kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bengbu

Bengbu, tidigare känd som Pengpu, är en stad på prefekturnivå i provinsen Anhui i östra Kina. Staden är ett viktigt transport- och kommunikationscenter i regionen. Den ligger omkring 140 kilometer norr om proivinshuvudstaden Hefei.

Administrativa enheter 
Staden består av följande fyra stadsdistrikt och tre härad (med folkmängd 2010):
Stadsdistriktet Bengshan (蚌山区), 83 km², 334 426 invånare
Stadsdistriktet Longzihu (龙子湖区), 162 km², 243 123 invånare
Stadsdistriktet Yuhui (禹会区), 125 km², 249 361 invånare
Stadsdistriktet Huaishang (淮上区), 232 km², 145 874 invånare
Häradet Huaiyuan (怀远县), 2 400 km², 1 028 066 invånare
Häradet Wuhe (五河县), 1 580 km², 621 973 invånare
Häradet Guzhen (固镇县), 1 363 km², 541 644 invånare

Det administrativa centret ligger i Longzihu.

Geografi och historia 
Staden har i många århundraden varit det centrala transport- och handelscentrat för norra delen av provinsen Anhui och angränsande områden. Den ligger vid en av de kinesiske huvudjärnvägarna, Jinghubanan, mellan Peking och de sydliga och centrala delarna av landet. Staden är för övrigt delad i två av den stora Huaifloden, en flod som vissa betraktar som gränsen mellan norra och södra Kina.

Namnet Bengbu, som betyder "skaldjurskajen", avspeglar stadens tidigare betydelse för pärlfiske. 

1948, under det kinesiska inbördeskriget, vann den kommunistiska Folkets befrielsearmé en avgörande seger över Chiang Kai-sheks nationalistiska (KMT) styrkor nära Bengbu, under Huaihaikampanjen.

Näringsliv 
Staden är numera känd för sin mat, och livsmedelsindustrin står för 44 procent av industriproduktionen i staden. Andra näringar i staden är verkstads-, textil-, glass-, kemi- och elektronikindustrierna.

Klimat
Genomsnittlig årsnederbörd är  millimeter. Den regnigaste månaden är juli, med i genomsnitt  mm nederbörd, och den torraste är januari, med  mm nederbörd.

Referenser

Noter

Externa länkar

WP:Projekt Kina
Volvo LV180

Volvo LV180, eller Långnosen, är en lastbil, tillverkad av den svenska biltillverkaren Volvo mellan 1937 och 1951.

Volvo LV180/190
”Långnosen” presenterades i början av 1937. Bilen delade frontparti med den mindre LV90-serien och LV180/190-serien hade även samma motor som den mindre lastbilen. Övriga komponenter var dock kraftigare för att bära större laster.

Produktionen upphörde 1943 och LV180/190-serien ersattes av större varianter av Rundnosen.

Volvo LV290
När konkurrenten Tidaholm lade ner sin tillverkning 1933 kom chefen för motorutvecklingen Gotthard Österberg till Volvo. Med sig hade han även planerna till en stor toppventilmotor, betydligt större än Volvos egen FC-motor. Österbergs motor kom till användning i Volvos dittills största lastbil, LV290-serien. I boggiutförande kom totalvikten upp i 13 ton. För att motorn skulle få plats fick LV290-serien en längre motorhuv än LV180/190-serien. Under andra världskriget utrustades många av bilarna med gengasaggregat.

Från 1947 kunde LV290-serien levereras med förkammardieseln VDB. På dessa bilar hade motorhuven förlängts ytterligare för att rymma den stora motorn. Ett fåtal bilar hann utrustas med den större VDF-motorn med direktinsprutning, innan Titan-modellen kom 1951.

Motorer

Källor
Volvo - Lastbilarna igår och idag av Christer Olsson, 1987.

Noter

Externa länkar

www.volvo.com - Historik

LV180
Bakhjulsdrivna fordon
Patrick Reiterer

Patrick Reiterer, född 28 september 1990 i Merano, är en italiensk racerförare.

Racingkarriär

Externa länkar
Patrick Reiterer på Driver Database

Källor

Födda 1990
Italienska racerförare
International Formula Master-förare
GP3 Series-förare
Män
Levande personer
Volvo Viking

Volvo Viking är en serie lastbilar, tillverkade av den svenska biltillverkaren Volvo mellan 1953 och 1973.

Volvo Viking 
1953 introducerades L385 Viking med en lastförmåga på upp till 8 ton i boggiutförande. Bilen var mycket lik den större Titan-modellen. Det första året användes VDC-motorn från företrädaren L245, men sedan infördes den uppdaterade D67-motorn. 

1959 kom den vidareutvecklade L485 Viking med bland annat kraftigare chassi. Från 1961 kunde bilen fås med turbodiesel. Från 1964 erbjöds den frambyggda L4851 Viking Tiptop med tippbar hytt.

Volvo N86 

När Volvo införde sitt ”System 8” 1965 bytte bilen namn till N86. Under Viking-hytten dolde sig ganska omfattande förändringar med en ny motor, ny åttaväxlad växellåda och en allmän uppdatering av de flesta komponenterna.

Motorer

Militära versioner
Volvo Viking och dess efterföljare fanns inom Försvarsmakten i 15 olika versioner, från Lastterrängbilar till Snöslungor. Försvarets fordon baserades sig på Volvos civila grundversioner.

Galleri

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

www.volvo.com - Historik

Viking
Viking
Bakhjulsdrivna fordon
Segnosaurus

Segnosaurus (med betydelsen "trög ödla" ) är ett släkte av dinosaurier som man hittat fossil av i Gablin i Mongoliet, där den tros ha levt i slutet av kritaperioden för cirka 90 miljoner år sedan.

Beskrivning 
Fynden som Segnosaurus är baserade på väldigt fragmentariska lämningar från tre individer. Hittills har man endast hittat en käke, några bitar av ett framben, sken- och vadben (tibia och fibula), delar av fötterna, samt ett välbevarat bäcken med bakåtvinklat blygdben. Fynden ger dock goda tecken på att Segnosaurus var en typisk Therizinosaurid med tung kropp, kraftiga framben med stora klor, kort svans och lång hals med litet huvud. Tänderna liknar dem hos Prosauropoda, vilket tyder på att den var en utpräglad växtätare, så även det breda bäckenet, som visar att den hade stor mage för att kunna smälta hård föda. Segnosaurus beräknas ha blivit 4–9 meter lång, men eftersom det inte finns så mycket kvar av den, kan man inte veta säkert. Armarna kan ha varit ganska kraftfulla, kanske för att riva ner växtlighet.

Bilder

Källor och referenser

Externa länkar 
Illustration av vad man hittat av Segnosaurus, samt skelett från andra Therizinosauroider.

Dinosaurier från kritaperioden
Dinosaurier från Asien
Therizinosaurier
Coelurosauria
Volvo Titan

Volvo Titan är en serie lastbilar, tillverkade av den svenska biltillverkaren Volvo mellan åren 1951 och 1973. 

Beroende på vilken årsmodell så fanns de olika varianter.

Volvo titan (utan Turbo) 1951-1955)

Volvo titan turbo (1955-1961) 185 hästars motor 

Volvo titan turbo (1961-1963) 195 hk TD96B motor 

Volvo titan turbo (1964-1965) 230 hk TD96C motor 

Volvo titan Tiptop (första frambyggda) 1965-1966)

Volvo n88 (1966-1973) TD100 motor 250 hk

Volvo Titan
Hösten 1951 introducerade Volvo sin dittills största lastbil, L395 Titan, med en lastförmåga på upp till 10 ton i boggiutförande. Den stora VDF-motorn byttes 1953 mot den vidareutvecklade D96-motorn. Året därpå blev Titan första Volvo-lastbil att erbjudas med turbodiesel. 1956 försågs lastbilen med tryckluftsbromsar.

1959 kom den vidareutvecklade L495 Titan. Från 1964 erbjöds den frambyggda L4951 Titan Tiptop med tippbar hytt.

Volvo N88
1965 införde Volvo sitt ”System 8”. Som en del i förändringarna presenterades en efterträdare till Titan, kallad N88. Den nya lastbilen behöll visserligen Titan-hytten, men under denna infördes alla nyheter från den frambyggda F88:an. Dessa omfattade bland annat en ny motor, ny åttaväxlad växellåda samt förstärkt chassi och hjulupphängningar.

Motorer

Militära versioner
Volvo Titan och Volvo N88 fanns inom Försvarsmakten i två olika version. Försvarets fordon baserades sig på Volvos civila grundversioner.

Galleri

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Titan
Titan
Bakhjulsdrivna fordon
Volvo F88

Volvo F88/F89 är en serie lastbilar, tillverkade av den svenska lastbilstillverkaren Volvo mellan 1965 och 1977.

Volvo F88 
Volvo introducerade den frambyggda F88 1965. Bilen var den första delen i företagets exportsatsning ”System 8”, grunden för den lastbils-jätte som AB Volvo är idag. Hytten hämtades från företrädaren Titan Tiptop, som presenterats 1964, men resten av bilen var nykonstruerad, med ny motor, ny åttaväxlad växellåda och kraftigare chassi och hjulupphängningar.

Volvo F89 
1970 tillkom den större F89 med tolvlitersmotor. Bil och motor konstruerades efter en västtysk förordning som satte en nedre gräns för antalet hästkrafter per tågvikt. För att kunna fortsätta sälja lastbilar i tyngsta klassen fick Volvo ta fram en ny, kraftigare motor. TD120-motorn var så hög att den måste monteras lutande i chassit för att få plats under hytten. F89:an blev den första Volvo-lastbil som bara såldes med turbomotor.

Motorer

Källor

Noter

Externa länkar

www.volvo.com - Historik

88
Bakhjulsdrivna fordon
Hornlövgroda

Hornlövgroda (Gastrotheca cornuta) är en groda från Sydamerika som tillhör släktet Gastrotheca och familjen lövgrodor.

Utseende 
Grodan har ett brett, trubbigt huvud med en hornliknande hudflik över varje öga. Trumhinnan är liten och otydlig. Framfötterna saknar simhud, och de långa bakfötterna har det bara delvis. Däremot har tårna stora tådynor. Hanen har en kraftig, brun parningsvalk vid basen av den innersta framtån, medan honan har en yngelpung på ryggen. Hornlövgrodan har förmågan att ändra färg, och är mörkbrun under dagen och ljust gulbrun under natten. Under dagen har den också beige till gula fläckar under ögonen. Oförändrade är 8 till 15 tunna, mörkbruna tvärstrimmor på ryggen, och en bred mörkbrun längsstrimma från trumhinnan och bakåt. Undersidan av låren är ljusbruna, och buken är skär till ljusbrun, med undantag för den något mörkare bruna hakan. Längden för hanen är mellan 6 och 8 cm, och honans längd är omkring 7,7 cm.

Utbredning 
Grodan finns från centrala Costa Ricas till centrala Panamas atlantkuster och från östra Panamas, Colombias och västra Ecuadors Stilla havskuster.

Vanor 
Hornlövgrodan lever i fuktiga skogar på låglandet och i de lägre bergen, inte högre än 1 000 m, i närheten av havskusterna. Det är en nattaktiv art som främst håller till i trädkronorna. Från dessa utsänder hanen sitt rop, som har beskrivits som smällen från en champagnekork.

Fortplantning 
Arten har inget frisimmande yngelstadium, utan äggen och dess embryon utvecklas i honans ryggpung, var och en i sin egen kammare. Vanligtvis rymmer den mindre än 10 embryon, alla försedda med syre via vätskan i sin kammare.

Status 
Hornlövgrodan är klassificerad som starkt hotad ("EN", underkategori "A4ace") av IUCN, och populationen minskar, något som framför allt tillskrivs svampsjukdomen chytridiomycos. Skogsavverkning, inte minst för nyanläggning av åkermark, och besprutning mot skadedjur spelar också in.

Referenser 

Lövgrodor
Ossia

Ossia är en musikalisk term för en alternativ passage, som kan spelas eller sjungas istället för originalpassagen. Ordet ossia är från början italienskt, och betyder "alternativt". Vanligtvis är ossiapassager en lättare version av originalpassagerna, men det är inte alltid så.

 
Notskrift
Per Gunne

Per Gunne, född den 23 februari 1970, är en svensk journalist och företagsledare. I mitten av 00-talet var Per Gunne chef för Aftonbladets dåvarande Stockholms-redaktion och Puls-bilagan. Därefter arbetade han som chefredaktör och ansvarig utgivare för tidningen Metro mellan 2007 och 2012. Han har även varit vice VD för Stureplansgruppen, en tjänst han lämnade under 2020.

Referenser 

Svenska chefredaktörer
Födda 1970
Män
Levande personer
Audun Lysbakken

Audun Bjørlo Lysbakken, född 30 september 1977 i Bergen, är en norsk politiker från Sosialistisk Venstreparti. Lysbakken var stortingsledamot för Hordaland 2001–2005 och är det ånyo sedan 2009. 

Lysbakken var barn-, jämställdhets- och integrationsminister i Regeringen Stoltenberg II från 20 oktober 2009 till 5 mars 2012. Mellan mars 2012 och mars 2023 var han partiledare för Sosialistisk Venstreparti.

Referenser

Externa länkar 

 Audun Lysbakkens webbplats
 Audun Lysbakken på Stortingets webbplats 
 Audun Lysbakken på Twitter
 Audun Lysbakkens äldre webbplats (inlägg 2006–2012)

Norska partiledare
Norges ministrar
Jämställdhetsministrar
Integrationsministrar
Stortingsledamöter för Sosialistisk Venstreparti
Män
Levande personer
Födda 1977
Politiker från Bergen
Norska politiker under 2000-talet
Miller Lite 225 2000

Miller Lite 225 2000 var ett race som var den sjätte deltävlingen i CART World Series 2000. Racet kördes den 5 juni på The Milwaukee Mile i Milwaukee, Wisconsin. Stärkt av sin seger i Indianapolis 500 veckan innan, tog Juan Pablo Montoya pole position, snabbaste varv och seger. Det var första gången Toyota vann i CART som motortillverkare, och Montoyas första seger i serien för säsongen. Michael Andretti blev tvåa före Patrick Carpentier, Kenny Bräck och Roberto Moreno. Morenos femteplats gjorde att han tog in 10 poäng på Paul Tracy i mästerskapet, sedan Tracy bara blivit femtonde förare i mål.

Slutresultat

2000 i USA
Milwaukee
2000
Jugoslaviska riksförbundet

Jugoslaviska riksförbundet var ett svenskt riksförbund som via lokala föreningar samlade jugoslaver i Sverige. Förbundet fanns mellan 1970 och 1992.

Förbundet samlade från starten föreningar som representerande cirka 1 000 medlemmar och hade som mest 17 000 indirekt anslutna. Förutom lokala föreningar fanns också tidvis också distriktsorganisationer och samordningskommittéer.

Jugoslaviska riksförbundet delades efter Jugoslaviens upplösning upp i Allserbiskjugoslaviska riksförbundet. och Serbiska riksförbundet.

Referenser

Riksförbund i Sverige
Ej längre existerande svenska ideella organisationer
Organisationer bildade 1970
Organisationer upplösta 1992
Relationer mellan Jugoslavien och Sverige
Boris Kadomtsev

Boris Borisovitj Kadomtsev, (), född 9 november 1928, död 18 april 1998, var en rysk fysiker som arbetade med kontrollerad fusion (tokamak). Han blev 1971 professor i plasmafysik vid Moskvas institut för fysik och teknik. Han invaldes 28 april 1976 som utländsk ledamot av svenska Vetenskapsakademien. Han var också ledamot av den sovjetiska vetenskapsakademien.

Biografi
Kadomtsev tog examen vid Moskvas universitet 1951. Han arbetade sedan vid Institutet för fysik och energi i Obninsk, men flyttade 1956 till Institutet för atomenergi. Åren 1976 till 1998 var han chefredaktör för tidskriften 
Uspechi fizitjeskij nauk (Успехи физических наук, fritt översatt: Framsteg inom de fysiska vetenskaperna), som ges ut på engelska som Physics-Uspekhi. 

Kadomtsev utvecklade en teori om transportfenomen i turbulenta plasmor och en teori om det så kallade avvikande beteendet hos plasma i magnetfält. År 1966 upptäckte han plasmainstabilitet med instängda partiklar. 

År 1970 introducerade Kadomtsev och Vladimir Petviasjvili den så kallade Kadomtsev-Petviasjvili-ekvationen (KP-ekvationen) inom plasmafysiken, en icke-linjär partiell differentialekvation med tillämpningar inom teoretisk fysik och komplex analys. Den exakta lösningen på KP-ekvationen hittades senare av Vladimir Zacharov och Alexej Sjabat, vilket hjälpte till att lösa Schottky-problemet.

Sedan 1973 var han ordförande för plasmafysiksektionen i statskommittén för användning av kärnenergi.

Bibliografi i urval

Utmärkelser och hedersbetygelser

År 1970 fick han Sovjetunionens statspris för studier av instabiliteten hos ett högtemperaturplasma i ett magnetfält och skapandet av en metod för stabilisering med en "magnetisk brunn".

År 1984 tilldelades han Leninpriset för sitt arbete med "Teorin om termonukleär toroidal plasma".

Han hedrades också med Arbetets Röda Fanas orden. Han var korresponderande medlem av den sovjetiska vetenskapsakademin sedan 1962 och en fullvärdig medlem sedan 1970.

År 1998 mottog han av American Physical Society James Clerk Maxwell-priset för plasmafysik för "grundläggande bidrag till plasmaturbulensteori, stabilitet och icke-linjär teori om MHD och kinetiska instabiliteter i plasma och för internationellt ledarskap inom forskning och undervisning i plasmafysik och kontrollerad termonukleär fusionsfysik".

Referenser

Noter

Externa länkar 

Ryska fysiker
Ryska professorer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1928
Avlidna 1998
Alumner från Moskvauniversitetet
Joseph Saint-Fauraux Raimond

Joseph Saint-Fauraux Raimond, död 27 april 1809, fransk balettdansare.

Vid Kungliga Baletten i Operan i Stockholm 1782-1804. Dansmästare vid Karlberg 1792-96.

Han medverkade bl.a. i pantomimbaletten  Det dubbla giftermålet av Jean-Rémy Marcadet mot Margaretha Christina Hallongren, Hedvig Katarina Hjortsberg, Carl Dahlén och Carlo Caspare Simone Uttini säsongen 1790-1791. 

Gift först med dansaren Marie Bournonville, (vid K. Baletten 1782), och sedan med Maria Granberg (f. 1763, d. 1823, vid k. Baletten 1781-83).

Referenser

Noter

Övriga källor 
  Fredrik August Dahlgren: Förteckning öfver svenska skådespel uppförda på Stockholms theatrar 1737-1863 och Kongl. Theatrarnes personal 1773-1863. Med flera anteckningar.  
 Kungliga teaterns repertoar 1773-1973

Svenska balettdansare under 1700-talet

Män
Franska balettdansare under 1700-talet
Franska balettdansörer
Avlidna 1809
Tenneco Automotive Grand Prix of Detroit 2000

Tenneco Automotive Grand Prix of Detroit 2000 var den sjunde deltävlingen i CART World Series 2000. Racet kördes den 18 juni i Belle Isle Park i Detroit, Michigan.

Tävlingen
Hélio Castroneves tog sin första seger i CART, sedan han haft bra fart under hela helgen, och undvikit misstag på tävlingsdagen. Segern var Marlboro Team Penskes första på en konventionell racerbana sedan Al Unser Jr. vann i Vancouver 1995. Max Papis blev tvåa i racet, men den stora överraskningen var nykomlingen Oriol Serviàs framfart, som renderade i en tredjeplats och den första pallplatsen i karriären. Jimmy Vasser tog sig upp som tvåa i mästerskapet, genom att köra ett stabilt race till en sjundeplats, medan de två ledarna innan tävlingen hade det tyngre. Mästerskapsledaren Paul Tracy blev stående länge i depån med problem, och klassificerades som tjugonde man, medan Roberto Moreno kraschade med en fjärdedel av racet kvar att köra och slutade 17:e. Noterbart var också att Juan Pablo Montoya och Dario Franchitti satte samma tid i kampen om pole position, och Montoya fick platsen för att han satte 1.13,056 tidigare än Franchitti.

Slutresultat

2000 i USA
Detroit
2000
Anton Qvam

Ole Anton Qvam, född 5 augusti 1834 i Molde, död 8 juli 1904 i Steinkjer, var en norsk jurist och politiker för Venstre. Han var bror till Peter Qvam och gift med Fredrikke Marie Qvam.

Qvam var justitieminister i tre perioder (1891–93, 98–99 och 1900–02) och Norges statsminister i Stockholm 1902–1903.

Källor
 http://snl.no/Anton_Qvam
 http://snl.no/.nbl_biografi/Anton_Qvam/utdypning

Stortingsledamöter för Venstre (Norge)
Norges statsministrar i Stockholm
Norges justitieministrar
Norska jurister
Alumner från universitetet i Oslo
Personer från Molde kommun
Födda 1834
Avlidna 1904
Män
Leonardo Nascimento de Araújo

Leonardo Nascimento de Araújo, känd som Leonardo, född 5 september 1969 i Niterói, är en brasiliansk fotbollstränare och tidigare fotbollsspelare. Han var med i Brasiliens vinnande lag i världsmästerskapet i fotboll 1994 och spelade också i AC Milan.

Leonardo var tränare för AC Milan från 2009 till 2010. Leonardo blev tränare för Inter under säsongen 2010/2011, då han tog över efter den sparkade tränaren Rafael Benítez. Han ledde laget till seger i italienska cupen, vilket var hans första tävlingsseger som tränare, men fick sluta efter säsongen.

Klubbar

Som spelare 
  Flamengo (1987–1990)
  São Paulo (1990–1991)
  Valencia (1991–1993)
  São Paulo (1993–1994)
  Kashima Antlers (1994–1996)
  Paris Saint-Germain (1996–1997)
  AC Milan (1997–2001)
  São Paulo (2001)
  Flamengo (2002)
  AC Milan (2002–2003)

Som tränare 
  AC Milan (2009–2010)
  Inter (2010–2011)
  Antalyaspor (2017–)

Externa länkar 

Födda 1969
Brasilianska fotbollsspelare
Brasilianska landslagsspelare i fotboll
Brasilianska fotbollstränare
Fotbollsspelare i CR Flamengo
Spelare i São Paulo FC
Spelare i Valencia CF
Spelare i Kashima Antlers
Spelare i Paris Saint-Germain FC
Spelare i AC Milan
Spelare i VM i fotboll 1994
Spelare i VM i fotboll 1998
Spelare i Copa América 1995
Spelare i Copa América 1997
Spelare i Fifa Confederations Cup 1997
Världsmästare i fotboll
Tränare i AC Milan
Tränare i FC Internazionale Milano
Män
Levande personer
Personer från Niterói
Spelare i Campeonato Brasileiro Série A
Spelare i Ligue 1
Spelare i La Liga
Spelare i J. League Division 1
Spelare i Serie A
Backspacer

Backspacer är det nionde studioalbumet av den amerikanska rockgruppen Pearl Jam. Albumet släpptes den 20 september 2009. Det producerades av Brendan O'Brien, som gruppen senast arbetat med på Yield från 1998.

Låtlista
Sida ett
Gonna See My Friend - 2:47
Got Some - 3:01
The Fixer - 2:57
Johnny Guitar - 2:49
Just Breathe - 3:34
Amongst the Waves - 3:57
Sida två
Unthought Known - 4:08
Supersonic - 2:38
Speed of Sound - 3:34
Force of Nature - 4:03
The End - 2:55

Medverkande 
 Jeff Ament - Bas
 Stone Gossard - Gitarr
 Mike McCready - Gitarr
 Eddie Vedder - Gitarr, sång
 Matt Cameron - Trummor, slagverk

Källor 
 Pearl Jams officiella webbplats

Musikalbum 2009
Album av Pearl Jam
Album producerade av Brendan O'Brien
Chiclayo

Chiclayo är en stad och huvudort i regionen Lambayeque i norra Peru. Staden ligger 13 kilometer inåt landet från Stilla havets kust och 770 kilometer från landets huvudstad Lima. Folkmängden uppgick till 600 440 invånare 2015.

Grundad som en by under namnet "Santa María de los Valles de Chiclayo" under 1500-talet, fick Chiclayo status som stad den 15 april 1835 av president Felipe Santiago Salaverry. Idag har Chiclayo utvecklats till en modern storstad och är den fjärde största staden i Peru, efter Lima, Arequipa och Trujillo.

Historia 
Området där Chiclayo ligger var tidigare en del av det land där Mochekulturen (som existerade från omkring år 100 till 800) var utbredd. Denna kultur var kunnig i hur man anlade kanalsystem för att bevattna jordbruksmark, något som bidrog till utvecklandet av samhället. Mochekulturen använde även koppar för att framställa vapen och verktyg och kulturen har även uppmärksammats för sin keramiska skicklighet. Efter Mochekulturen följde Lambayequekulturen, eller Sicankulturen, som formades i slutet av Mochekulturen och tog upp mycket av dennas kunskaper och kulturella traditioner. Den existerade från omkring år 700 till omkring 1350, en tid under vilken den nådde framsteg i arkitektur, guldsmide och navigering.

Under 1500-talet var Chiclayo bebott av två etniska grupper, Cinto och Collique. Härskarna över dessa avstod en bit av sitt land till byggandet av ett franciskanskt kloster. Denna avsägelse av land antogs av kungliga förordningen den 17 september 1585. Med befrämjandet av byn Santa María de los Valles de Chiclayo uppfördes så en kyrka och ett franciskanskt kloster. Det är vid tiden för uppförandet av dessa spanskbyggda monument som det brukar anses att staden Chiclayo grundades.

I Chiclayo, olikt de flesta andra peruanska städer som under Perus tidiga historia var under spansk kontroll, som Lima, Trujillo eller Arequipa, var befolkningen till stor del inhemsk snarare än spanska kolonisatörer. Under Perus självständighetskamp mot Spanien stödde staden denna genom att bidra med soldater, vapen, hästar och andra viktiga resurser till general José de San Martíns styrkor. Efter Perus självständighetsförklaring gentemot Spanien var Chiclayo ännu en liten by, men genom sitt geografiskt strategiska läge fick Chiclayo under de kommande årtiondena bättre kommunikationer. Den 15 april 1835 fick Chiclayo status som stad av president Felipe Santiago Salaverry.

Kommunikationer och transporter 
Chiclayo kan nås från en internationell flygplats och är genom vägar sammanbunden med flera andra större städer. Flera bussbolag har linjer från och till Chiclayo från städer som Lima, Trujillo, Piura, Cajamarca, Cutervo, Chota, Bagua, Jaén, Chachapoyas och Tumbes.

Referenser

Noter

Orter i Peru