kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hypo Real Estate

Hypo Real Estate är ett tyskt finansiellt företag med huvudkontor i München. Hypo Real Estate grundades 2003 som en avknoppning från HypoVereinsbank.

Hypo Real Estate är noterat på börsen i Frankfurt. Den huvudsakliga verksamheten består av att erbjuda krediter med fastigheter som säkerhet. Bolaget är även aktivt med andra finansiella tjänster. Utöver verksamhet i Tyskland finns bolaget representerat i flera länder med dotterbolag eller filialer, bland annat med en filial i Sverige. Bolaget har omfattande verksamhet i USA som leds från det amerikanska kontoret i New York. Bland annat har Hypo Real Estate idag bidragit med finansiering till kända byggnader som Chrysler Building och den skyskrapa som Donald Trump håller på att bygga i Las Vegas.

Finanskrisen 2008
Hypo Real Estate drabbades hårt av finanskrisen 2008-2009. I samband med likviditetskrisen i banksystemet i oktober 2008 kunde inte Hypo Real Estate sköta betalningarna på sina upplåning. Tyska centralbanken och ett konsortium av privata tyska banker gick samman på Bundesbanks och tyska regeringens initiativ och säkrade ett särskilt lån på totalt 50 miljarder euro som säkrade överlevnaden på kort sikt. I samband med krisen avgick stora delar av företagsledningen. Efter rekapitaliseringen förstatligades banken.

Tyska banker
Banker bildade 2003
Lagtävlingen vid världsmästerskapen i alpin skidsport 2007

Lagtävlingen vid världsmästerskapen i alpin skidsport 2007 hölls den 18 februari 2007.

Super G
Not: DNF = Åkte ur. DNQ = Diskade

Heat 1

Heat 2

Heat 3

Heat 4

Slalom

Heat 1

Heat 2

Heat 3

Heat 4

Slutställning 

<div style="float:left;text-align:left;padding-right:15px">

Världsmästerskapen i alpin skidsport
Stig Sollander

Stig Oskar "Solla" Sollander, född 25 juni 1926 på Frösön i Jämtland, död 12 december 2019 på Frösön, var en svensk utförsskidåkare och bowlare.

Biografi

Sollanders första olympiska deltagande var i Sankt Moritz 1948. Han tog VM-brons i alpin kombination för herrar vid världsmästerskapen i alpin skidsport 1954 i Åre i Sverige. Vid olympiska vinterspelen 1956 i Cortina d'Ampezzo i Italien tog han Sveriges första olympiska medalj i alpin skidsport, ett brons i slalom. 

Under OS 1956 var tävlingarna i utförsåkning samtidigt FIS:s VM i sporten. Därför genererade Stig Sollanders OS-brons samtidigt ett VM-brons i slalom, och eftersom han fick bra resultat även i storslalom (16:e) och störtlopp (10:e) vann han även ett VM-brons i alpin kombination. Denna gren hölls dock utanför det olympiska programmet och hade ingen motsvarande olympisk medalj.
 
Stig Sollander tävlade för IFK Östersund fram till november 1951, och därefter för Östersund-Frösö Slalomklubb (en sammanslagning av slalomsektionerna i IFK Östersund och Frösö IF) och vann under sin karriär fyra individuella alpina SM-guld.

Sollander var gift med Monika Charlotta Sollander från 1949 till sin död. De fick sex barn. Dottersonen Bobo Sollander är allsvensk fotbollsspelare i Östersunds FK.

Olympiska resultat
1948 – Sankt Moritz: 40:e i störtlopp, oplacerad i nordisk kombination (29:a + startade ej)
 1952 – Oslo: 5:a i slalom, 6:a storslalom, föll ur i störtlopp
1956 – Cortina d’Ampezzo: 3:a i slalom, 10:a i störtlopp, 16:e i storslalom

Referenser

 Stig Sollander från Sveriges Olympiska Kommitté

Externa länkar
 Bilder i Jamtlis bildarkiv

Svenska alpina skidåkare
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1956
Män
Födda 1926
Avlidna 2019
Personer från Frösön
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 1948
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1948 från Sverige
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 1952
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1952 från Sverige
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 1956
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1956 från Sverige
Svenska mästare i alpin skidsport
Svenska idrottare under 1900-talet
Neil Robertson

Neil Robertson, född 11 februari 1982 i Melbourne, är en australisk professionell snookerspelare. År 2010 blev han den andre vänsterhänte spelaren, efter Mark Williams, att vinna VM i snooker. Han är den ende australier som har vunnit en rankingtävling.

Karriär 
Robertson började sin snookerkarriär tidigt. Vid 14 års ålder blev han den yngste som gjorde ett century i en australisk rankingtävling. I juli 2003 vann han U-21 världsmästerskapen på Nya Zeeland. 2005 kvalade han för första gången in till professionella snooker-VM, där han förlorade mot Stephen Hendry med 10-7. Året därpå gick han till kvartsfinal och förlorade med 13-12 mot slutlige vinnaren Graeme Dott.

Säsongen 2006/2007 var ett bra år. Han vann Royal London Watches Grand Prix i oktober 2006 efter att ha slagit unge överraskningen Jamie Cope med 9-5 i finalen. Han vann även Welsh Open i februari efter att ha slagit sensationen Andrew Higginson med 9-8 i finalen.

Efter en sämre säsong 2007/08 kom Robertson tillbaka hösten 2008 och vann ytterligare en rankingtitel, Bahrain Championship. Hösten 2009 vann Robertson sin fjärde rankingtitel, den andra inteckningen i Grand Prix.

År 2010 vann Neil Robertson sin första VM-titel efter att ha slagit Graeme Dott med resultatet 18-13. Han blev därmed den förste australiensiske segraren sedan Horace Lindrum 1952. Följande säsong inleddes på bästa sätt för Robertson, då han vann sin sjätte rankingtitel, den nyinstiftade World Open, efter att ha slagit Ronnie O'Sullivan i finalen. Tack vare denna seger gick han för första gången upp på förstaplatsen på världsrankingen då denna (till skillnad från tidigare säsonger) räknades om redan i oktober. Det var då första gången på 20 år som någon annan än Stephen Hendry, John Higgins, Ronnie O'Sullivan eller Mark Williams innehade förstaplatsen.

Robertson vann hösten 2011 en deltävling i Players Tour Championship, vilket innebar att han vunnit minst en (större eller mindre) rankingturnering varje år mellan 2006 och 2011. Han har heller aldrig förlorat en TV-sänd final.

I januari 2012 vann Robertson den mycket prestigefyllda inbjudningstävlingen Masters. Han finalbesegrade Shaun Murphy med resultatet 10-6, och förlängde därmed sin svit av vunna finaler.

Titlar

Rankingtitlar 
 VM - 2010
 Grand Prix - 2006, 2009
 Welsh Open - 2007
 Bahrain Championship - 2008
 World Open - 2010
China Open - 2013, 2019
Wuxi Classic - 2013, 2014
UK Championship - 2013, 2015
Riga Masters - 2016, 2018
Scottish Open - 2017
Welsh Open - 2019
European Masters - 2020
World Grand Prix - 2020
English Open - 2020
Tour Championship - 2021

Mindre rankingtitlar 
 Players Tour Championship 6 (Warsaw Classic) - 2011
 Alex Higgins International Trophy - 2011
 Gdynia Open - 2012, 2015

Andra titlar 
 Masters kvalturnering - 2003
 Masters - 2012
 General Cup - 2013
Champion of Champions - 2015, 2019
Hong Kong Masters - 2017

Källor

Referenser

Externa länkar 

 Profil på snookerdatabase.co.uk

Australiska snookerspelare
Födda 1982
Män
Levande personer
Världsmästare i snooker
Idrottare från Melbourne
Jonathan Ive

Jonathan Paul "Jony" Ive, född i februari 1967, är en brittisk-amerikansk designer. Han var tidigare designchef (senior vice president) vid Apple Inc. i Kalifornien. Han är internationellt känd för att ha designat Apples iMac och iPod.

Biografi 
Jonathan Ive växte upp i Chingford i England, som ligger i östra London. År 1985 började han studera design på Northumbria University. När han var klar med sina studier började han arbeta åt Tangerine, en designstudio i London. 1992 flyttade Jonathan Ive till San Francisco i USA, efter att ha accepterat ett anställningserbjudande av Apple. Han blev utnämnd till verkställande direktör för design år 1997, då Steve Jobs återvände till företaget. Han lämnade Apple 2019.

Jonathan Ive gifte sig med historikern Heather Pegg 1987 och tillsammans har de ett par tvillingsöner. Paret bor i Twin Peaks utanför San Francisco i Kalifornien. Jonathan Ive är väldigt medieskygg; därför finns det inte så mycket information om hans privatliv.

I juni 2019 lämnade han Apple för att starta LoveFrom tillsammans med industridesignern Marc Newson.

Priser och utmärkelser 
Kritiker anser att Ives produkter är bland de bästa i designvärlden. Hans produkter har upprepade gånger fått olika priser.

 Ive har vunnit Design Museum's "Designer of the Year Award" två gånger, 2002 och 2003.
 År 2006 tilldelades Ive orden "Commander of the British Empire" av drottning Elizabeth. Drottningen hade då erkänts att äga en Ipod.
 År 2007  belönades Jonathan Ive med "National Design Award" för sitt arbete med Iphone.
 År 2012 blev Jonathan Ive adlad av drottning Elizabeth II.
 
 Ive är representerad vid bland annat Nationalmuseum.

Källor

Bibliografi
Leander Kahney: Jony Ive. The genius behind Apple's greatest products, Penguin, 2013

Externa länkar 

Om Ive på Apples webbplats
Biografi på en privat webbplats tillägnad Jonathan Ive

Amerikanska formgivare
Personer med anknytning till Apple
Födda 1967
Män
Levande personer
Representerade vid Nationalmuseum
Crane Paper Company

Crane Currency är ett amerikanskt familjeföretag (familjen Crane) baserat i Dalton, Massachusetts som specialiserat sig på tillverkning av kontanter. Crane har tillverkat allt dollarpapper sedan 1879, och är den dominerande leverantören av papper som används till den amerikanska valutan. 

Företaget äger sedan 2001 Tumba pappersbruk.

Historik 
Stephen Crane var den första inom familjen Crane som blev en papperstillverkare och han kallade sitt pappersbruk för "The Liberty Paper Mill". Han sålde valutaanpassat papper till gravören Paul Revere som var den första som tryckte de amerikanska koloniernas papperspengar. År 1801 grundades Crane av Zenas Crane, Henry Wiswall och John Willard. Företagets originalverk producerade dagligen 20 "posts" (1 "post" = 125 ark). Crane utvecklade en metod som väver in parallella silkestrådar i sedelpapper för att ange sedeltyp och att förhindra förfalskning 1844.

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Amerikanska tillverkningsföretag
Massa- och papperstillverkare
Företag bildade 1879
Presidentvalet i Ukraina 2004

Presidentvalet i Ukraina ägde rum i november 2004. Valet stod i huvudsak mellan premiärminister Viktor Janukovytj och oppositionsledaren samt tidigare premiärminister Viktor Jusjtjenko. Presidentvalet hölls i en väldigt laddad atmosfär med anklagelser om mediapåverkning, valfusk och Jusjtjenko blev utsatt för förgiftning.

När valresultaten offentliggjordes den 23 november vanns valet av Janukovytj (49,46 %), men Jusjtjenko (46,61 %) och hans anhängare, tillsammans med flera internationella valobservatörer, fördömde valet som riggat. Detta föranledde allvarligare politiska kriser, folkliga protester och demonstrationer som utlöste "Orangea revolutionen", vilket ledde till att Ukrainas högsta domstol ogiltigförklarade valresultatet och utlyste omval.

Den 26 december genomfördes ett omval mellan Janukovytj och Jusjtjenko, där observatörer nu rapporterade om ett mer rättvist val, som Jusjtjenko vann med omkring 52 % av rösterna mot Janukovytjs 44 %.

2004 i Ukraina
Ukraina
2004
Herman Adolph Falk

Herman Adolph Falk, född 15 december 1785 på Risäter, Norra Råda socken, Värmlands län, död där 21 november 1865, var en svensk hovjägmästare. Han var far till Otto och Helmer Falk samt farfar till Herman och Erik Falk.

Falk ingick 1808 som volontär vid Närke-Värmlands regemente, avancerade till fänrik och tog 1812 avsked ur krigstjänsten. År 1816 blev han överjägmästare i Värmland, vilken befattning han innehade till 29 september 1865, och utnämndes 1823 till hovjägmästare.

Falk vann anseende såsom en av Sveriges mest framstående jägare. I synnerhet är han bekant såsom björnjägare och ledare av större björnjakter, s k. skallgångar, och han är i detta hänseende jämförlig med det 1700-talets storman på samma område, kung Fredrik I:s hovjägmästare, Anders Schönberg. Fullständiga uppgifter om antalet björnar, som stupade vid Falks större och smärre jakter, finns ej; emellertid är det känt, att han med egen hand fällde omkring 100 stycken. 

Från 1817, då han bosatte sig på Risäter, var denna egendom ett jägarhem, som drog till sig många, även utländska, jaktamatörer. Hans ständige medhjälpare vid björnjakterna var kronoskogvaktaren Jan Finne (död 1876 vid omkring 90 års ålder). Denne vittbekante björnjägare kallades därför "Falks högra hand".

Falks Underrättelser om de i Wermeland brukliga björnskall (1819; ny upplaga 1828) innehåller åtskilliga för den tiden nya upplysningar om björnens levnadssätt, och dylika upplysningar förekomma även i uppsatsen Något om björn och björnjagt (Tidskrift för jägare och naturforskare, 1834). Mer än de flesta bland sina samtida ivrade han för en bättre jaktvård och framlade sina tankar rörande detta ämne i en Promemoria vid förslag till ny jagtstadgas uppgörande (Svenska jägarförbundets nya tidskrift, 1863).

Källor

Externa länkar 
 

Svenska hovjägmästare
Personer från Norra Råda socken
Födda 1785
Avlidna 1865
Män
Ugglan
Anders Schönberg den äldre

Anders (Andreas) Schönberg, född 27 november 1689 i Stockholm, död 2 februari 1759 på Aspnäs gård i Uppland, var en svensk hovjägmästare.

Biografi
Anders Schönberg var son till vice presidenten i Svea hovrätt Johan Erdtman som adlats Schönberg, och dennes hustru Catharina Stiernhöök, dotterdotter till Henrik Lemmens och sondotter till Johan Stiernhöök. Han var gift med friherrinnan Gustafva von Friesendorff, och var far till bland andra Anders Schönberg den yngre.

Schönberg blev 1701 student vid Uppsala universitet och 1708 vid Greifswalds universitet, 1712 hejderidare (lantjägmästare) i Västmanland och 1713 kapten vid Bergsregementet. Han utnämndes 1721 överjägmästare i Gästrikland, Hälsingland och Härjedalen, som belöning för att han, genom kraftfullt gjorda anordningar 1719 räddat de inre delarna av Uppland och Västmanland från de landstigna ryssarnas hemsökelser. Han fick avsked från tjänsten 1737 med hovjägmästares titel.

Som riksdagsman, från 1719 till 1738, arbetade Schönberg ivrigt för de svenska slöjdernas förkovran. Han gjorde sig särskilt känd som björnjägare och anordnade en mängd jakter för kung Fredrik I:s nöje. De anteckningar som han förde angående sina jakter publicerades i Tidskrift för jägare och naturforskare och är värdefulla som kulturbilder.

Han var ägare till Aspnäs gård i Östervåla socken och till Hammarby i Danmarks socken, den senare gården sålde han 1758 till Carl von Linné.

Källor
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor

Noter 

Svenska hovjägmästare
Ridderskapet och adelns riksdagsledamöter
Svensk obetitlad adel
Födda 1689
Avlidna 1759
Män
Ugglan
Politiker från Stockholm
Björn Lindskog

Björn Lindskog, född den 25 februari 1906 i Sollefteå, död den 1 januari 1982 i Djursholm, var en svensk militär och författare. Han var son till regementsläkaren Jonas Lindskog och skådespelaren Greta Pfeil.

Biografi 
Lindskog började sin officersbana vid Södermanlands regemente där han utnämndes till officer 1927. Han övergick till Flygvapnet och genomgick Flygskolkåren (F 5) 1932. Efter att ha studerat vid Krigshögskolan 1937–1939 blev han lärare där i flygtjänst 1939–1943. Lindskog befordrades till kapten 1939, till major 1943 och till överstelöjtnant 1945. Vid uppsättandet av Södertörns flygflottilj (F 18) på Tullinge kom han att verka som flottiljchef 1946–1949. Han utnämndes till överste 1948 och var chef för Flygkrigshögskolan 1949–1957. 

Lindskog avslutade sin militära verksamhet när han efterträdde Stig Wennerström som flygattaché i Washington, D.C. och Ottawa 1957–1961. Efter hemkomsten blev han biträdande generalsekreterare på KSAK och efterträdde 1964 Nils Söderberg som ordinarie generalsekreterare, vilket han var till 1969. Björn Lindskog är en av de få svenskar som blivit medlem i Caterpillarklubben två gånger. Han blev ledamot av Krigsvetenskapsakademien 1947.

Utmärkelser 
   Riddare av Svärdsorden, 1946.
   Riddare av Vasaorden, 1947.
   Kommendör av Svärdsorden, 11 november 1952.
   Kommendör av första klass av Svärdsorden, 6 juni 1956.
Legion of Merit, april 1962.

Bibliografi
 Luftkriget i Polen (1940)
 Luftinvasion (1941)
 Fallskärmar och fallskärmstrupper (1947)
samt ett stort antal artiklar i dagspress och tidskrifter

Källor

Noter

Överstar i svenska flygvapnet
Svenska attachéer
Svenska flygflottiljchefer
Personer verksamma vid Södertörns flygflottilj
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Kommendörer av första klass av Svärdsorden
Riddare av Vasaorden
Svenska militärer under 1900-talet
Militärer från Sollefteå
Födda 1906
Avlidna 1982
Män
Fredrik Österling

Fredrik Österling, född i Gällivare 12 februari 1966 är en svensk konserthuschef, tonsättare och författare.

Fredrik Österling är utbildad vid Musikhögskolan vid Örebro universitet samt vid Musikhögskolan i Göteborg. 

Han arbetade under några år som utredningssekreterare och ämnessakkunnig i musik/opera på Kulturdepartementet. Var sekreterare för den statliga  orkesterutredningen - Den professionella orkesterverksamheten i Sverige (SOU 2006:34) som hade i uppdrag att utreda svenska orkestrars villkor och finansiering. Österling ägnade därefter några år med att arbeta för musikerna som organisationsansvarig och förbundssekreterare i Svenska Musikerförbundet. Därefter skrev Österling två större rapporter i uppdrag för Konstnärsnämnden och Kungliga Operan. Den förra rörde Komponisternas ekonomiska, sociala och konstnärliga villkor, den senare rörde Kungliga Operans nationalscensuppdrag.  

Som VD för Stockholms Läns Blåsarsymfoniker förhandlade Österling fram en lösning på orkesterns och Länsmusikens lokalbehov med Statens fastighetsverk. Orkestern kunde då flytta in i konserthuset vid Nybrokajen 11, som i samband med detta döptes till "Musikaliska". Under denna period och under devisen "Skippa helskägg", genomfördes en helt jämställd orkestersäsong på Österlings initiativ. 

Efter en kortare sejour som Kulturskolechef i Södertälje verkade Österling som chef för Helsingborgs Konserthus och Symfoniorkester under åren 2016-2021. Sedan hösten 2021 arbetar Österling som chef för Sametinget.

Operor 
Näktergalen och rosen, premiär 1990 på Lillan i Göteborg, andra uppsättning premiär i Uppsala 1992. Libretto: Iwar Bergkwist
Orfeus död, premiär 1992 i Göteborg, komponerad till invigningen av Artisten i Gbg. Libretto: Johan Österling
Yggdrasil, dansopera, premiär 2000 i Falkenberg, därefter spelad i Skövde samt på Göteborgsoperans lilla scen Kgl operans lilla scen. Libretto: Hans Berndtsson
Inför kvinnan ställd, kortopera, premiär 2001 i Skövde. Libretto: Frans G Bengtsson/Österling
Elin/Helena, kyrkoopera, premiär 2001 i Skövde. Libretto: Fredrik Österling
Sauna Subtil, opera i en akt, premiär 2001 på Operahögskolan i Göteborg. Libretto: Fredrik Österling
Ruttna människor, opera i en akt, premiär 2002 på teater Peró, med studenter från operahögskolan i Stockholm. Libretto: Fredrik Österling
Shit också premiär 2007  på Folkoperan. Libretto: Manuel Cubas
Näsflöjten, kulturpolitisk operett, premiär 2009 i Vadstena. Därefter turné i norrbotten. Libretto: Magnus Lindman
”Poetissan från Aareavaara - Paradisets Barn” ,musikteater om den mytomspunna Korpelarörelsen med libretto av Bengt Pohjanen och Carina Henriksson, urpremiär på Festspelen i Piteå 2022

Referenser

Noter

https://www.aftonbladet.se/nojesbladet/a/G3W5nJ/de-gor-teater-om-mytomspunna-korpelarorelsen
Aftonbladet 14 juni 2022

Externa länkar 
Intervju med Fredrik Österling på STIM
Konstnärsnämnden
Svenska Dagbladet
Musikaliska
https://www.svd.se/fanfar-for-kvinnor-som-vagar-ta-risker

Svenska klassiska kompositörer under 1900-talet
Svenska klassiska kompositörer under 2000-talet
Födda 1966
Män
Levande personer
Hovjägmästare

Hovjägmästare är en titel på en jägmästare anställd vid ett hov eller på en person som bistår vi kungliga jakter. Numera är hovjägmästare ofta en hederstitel.

Danmark
I Danmark var en hofjægermester en godsägare som bistod vid de kungliga jakterna under enväldet. Numera är det en hederstitel som tilldelas den kunglige jaktmästaren samt vissa adliga godsägare. Manliga hovjägarmästare får bära en grön uniform med silverdetaljer, samt ett eklöv av silver prytt med drottningens monogram på en grön rosett. Kvinnor har ingen uniform men bär en brosch som ämbetstecken.

För närvarande (2022) finns 44 hovjägmästare i Danmark, varav 13 kvinnor.

Norge
I Norge tillsattes førstehoffjegermestrer sedan 1860 men posten blev obesatt efter unionsupplösningen 1905.

Sverige
I Sverige var hovjägmästaren en hovtjänsteman, som hade överinseende över jägeristaten vid hovet och de kungliga jaktparkerna. Förste hovjägmästare var ursprungligen titel för chefen för kungliga hovjägeristaten och senare titel på någon bland hovjägmästarna. Idag finns endast en hovjägmästare, friherre Johan Nordenfalk.
Hovjägmästare i Sverige har en uniform (motsvarande hovuniform) bestående av en enkelradig vapenrock av mörkgrönt kläde med galon av guld på krage och ärmuppslag, förgyllda knappar med kunglig krona och överstes epåletter (modell äldre) med statschefens monogram; mörkgröna byxor med guldgalon; skärp av guld med fransar; hirschfängare eller sabel; vita handskar samt svart bicorne med kokard och en grön hängande plym.

Överhovjägmästaren och förste hovjägmästare hade motsvarande uniform med generals gradbeteckning och buljon-tofsar i bältet.

Se även
Överhovjägmästare

Referenser

Kungliga hovstaterna
Överhovjägmästare

Överhovjägmästaren var anställd som chef för Kungliga Hovjägeristaten. År 1606 förordnades Stellan Otto Mörner till överhovjägmästare. Han skulle bland annat ha tillsyn över kronans parker, varjämte lämnades åtskilliga föreskrifter om jakt och skjutande med mera.

Regeringsformen av 1634 omtalade bland de små eller lägre riksämbetsmännen en riksjägmästare, som skulle ha inseende över kungens parker, jakträttigheter och djurgårdar såväl som över kronans skogar. Carl Hård var Sveriges första riksjägmästare. 

Genom kunglig resolution av 14 augusti 1682 indrogs riksjägmästarämbetet, och till utövning av dennes uppsikt över jägeribetjänte lämnades föreskrift om förordnande av fyra jägerifiskaler. Dessutom omnämndes en överjägmästare som chef för jägeristaten inom varje län. I en resolution av 4 januari 1780 utfärdade kung Gustav III instruktion för en överhovjägmästare, åt vilken överlämnades de göromål och rättigheter, vilka till följd av § 1 i 1638 års instruktion tillkommit riksjägmästarämbetet. Så överläts till överhovjägmästare uppsikten över kronoparker, jagbackar och djurgårdar. 1808 års jaktstadga uppdrog åt honom att utöva tillsyn av efterlevnaden av däri givna bestämmelser i fråga om jakt och djurfång liksom att ha chefskap över jägeri- och skogsbetjänte. 

År 1824 överlämnades överhovjägmästarens befattning med skogs- och jaktbiträden åt Kungl. Maj:ts befallningshavande. Överhovjägmästaren hade rang näst efter överhovstallmästaren. Ämbetet avskaffades vid utgången av 1969.

Lista över överhovjägmästare
1752-1776 Carl von Fersen
1776-1803 Axel Oxenstierna af Eka och Lindö
1803-1815 Mårten Bunge
1815-1825 Robert Magnus von Rosen
1825-1838 Jakob Wilhelm Sprengtporten
1838-1845 David Henrik Stierncrona
1858-1859 Carl Fredrik Piper
1875-1882 Claes Magnus Lewenhaupt
1883-1912 Victor Ankarcrona
1912-1921 Tage Thott
1921-1930 Nils Trolle
1930-1940 Claes Erik Rålamb
1940-1965 Claës Lewenhaupt

Källor

Se även
Hovjägmästare

 
Kungliga hovstaterna
Ukrainas kommunistiska parti

Ukrainas kommunistiska parti (ukrainska:Комуністична партія України) är ett politiskt parti i Ukraina, lett av Petro Symonenko. Partiet bildades 19 juni 1993.

I parlamentsvalet den 29 mars 1998 fick partiet knappt 25% av rösterna och blev största parti i parlamentet, vid parlamentsvalet den 30 mars 2002 fick partiet 19,98% av rösterna och förlorade sedan dess väljarstöd fram till parlamentsvalet den 26 mars 2006 då partiet fick 3,66% och 21 platser i parlamentet.

I parlamentsvalet 2007 bröt kommunistpartiet förlusttrenden. Man fick då över 1 miljon röster, 5,39 % av rösterna och 27 mandat.

Partiets valresultat

Se även

Sovjetunionens kommunistiska parti

Externa länkar

 Ukrainas kommunistiska partis officiella webbplats

Källor 

Kommunistiska partier
Politiska partier i Ukraina
Politiska partier bildade 1993