaste järnvägsstationerna runt Madrid och en av de populäraste i Spanien, Madrid-Chamartín. För närvarande har den 21 spår och från stationen betjänas hela norra Spanien och delar av södra.

Det pågår också ett projekt som kallas "Operation Chamartín", som avser att konstruera femton skyskrapor med 45 våningar på stationens gamla spårområde för spår som inte används längre.

Övrigt

Postnummer 
Distriktet ligger inom följande postnummer: 
 28002
 28006
 28016
 28036

Externa länkar 
 Ortofoto de Chamartín y mapas del distrito y sus barrios, mostrando a su vez las secciones censales

Referenser

Distrikt i Madrid

ar:تشامارتن
ru:Чамартин
Robin McKelle

Robin McKelle, född som Robin McElhatten 1976 i Rochester, New York, är en amerikansk jazzsångerska. Hennes röst har jämförts med Sarah Vaughns och Ella Fitzgeralds.

Diskografi

Noter

Externa länkar

Officiell webbplats

Födda 1976
Amerikanska jazzsångare
Kvinnor
Levande personer
Personer från Rochester, New York
Vinn hjärta vinn

Vinn hjärta vinn är ett album av Pugh Rogefeldt, utgivet 2008. 

Albumet var Rogefeldts första sedan 2005 års Opluggad Pugh. Han återförenades här med gitarristen Jojje Wadenius och trummisen Jan Carlsson, som medverkade på hans två första album Ja, dä ä dä (1969) och Pughish (1970). Därtill medverkade basisten Ulf Jansson. Albumet spelades in i Sandkvie Studio i Visby och producerades av The Ark-gitarristen Martin Axén.

Albumet blev som bäst 12:a på Sverigetopplistan.

Låtlista
Samtliga låtar skrivna av Pugh Rogefeldt.

"Dom stora dom äter små" - 4:17
"Alla springer åt samma håll" - 3:30
"Hare nu så bra" - 3:46
"Sommarflum" - 4:25
"Vinn hjärta vinn" - 4:54
"Du kan kyssa din mamma adjö" - 3:51
"Monstret växer" - 2:58
"Lust, hunger" - 3:09
"Taggiga rosen" - 3:47
"Godnatt" - 2:51

Listplaceringar

Källor

Album av Pugh Rogefeldt
Musikalbum 2008
Svenskspråkiga musikalbum
Kobebiff

är en av flera japanska biffsorter som kommer från Tajimanötdjur uppfödda i Hyōgo prefektur, där storstaden Kobe är huvudort. Köttet anses vara en delikatess, känd för sin smak, mörhet och sin omfattande marmorering. Kobebiff kan tillagas som biff, sukiyaki, shabu-shabu, sashimi och teppanyaki. Kobebiff anses generellt tillhöra en av de tre främsta nötköttssorterna (känt som Sandai Wagyu, "the three big beefs"), tillsammans med Matsusaka och Ōmi, ibland även Yonezawa.

Kobebiff kallas också  ,   eller   på japanska.

Under sommarmånaderna matas nötkreaturen med öl för att öka deras aptit. De masseras också för att fettlagren ska tränga djupare in i muskelmassan, vilket ger upphov till den exklusiva marmorering som kännetecknar kobebiff.

Industri 

Kobebiff är i Japan ett registrerat varumärke av . Köttet måste uppfylla följande krav:

 Tajimanötdjur uppfödda i Hyōgo prefektur
 Fodrad på gårdar i Hyogo prefektur
 Kviga, oxe eller stut
 Djuret måste vara slaktat på slakthus i Kobe, Nishinomiya, Sanda, Kakogawa eller Himeji i Hyogo prefektur
 Marmoreringsgrad, kallad BMS, måste vara av grad 6 eller över
 Köttkvalitetsresultat på 4 av 5, avkastningsklass A eller B
 Slaktvikt på 499,9 kg eller mindre

Boskapen matas på kornfoder och borstas ibland för att sätta päls. Smältpunkten för fett i Kobebiff (Tajimanötdjur) är lägre än vanligt nötköttfett.

Kobebiff är dyrt, delvis på grund av att endast cirka 3000 nötkreatur kvalificeras som Kobe per år. I Japan kan alla nötkreatur, inklusive de som är godkända som Kobe-nötkött, spåras via ett 10-siffrigt nummer genom varje steg i hela deras livscykel.

Utanför Japan 
Kobebiff exporterades inte förrän 2012. I januari 2012 exporterades det till Macau och senare även till Hong Kong i juli 2012. Sedan dess har det exporterats till USA, Singapore, Thailand, Storbritannien, samt till en kock i Kanada.

I vissa länder, bland annat Australien, Kanada, Storbritannien och USA, har Wagyu importerats från Japan för uppfödning, antingen renrasig eller blandras tillsammans med bland annat Aberdeen Angus. På vissa ställen benämns kött från dessa djur som "Kobe-style beef", vilket inte är Kobebiff, och inte heller uppfyller kraven för att klassas som en äkta japansk produkt. På grund av bristen på lagligt erkännande av varumärket Kobe beef i USA är det också möjligt att sälja detta kött som "Kobebiff". The Kobe Beef Marketing and Distribution Promotion Association har planerat att publicera broschyrer om Kobebiff på ett antal språk.

Amerikansk "Kobe-style beef" tenderar att vara mörkare och ha mer smak än den äkta varan. Det kan ha mer vädjan till västerländska ganer som inte känner till den milda smaken och det höga fettinnehållet i äkta Kobebiff.

Referenser

Externa länkar 
 Kobe Beef Marketing & Distribution Promotion Association 

Japanska maträtter
Nötkött
Kobe
Sandusky County

Sandusky County är ett administrativt område i delstaten Ohio, USA, med 60 944 invånare. Den administrativa huvudorten (county seat) är Fremont.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau har countyt en total area på 1 082 km². 1 060 km² av den arean är land och 22 km² är vatten.

Angränsande countyn 
  Ottawa County - norr
  Erie County - öst
  Huron County - sydost
  Seneca County - söder
  Wood County - väst

Orter 
 Clyde
 Elmore (delvis i Ottawa County)
 Fremont (huvudort)
 Helena
 Woodville

Källor 

 
Stater och territorier bildade 1820
Inomhusvärldsmästerskapen i friidrott 1989

Inomhusvärldsmästerskapen i friidrott 1989 ägde rum i Budapest mellan den 3 och 5 mars 1989.

Medaljsummering

Herrar

Damer 

1989 i Ungern
Internationella sportevenemang i Budapest
Friidrottsåret 1989
1989
Internationella friidrottstävlingar i Ungern
Budapest under 1900-talet
Grace Jackson

Nation:  

Grace Jackson, född den 14 juni 1961, Saint Ann, Jamaica är en jamaicansk före detta friidrottare som tävlade i kortdistanslöpning.

Jacksons första internationella mästerskap var VM 1983 i Helsingfors där hon sprang 200 meter och slutade på femte plats med tiden 22,63 s. Hon deltog även vid Olympiska sommarspelen 1984 i Los Angeles där hon slutade femma på 100 meter på tiden 11,39 s och femma på 200 meter med tiden 22,20 s.

Vid inomhus VM 1987 i Indianapolis blev hon bronsmedaljör på 200 meter på tiden 23,21 s. 

Hennes karriärs stora framgång kom vid Olympiska sommarspelen 1988 där hon slutade tvåa endast slagen av Florence Griffith-Joyner. Tiden 21,72 s som hon noterade är fortfarande en av de bästa någon har sprungit 200 meter på och hon är tvåa i Jamaica efter Merlene Ottey genom tiderna. Hon tog sig även till final på 100 meter och slutade där på fjärde plats med tiden 10,97 s, 14 hundradelar från Heike Drechslers bronsplats. 

Vid inomhus-VM 1989 i Budapest slutade hon på andra plats efter Merlene Ottey på 200 meter med tiden 22,95 s.

Hennes sista mästerskap blev Olympiska sommarspelen 1992 där hon slutade sexa på 200 meter på tiden 22,58 s.

Källor
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1961
Kvinnor
Jamaicanska kortdistanslöpare
Jamaicanska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1988
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1984 från Jamaica
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1984
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från Jamaica
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1988
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från Jamaica
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1992
Levande personer