kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Warwick Parer

Warwick Raymond Parer, född 6 april 1936 i Wau i Papua Nya Guinea, död 14 mars 2014 i Brisbane i Queensland, var en australisk politiker som representerat delstaten Queensland i egenskap av liberal politiker.

Han blev medlem av senaten 1985 och från mars 1996 till oktober 1998 var han minister för energi- och resursfrågor i John Howards regering. Parer avgick från sin senatspost i februari år 2000 och hans senatsplats övertogs då av George Brandis. Som grundutbildning var Parer ekonom, med utbildning från Melbournes universitet.

Källor

Australiens ministrar
Personer i Australien under 1900-talet
Födda 1936
Avlidna 2014
Män
Våra vänners liv

Våra vänners liv är en svensk TV-serie i tio entimmesavsnitt från 2010. Första avsnittet sändes i SVT 1 den 18 oktober 2010. Serien är skapad och skriven av Calle Marthin och Niklas Rockström. För regin står Henrik Georgsson och Mani Maserrat-Agah (avsnitt 7 & 8). Serien startade en debatt om "den nye mannen". Serien vann Kristallen 2011-priset för "Årets tv-drama".

Handling 
Den handlar om fyra mäns vänskap och deras liv. Pontus är nyskild och försöker kombinera karriären med att ta hand om sin dotter. Mats är nygift men längtar efter något större vad gäller karriären och dras med en jobbig svärfar. Olle och Monika väntar barn samtidigt som Olle drabbas av en sjukdom och söker upp sin far. David driver antikhandel och inleder en osäker relation med en äldre kvinna.

Rollista i urval 

 Jacob Ericksson - Pontus
 Gustaf Hammarsten - Mats
 Shanti Roney - Olle
 Erik Johansson - David
 Malin Cederbladh - Charlotte
 Kirsti Torhaug - Monika
 Meliz Karlge - Anna
 Marie Richardson - Jenny
 Sofia Sohlberg - Frida
 Anja Lundqvist - Lotta
 Anders Ahlbom - Gösta
 Sten Ljunggren - Claes
 Johan Ulveson - Otto, chefredaktör
 Rakel Wärmländer - Anja
 Dan Bratt - Bill
 Per Ragnar - Buster
 Rebecka Teper - Katarina, förskolefröken
 Göran Engman - Davids far
 Anne-Li Norberg - Davids mor
 Claes Månsson - Bengt, Anjas far
 Lena Strömdahl - Olles läkare
 Magnus Eriksson - Charlottes chef
 Kjell Bergqvist - Kjell-Olof Heldt, mäklare
 Caroline Williams - sångerskan vid en dejtingscen
 Fredrik Hiller - Taxichaufför
 Simon J. Berger - Barnmorska
 Johan Hedenberg - Läkare Nordensson
 Natalie Söderqvist - Markvärdinna
 David Lenneman - Guldsmed
 Michael Lindgren - Folkes pappa
 Hugo Persliden - Folke
 Linnea Pettersson - Stella

Källor

Externa länkar 
 
 

Svenska TV-serier från 2010-talet
TV-program i SVT
TV-seriestarter 2010
Kristallenvinnare 2011
Svenskspråkiga TV-serier
Cassie Venturas diskografi

Cassie Ventura är en amerikansk modell, sångare, dansare och skådespelare. Sedan musikdebuten 2006 och fram till 2015 består hennes diskografi av ett studioalbum, ett blandband och sju singlar utgivna av skivbolagen BadBoy och Interscope Records. Ventura träffade musikproducenten Ryan Leslie under mitten av 2000-talet och duon påbörjade arbetet med hennes självbetitlade debutalbum som gavs ut i augusti 2006. Albumet gick in på fjärde plats i USA och topp-40 i Storbritannien. Två singlar gavs ut från albumet, huvudsingeln "Me & U" och "Long Way 2 Go". Den förstnämnda låten blev en topp-tio hit på den amerikanska singellistan och en av de framgångsrikaste singlarna 2006. Hon bidrog med musik till filmen Step Up 2: The Streets 2007 vilket gav singeln "Is It You". Ventura började arbeta med sitt andra studioalbum samma år. Flera singlar har sedan dess getts ut men med små eller obefintliga kommersiella framgångar, vilket har skjutit fram albumets utgivningsdatum flera gånger. Hennes första blandband, RockaByeBaby, gavs ut i april 2013 och föregicks av de virala utgivningarna av "Numb" och "Paradise".

Album

Studioalbum

Singelskivor

Singlar

Som medverkande artist

Promosinglar

Blandband

Musikvideor

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Cassie Venturas diskografi på Discogs

Diskografier för amerikanska artister
R&B-diskografier
Bergs kyrka, Västmanland

Bergs kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Hallstahammar-Kolbäcks församling i Västerås stift. Kyrkan ligger i Berg, omkring fyra kilometer väster om centrala Hallstahammar. Utanför kyrkmuren står en tiondebod från 1600-talet.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan är byggd av gråsten och uppfördes någon gång vid slutet av 1200-talet eller i början av 1300-talet. Byggnadsstilen är ett mellanting av romansk stil och gotisk stil. Kyrkans innertak var från början ett tunnvalv av trä som 1490 ersattes med två stjärnvalv. En hårdhänt renovering genomfördes 1835 då de rundbågiga romanska fönstren förstorades.  

I kyrkans takkonstuktion över långhuset finns 24 medeltida takstolar bevarade. Några saxsparrar har tagits bort, men annars har inga större förändringar skett. En dold fönsteröppning finns i långhusväggen och är synlig på vinden till sakristian. Taklagets utseende överensstämmer med kyrkans datering till kring 1300.

På norra väggen finns målat ett lejon med två svansar. Valvribborna har små målningar som föreställer Jesu pinoredskap.

Inventarier
 Dopfunten från 1300-talet är av typen paradisfunt.
 Altarskåpet är från tiden omkring år 1400. I altarskåpet finns figurer som föreställer Jesus, Maria samt Marias mor Anna.
 Predikstolen är från år 1802.
 I sakristian förvaras fragment av ett krucifix från omkring år 1350. Snett framför koret har en kopia av krucifixet satts upp.

Orgel
1876 byggde E. A. Setterquist & Son, Örebro en orgel med 8 stämmor, en manual och bihängd pedal.
Den nuvarande orgeln byggdes 1943 av A Magnussons Orgelbyggeri AB, Göteborg. Orgeln är pneumatisk. Den har två fria kombinationer, en fast kombination och tremulant för Krumhorn 8'.

Klockstapel
Klockstapeln sydväst om kyrkan har sin nuvarande, kompakta form sedan en ombyggnad 1842. Då kläddes den in med locklistpanel som tjärströks och täcktes med ett valmat tak med vitmålade frontespiser. Tidigare fanns en hög 1600-talsspira.
Konstruktionen i klockstapel är typiskt medeltida, men verktygsspåren är svårtolkade och för tankarna till senmedeltid. Klockstapelns konstruktion uppskattas till 1300-1500-tal efter en inventering.

Galleri

Referenser

Noter

Tryckta källor

Webbkällor
 Hallstahammar-Bergs församling

Externa länkar 

Kyrkobyggnader i Västerås stift
Kyrkobyggnader i Hallstahammars kommun
Hinneryds kyrka

Hinneryds kyrka en kyrkobyggnad som tillhör Hinneryds församling i Växjö stift. Kyrkan ligger i samhället Hinneryd i Markaryds kommun.

Kyrkobyggnaden
Nuvarande kyrka uppfördes 1883–1885 efter ritningar av arkitekt Albert Törnqvist och togs i bruk 1886. Kyrkan byggdes utanpå en tvåskeppig medeltidskyrka i romansk stil som började rivas 1884. Kyrkans arkitektur kan närmast betecknas som historiserande blandstil. Kyrkobyggnaden som är uppförd i  sten, spritputsad och vitkalkad  består av ett långhus och kor med en bakomliggande tresidig sakristia i öster. Tornet är försett med dubbla ljudöppningar, tornur och en hög korskrönt spira. Interiören är av salkyrkokaraktär med ett tredelat innertak eller tredingstak. En skärmvägg avskiljer koret från sakristian. Överst på korbågen står följande text <<HERRANS HÄRLIHGET GÅR UPP OFVER DIG>>

Inventarier
 Dopfunten av granit är från medeltiden, men har huggits om på senare tid.
 Ett triumfkrucifix vid södra korväggen dateras till 1200-talet. Utfört av sydskandinavisk verkstad.
 Under läktaren finns medeltida träskulpturer skurna i ek: Madonna, från mitten av 1200-talet. Heliga Ursula (?), provinsiellt arbete från 1400-talets andra hälft. Heliga Birgitta, 1400-talet. Anna själv tredje, datering 1400-talets andra hälft. Relief ur ett altarskåp, 1400-talet. Diakon, daterad till 1500-talet.
 Ett golvur är från början av 1800-talet.
 Altartavlan är utförd 1977 av David Ralson och utgörs av ett kors som innehåller olika motiv ur Nya testamentet. I korsets mitt Kristus som korsfäst och uppstånden, inramad  av en mandorla. Nederst på korset en bild av Bebådelsen, följt av motiven Jesu födelse och Jesu dop. Vänstra korsarmen Jesus i  Getsemane och den högra rättegången inför Pontius Pilatus. Överst en bild av den Helige Ande i form av en duva. Tavlan omges av en altaruppställning med en trekantsgavel krönt av ett kors.
Altarringen är halvrund med smala balusterdockor.
Predikstolen med ljudtak är dekorerad  med motiv i korgens bågfälten av konstnären Sven Ljungberg, Ljungby.
Bänkinredning är öppen med jugendinspirerade gavlar.
Orgelläktare.

Orglar
Den ursprungliga orgeln byggdes av 1890/1898 av Carl Elfström, Ljungby med 16 stämmor. Fasaden som fortfarande är bevarad tillkom efter ritningar av Folke Zetterwall.
Orgeln byggdes om 1958 av Frede Aagaard till 16 stämmor.
1977-1979 byggde J. Künkels Orgelverkstad ett nytt mekaniskt orgelverk. Fasaden har bibehållits från Elfströms orgel.

 En mekanisk kororgel med sex stämmor är byggd av Walter Thür Orgelbyggen. Orgeln invigdes 1986 till kyrkans hundraårsjubileum. Ett svällskåp finns för alla manualstämmor utom Principal 4'.

Referenser

Tryckta källor
 Kyrkobyggnader i Kronobergs län. Sid 94-95

Webbkällor
 
Riksantikvarieämbetet. Ur Medeltidens bildvärld. Se nedan.
      Dopfunt
      Träskulptur fr 1400-talet
      Heliga Ursula
      Heliga Birgitta
       Madonna
      Anna själv tredje
      Krucifix

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Växjö stift
Kyrkobyggnader i Markaryds kommun
Kyrkobyggnader invigda 1886
1886 i Sverige
Nordlig ormhuvudsfisk

Nordlig ormhuvudsfisk (Channa argus) är en fiskart som först beskrevs av Theodore Edward Cantor, 1842. Nordlig ormhuvudsfisk ingår i släktet asiatiska ormhuvudsfiskar (Channa) och familjen ormhuvudsfiskar (Channidae).

Storlek och vikt
Nordlig ormhuvudsfisk är en medelstor rovfisk som högst är 90 cm lång oftast 50-75 cm och väger högst 6,3 kg oftast 4-4,5 kg.

Utbredning 
Arten förekommer urprunglig i nordöstra Kina och i angränsande områden av Ryssland. Den introducerades i Japan och i andra kinesiska regioner. individerna vistas i stora floder och deras bifloder samt i insjöar. Nordlig ormhuvudsfisk vandrar före vintern till mer skyddade regioner.

Ekologi 
Nordlig ormhuvudsfisk kan överleva utanför vattnet i 3 till 4 dagar vid temperaturer mellan 10 och 15°C. Den gömmer sig och överraskar sina byten. Individerna blir könsmogna när de är 30 cm långa och två år gamla. Honor lägger i juni och juli ägg.

Föda och hot
Den nordliga ormhuvudsfisken är en riktig storätare som äter fiskar, groddjur, kräftdjur, andungar och små däggdjur. Fiender inkluderar människa.

Arten fiskas som sport och flera exemplar fångas och säljs som akvariedjur. Populationen minskar men IUCN listar arten fortfarande som livskraftig (LC).

Referenser

beskrivning av arten

Abborrartade fiskar
Södra Bergnäs kyrka

Södra Bergnäs kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Arjeplogs församling i Luleå stift. Kyrkan ligger i Bergnäsudden vid östra stranden av sjön Storavan.

Kyrkobyggnaden
Träkyrkan är uppförd 1903-1904 efter ritningar av arkitekt A G Brodersson och har Norra Bergnäs kapell och Arjeplogs kyrka som förebilder. Kyrkan består av långhus med smalare kor i öster och ett kraftigt kyrktorn i väster. Öster om koret, bakom altaret, finns sakristian. Kyrkorummet har höga och smala fönster och täcks av ett vinklat tak. En upprustning genomfördes 1925-1926 då kyrkobyggnaden brädfodrades.

Kyrkklockan är gjuten 1903 av Bergholtz klockgjuteri. På klockan finns inskriptionen "Gudi Allena ären".
Orgeln med fem stämmor är byggd i Boden 1882 av Nils Oskar Alm.
Textilierna i kyrkan är skänkta av kyrkliga syföreningar.

Externa länkar

Referenser
 Arjeplogs församling
 
 

Kyrkobyggnader i Luleå stift
Kyrkobyggnader i Arjeplogs kommun
Kyrkobyggnader invigda 1904
1904 i Sverige
Miruts Yifter

Miruts Yifter (även Muruse Yefter), född 15 maj 1944 (troligt datum) i Adigrat i provinsen Tigray, död 22 december 2016 i Toronto i Kanada, var en etiopisk före detta friidrottare, med specialinriktning på långdistanslöpning med Yifter the Shifter som smeknamn.

Yifter arbetade tidigt i olika fabriker och som hästkusk, men hans talang för löpning upptäcktes först då han gjorde sin värnplikt i det etiopiska luftvapnet.

Olympisk karriär  
Under OS i München 1972 tog Yifter brons på 10 000 meter. Han var även anmäld på 5 000 meter, men kom för sent till starten och blev därför utan resultat.

Fyra år senare, under OS 1976 i Montréal deltog inte Yifter, eftersom de afrikanska länderna bojkottade spelen.

Under OS i Moskva 1980 gjorde Yifter stor succé. Först vann han 10 000 meter efter en fantastisk spurt. 300 meter från mål sprang han ifrån resten av startfältet och vann med 1,6 sekunder före finländske Kaarlo Maaninka. Fem dagar senare kammade Yifter även hem guldmedaljen på halva distansen, 0,6 sekunder före Suleiman Nyambui från Tanzania.

Yifter framstod under Moskvaolympiaden som en mystisk person, inte minst beträffande hans ålder. På en direkt fråga om hur gammal han var, svarade Yifter: "Människor kan stjäla mina kycklingar. Människor kan stjäla mina får. Men ingen människa kan stjäla min ålder". Det blev aldrig helt klarlagt huruvida Yifter var 36 eller 42 år när han tog hem sin dubbel i Moskva. Han var dock förmodligen född 1944.

Vidare karriär 
Yifter fortsatte sin internationella löparkarriär i några år till, men nådde aldrig lika stora framgångar. Han deltog bland annat i terräng-VM både 1981, 1982 och 1983 med placeringarna 15:e, 16:e respektive 67:e.

Personliga rekord 
 5000 meter: 13.13,82 (Düsseldorf, 1977)
 10 000 meter: 27.40,92 (München, 1972)

Källor 
 Om Miruts Yifter på IAAF:s webbplats
 Om Miruts Yifter på sports-reference.com

Noter

Män
Födda 1944
Etiopiska långdistanslöpare
Olympiska guldmedaljörer 1980
Olympiska bronsmedaljörer 1972
Avlidna 2016
Etiopiska olympiska guldmedaljörer
Etiopiska olympiska bronsmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1972 från Etiopien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1972
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1980 från Etiopien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1980
Personer från Adigrat
Pontus Plænge

Pontus Plænge, född 14 juni 1971 i Norrköping, är en svensk skådespelare och regissör.

Biografi 
Plænge är utbildad vid Teaterhögskolan i Stockholm 1990–1993. Han har varit verksam som skådespelare vid bland annat Stockholms stadsteater, Turteatern och Radioteatern. Mellan 2010 och 2020 var han verksam som regissör och skådespelare vid Östgötateatern, där han bland annat gjort roller som Prior i Angels in America och Georges i La Cage Aux Folles och Estragon i I väntan på Godot, samt iscensättningar av Hamlet, Swedenhielms, Dissekering av ett snöfall och Rampfeber med flera.

Plænge startade 1996 Shakespeare på Gräsgården (ShpG) i Vadstena, en sommarteater som numera kallas Shakespearefabriken  där han alltjämt (2022) verkar som konstnärlig ledare.

Teater

Regi i urval

Roller (ej komplett)

Referenser

Externa länkar 
Shakespeare på Gräsgården

Svenska teaterregissörer
Svenska skådespelare
Födda 1971
Män
Levande personer
Alumner från Teaterhögskolan i Stockholm
Gustav Droysen

Johann Gustav Ferdinand Droysen, född 10 april 1838 i Berlin, död 10 november 1908 i Halle an der Saale, var en tysk historiker. Han var son till Johann Gustav Droysen och bror till Hans Droysen. 

Droysen blev e.o. professor i Göttingen 1869 och professor i historia i Halle 1872. Han är främst känd för sina arbeten om trettioåriga kriget. I Gustav Adolf (1869-70; del 1 översatt till svenska 1869) försöker han under stark beundran för den svenske kungen framställa honom som en modern politiker, för vilken de religiösa frågorna var av mera underordnad betydelse. Bernhard von Weimar (två band 1885) framhåller starkt hertig Bernhards roll, bland annat beträffande slaget vid Nördlingen, på Gustaf Horns bekostnad. 

Till dessa huvudarbeten ansluter sig Schriftstücke von Gustav Adolf, zumeist an evangelische Fürsten Deutschlands (1877) samt Das Zeitalter des dreißigjährigen Krieges (i Wilhelm Onckens "Allgemeine Geschichte in Einzeldarstellungen", 1888). I den av Droysen grundade serien "Hallesche Abhandlungen zur neueren Geschichte" förekommer åtskilliga bidrag till trettioåriga krigets historia, varjämte han här i vissa fall lät någon av sina lärjungar uppträda till hans försvar mot de berättigade angrepp för på en gång ytlighet och överdriven kritik, som under senare tid riktades mot honom. Ganska mycket använd var den av Droysen utgivna Allgemeiner historischer Handatlas (1885). Han invaldes som ledamot av Vetenskapssocieteten i Uppsala 1887.

Källor

Tyska professorer i historia
Personer verksamma vid Göttingens universitet
Födda 1838
Avlidna 1908
Män
Ugglan
Personer från Berlin
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Berlinförklaringen (2007)

Berlinförklaringen (officiellt Förklaring med anledning av 50-årsdagen av undertecknandet av Romfördragen, alternativt Berlindeklarationen) är en icke-bindande text som signerades den 25 mars 2007 i Berlin, Tyskland. Texten antogs exakt 50 år efter undertecknandet av Romfördragen.

Syftet med förklaringen var att återuppväcka den konstitutionella debatten inom Europeiska unionen sedan förslaget om Europeiska konstitutionen förkastats. Förklaringen var början på utarbetandet av Lissabonfördraget.

Förklaringen undertecknades av tre personer: Europaparlamentets talman Hans-Gert Pöttering, på parlamentets vägnar, Europeiska rådets ordförande Angela Merkel, på Europeiska rådets vägnar, och Europeiska kommissionens ordförande José Manuel Barroso, på kommissionens vägnar. Från början var det tänkt att alla medlemsstaters stats- och regeringschefer skulle underteckna förklaringen, men eftersom det skulle göra det svårt att komma överens om en text signerade istället ovanstående tre personer förklaringen på respektive institutions vägnar.

Ratificering

Ratificeringsförfarandet i detalj

Se även 
 Romförklaringen

Referenser

Noter 

2007 i Tyskland
Europeiska unionen under 2000-talet
Politikåret 2007
Berlin under 2000-talet
Bernhard Erdmannsdörffer

Bernhard Erdmannsdörffer, född 24 januari 1833 i Altenburg, död 1 mars 1901 i Heidelberg, var en tysk historiker. Han var far till geologen Otto Erdmannsdörffer. 

Erdmannsdörffer studerade filologi och historia i Jena under Johann Gustav Droysen, överflyttade 1861 till Berlin, där han blev Droysens medhjälpare i forskningen rörande den store kurfurstens historia samt 1864 utnämndes till lärare i historia vid krigsakademien och 1869 till extra ordinarie professor vid universitetet. År 1871 blev han professor i historia i Greifswald, 1873 i Breslau och 1874 - som Heinrich von Treitschkes efterträdare - i Heidelberg, där han var verksam intill sin död. Han blev 1893 ledamot av Vetenskapssocieteten i Uppsala. 

Erdmannsdörffer tog en framskjuten del i planerandet av den stora källpublikationen "Urkunden und Actenstücke zur Geschichte des Kurfursten Friedrich Wilhelm von Brandenburg" och utgav där fem band "Politische Verhandlungen" (1864-83). Därjämte utgav han, tillsammans med Karl Obser, "Politische Correspondenz Karl Friedrichs von Baden 1783-1806" (fem band, 1888-1900). 

Bland Erdmannsdörffers historiska skrifter märks Herzog Karl Emanuel I von Savoyen und die deutsche Kaiserwahl von 1619 (1862), Graf Georg Friedrich von Waldeck. Ein preußischer Staatsman im 17. Jahrhundert (1869), i vilken den brandenburgska politiken under den store kurfurstens senare år ingående skildras, samt det 1894 med Verdunpriset belönade arbetet Deutsche Geschichte vom Westfälischen Frieden bis zur Regierungszeit Friedrich des großen (två band, 1890-93), en mästerlig, på synnerligen omfattande forskning vilande framställning av Tysklands historia under dess svåraste splittringstid. Hans sista arbete var en biografisk studie, Mirabeau (i "Monographien zur Weltgeschichte", 1900). 

Erdmannsdörffer kännetecknas som historieskrivare av samvetsgrann forskning, måttfulla och noga avvägda omdömen samt en klar, enkel och åskådlig framställningskonst, varjämte han i det hela lyckats frigöra sig från den starkt tendentiösa karaktären hos sin lärare Droysens behandling av den brandenburg-preussiska politikens historia.

Källor

Tyska professorer i historia
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Personer verksamma vid Greifswalds universitet
Personer verksamma vid universitetet i Wrocław
Personer verksamma vid Heidelbergs universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Personer i Tyskland under 1800-talet
Födda 1833
Avlidna 1901
Män
Ugglan
Personer från Altenburg
Alumner från Jena universitet
Jamel Debbouze

Jamel Debbouze (arabiska: جمال دبّوز), född 18 juni 1975 i Paris, Frankrike, är en fransk skådespelare, komiker och filmproducent av marockanskt ursprung.

Biografi 
Debbouze föddes i Paris (10:e arrondissementet) av marockanska föräldrar som den äldsta av fem bröder. Drygt ett år senare flyttade familjen tillbaka till Marocko för en kortare tid, men återvände till Frankrike 1979 och bosatte sig i Trappes utanför Paris, där Debbouze skulle komma att växa upp.

Hans skådespelarkarriär började på ett tragiskt sätt. Den 17 januari 1990 blev han och en annan pojke, Jean-Paul Admette, påkörda av ett snabbtåg på Trappes järnvägsstation sedan de försökt ta en genväg över ett järnvägsspår. Debbouze överlevde mirakulöst men blev totalförlamad i sin högra arm medan Jean-Paul Admette avled.

På sjukhuset en kort tid efter olyckan mötte han dramatikern Alain Degois som senare skulle bli hans mentor. Degois arbetade vid den tidpunkten med att organisera teaterworkshops och utbildningskurser i improvisationsteater för ungdomar. Debbouze anslöt sig till Degois teatertrupp som drygt ett år senare ställde upp i det franska mästerskapet för improvisationsteater. Under åren som följde turnerade teatertruppen även i Québec och i Marocko.

1992 fick han sin första filmroll i filmen Les Pierres Bleues au Désert och därefter rullade karriären på. Under 1990-talet gjorde han sig ett stort namn i fransk media och har medverkat i ett stort antal filmer och komediprogram, han har även haft ett flertal egna TV-program i fransk TV. Han är idag en av Frankrikes populäraste och mest folkkära personer.

För den svenska publiken har Debbouze kanske främst blivit känd för rollen som Numerobis i Asterix & Obelix: Uppdrag Kleopatra och i Asterix på olympiaden, men också som Lucien i Amelie från Montmartre och som André Moussah i Luc Bessons film Angel-A.

Filmografi (urval) 
 Les Pierres bleues du desert - (1992)
 Les Deux papas et la maman - (1996)
 Y a du foutage de gueule dans l'air - (1996)
 Zonzon - (1998)
 H (TV-serie) - (1998–2004)
 Un pavé dans la mire - (1998)
 Le Ciel, les oiseaux et... ta mère! - (1999)
 Rêve de cauchemar - (1999)
 Les Petits souliers - (1999)
 Elie annonce Semoun - (2000)
 Granturismo - (2000)
 Amélie från Montmartre - (2001)
 Asterix & Obelix: Uppdrag Kleopatra (2002)
 Le Boulet - The Malian guard (2002)
 Les Clefs de bagnole - (2003)
 She Hate Me - Doak (2004)
 Angel-A - (2005)
 Infödd soldat - (2006)
 Asterix på olympiaden - (2008)
 Parlez-moi de la pluie - (2008)
 Outside the Law (2010)

Referenser

Noter 

Franska komiker
Franska TV-skådespelare
Franska skådespelare under 2000-talet
Levande personer
Män
Födda 1975
Skådespelare från Paris