kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Violett sporrgök

Violett sporrgök (Centropus violaceus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Violett sporrgök är en mycket stor (64 cm) sporrgök med helt lilaglänsade svartaktig fjäderdräkt. Ögat är rött, med svart ögonring omringad av vitaktig bar hud. Näbben är svart, benen varierande vitaktiga, ljusbruna eller skifferblå. Lätet är ett djupt tvåstavigt "wu-wuuu", påminnande om ljudet av stora metallskivor som böjs, ibland upplandat med snabba klunkande läten. Även hesa och raspiga "wrah!-wrah!" kan höras.

Utbredning och status 
Fågeln förekommer i Bismarckarkipelagen (Niu Ailan och Niu Briten). IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Bismarckarkipelagen
Filippinsporrgök

Filippinsporrgök (Centropus viridis) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Filippinsporrgöken är en stor och långstjärtad fågel med hsvart fjäderdräkt förutom roströda vingar. En helsv�art form förekommer på ön Mindoro och en ovanlig vit form på Luzon. Arten liknar den akut hotade mindorosporrgöken men har svart istället för brun buk. Den är vidare mycket större än mindre sporrgök. Bland lätena hörs en något fallande serie med "wok!" och korta, explosiva "jek-wok-wok!".

Utbredning och systematik 
Filippinsporrgök delas in i fyra underarter:
 Centropus viridis major – förekommer på Babuyanesöarna (norra Filippinerna)
 Centropus viridis viridis – förekommer utbrett på de filippinska öarna
 Centropus viridis mindorensis – förekommer i norra och centrala Filippinerna (Mindoro och Semirara)
 Centropus viridis carpenteri – förekommer i Batanasöarna norr om Luzon (norra Batan, Sabtang och Ibuhos)

Levnadssätt 
Filippinsporrgöken hittas i öppna eller delvis avverkade skogar i låglänta områden och lägre bergstrakter. Den födosöker nära eller på marken, på jakt efter insekter och annan animalisk föda.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Filippinerna
Mörk långstjärtsgök

Mörk långstjärtsgök (Cercococcyx mechowi) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Mörk långstjärtsgök är en mörkt brungrå gök med påfallande lång stjärt och tvärbandad undersida. Den är mycket lik olivgrå långstjärtsgök, men har mörkare ovansida, bredare band undertill och djupare rostrött under stjärten. Två typer av läten finns, dels en rapp serie med tre stigande visslingar, dels en mer utdragen där visslingarna avstannar och faller i tonhöjd något mot slutet. I västligaste delen av utbredningsområdet är den första varianten långsam och varje ton blir allt ljusare.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från Sierra Leone till nordvästra Angola och östra Kongo-Kinshasa. Den delas vanligen inte in i underarter, men studier visar att den västafrikanska populationen fram till västra Kamerun har avvikande läte och kortare stjärt. Hybridzonen mellan de två populationerna verkar dessutom smal, varför vissa behandlar dem som två skilda arter, den västafrikanska som "vissellångstjärtsgök" (Cercococcyx lemaireae).

Levnadssätt 
Mörk långstjärtsgök hittas i undervegetation upp till de mellersta skikten i fuktiga skogar i lågland och medelhög höjd. Den är skygg och tillbakadragen, och upptäcks därför oftast först på lätet.

Status 
IUCN hotkategoriserar de båda populationerna var för sig, den västafrikanska som nära hotad och den övriga som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i etiopiska regionen
Bandad långstjärtsgök

Bandad långstjärtsgök (Cercococcyx montanus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utbredning och systematik 
Bandad långstjärtsgök delas in i två distinkta underarter:
 C. m. montanus: förekommer i bergsskogar i sydvästra Uganda, östra Kongo-Kinshasa och Rwanda.
 C. m. patulus: förekommer i bergsskogar från Kenya till södra Kongo-Kinshasa, Zambia och Moçambique.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Gökar
Fåglar i etiopiska regionen
Olivgrå långstjärtsgök

Olivgrå långstjärtsgök (Cercococcyx olivinus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Afrika från Liberia till Demokratiska republiken Kongo, västra Uganda, nordvästra Zambia och norra Angola. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Gökar
Fåglar i etiopiska regionen
Blå gulnäbb

Blå gulnäbb (Ceuthmochares aereus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Blå gulnäbb är en udda mörkt blågrå gök med lysande gul näbb. Den liknar grön gulnäbb, men utbredningsområdena överlappar ej. Lätet inleds med en tvekande serie med ljusa "kik", följt av en lång och accelererande drill. Även en utdragen stigande och fallande vissling kan höras.

Utbredning och systematik 
Blå gulnäbb delas in i två underarter::
  C. a. flavirostris – förekommer från Gambia till sydvästra Nigeria
  C. a. aereus – förekommer från sydöstra Nigeria till västra Kenya, norra Zambia och Angola samt på Bioko

Tidigare betraktades även grön gulnäbb (C. australis) utgöra en underart, och vissa auktoriteter gör det fortfarande.

Levnadssätt 
Blå gulnäbb hittas i tätbevuxna miljöer, i skog, skogsbryn och buskmarker. Den håller sig dold i tätaste medelhöga skikten, framför allt snåriga partier med klängväxter.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i etiopiska regionen
Mulgaglansgök

Mulgaglansgök (Chrysococcyx basalis) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Mulgaglansgök är en liten (17 cm) grönaktig gök med bröstet och stjärten tvärbandade samt ett mörkt streck genom ögat som faller ner över kinden. Ungfåglar kan vara nästan obandade och liknar då den gråare svartörad glansgök. Den hörs ofta med en upprepad, genomträngande vissling.

Utbredning 
Fågeln häckar i Australien och Tasmanien och övervintrar till Java. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Chrysococcyx. Vissa lyfter dock istället ut mulgaglansgöken med släktingar till det egna släktet Chalcites.

Levnadssätt 
Arten hittas i torrt och halvtorrt landskap, bland annat i öppen skog, mulga, spinifexmarker och kustnära saltträsk. Födan består av insekter, huvudsakligen fjärilslarver. Den födosöker både i lövverket och på marken. Fågeln är liksom många andra gökar en boparasit som lägger sina ägg i andra fåglars bon, bland annat taggnäbbar, blåsmygar, honungsskvättor och sydhakar i släktet Petroica.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns tidigare svenska namn horsfieldglansgök eller Horsfields glansgök, tillika det engelska namnet Horsfield's Bronze Cuckoo hedrar Thomas Horsfield som beskrev arten 1821. Det justerades 2022 till ett enklare och mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Bildgalleri

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Didrikglansgök

Didrikglansgök (Chrysococcyx caprius) är en huvudsakligen afrikansk fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Kännetecken

Utseende 
Didrikglansgöken är en liten gök med en kroppslängd på 18-20 centimeter. Adulta fåglar är glansigt gröna ovan med fläckar av kopparglans. Den har ett brutet vitt ögonbrynsstreck och en kort, grön mustasch. Alla vingpennor har tre eller fyra vita fläckar på innersidan. De fyra gröna yttre stjärtpennorna är vitspetsade och det yttersta paret är vitfläckigt. 

Honan visar mer kopparglans ovan och är även bandad i koppar på flankerna. Undersidan har ofta en brunaktig anstrykning. Ungfågeln har röd näbb, streckad strupe och ett vitt vingband. Den är än mer kopparfärgade ovan och brunare under än honan och är brunfläckig på flankerna.

Läte 
Didrikglansgöken är en ljudlig fågel som yttrar en ihållande serie med fyra klara identiska noter följt av ett litet kvitter: did-did-did-did-did-er-ick. Det är lätet som gett arten dess namn.

Utbredning och systematik 
Didrikglansgök är en flyttfågel som både häckar och övervintrar söder om Sahara och på södra Arabiska halvön. Fågeln är en kortflyttare som rör sig efter säsongsmässig nederbörd. Den har dock påträffats i Europa vid ett tillfälle, 27 juni 1982 på Cypern. Den har även setts i Israel och Libanon. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt
Didrikglansgöken är en vanlig, ensamlevande fågel som påträffas i öppet skogslandskap, savann och buskområden utmed vattendrag. Som många gökarter är den en boparasit. Den lägger sitt enda ägg huvudsakligen hos vävare, framför allt byvävaren, men även bland arter i släktet Euplectes, bland annat rödhalsad vidafink. Fågeln lever av olika sorters insekter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som generellt vanlig i större delen av utbredningsområdet.

Namn 
Fågeln har även på svenska kallats didrikgök och större guldgök.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i etiopiska regionen
Smaragdglansgök

Smaragdglansgök (Chrysococcyx cupreus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Smaragdglansgöken är en liten och slank gök. Hanen är mycket färgglad med smaragdgrön fjäderdräkt och gult på buken. Honan är mycket mer färglös och kraftigt tvärbandad, men antydan till grönt på den i övrigt rostfärgade ryggen. Den skiljs från andra små gröna gökar genom avsaknad av vitt ögonbrynsstreck eller vit strupe. Lätet är distinkt, återgivet som "pre-ty, geor-gio".

Utbredning och systematik 
Smaragdglansgök behandlas antingen som monotypisk eller delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Chrysococcyx cupreus cupreus: förekommer i Afrika södra om Sahara
 Chrysococcyx cupreus intermedius: förekommer på Bioko (Guineabukten)
 Chrysococcyx cupreus insularum: förekommer på São Tomé, Príncipe och Pagalu (Guineabukten)

Levnadssätt 
Smaragdglansgöken hittas i fuktiga skogar, från havsnivån till rätt höga bergstrakter. Den lever i trädkronorna och för där en tillbakadragen tillvaro. Vanligtvis upptäcks den på lätet.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
På svenska har arten tidigare kallats afrikansk smaragdgök.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i etiopiska regionen
Gulstrupig glansgök

Gulstrupig glansgök (Chrysococcyx flavigularis) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utbredning och systematik 
Fågelns utbredningsområde är från Sierra Leone till södra Kamerun, västra Sydsudan, västra Uganda och östra Demokratiska republiken Kongo. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Gökar
Fåglar i etiopiska regionen
Klaasglansgök

Klaasglansgök (Chrysococcyx klaas) är en huvudsakligen afrikansk fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Klaasglansgöken är med en kroppslängd på 18 centimeter en mycket liten gök. Hanen är glänsande grön ovan med ett litet vitt streck bakom det mörka ögat, medan undersidan är snövit med mörkgröna fläckar på bröstsidorna. Honan är bronsgrön ovan, under fint rostbandad samt har blekbruna ögon. I flykten visar båda könen vita yttre stjärtpennor, hanen även vita täckare på undersidan av vingarna. Ungfågeln liknar honan, men kraftigare bandad under och även ovan. Lätet är en upprepad vissling: fuiii-fi fuiii-fi.

Utbredning och systematik 
Fågeln är vida sprid i Afrika söder om Sahara, från södra Mauretanien och Senegal österut till Eritrea, Etiopien, söderut till Sydafrika, inklusive ön Bioko i Guineabukten. Den förekommer även på sydvästra Arabiska halvön, i sydvästra Saudiarabien och västra Jemen. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Klaasglansgöken förekommer öppet skogslandskap, buskområden och trädgårdar från havsnivån till 3000 meters höjd, ofta i fuktigare områden än liknande didrikglansgöken. Den för ett tillbakadraget liv och framför allt honan ses sällan. Fågeln lever av insekter, huvudsakligen fjärilslarver men även fjärilar, skalbaggar, termiter och små hopprätvingar. Klaasglansgöken är boparasit på olika sorters sångare, solfåglar, flugsnappare och glasögonfåglar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som generellt vanligt förekommande.

Namn 
Fågelns svenska och vetenskapliga artnamn hedrar Klaas, en Khoikhoijägare och samlare som medföljde den franske upptäcktsresanden François Levaillant på sina expeditioner i Sydafrika.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i etiopiska regionen
Guldglansgök

Guldglansgök (Chrysococcyx lucidus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Guldglansgöken är en liten glansigt grönaktig fågel kraftigt tvärbandad på strupe, bröst och stjärt. Den skiljer sig från mulgaglansgöken genom att sakna mörkt ögonstreck. Lätet beskrivs som en snabb och stigande vissling, "coo-ee", som framförs upprepat med två visslingar per sekund. Fraser med grövre, långsammare och fallande "tsee-ew" kan blandas in.

Utbredning och systematik 
Guldglansgök delas in i fyra distinkta underarter:
 Chrysococcyx lucidus harterti – förekommer i Salomonöarna (Rennell och Bellona)
 Chrysococcyx lucidus layardi – förekommer i Nya Kaledonien, Loyautéöarna, Vanuatu, Banksöarna och Santa Cruzöarna
 Chrysococcyx lucidus lucidus – häckar i Nya Zeeland, övervintrar i norra Melanesien
 Chrysococcyx lucidus plagosus – häckar i South Australia och Tasmanien, övervintrar i norra Melanesien

Levnadssätt 
Guldglansgöken hittas i skogsområden, i blötare och tätare skog än mulgaglansgöken. Den boparasiterar på sångsmygar.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i australiska regionen
Beryllglansgök

Beryllglansgök (Chrysococcyx maculatus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Beryllglansgök är en liten (18 cm) gök med hos hanen färgstarkt smaragdgrön ovansida. Honan är rostorange på hjässa och nacke och obandat bronsgrön på vingar och mantel. Båda könen är tätt tvärbandade undertill på ljus botten. Lätet är ett högljutt, fallande "kee-kee-kee-kee".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från Indien till södra Kina, Sydostasien, Sumatra, Andaman and Nicobar öar. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Vitörad glansgök

Vitörad glansgök (Chrysococcyx meyerii) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utbredning 
Fågeln förekommer i bergsskogar på Nya Guinea och Batanta.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Aron Baruch Meyer (känd som Adolf Bernhard Meyer, 1840-1911), tysk läkare, zoolog, antropolog, museidirektör vid Royal Mus. Dresden 1874-1906 samt samlare av specimen i Ostindien och på Nya Guinea 1870-1873.

Noter

Externa länkar 

Gökar
Fåglar i australiska regionen
Mindre glansgök

Mindre glansgök (Chrysococcyx minutillus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar. Den har ett stort utbredningsområde från Thailand till Australien.

Utseende och läte 
Mindre glansgök är en liten grönaktig fågel med kraftig tvärbandning på strupe, bröst och stjärt. Den saknar det mörka ögonstrecket som mulgaglansgöken har. Hanen har en tydlig röd ögonring. Lätet är distinkt, en snabb serie med omkring fem fallande stammande toner och drillar.

Utbredning och systematik 
Mindre glansgök delas in i fyra grupper av 13 underarter med följande utbredning:
 minutillus-gruppen
 Chrysococcyx minutillus peninsularis – sydligaste Thailand och Malackahalvön
 Chrysococcyx minutillus albifrons – norra Sumatra och västra Java
 Chrysococcyx minutillus cleis – norra och östra Borneo
 Chrysococcyx minutillus minutillus – Moluckerna, Små Sundaöarna, norra Australien och Melvilleön
 Chrysococcyx minutillus barnardi – östra Australien (sydöstra Queensland till nordöstra New South Wales)
 poecilurus-gruppen
 Chrysococcyx minutillus aheneus – sydöstra Borneo och i södra Filippinerna
 Chrysococcyx minutillus jungei – Sulawesi, Madu, Flores och Timor; Timorpopulationen kan utgöra en obeskriven underart
 Chrysococcyx minutillus misoriensis – kustnära lågland på norra Nya Guinea och närliggande öar
 Chrysococcyx minutillus poecilurus – kustnära lågland på södra Nya Guinea och närliggande öar
 Chrysococcyx minutillus russatus – i nordöstra Australien (norra och östra Queensland)
 rufomerus-gruppen
 Chrysococcyx minutillus rufomerus – Små Sundaöarna (Romang, Kisar, Leti, Moa, Sermata och Damar)
 Chrysococcyx minutillus salvadorii – känd från ett exemplar från ön Tepa (Babaröarna)
 Chrysococcyx minutillus crassirostris - förekommer i Moluckerna (Tayandu, Kaiöarna) Tanimbaröarna (Yamdena, Larat)

Underarterna crassirostris och salvadorii erkänns tillsammans av Birdlife International som en egen art, "brokglasgök". Underarten cleis inkluderas ofta i aheneus.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Chrysococcyx. Vissa lyfter dock istället ut mindre glansgök med släktingar till det egna släktet Chalcites.

Status 
IUCN kategoriserar crassirostris och salvadorii å ena sidan och alla andra underarter å andra sidan var för sig, båda som livskraftiga.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Svartörad glansgök

Svartörad glansgök (Chrysococcyx osculans) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utbredning och systematik 
Fågelns utbredningsområde är i Australien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar

Gökar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Bergglansgök

Bergglansgök (Chrysococcyx ruficollis) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utbredning och systematik 
Fågelns utbredningsområde är i fuktiga bergsskogar på Nya Guinea. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Gökar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Nya Guinea
Violglansgök

Violglansgök (Chrysococcyx xanthorhynchus) är en asiatisk fågel i familjen gökar med vid utbredning från Indien till Filippinerna och Indonesien.

Utseende och läten 
Asiatisk glansgök är en liten (17 cm) gök med hos hanen färgstarkt violett ovansida. Honan är enhetligt bronsbrun ovan med endast lätt grönaktig anstrykning, medan undersidan är vit med brungröna tvärband. Det tvåstaviga och upprepade lätet, i engelsk littetur återgivet som "che-wick", hörs framför allt i flykten. Även en accelererande drill kan höras.

Utbredning och systematik 
Violglansgök delas in i två underarter med följande utbredning:
 Chrysococcyx xanthorhynchus xanthorhynchus - förekommer från nordöstra Indien till Sydostasien, Stora Sundaöarna och Palawan
 Chrysococcyx xanthorhynchus amethystinus - förekommer i Filippinerna

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
The Mary Onettes (musikalbum)

The Mary Onettes är The Mary Onettes första studioalbum, utgivet 25 april 2007 på skivbolaget Labrador. Från skivan utgavs två singlar: Void och Lost, vilka båda släpptes innan albumet.

Produktion 
Skivan spelades in i House Arrest Studio i Göteborg. Philip Ekström producerade samtliga låtar utom "Pleasure Songs", vilken producerades av Lars Malmros. Skivan mixades av Henrik och Philip Ekström och mastrades i Cutting Room av Thomas Eberger. Philip Ekström arrangerade låtarna.

Låtlista 
Alla låtar är skrivna av Philip Ekström.

Personal 
 Petter Agurén - gitarr
 Thomas Eberger - mastering
 Henrik Ekström - bas, mixning
 Philip Ekström - sång, gitarr, mixning, producent, inspelning, arrangemang
 Peter Eriksson - konvolutdesign
 Simon Fransson - trummor
 Karin Hagström - stråkar (spår 10)
 Lars Malmros - producent (spår 1), inspelning (spår 1)
 Lina Molander - stråkar (spår 10)
 Henrik Mårtensson - fotografi

Mottagande 
I USA gav Allmusic skivan betyget 3/5 och Pitchfork Media 6,9/10.

I Sverige fick skivan generellt sett ett positivt mottagande och snittar på 3,6/5 på Kritiker.se, baserat på tretton recensioner. Bland de positiva recensioner återfanns bland andra Expressen (4/5), Svenska Dagbladet (5/6) och Helsingborgs Dagblad (4/5). Bland de mer negativt inställda recensionerna fanns Corren (2/5) och Nerikes Allehanda (2/5).

Referenser

Fotnoter 

Svenska debutalbum
Debutalbum 2007
Musikalbum 2007
Album utgivna på Labrador
Album av The Mary Onettes