kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Alexander Pagenstecher

Friedrich Herman Alexander Pagenstecher, född 21 april 1828 i Wallau, död 31 december 1879 i Wiesbaden, var en tysk oftalmolog.

Pagenstrecker var verksam i Wiesbaden och gjorde sig mest känd för den efter honom benämnda gula ögonsalvan, kvicksilveroxidsalva. Salvan användes främst vid en del ögonsjukdomar dels på ögonlockens kanter och insida, dels på själva ögats yta. Dess verkan är dels antiseptisk, dels även i vissa fall lindrigt etsande. Han uppfann även en metod att vid starroperation extrahera linsen med dess kapsel.

Källor

Tyska oftalmologer
Personer i Tyskland under 1800-talet
Personer från Hessen
Födda 1828
Avlidna 1879
Män
Ugglan
Alticor

Alticor är ett amerikanskt företag som ägs av familjerna Van Andel och DeVos. Alticor är moderbolag till bland annat Amway och Access Business Group. Företagets huvudkontor ligger i Ada, Michigan, USA. Företaget har 13 000 anställda.

Externa länkar
 http://www.alticor.com/

Referenser 

Amerikanska företag
Georg Joseph Beer

Georg Joseph Beer, född 23 december 1763 i Wien, död där 11 april 1821, var en österrikisk oftalmolog.

Beer blev medicine doktor 1786 och vann relativt snabbt ett stort anseende såsom praktisk ögonläkare; därjämte utövade han såsom lärare en så betydande och framgångsrik verksamhet, att regeringen 1812 beslöt att för honom inrätta en särskild lärostol i oftalmologi vid Wiens universitet. 

Beer räknas bland den moderna ögonläkekonstens mera betydande representanter. Till hans Lehre von den Augenkrankheiten (två band, 1792; ny upplaga 1813) anslöt sig mer eller mindre nästan alla under förra hälften av 1800-talet utkomna läroböcker i oftalmologi. Viktig ur bibliografisk synpunkt är hans Bibliotheca ophthalmica (tre band, 1799-1800).

Källor

Österrikiska oftalmologer
Österrikiska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Wien
Personer i Österrike under 1800-talet
Personer från Wien
Födda 1763
Avlidna 1821
Män
Ugglan
Sebou

Sebou är en flod i norra Marocko. Den rinner upp i Atlasbergen och mynnar ut i Atlanten 15 km nedanför staden Kénitra. Floden är omkring 450 km lång, och flyter även förbi staden Fès vid bifloden med samma namn. En annan biflod till Sebou är Ouargha.

Källor

Externa länkar
 

Vattendrag i Marocko
Sebous avrinningsområde
Eduard Jäger von Jaxtthal

Eduard Jäger von Jaxtthal, född 25 juni 1818 i Wien, död där 5 juli 1884, var en österrikisk oftalmolog, son till Friedrich Jäger von Jaxtthal.

Jäger blev 1854 docent och 1883 ordinarie professor vid Wiens universitet. Han ägnade sig med särskild förkärlek åt oftalmoskopin och utgav bland annat en mycket använd oftalmoskopisk atlas. Allmänt kända  är hans stilskalor för bestämmandet av synskärpan.

Källor

Österrikiska oftalmologer
Österrikiska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Wien
Personer i Österrike under 1800-talet
Personer från Wien
Födda 1818
Avlidna 1884
Män
Ugglan
Paradiset finns om hörnet

Paradiset finns om hörnet (spanska El paraíso en la otra esquina) är en roman av den peruanske författaren och nobelpristagaren i litteratur 2010 Mario Vargas Llosa. Boken publicerades första gången på spanska 2003. Svensk översättning av Peter Landelius kom samma år.

Romanen handlar om livet för två historiska personer, Flora Tristan och hennes dotterson konstnären Paul Gauguin. De två lärde aldrig känna varandra i verkliga livet. Romanen håller fast vid detta men infogar i varje kapitel de bådas historia med deras personliga sökanden.

Handling
Romanen är en historisk dubbel biografi över den postimpressionistiska  målaren Paul Gauguin och hans mormor Flora Tristan, en av grundarna av feminismen.

På ena sidan står Gauguin sökande efter paradiset såväl i Bretagne som senare på Tahiti. På så sätt tar sig målaren in i ett konstant sökande efter den totala renheten i ett liv utan konventioner som han reflekterar i sin konst och i sitt sätt att se livet. Och på andra sidan livet för Flora Tristán, som drar ut på ett korståg i Frankrike för kvinnans och arbetarnas rättigheter.

Boken är indelad i 11 kapitel, vart och ett med berättelser om omväxlande Flora Tristan och Paul Gauguin. Flora Tristan, oäkta dotter till en förmögen peruansk man och en fransk kvinna, stöts bort av sexualitet, avskyr sin make och överger honom för att kämpa för kvinnors och arbetares rättigheter. Hon byter sitt personliga liv och familj för en sak. I historien om Paul Gauguin utspelar sig en liknande strävan efter ett perfekt liv. Gauguin överger sin hustru och barn och arbetet som börsmäklare i Paris, för att kunna utöva sin passion för måleri. I denna process han tar avstånd från den europeiska civilisationen, flyr till Tahiti och Franska Polynesien för att få inspiration. Två liv som förefaller totalt motsatta sammanfaller i en kamp med samma mål, sökandet efter ett perfekt ideal, sökandet efter ett förlorat paradis.

Verket fångar ett djupt meddelande om människans villkor: utopin kommer ur formen att vara människa, varje person söker sin utopi, sin lycka, sin dröm, många gånger ofullständigt, ibland stympat, när det inte är möjligt.

Källor och fotnoter

Vidare läsning
Knut Ahnlund, Spansk öppning: Essäer om Spaniens och Latinamerikas litteratur, Atlantis 2003, sid. 179-186.

Referenser

Externa länkar 
Rafael Conte, «Crítica: Dos vidas en una novela. En busca de dos paraísos perdidos», Babelia, 29-3-2003. 
Fietta Jarque, «Entrevista: Dos vidas en una novela. Mario Vargas Llosa: "Soy un utópico en todo menos en política"», Babelia, 29-3-2003.

Spanskspråkig litteratur
Skönlitteratur 2003
Sydamerika i skönlitteratur
Romaner av Mario Vargas Llosa
Tafilalt

Tafilalt eller Tafilet är en oasgrupp i Marocko, på sydsidan av Haut-Atlas. Här odlas dadlar och fikon. Oasen var ett betydande handelscentrum på 700-talet. Den vattnas av floden Ziz, som blott tidtals för vatten. I oasen ligger orten Rissani och ruinerna av Sijilmasa, som grundades 757 och under den tidiga medeltiden var känt för sin högskola.

Bildgalleri

Källor 

Oaser i Marocko
El pez en el agua

El pez en el agua (”Fisken i vattnet”) är en bok skriven av den peruanske författaren och nobelpristagaren i litteratur 2010 Mario Vargas Llosa. Boken, i vilken han berättar sina memoarer, utkom första gången på spanska 1993.

Handling 
I alternerande kapitel berättar han minnen från två centrala perioder i sitt liv. Den första perioden börjar vid slutet av 1946, en period i sin barndom då han fick veta att hans far inte hade dött, utan var skild från hans mor. Hans far hade lämnat fru och barn strax efter födseln av sin son och återvänder ruinerad efter tio år för att leva med familjen. Far och son-relationen är motstridig och ibland fysiskt våldsam. Valet som Mario Llosa Vargo gör att börja studera vid Leoncio Prado är en möjlighet för honom att vid 14 års ålder komma bort från familjen. Perioden slutar vid 1958, det år som den unge författaren lämnade Peru för att bosätta sig i Europa. Den andra perioden innefattar det peruanska presidentvalet, efter valnederlaget i andra valomgången mot Fujimori, som avslutades den 13 juni 1990 med en annan resa till Europa vilken torde innebära att, som tidigare, en ny fas i livet börjar för författaren som pånytt kan "inta en central plats".

Den kraftiga övertygelsen och öppenheten i beskrivningen om sitt personligt liv som här berättas  och dess starka och passionerade övertygelse gör uttryckskraften i vittnesmålet i boken inte bara oundvikligt, utan också spännande och gör boken till en av de viktigaste böckerna i Mario Vargas Llosas författarskap.

Utan tvekan, och utan att beröra de kvaliteter som beskrivs ovan, så innehåller El pez en el agua (”Fisken i vattnet”) också avsnitt som är diskutabla, till exempel de där han hårt kritiserar peruanska intellektuella som någon gång har uttryckt en annan mening än Vargas Llosa, som den då döende författaren Julio Ramón Ribeyro, hans vän under nästan 30 år, som dog i cancer kort efter publiceringen av dessa memoarer. De hade träffats första gången 1958 och varit kollegor på Agence France-Presse.

Referenser

Källor 

Spanskspråkig litteratur
Litteratur 1993
Verk av Mario Vargas Llosa
Självbiografier
George Cathcart

Sir George Cathcart, född 12 maj 1794 i Renfrewshire, Skottland, död 5 november 1854 i Inkerman, Krim, Ryssland var en brittisk general och diplomat.

Biografi
George Cathcart var son till William Cathcart, 1:a Earl Cathcart. Efter att ha fått sin utbildning i Eton och i Edinburgh fick han uppdrag vid livgardet 1810. År 1813 åkte han till Ryssland för att tjänstgöra som adjutant åt sin far, som var ambassadör och militärkommissionär. George Cathcart deltog vid striderna mellan den ryska och den franska armén 1813 och han följde den ryska armén genom Europa och kom in i Paris i mars 1814. 

När Napoleon återvände 1815 tjänstgjorde Cathcart som adjutant för hertigen av Wellington och var närvarande vid striderna i Quatre Bras och Waterloo. Efter kriget fick han tjänst i den 7:e husarkåren och befordrades till överstelöjtnant 1826. Han gick sedan in i 57:e regementet 1828, den 8:e husarkåren 1830 och den 1:a dragongardet 1838 och befordrades till överste 1841. 

Åren 1852-1853, hade han uppdrag som guvernör för Kapprovinsen i Sydafrika där han beviljade den första konstitutionen för kolonin, avslutade det 8:e Kapkriget och besegrade Basothos. År 1853 utsågs han till generaladjutant för styrkorna.

I början av Krimkriget utsågs han till befäl över 4:e infanteridivisionen. Den brittiska regeringen gav honom en "vilande kommission" som innebar att om något skulle hända med Lord Raglan, skulle Cathcart ta kommandot. Vid slaget vid Alma i september 1854 deltog hans division ej i strid och efter slaget vid Balaclava, där hans division kallades till strid, återkallades hans vilande uppdrag. Han rådde till en infanteriattack mot Sevastopol och tänkte att staden kunde intas, men förslaget avvisades av Lord Raglan.

Cathcart, som hade befäl över den 1:a brigaden under slaget vid Inkerman, där det rådde stor förvirring, blev tillsagd att "stödja gardet" och ledde sina män för långt och sköts genom hjärtat den 5 november 1854 när han stormade upp för en kulle med ett kompani av 50 man från 20:e regementet av Foot.

Referenser

 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939
 Artikel innehåller text från en publikation som nu är offentlig:  Wood, James, (1907). " George Cathcart ". Nuttall Encyclopædia. London och New York: Frederick Warne.

Noter

Bibliografi
 George Cathcart, Commentaries on the War in Russia and Germany in 1812 and 1813, London: 1850.

Födda 1794
Avlidna 1854
Män
Personer från Renfrewshire
Brittiska generaler
Brittiska diplomater
Personer som stupat i strid
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Albanians Got Talent

Albanians Got Talent är ett underhållningsprogram som sändes på TV i Albanien. Albanians Got Talent var det nya namnet på programmet "Ti vlen", ett underhållningsprogram som slutade att visas år 2009. Albanians Got Talent startade den 15 oktober 2010. Juryn i programmet bestod av Altin Basha, Rovena Dilo och Armend Rexhepagiqi. TV-programmet sändes på den albanska TV-kanalen Top Channel och baserades på Got Talent-konceptet liksom exempelvis Britain's Got Talent och Talang. Efter den första säsongen lades programmet ned.

Källor
Albanians Got Talent – Top Channel
Albanians Got Talent – Top Channel

Underhållningsprogram på TV
Albanska TV-serier från 2010-talet
Joseph Hasner von Artha

Joseph Hasner Ritter von Artha, född 13 augusti 1819 i Prag, död där 2 februari 1892, var en österrikisk oftalmolog. Han var bror till Leopold Hasner von Artha.

Hasner studerade medicin i Prag, tjänstgjorde 1842-46 såsom assistentläkare vid ögonkliniken där och utnämndes 1848 till docent i oftalmologi. År 1852 blev han extra ordinarie och 1856 ordinarie professor i Prag. Från 1869 var han en av utgivarna av "Vierteljahrsschrift für praktische Heilkunde".

Bibliografi (i urval)
Entwurf einer anatomischen Begründung der Augenkrankheiten (1847)
Beiträge zur Physiologie und Pathologie des Thränenableitungsapparats (1851)
Ueber die Benutzung folürter Linsen zur Untersuchung der Augen (1854)
Klinische Vorträge über Augenheilkunde (1860--66)
Die Statopathien des Auges (1869)
Beiträge zur Physiologie und Pathologie des Auges (1873)
Die Grenzen der Akkommodation (1875)

Källor

Österrikiska oftalmologer
Österrikiska professorer
Personer verksamma vid Karlsuniversitetet
Personer i Böhmen under 1800-talet
Personer från Prag
Födda 1819
Avlidna 1892
Män
Alumner från Karlsuniversitetet
Mariana Franko

Mariana Franko, född okänt datum, död efter 1777, från Curaçao i Nederländska Antillerna, var en centralfigur i ett uppmärksammat rättsfall med förvecklingar kring slaveriet.   

Mariana Franko föddes som "fri svart" på St Eustatius och medlem av den reformerta kyrkan. Det senare var exceptionellt eftersom den protestantiska kyrkan på Curaçao  normalt endast accepterade vita medlemmar. Hon var från 1752 sekreterare på plantagen Zorgvliet, hon ägde själv fem slavar och ägde ett hus i Willemstad. Hon hade ett förhållande med slavarnas arbetsledare, en slav vid namn Pedro Anthonij.

År 1758 dömdes Pedro Anthonij för stöld och såldes till en annan ö, medan Franko 1760 utvisades och fick sin egendom konfiskerad. Åren 1764-1767 drev hon fallet i Nederländerna med syfte att återupprätta sitt namn och därigenom illustrera att alla fria medborgare var lika inför lagen oavsett hudfärg. 1772 ställdes styrelsen på Curaçao till svars av Nederländska staten, och 1777 återställdes hennes egendom. Den slukades dock av rättegångskostnaderna. Det är inte känt om Franko någonsin återvände till Curaçao.

Referenser

Noter 

Personer från Curaçao
Personer i Nederländerna under 1700-talet
Födda 1700-talet
Avlidna okänt år
Kvinnor
United States Code

United States Code (formellt Code of Laws of the United States of America, översatt Amerikas förenta staters kodifierade lagsamling) förkortat USC eller U.S.C., är USA:s ämnessorterade lagsamling för de permanenta lagar, dvs. inte de med begränsad giltighet, som antagits av den federala kongressen.

United States Code sammanställs av representanthusets Office of Law Revision Counsel och är uppdelad i 51 titlar. Omfattningen av varje titel varierar beroende på ämnet i frågra från en enda volym upp till ett tjugotal volymer. Den senaste titeln, titel 51, promulgerades då president Barack Obama undertecknade Public Law 111-134 den 18 december 2010.

Titlar 

Titlar som har positivrättslig verkan markeras med blå bakgrund.

Se även 
 Exekutiv order (Presidentdekret)
 United States Reports (högsta domstolens avgöranden)

Referenser

Noter

Externa länkar 
  

USA:s kongress
Nicole av Lothringen

Nicole av Lothringen, född 3 oktober 1608, död 2 februari 1657 i Paris, var en monark (hertiginna) av Lothringen och Bar från 1 augusti 1624 till 21 november 1625 och därpå hertiginna av Lothringen som gemål 1625–1634. Hon var dotter till hertig Henrik II av Lothringen och Margareta Gonzaga och gifte sig 1621 med sin kusin hertig Karl IV av Lothringen; äktenskapet var barnlöst.

Biografi 
Nicole ärvde enligt faderns önskan hertigdömet efter hans död, men hennes svärfar och farbror Frans av Vaudemont ifrågasatte hennes rätt och gjorde anspråk på tronen med hänvisning till att Lothringen inte hade kvinnlig tronföljd. Efter en utredning tillerkändes svärfadern hennes tron och hon tvingades abdikera. Svärfadern abdikerade själv snart till förmån för sin son, Nicoles make. 

Äktenskapet var olyckligt och maken försökte få det annullerat: 1631 försökte han förgäves få den präst som vigde dem åtalad för trolldom. Nicole stannade ensam kvar i Lothringen då det blev erövrat av Frankrike 1634, och fördes som gisslan till slottet i Fontainebleau. Karl försökte få äktenskapet annullerat 1635, men kyrkan godkände det inte. 

Hon levde sedan i Paris åtskild från maken. Hon skötte förhandlingarna för att få Karl frigiven av spanjorerna 1654, men avled under förhandlingarna.

Referenser

Noter

Externa länkar

Födda 1608
Avlidna 1657
Kvinnor
Hertigar av Lorraine
Kvinnliga regenter under 1600-talet
Viktor Cathrein

Viktor Cathrein, född den 8 maj 1845, död den 10 september 1931, var en schweiziskfödd jesuit, teolog och socialpolitiker.

Cathrein var, efter att ha varit tvungen att lämna Tyskland 1872 under kulturkampen, professor i moralfilosofi vid Ignatiuskollegiet i Valkenburg, Nederländerna. Som medlem av redaktionen för tidskriften "Stimmen aus Maria Laach" var Cathrein en av publikationens främsta förkämpar i kampen mot liberalismen. Cathrein företrädde sina skrifter i samhällsfrågor en romersk-katolsk kristen grundval för samhället och staten. Bland dessa kan nämnas Moralphilosophie (2 band, 1890-91; 4:e upplagan 1904), Der Sozialismus (1890; 8:e upplagan 1903) och Recht, Naturrecht und positives Recht (1901).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1930.

Noter

Socialpolitiker
Schweiziska jesuiter
Etiker
Filosofer under 1800-talet
Schweiziska filosofer under 1900-talet
Schweiziska politiker under 1800-talet
Schweiziska politiker under 1900-talet
Personer från kantonen Valais
Födda 1845
Avlidna 1931
Män
Svensk uppslagsbok
Ugglan
Nicolas de Catinat

Nicolas de Catinat, född 1 september 1637 i Paris, Frankrike, död 22 februari 1712 i Saint-Gratien, Frankrike var en fransk militär befälhavare och marskalk av Frankrike under Louis XIV.

Biografi
Nicolas de Catinat var son till en domare och kom tidigt in i Franska livgardet och utmärkte sig vid belägringen av Lille 1667. Han blev brigadier tio år senare, generalmajor 1680, och generallöjtnant 1688. Han hade stora framgångar i slagen 1676–1678 i Flandern under det fransk-holländska kriget och medverkade senare i förföljelsen av Vaudois 1686. Efter att ha deltagit i belägringen av Philippsburg vid inledningen av nioårskriget utsågs han till befälhavare över de franska trupperna i det sydöstra kriget. År 1691 gick han över till Niceregionen och erövrade städerna Nice och Villefranche.

Hans segrar mot Viktor Amadeus II av Savojen i slaget vid Staffarda 1690 och slaget vid Marsaglia 1693 vilka tillhörde hans största framgångar (Victor Amadeus II övergav senare den allierade koalitionen och slöt fred med kung Louis genom att underteckna Turinfördraget den 29 augusti 1696). År 1693 utnämndes de Catinat till fransk marskalk och 1697 ledde han de franska styrkorna i den segrande belägringen av Ath.

I början av det spanska tronföljdskriget gavs de Catinat befäl över operationer i norra Italien, men han blev mycket hämmad av den franska militärledningens order och svagheten hos sina styrkor. Utmanövrerad av prins Eugene av Savojen led de Catinat nederlag i slaget vid Carpi och blev snart därefter ersatt av marskalk Villeroi. De franska styrkorna, där han fungerade som Villerois biträdande befälhavare, besegrades igen av Eugens imperialister i slaget vid Chiari. Efter ett misslyckat fälttåg i Elsass 1702 deltog de Catinat inte mer i kriget.

Den brittiska historikern Geoffrey Treasure har sagt om Catinat:
”Catinat var inte den typiska soldaten för sin tid. Han hade börjat livet som advokat utan medfödda fördelar och gjorde sin karriär på rena meriter. Han var en noggrann general, grundlig och sparsam med sina mäns liv, ambitiös och något av en filosof. Efter att ha misslyckats med den italienska kampanjen under kriget om den spanska tronföljden, drog han sig tillbaka till landet för att odla sin trädgård.”

Referenser

 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1930

Födda 1637
Avlidna 1712
Män
Personer från Paris
Franska fältmarskalkar
Personer i Frankrike under 1600-talet
Behörighet

Behörighet är en allmän beteckning för en persons lagliga rätt att vidta åtgärder. Begreppet används med något olika innebörd inom flera olika områden.

Inom avtalsrätten är behörigheten någons rätt att med hjälp av en fullmakt företräda den som gett fullmakten gentemot tredje man. Det är ett vidare begrepp än befogenhet.

I den svenska Aktiebolagslagen används däremot behörighet som en beteckning på de rättigheter att vidta åtgärder med stöd av den lagen.

För att antas till en utbildning kan det krävas behörighet genom att den sökande kan visa till exempel att den genomgått vissa utbildningar. Behörighet, till exempel en nautisk behörighet, kan också vara en beteckning motsvarande certifiering eller licensiering som innebär att en person har rätt att utöva ett visst yrke eller vissa bestämda arbetsuppgifter inom yrket.

Se även
 Behörighetslagen
 Befogenhet
 Grundläggande behörighet för högskoleutbildning

Källor

Juridiska termer
Civilrätt
Stefan Molyneux

Stefan Basil Molyneux, född 24 september 1966 i Athlone, Westmeath, är en kanadensisk högerextremist, vit makt-förespråkare, poddradiopratare och före detta YouTube-personlighet. Han är främst känd för att förespråka rasbiologi och vit makt.

Molyneux är en ledande figur inom alt-right-rörelsen och en högerextrem aktivist.

Freedomain Radios internetforum, vilket Molyneux driver, har beskrivits som en sekt. Molyneux har anklagats för att vara en sektledare och för att använda indoktrineringstekniker på sina medlemmar. 

I juni 2020 blev Molyneux permanent avstängd från YouTube för att ha spridit hatpropaganda. I juli samma år blev han också permanent avstängd från Twitter efter att han använt sig av falska konton.

Anklagelser om sektbeteende 
Ett flertal engelska tidningar publicerade sent 2008 artiklar där Barbara Weed, engelsk lokalpolitiker och förälder till en forummedlem, anklagade Freedomain Radio för att vara en terapisekt. Artiklarna behandlade Molyneuxs påstådda roll i att uppmuntra medlemmar av Freedomain Radio att bryta kontakten med sina familjer.

Referenser

Externa länkar 

 Freedomain radio

Män
Födda 1966
Levande personer
Anarkokapitalism
Högerextremism
Rasbiologi
Rasism
Alumner från McGill University
Alumner från University of Toronto
Alumner från York University
Va fan (musikalbum)

Va fan är ett musikalbum från 2009 av Anna Hertzman.

Låtlista 
 "Motvind" (Anna Hertzman)
 "Jorden är rund" (Anna Hertzman)
 "Han & Jag" (Fredrik Andersson, Anna Hertzman)
 "Dröm" (Anna Hertzman) 
 "En ask choklad" (Anna Hertzman, Fredrik Andersson)
 "Överdos" (Anna Hertzman)
 "Finns det någon annan nu" (Lars "Lunkan" Lundgren)
 "Va fan" (Anna Hertzman)
 "Tidsfördriv" (Anna Hertzman)
 "Malmö" (Anna Hertzman, Fredrik Andersson)
 "Vägen Ut" (Anna Hertzman)

Medverkande 
 Anna Hertzman - sång
 Jaakko Viitala - Produktion, Arrangemang & Div instrument
 Michael Ödegården - trummor, sång
 Sofie Ward - bas
 Fredrik Henriksson - munspel, elgitarr, sång
 Fredrik Andersson - sång
 Lars "Lunkan" Lundgren - Sång

Album av Anna Hertzman
Svenska debutalbum
Musikalbum 2009