kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
John Bigelow

John Bigelow, född 25 november 1817, död 19 december 1911, var en nordamerikansk publicist och diplomat. Han var far till Poultney Bigelow.

Bigelow blev 1861 konsul och var 1865-66 sändebud i Paris, och har bland annat författat Life of G. Ch. Frémont (1856), Les Ètats-Unis d'Amérique en 1863 (1863), France and the confederate navy 1862-68 (1888), W. C. Bryant (1890), samt Life of S. J. Tilden (2 band, 1895). Bigelow utgav även Benjamin Franklins och Samuel J. Tildens arbeten.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Amerikanska diplomater under 1800-talet
Amerikanska författare under 1800-talet
Födda 1817
Avlidna 1911
Män
Alumner från Union College
Tubulin

Tubulin är ett av flera små klotformiga proteiner. De är viktiga beståndsdelar i mikrotubulerna, som är en del av cellskelettet.

Källor

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar 

Proteiner
Hydroklorid

En hydroklorid är ett salt av saltsyra och en organisk bas, normalt en amin. Exempelvis ger reaktionen mellan pyridin (C5H5N) och saltsyra (HCl) upphov till hydrokloriden pyridinhydroklorid (C5H5N·HCl). 

Hydroklorider av aminer är normalt mer lättlösliga i vatten och syror. De är också mindre lättflyktiga än många aminer som "fri bas" och ibland även mindre känsliga för exempelvis oxidation, och är därför oftast mer lätthanterliga och lagringsbeständiga i hydrokloridform. I läkemedel ingår ofta hydrokloridformen av aktiva substanser.

Klorider
Klororganiska föreningar
Fivlereds kyrka

Fivlereds  kyrka är en kyrkobyggnad som sedan 1998 tillhör Åsarps församling (tidigare Fivlereds församling) i Skara stift. Den ligger  
i den sydöstra delen av Falköpings kommun.

Kyrkobyggnad
Kyrkans västra del anses uppförd under medeltiden. Den ligger på en holme omfluten av Ätran och vid sjön Lönerns norra ände. Det skyddade läget medförde att den under medeltiden kunde användas som tillflyktsort i orostider. Kyrkobyggnadens östra del med koret tillbyggdes år 1741 och då tillkom även vapenhuset av trä.

I sin nuvarande form består kyrkan av långhus med tresidigt kor i öster. Norr om koret finns en vidbyggd sakristia. Vid långhusets västra kortsida finns ett vapenhus av trä i två våningar som är något smalare och lägre än långhuset. 

Inredningen är huvudsak från 1800-talet. Vid en restaurering 1954 målades interiören om och man installerade elektriskt ljus. Man hittade äldre väggmålningar, som emellertid var så skadade att de inte gick att restaurera. År 1983 renoverades kyrkan in- och utvändigt utan hjälp av de antikvariska myndigheterna och 1992 lades kyrkans tak om och fönstren renoverades.

Inventarier 

Dopfunt av sandsten tillverkad omkring år 1200 i två delar med höjden 76 cm. Cuppan är cylindrisk med skrånande undersida och helt utan dekor. Foten är rund med buktande översida som avslutas med en kraftig vulst. Centralt uttömningshål.
En altaruppsats i barockstil föreställande Kristus på korset och två kvinnogestalter på ömse sidor är utförd av Jöns Lindberg från Sandhems socken. Den donerades av lagman Johan Timell år 1792 och står på det gamla stenaltaret. 
Nummertavlan är av gustaviansk stil med hållare i form av en uppåtriktad hand. 
Predikstolen är troligen tillverkad i början av 1800-talet.

Klockstapel och klockor
Klockstapeln från 1700-talet har kjolformad inklädnad. I den hänger två klockor.
Storklockan från medeltiden är av en klumpig och primitiv typ som tyder på mycket hög ålder. Den har grova inristningar med tre kors och ett bomärke. På skriftbanden finns runliknande tecken, som är svagt ristade, men utan begriplig mening.
Lillklockan är gjuten 1699.

Orgel 
Kyrkans första orgel var byggd av Svante Johansson i Liared.
Den ersattes 1927 av en pneumatisk orgel byggd av Nordfors & Co med sex stämmor fördelade på manual och pedal.

Källor

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Falköpings kommun
Kyrkobyggnader i Skara stift
Lista över countyn i South Dakota

Detta är en lista över de 66 countyn som finns i delstaten South Dakota i USA.

Referenser 

 
South Dakota
South Dakotas countyn
Skjult

Skjult är en norsk skräckfilm från 2009 i regi av Pål Øie, med Kristoffer Joner, Cecilie A. Mosli, Bjarte Hjelmeland och Marko Iversen Kanic i rollerna.

Handling 
En ung man, Kai Koss (KK), vänder motvilligt tillbaka till sin hemstad, 19 år efter att han rymde från sin fruktansvärda mor. Modern är nu död, och KK har ärvt det förfallna huset han växte upp i. Han önskar bara att reda upp arvet så att han kan lämna stället. Men med arvet följer en rad mörka hemligheter.

Rollista

Källor

Externa länkar

Norska skräckfilmer
Norska filmer 2009
Norskspråkiga filmer
Dan Orbe

Dan Orbe, född den 13 april 1961 i Eskilstuna, är en svensk före detta friidrottare (sprinter). Han tävlade för Råby-Rekarne FIF och IF Göta. Som 19-åring sprang han 100 meter på 10,51 s och 200 meter på 21,16 s och spåddes en framgångsrik karriär. Men utvecklingen avstannade och han sprang aldrig ett fortare 100-meterslopp än det han gjorde som 19-åring och hans personbästa på 200 meter lyckades han endast sänka till 21,12 s.

Personliga rekord 
100 m (manuell tidtagning): 10,4 s (Norrköping  21 juni 1985)
100 m (elektrisk tidtagning): 10,51 s (Helsingfors, Finland 30 augusti 1980)
200 m (elektrisk tidtagning): 21,12 s (Stockholms Stadion 27 juli 1983)

Referenser

Fotnoter

Tryckta källor 

Svenska kortdistanslöpare
Svenska mästare i kortdistanslöpning
Svenska mästare i stafettlöpning
Idrottare från Eskilstuna
Födda 1961
Levande personer
Män
Svenska idrottare under 1900-talet
Louis Bignon

Louis Pierre Édouard Bignon, född 3 juli 1771, död 6 januari 1841, var en fransk baron och diplomat.

Bignon anlitades av Napoleon I i olika diplomatiska uppdrag i Schweiz, Italien, Tyskland och Polen. Särskilt spelade han en stor roll vid tillkomsten av Rhenförbundet och ordnandet av de polska angelägenheterna. Under de hundra dagarna utnämndes han till utrikesminister och undertecknade 1815 Paris kapitulation. Bignon invaldes 1817 i deputeradekammaren, anslöt sig här till oppositionen, vars talan han förde med kraft och sakkunskap. Även i händelserna efter julirevolutionen tog han del, och var 1830 en kort tid utrikes- och undervisningsminister och hade fortfarande säte i deputeradekammaren, där han varmt talade för polackernas sak. I sitt testamente ihågkom Napoleon Bignon med 100 000 francs, och anförtrodde honom uppgiften att skriva den franska diplomatins historia 1792-1815. Till en del efterkom Bignon Napoleons önskemål, när han publicerade sin Histoire de France depuis le 18 brumair jusqu'à la paix de Tilsit (7 band, 1829-38) och dess fortsättning Histoire de France sous Napoléon (6 band, 1838-50), vilken fullbordades av Alfred Auguste Ernouf.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar 
 

Franska politiker
Franska diplomater
Frankrikes utrikesministrar
Frankrikes utbildningsministrar
Födda 1771
Avlidna 1841
Män
Svensk uppslagsbok
Storofficerare av Hederslegionen
Ristat i sten

Ristat i sten är en kriminalroman av Stieg Trenter utgiven 1952.

Handling
Någon smyger i farstun utanför Fribergs fotoateljé på Holländargatan sista dagen före ateljéns semesterstängning. Mannen skuggar Harry genom Norrmalm till garaget där Fribergs Hotchkiss står parkerad. Genom att få servicekillen i garaget att köra iväg med Hotchkissen iförd Fribergs hatt och rock, och själv hoppa in i en droska, lyckas Harry vända på situationen och skugga den droskbil som hans förföljare sitter i. När den snabba sportbilen undkommer beger sig den okände istället ut på Lidingö, där både han och Harry Friberg blir vittnen till ett häftigt äktenskapsgräl, som de hör genom ett öppet villafönster. Nästa morgon blir Harry uppringd av den okände, som vill avtala ett sammanträffande mellan fyra ögon. De hinner dock inte så långt innan den okände i andra änden av tråden blir skjuten med en gangsterpenna. Vid obduktionen visar det sig att han har svalt en papperslapp med några ovanliga symboler från en hällristning.

Historien berättas i jagform av Harry Friberg.

Persongalleri 
 Harry Friberg, fotograf och amatördeckare
 Vesper Johnson, kriminalintendent
 Ture Vikbo, kamrer på Fribergs ateljé, ivrig fågelskådare
 Hellvig, överkonstapel
 Stefan Schmidt, fil. kand som ger privatlektioner i språk
 Lilian Lerka, blomstermakerska, ägare till ateljé för konstgjorda blommor
 Percy Lerka, tenngjuteriägare, Lilians make
 Gertrud Dehren, modekåsös, gammal bekant till Friberg
 Eva Grimm, 25, blomstermakerska, försteman på madame Lilians ateljé
 Victor Jensen, madame Lilians bror
 Robert Sjöholm, marinmålare
 Jean, mystisk fransman

Miljöer
De gamla kvarteren på Norrmalm med gathus och gårdshus, en blandning av bostäder och småindustrier, trånga oregelbundna innergårdar, vindlande trappor och utgångar åt flera håll var en fruktbar deckarmiljö, som utnyttjas till fullo av Trenter i denna roman, liksom i flera andra av böckerna om Harry Friberg.

En olyckshändelse med pukslagarhästen i vaktparaden spelar en viss roll för bestämningen av tidsförloppet kring det första mordet och hållbarheten i ett alibi.

Källor

Harry Friberg
Svenska kriminalromaner
Skönlitteratur 1952
Verk av Stieg Trenter
Durio acutifolius

Durio acutifolius  är en trädart i familjen bombacaceae, släktet durio. Acutifolius är latin för vassa blad. Trät kan användas som timmer, och frökapslarna kan ätas, men är väldigt små.

Utseende 
Durio acutifolius löv liknar durio dulcis, med parvisa, enkla, växande blad och silver-guldiga undersidor. Trädet blir uppemot 29 meter högt och 49 centimeter DBH. Stiplerna ramlar av tidigt. Blommorna blir runt 15 millimeter i diameter, är vita till blekgula och placerade avskilt bakom de lövklädda kvistarna. Frukterna blir omkring 35 millimeter långa ljusröda, uppspringande, med korta taggar, frön med små, röda frökapslar som täcker en liten del av de svarta fröna.

Ekologi 
Durio acutifolius finns i Indonesien, huvudsakligen på Kalimantan, och i Malaysia, på Sabah och Sarawak, samt på Borneo. Trädet, som är undervegetativt, växer huvudsakligen på knapp sand och i lerrika gula jordmåner. Den växer ofta på tillfälligt översvämmade områden i låglänta regnskogar, i ostörda skogar på upp till 900 meters höjd. Den växer ofta bland träd från familjen dipterocarpaceae.

Referenser 

 World Conservation Monitoring Centre 1998.  Durio acutifolius.   2006 IUCN Red List of Threatened Species.  Nedladdat 11 augusti 2010.

Noter 

Durio
Frukter
Träd
Du Växtindex
DBH

DBH är ett amerikanskt botaniskt mått som används för att mäta diametern på stammen på ett stående träd. DBH är akronym för Diameter at Breast Height och är en av de vanligaste dendrometriska mätmetoderna.

Trädstammar mäts i höjd med en vuxen människas bröst, vilket definieras olika i olika länder och situationer. I många länder mäts DBH på cirka 1,3 m (4,3 fot) över marken.

Global variation och vetenskaplig precision
Höjden kan göra en väsentlig skillnad för den uppmätta diametern.

I USA mäts DBH vanligtvis på 4,5 fot (1,37 m) över marken. I vissa länder, som Australien, Indien, Malaysia, Myanmar, Nya Zeeland och Sydafrika, har brösthöjdsdiametern historiskt uppmätts på en höjd av 1,4 m (4 ft 7 tum), men på grund av mycket aktiv forskning om allometri som tillämpas på träd och skogar, är konventionen på 1,3 m (4,3 fot) mer lämplig. Prydnadsträd mäts vanligtvis på 1,5 meter över marken. 

Vissa författare har hävdat att termen DBH bör avskaffas eftersom höjderna vid vilka diametern mäts är alltför varierande och oprecisa, och oprecisa mätningar kan starkt påverka skogsbruksberäkningar av biomassa. Föreslagna  alternativ har framfört Dx varvid x anger den exakta höjden över marken (och längs stammen) vid vilken diametern mäts. Till exempel betecknar D130 en diameter mätt 130 cm över marken och längs stammen.

På sluttande mark tas referenspunkten "ovan marken" vanligtvis vid den högsta punkten på marken som berör stammen, men vissa använder medelvärdet mellan de högsta och lägsta punkterna på marken. Om DBH-punkten faller på en svullnad i stammen är det vanligt att mäta omkretsen under svullnaden vid den punkt där diametern är minst. Andra tvetydiga inställningar för att bestämma den exakta platsen där diametern ska mätas ges i Dahdouh-Guebas &; Koedam (2006).

Metodik
De två vanligaste instrumenten som används för att mäta DBH är en omkrets (eller diameter) omkretsband och skjutmått.

Ett omkretsband mäter trädets faktiska omkrets och bandet är graderat i delar om π centimeter (3,14159 cm). Måttet förutsätter att stammen har ett cirkulärt tvärsnitt och ger en direkt omvandlad avläsning av diametern. Det är korrekt för de flesta plantageträd.

Skjutmått består av två parallella armar varav den ena är fixerad och den andra kan glida längs en skala. Skjutmåttet hålls i rät vinkel mot stammen med armarna på vardera sidan av stammen. Precisionen kan förbättras på icke-cirkulära stammar genom att ta genomsnitt av två tjockleksmätningar i rät vinkel mot varandra. Elektroniska skjutmått är också tillgängliga som gör det möjligt att göra mycket exakta mätningar och lagra dem för vidare analys.

Referenser

Brokaw, N. and Thompson, J. (2000).  The H for DBH.  Forest Ecology and Management 129: 89-91.
Hamilton, G. J. (1975). Forest Mensuration Handbook. Forestry Commission Booklet 39. HMSO, London.

Noter

Externa länkar 

Botanik
Navigationsskolan i Stockholm

Navigationsskolan i Stockholm uppfördes 1907 vid Stigbergsgatan 30 på Stigberget på Södermalm. Tidigare fanns utbildning för sjöbefäl vid Högbergsgatan och Mosebacke torg. Skolan bytte namn till Sjöbefälsskolan 1951 och lades ner 1982. Numera finns Ersta Sköndal  Bräcke högskola i byggnaden. Byggnaden grönmärktes av Stadsmuseet i Stockholm vilket innebär att det kulturhistoriska värdet anses vara särskilt hög från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt.

Historik
Den 13 februari 1841 beslöts att navigationsskolor skulle inrättas i Stockholm, Göteborg, Malmö, Gävle och Kalmar. År 1842 startade utbildningen vid Navigationsskolan i Stockholm. Lokalerna låg då vid Högbergsgatan på Södermalm. År 1844 flyttade man till den nya skolbyggnaden, ritad av Carl-Gustaf Blom-Carlsson, vid Mosebacke torg 5 där man blev kvar till 1907 då huset på Stigberget stod färdigt.

År 1951 byttes namnet till Sjöbefälsskolan. Sjöbefälsskolan i Stockholm uppgick 1980 i det statliga högskolesystemet, liksom alla särskilda sjöbefälsskolor i Sverige. De sista eleverna avlade sin examen 1982. Sjöbefälsutbildning sker idag vid Chalmers tekniska högskola i Göteborg och vid Sjöfartshögskolan i Kalmar.

Skolan på Stigberget

Navigationsskolan byggdes där en gång gamla Södermalms galgberg låg, efter ritningar av arkitekten Georg Ringström vid stadsbyggnadskontoret i en tung institutionsarkitektur med trappgavlar, krenelerade murar och ett signaltorn. Fasaderna är avfärgade i rödbrun kulör och har kalkstensband utmed bottenvåningen. Genom sitt geografiska höga läge på Stigberget kunde skolbyggnaden ses från Stockholms inlopp. Byggkostnaden uppgick till 379 800 kr, vilket anslogs av staden.

Bottenvåningen rymde lokaler för portvakt, vaktmästare, maskinist, extra klassrum, modellrum, direktionsrum och expeditionsrum. På andra våningen låg två styrmans- och två kaptensklassrum, modellrim och rum för lärare. Den översta våningen låg rum för maskinistklasser, en större ritsal samt modell- och biblioteks rum. I den östra tillbyggnaden fanns bostäder, medan den västra inrymde ett observatorium.

På det 25 meter höga tornet finns en signalmast med en så kallad tidkula. Det är en mekanisk anordning som anger rätt tid för fartygen i hamnen. Kulan är en klotformad korg tillverkad av bandplåt som  hissas i topp och faller efter fem minuter ner. Då är klockan exakt 12:00 GMT och kronometern ombord kunde rättas efter det. Tidkulan slutade användas 1936 men är nu åter i drift.

Se även
 Navigationsskolan i Göteborg
 Navigationsskolan i Mariehamn

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Sjöfartsutbildning
Utbildning i Stockholm
Byggnader och anläggningar på Södermalm
Grönmärkta byggnader i Stockholm
Nobuko Yoshiya

Nobuko Yoshiya, född 12 januari 1896, död 11 juli 1973, var en japansk författare verksam under Japan under Shōwa- och Taishō-perioden. Hon var en av Japans mest kommersiellt framgångsrika och produktiva författare.

Noter 

Födda 1896
Avlidna 1973
Kvinnor
Japanska författare under 1900-talet
WP:Projekt Japan
Kurt Thiim

Kurt Thiim, född 3 augusti 1958 i Vojens, är en dansk racerförare. Han är far till racerföraren Nicki Thiim.

Thiim började tävla i karting och gick sedan vidare med formelbilar. 1984 vann han det tyska F3-mästerskapet. 1986 debuterade han i Deutsche Tourenwagen Meisterschaft och vann mästerskapet redan första året.

Thiim har senare kört flera andra standardvagnsserier, bland annat Danish Touringcar Championship.

Källor 
www.dtm.com

Externa länkar 
Kurt Thiims officiella webbplats 
Kurt Thiim på DTC:s webbplats 

Födda 1958
Danska racerförare
DTM-förare 
Tyska F3-mästerskapsförare
Personer från Haderslevs kommun
Män
Levande personer
Per Stureson

Per Stureson, född 22 mars 1948, är en svensk racerförare. Han är far till racerföraren Johan Stureson.

Stureson hade stora framgångar i standardvagnsracing med Volvo 242 Turbo under 1980-talet. Främsta meriten blev totalsegern i Deutsche Tourenwagen Meisterschaft 1985.

Efter avslutad karriär har Per Stureson varit engagerad i sonen Johans racingkarriär med stallet IPS Motorsport.

Källor
 www.dtm.com

Externa länkar 
Björn Ohlsons Volvo 240 Grupp A-sida. 

Födda 1948
Svenska racerförare
DTM-förare
ETCC-förare
Män
Levande personer
Inge Lindholm

Inge Lindholm, född 22 juni 1892. död 24 maj 1932 i Stockholm, var en svensk friidrottare som tävlade för IFK Uppsala och Mariebergs IK.

Vid OS 1912 i Stockholm kom han på tolfte plats i tresteg på 13,74 meter. Han var även med i femkamp där han blev utslagen efter fyra grenar.

Lindholm vann SM-guld på 200 meter 1915 (tid 23,6 sekunder) och i längdhopp år 1916.

Inge Lindholm är begravd på Västra kyrkogården i Karlstad.

Källor

SOK:s personsida
 Jordfästningsnotis i Svenska Dagbladet, 28 maj 1932, sid. 14
 Lindholm, Inge på SvenskaGravar.se

Svenska kortdistanslöpare
Svenska längdhoppare
Svenska mångkampare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1912 från Sverige
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1912
Svenska mästare i femkamp
Svenska mästare i kortdistanslöpning
Svenska mästare i längdhopp
Svenska idrottare under 1900-talet
Gravsatta på Västra kyrkogården i Karlstad
Födda 1892
Avlidna 1932
Män
John Larsson (friidrottare)

John H. Larsson, född 2 maj 1893, var en svensk friidrottare (kortdistanslöpare) som tävlade för Mariebergs IK i Stockholm.

1916 vann Larsson SM på 100 meter (tid 11,0 sekunder) och 200 meter (tid 22,6 sekunder).

Personliga rekord 
100 m: 10,9 s (Köpenhamn, Danmark,  29 augusti 1916)
200 m: 22,5 s (Stockholms Stadion 9 juli 1916)

Referenser

Fotnoter

Tryckta källor 

Män
Svenska kortdistanslöpare
Svenska mästare i kortdistanslöpning
Svenska mästare i stafettlöpning
Födda 1893
Dödsår saknas
Grigg-Skjellerups komet

Grigg-Skjellerups komet (formell beteckning 26P/Grigg-Skjellerup) är en periodisk komet. 

Den upptäcktes första gången 23 juli 1902 av John Grigg i Thames, Nya Zeeland. Griggs gjorde observationen i stjärnbilden Jungfrun och noterade då att han såg en nebulosa dubbelt så stor som Jupiter. Han fick en kort glimt av kometen det följande dygnet, men observationen bekräftades inte förrän den 27:e när väderförhållandena var bättre. Grigg gjorde fler observationer de närmaste dagarna, men då hans rapporter inte nådde ut i tid förblev han den ende observatören detta år. När han gjorde beräkningar på omloppsbanan visade det sig att han hittat en tidigare okänd komet.

James Francis Skjellerup gjorde nya observationer i Kapstaden den 17 maj 1922. Observationerna bekräftades från resten av världen och man bedömde dess magnitud till 11 och dess storlek till mellan fyra och fem bågsekunder. Beräkningarna av banan antydde att man hade återupptäckt Griggs komet från 1902. Då hans noteringar inte var noggranna nog, fick man vänta till nästa passage år 1927 innan detta kunde helt bekräftas.

1986 räknade Ľubor Kresák fram att kometen hade observerats 1808 av Jean Louis Pons då kometen bara befann sig 0,12 AU från jorden.

Kometen har kunnat observeras vid varje periheliumpassage sedan 1922. Normalt når den magnitud 9-9,5. Vid mindre fördelaktiga förhållanden når den bara 16.

En meteorsvärm upptäcktes 1972 som har sitt ursprung i kometen. Den dyker upp runt 23 april. Svärmen är lättast att observera de år när kometen är i perihelium. 

Under 1900-talet passerade kometen nära jorden vid 12 tillfällen och vid fyra tillfällen nära Jupiter. Det senare fick konsekvensen att omloppstiden ändrades från 4,83 till 5,63 år. På samma gång har perihelieavståndet ökat från 0,75 till 1,34 AU.

Banelementen för kometen är osäkra eftersom de inte beräknats sedan 2007. Då beräknades nästa periheliepassage ske i mars 2008.

Giotto 
Rymdsonden Giotto besökte kometen 10 juli 1992 på ett avstånd av 200 km. Detta skedde efter att samma rymdsond tidigare besökt Halleys komet. Man kunde då jämföra de två kometernas sammansättning och magnetfält, men inga bilder togs.

Referenser

Externa länkar 

Kometer i Jupiterfamiljen
Jordnära objekt
Kometer besökta av rymdsonder
Astronomiska upptäckter av australiska astronomer
Astronomiska upptäckter av nyzeeländska astronomer
Astronomiska upptäckter 1902
Narkotikakonventionen

Narkotikakonventionen, eller 1961 års allmänna narkotikakonvention, är en konvention som antogs av Förenta nationerna 30 mars 1961 i New York och som trädde i kraft 13 december 1964. 2010 var 184 länder anslutna till konventionen.

Konventionen ersatte den internationella opiumkonventionen från 1912.

Konventionen förpliktar de anslutna staterna att begränsa användningen av narkotika till endast medicinska och vetenskapliga ändamål. Varje anslutet land får själv besluta om åtgärder mot narkotikamissbruk och påföljder för narkotikabrott men kan även införa strängare bestämmelser än det som anges som minimum i konventionen.

Konventionen reglerar endast klassiska narkotiska preparat, det vill säga opiater, cannabis och koka. Nyare substanser regleras av 1971 års psykotropkonvention.

Med avseende på legala mekanismer kompletteras Narkotikakonventionen av 1988 års narkotikabrottskonvention.

Källor

Externa länkar 
Konventionstexten på bland annat engelska

1961 i USA
Internationella konventioner
Narkotika
Psykotropkonventionen

Psykotropkonventionen, eller 1971 års psykotropkonvention, är en konvention som antogs av Förenta nationerna den 21 februari 1971 i Wien och som trädde i kraft den 16 augusti 1976. 2010 var 183 länder anslutna till konventionen.

Konventionen förpliktar de anslutna staterna att begränsa användningen av medel som regleras av konventionen till medicinska och vetenskapliga ändamål. Den kompletterar bestämmelserna i 1961 års allmänna narkotikakonvention avseende nyare narkotika och psykotropa läkemedel, bland annat LSD, psilocybin, meskalin, amfetamin och barbiturater. Konventionen är inte lika långtgående som 1961 års allmänna narkotikakonvention i fråga om straffbestämmelser.

Med avseende på legala mekanismer kompletteras Psykotropkonventionen av 1988 års narkotikabrottskonvention.

Källor

Externa länkar 
Konventionstexten på bl.a. engelska

1971 i Österrike
Internationella konventioner
Narkotika
Wien under 1970-talet
Alexandre Bigot

Alexandre Bigot, född 5 november 1865 i Mer, död 27 april 1927 i Paris, var en fransk kemist och uppfinnare på keramikfabrikationens område.

Bigot framställde hårdbrända glasyrer samt marmorerat och kristalliserat stengods och sysslade för övrigt med alla grenar av keramikfabrikationen. Mest känd är hans djurfris, efter modell av R. Jouve, på Porte monumentale, världsutställningen i Paris 1900. Delar av den finns numera i konstindustrimuseet i Leipzig.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Franska kemister under 1900-talet
Franska uppfinnare
Personer från Loir-et-Cher
Födda 1865
Avlidna 1927
Män
Sandor Bihari

Sándor Bihari, född 19 maj 1856 och död 28 mars 1906, var en judisk ungersk målare.

Bihari var elev vid konstakademin i Wien och av Jean Paul Laurens i Paris. Bihari utförde friska folklivsbilder och landskap i en bred och kraftig teknik.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Ungerska målare
Födda 1856
Avlidna 1906
Män