kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Melinda Gates

Melinda Gates, född French den 15 augusti 1964 i Dallas i Texas, är en amerikansk affärskvinna och filantrop. Hon var tidigare anställd på Microsoft och hade där ansvaret för Microsoft Publisher, Microsoft Bob, Microsoft Encarta och Microsoft Expedia. År 1994 gifte hon sig med Bill Gates, och de har tre barn, Jennifer Katharine Gates (född 1996), Rory John Gates (född 1999) och Phoebe Adele Gates (född 2002). Den 3 maj 2021 meddelade makarna Gates att de skulle skiljas efter ett 27 år långt äktenskap. 

Hon avlade kandidatexamen i datavetenskap och nationalekonomi 1986 och en MBA 1987 vid Duke University. Sedan 2006 sitter hon bland annat i styrelsen för The Washington Post och hon är djupt engagerad i stiftelsen Bill & Melinda Gates Foundation som grundades 2000 och är världens största privata välgörenhetsorganisation. 1999 donerade Bill och Melinda 5 miljarder USA-dollar till Bill & Melinda Gates Foundation.

Utmärkelser

Referenser

Externa länkar 
 Melinda Gates, Bill & Melinda Gates Foundation

Personer inom USA:s näringsliv under 2000-talet
Personer med anknytning till Microsoft
Amerikanska filantroper
Kvinnor
Födda 1964
Levande personer
Personer från Dallas
Alumner från Duke University
Mottagare av Frihetsmedaljen
Highland cattle

Highland cattle är en härdig nötkreaturras som har sitt ursprung i Skottlands högländer. Det engelska rasnamnet "highland cattle" betyder "höglandsboskap" och rasen kallas på svenska även för skotsk höglandsboskap. Rasen räknas till de lätta köttraserna och hålls ofta som betesdjur på naturbetesmarker. De är bra betesdjur på fuktiga marker och har ett trevligt temperament.

Allmänt 

Bland rasens främsta kännetecken är dess långa päls och tjurarnas långa horn (kor har också horn men kortare än tjurarna). Djuren är ofta rödbruna till guldbruna i färgen, men det förekommer även djur med ljus eller svart päls. Pälsen består av två skikt, ett yttre med lång päls som står emot väta bra och ett tätt undre skikt som håller djuret varmt. Kons päls används ofta i garnindustrin på grund av sin förmåga att stänga ute kyla.

Rasen har lätt att föröka sig och korna har goda moderegenskaper samt lätta kalvningar. Köttet har en fin marmorering av insprängt fett. Köttet är även mört och smakrikt. Kon ger mjölk med en speciell smak, litet sötaktig.

Historia 
Höglandsboskap har funnits mycket länge i Skottland och har anpassats till utevistelse i ett kargt klimat, men är i övrigt relativt opåverkad av avelsurval.

Korsningar 
Highland cattle korsas ibland med andra nötkreatursraser av köttyp i syfte att få kalvar som kombinerar härdighet med god köttillväxt.

Referenser

Externa länkar 

 Svenska highland cattle-föreningen
 The Highland Cattle Society (Skottland)
 Highland Cattle World Directory

Nötkreatursraser
Husdjursraser från Storbritannien
Epsilon Lyrae

Epsilon Lyrae (ε Lyrae, förkortat Epsilon Lyr, ε Lyr) som är stjärnans Bayerbeteckning, är en dubbel dubbelstjärna belägen i den mellersta delen av stjärnbilden Lyran. De har en skenbar magnitud på 4,66/4,59 och är synliga för blotta ögat där ljusföroreningar ej förekommer. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 20,10/20,97 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd av ca 162/156 ljusår (50/48 parsek) från solen.

Egenskaper
Det norra stjärnparet kallas Epsilon1 Lyrae och det södra Epsilon2 Lyrae och kretsar kring varandra. Vid observation med högre förstoringar kan båda dubbelstjärnorna delas upp ytterligare i egna dubbelstjärnor, det vill säga systemet innehåller två uppsättningar dubbelstjärnor som kretsar kring varandra. Att kunna observera komponenterna samtidigt i vart och ett av paren är ett vanligt referensvärde för upplösningseffekten hos ett teleskop, eftersom de enskilda paren ligger så nära varandra. År 2006 var stjärnorna i Epsilon1 Lyrae separerade med 2,35 bågsekunder och i Epsilon2 Lyrae med ungefär samma belopp. Sedan de första precisionsmätningarna av deras omlopp på 1980-talet har båda stjärnparen förflyttat sig endast några grader i positionsvinkel.
 
Komponenterna i Epsilon1 Lyrae med magnitud på 4,7 respektive 6,2 är separerade med 2,6 bågsekunder och har en omloppsperiod som endast kan grovt uppskattas till ca 1 200 år, vilket betyder deras avstånd är ca 140 AE från varandra. Komponenterna i Epsilon2 Lyrae med magnitud 5,1 respektive 5,5 är separerade med 2,3 bågsekunder och har en ungefär hälften så stor omloppstid. De båda stjärnparen själva är inte närmare än 0,16 ljusår från varandra, och tar hundratusentals år för att genomföra en ett omlopp kring varandra. 

En femte komponent i stjärnsystemet, som kretsar kring en av stjärnorna i Epsilon2 Lyrae, observerade 1985 med speckle-interferometri och bekräftades av två efterföljande observationer. Ingen omloppsbana kan beräknas från sådana begränsade data, men dess snabba rörelse tyder på en omloppsperiod på några tiotals år. Den maximala observerade separationen på 0,2 bågsekunder utesluter direkt visuell observation.
 
Ett antal andra närliggande stjärnor kan också vara en del av systemet, vilket ger systemet totalt tio stjärnor. Systemets arrangemang sammanfattas i tabellerna nedan.

Källor

Referenser

Externa länkar	
 https://www.universeguide.com/star/epsilonlyrae
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/epslyr.html

Stjärnbilden Lyran
Bayerobjekt
Flamsteedobjekt
Huvudseriestjärnor klass A
Huvudseriestjärnor klass F
Dubbelstjärnor
HD-objekt
HR-objekt
Sankt Olavs kyrka, Tallinn

Sankt Olavs kyrka eller Olaikyrkan, (på estniska Oleviste kirik) i Tallinn, Estland, är uppkallad efter Norges kung Olav den helige. 

Kyrkan omnämns första gången 1267, i ett brev där drottning Margareta I av Danmark överlät rätten att tillsätta kyrkoherden i Olaikyrkan till Sankt Mikael-klostret i Tallinn. Över kyrkans tidiga historia finns få spår bevarade, men det antas att en kyrka funnits på platsen åtminstone från 1100-talet. Under 1300-talet och 1400-talet skedde stora utbyggnader av kyrkan. Tornet omnämns första gången 1364. En större brand förstörde kyrkan 1625. Åren 1649–1651 återuppfördes kyrkan och tornet, under ledning av byggmästaren Hans Kohseler från Kulmbach. Han angav tornets höjd till 444 rhenska fot, vilket motsvarar 139 meters höjd. I samband med återuppbyggnaden uppfördes de fyra karakteristiska hörntornen som första gången syns på en avbildning från 1663. Efter en ny brand i tornet 1820 återuppfördes kyrkan med stöd av tsaren och 1834 stod tornet åter färdigt, nu med en höjd av 138,68 meter. 

I vissa källor anges tornets höjd som 159 meter, vilket från 1549 till 1625 i så fall skulle ha gjort tornet till världens högsta byggnad vid denna tidpunkt. Andra källor uppskattar höjden under denna period till omkring 115 till 125 meter, vilket motsvarar tornets nuvarande höjd. Även denna höjd var dock fullt tillräcklig för att fungera som ett viktigt landmärke för sjöfarten i Finska viken, och gjorde att sjöfarten kunde se hansestaden på långt håll. Det höga tornet hade en hög risk för blixtnedslag och åtminstone åtta olika fall av blixtnedslag finns dokumenterade, varav tre gånger ledde till omfattande brandskador på hela kyrkan. Branden kunde då ses på långt håll över Finska viken.

Heinrich Stiehl var från 1880 till sin död 1886 kantor i Olaikyrkan och uppförde Johann Sebastian Bachs Matteuspassionen här 1883, för första gången i Baltikum.

Byggnadens nuvarande högsta höjd är 123,7 m. Sedan behovet av lutherska gudstjänstlokaler minskat i Tallinn under sovjetockupationen övertogs kyrkan 1950 av en baptistförsamling, som fortfarande använder lokalen.

Referenser 
 Sevärdheter i Estland (engelska)
 Legenden om St Olavs kyrka (engelska)
 St Olavs kyrka, kort historik (engelska)

Externa länkar 
Sankt Olavs kyrkas webbplats (estniska)

Kyrkobyggnader i Tallinn
Baptistiska kyrkobyggnader
Kyrkobyggnader invigda 1519
Denebola

Denebola eller Beta Leonis (β Leonis, förkortat Beta Leo eller β Leo), som är stjärnans Bayer-beteckning, är den näst ljusstarkaste stjärnan i stjärnbilden Lejonet. Den har en skenbar magnitud på 2,14 och är tydligt synlig för blotta ögat. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 90,9 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 36 ljusår (ca 11 parsek) från solen.

Nomenklatur
Det traditionella namnet Denebola är förkortat från Deneb Alased, från den arabiska frasen ذنب الاسد nedan ab al-asad, "lejonens svans", eftersom den representerar lejonets svans, stjärnans position i Lejonets stjärnbild. (Deneb i Cygnus har ett liknande namn.) I Alphonsine Tables är den angiven som Denebalezeth. På RA Proctors stjärnkarta år 1871 på norra halvklotet betecknades den Deneb Aleet.

År 2016 organiserade Internationella astronomiska unionen en arbetsgrupp för stjärnnamn (WGSN) med uppgift att katalogisera och standardisera riktiga namn för stjärnor. WGSN:s första bulletin från juli 2016 innehöll en tabell över de första två satserna av namn som fastställts av WGSN där namnet Denebola anges för Beta Leonis, vilket nu ingår i IAU:s Catalog of Star Names.

Egenskaper
Denebola en blå till vit stjärna i huvudserien av spektralklass A3 Va. Den har en massa som är ca 80 procent större än solens massa, har en radie som är ca 1,7 gånger större än solens och avger från dess fotosfär ca 15 gånger mera energi än solen vid en effektiv temperatur på ca 8 500 K.

Denebola har en hög prognoserad rotationshastighet på 128 km/s, vilket är av samma storleksordning som för den mycket snabbt roterande stjärnan Achernar. Solen har i jämförelse en ekvatorial rotationshastighet på 2 km/s. Stjärnan antas vara en Delta Scuti-variabel som uppvisar fluktuationer i ljusstyrka på 0,025 magnituder med en period på ca 10 gånger per dygn.

Indicier på en stoftskiva 
Denebola utstrålar mer infraröd strålning än förväntat, vilket tyder på att det måste finnas en softskiva med svalare material runt stjärnan. Eftersom vårt eget solsystem antas ha bildats från en sådan stoftskiva, är Denebola och liknande stjärnor som Vega och Beta Pictoris goda kandidater för stjärnor med exoplaneter. Stoftet runt Denebola har en temperatur på 120 K. Misslyckade försök att avbilda stoftskivan tyder på att skivan är mindre i storlek än den runt Beta Pictoris, som har avbildats ett flertal gånger.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/denebola
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/denebola.html

Stjärnbilden Lejonet
Bayerobjekt
Flamsteedobjekt
Huvudseriestjärnor klass A
Delta Scuti-variabler
HR-objekt
HD-objekt
Hans Åkerberg

Hans Ingemar Gustav Åkerberg, född 29 augusti 1935, död 5 januari 1994 i S:t Johannes församling i Malmö, var en svensk docent i religionspsykologi vid Lunds universitet.

Hans Åkerberg disputerade i Lund år 1975 med avhandlingen Omvändelse och kamp : en empirisk religionspsykologisk undersökning av den unge Nathan Söderbloms religiösa utveckling 1866–1894.

Åkerberg gjorde bland annat studier om svenska skolungdomars existentiella problematik. Hans undersökningar visade att 30 procent av dessa hade funderat på självmord och tre av fyrtio dagligen hade dylika funderingar. Åkerberg riktade en skarp kritik mot den svenska skolan som han inte ansåg ta denna frågeställningar på allvar.

Hans Åkerberg är begravd på Sankt Pauli södra kyrkogård i Malmö.

Källor
 Åkerberg, Hans Ingemar Gustav på SvenskaGravar.se

Religionspsykologer
Personer verksamma vid Lunds universitet
Malmöbor
Gravsatta på Sankt Pauli södra kyrkogård
Födda 1935
Avlidna 1994
Män
Sophie Elkan

Sophie Elkan, född Salomon 3 januari 1853 i Göteborgs mosaiska församling i Göteborg, död 5 april 1921 i Göteborgs Vasa församling i Göteborg, var en svensk författare och översättare. Elkan är i våra dagar mest bekant som Selma Lagerlöfs flickvän. Kring sekelskiftet år 1900 var hon en framgångsrik och populär författare, känd främst för sina historiska romaner.

Hon debuterade, under pseudonymen Rust Roest, med novellsamlingen Dur och moll (1889).

Biografi 
Hon föddes i Göteborgssläkten Salomon. Fadern var grosshandlaren Alexander Salomon och modern Henriette Abrahamson. Hon hade två syskon, den blivande "slöjdens fader" Otto och Elise. Hon fick sin utbildning på fru Bruenechs privatskola i Göteborg och gifte sig 1872 med musikhandlaren Nathan Elkan i Stockholm. De fick en dotter, Kerstin.

År 1879 drabbades hon av en stor personlig tragedi, då hennes man och tvååriga dotter avled i tuberkulos med en dags mellanrum under en resa till Nice. Den händelsen präglade Elkan för resten av livet och hon bar därefter alltid svarta klänningar.

Efterhand började Elkan att intressera sig för författande. Det första arbetet hon tog sig an var översättningar av brodern Otto Salomons Skrifter av uppfostringskonstens stormän. Efterhand utgav hon egna texter, 1889 publicerades berättelsen En liten historia utan namn i Göteborgs handels- och sjöfartstidning under pseudonymen Rust Roest. Berättelsen ingick i novellsamlingen Dur och moll som utkom samma år. Under de följande åren utgav hon ett flertal novellsamlingar.

År 1894 träffade Elkan Selma Lagerlöf för första gången. Elkan stod till en början mycket främmande inför Lagerlöfs romantiska författarskap, men ur deras bekantskap sprang snart en nära vänskap. Då Selma Lagerlöf 1895 reste till Italien var Sophie Elkan hennes reskamrat. De åtföljdes senare även på resan till Egypten och Palestina och gjorde flera resor i Sverige tillsammans.

Med John Hall – en historia från det gamla Göteborg gjorde Elkan stor succé 1899 och i slutet på året begav hon och Selma Lagerlöf sig ut på en resa till Egypten och Palestina. Den resan kom att bli välkänd eftersom den utgjorde underlag för Selma Lagerlöfs roman Jerusalem. Paret hade tidigare rest tillsammans i Italien, Frankrike, Belgien och Holland.

Elkan begravdes på judiska begravningsplatsen i Göteborg. Hennes tillhörigheter var testamenterade till Selma Lagerlöf, som lät inreda ett rum på Mårbackas övervåning med Elkans tavlor och möbler, det s.k. Elkanrummet. Elkan har även fått en gata uppkallad efter sig,  Sophie Elkans gata, som ligger på Hisingen i Göteborg.

Bibliografi 

 Fulltext: Göteborgs universitetsbibliotek, Litteraturbanken.
 Fulltext: Göteborgs universitetsbibliotek, Litteraturbanken.

Samlade upplagor och urval 

 - 3 volymer.

Se även 
Mindre klassiker

Referenser 

 
 
 
  Utgivare: Ying Toijer-Nilsson.

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Svenska författare under 1800-talet
Svenskspråkiga författare
Kvinnor
Födda 1853
Avlidna 1921
Författare från Göteborg
Angarnssjöängen

Angarnssjöängen (ibland stavat Angarnsjöängen) är ett naturreservat i Vallentuna kommun i Stockholms län. Det ligger ungefär tre-fyra mil nordost om centrala Stockholm. 

Området är naturskyddat sedan 1982 och är 565 hektar stort. Reservatet omfattar våtmarken Angarnssjöängen, öppen mark däromkring och en liten skogshöjd i söder. Reservatet består av odlad mark, löv- och ädellövskog och barrskog med inslag av lövträd. 

Våtmarkens vattennivå varierar med vädret; varje vår stiger vattenytan dramatiskt på grund av snösmältningen och framåt sensommaren-hösten är vattennivån ganska låg, vilket skapar bra rastplatser för vadare etc. En restaurering av våtmarkerna 1992 antalet ökade häck- och rastfåglar markant både till numerär och artantal. Totalt har 250 fågelarter observerats genom åren.

Fornlämningar 
I närheten av våtmarken finns Örstaristningen, en hällristning från bronsåldern. I reservatet finns även flera gravfält från järnåldern och fornborgen Klosterbacken.

Vid Örsta finns också en 1,45 meter hög runsten av röd granit med beteckningen U 211. Dess inskrift lyder: Jofrid lät hugga stenen efter Spjällbode, sin ....

Källor 
Angarnssjöängens naturreservat Länsstyrelsen i Stockholms län

Noter

Externa länkar 

Angarnssjöängen på Vallentuna kommuns webbplats
Angarnssjöängen på Länsstyrelsen i Stockholms läns webbplats

Fågellokaler
Naturreservat i Vallentuna kommun
Naturskyddsområden bildade 1982
Natura 2000-områden i Stockholms län
Doug Basham

Doug Basham, född 12 maj 1971, är en professionell amerikansk fribrottare. Han arbetar idag som vakt åt ECW-ledaren Paul Heyman.

Fribrottarkarriär 
Doug Basham debuterade 1993 och slutade 2009. Hans smeknamn har varit "The Hired Gun", "Superstar of Superstars", "Superstar", "The Machine", ”All-American”, "Co-Secretary of Defense" och "The Bash-Man". I ringen utbildades Doug Basham av Nightmare Danny Davis.

Referenser 

Amerikanska fribrottare
Födda 1971
Män
Levande personer
Algieba

Algieba eller Gamma Leonis (γ Leonis förkortat Gamma Leo, γ Leo), som är stjärnans Bayer-beteckning, är en dubbelstjärna i mellersta delen av stjärnbilden Lejonet. Den har en kombinerad skenbar magnitud på 2,08, är synlig för blotta ögat. Baserat på parallaxmätning inom Hipparcosuppdraget på ca 25,1 mas, beräknas den befinna sig på ett avstånd på ca 130 ljusår (ca 40 parsek) från solen.

Nomenklatur 
Det traditionell namnet Algieba kommer från det arabiska الجبهة Al-Jabhah, som betyder "pannan". Trots namnet motsvarar stjärnan Lejonets man. Det latinska namnet är Juba. År 2016 organiserade Internationella astronomiska unionen en arbetsgrupp för stjärnnamn (WGSN) med uppgift att katalogisera och standardisera riktiga namn för stjärnor. WGSN:s första bulletin från juli 2016 innehöll en tabell över de första två satserna av namn som fastställts av WGSN där namnet Algeiba anges för Gamma Leonis, vilket nu ingår i IAU: Catalog of Star Names.

Algieba, Adhafera (Zeta Leonis) och Al Jabbah (Eta Leonis) kallas tillsammans Skäran.

Komponenter 
Primärstjärnan Gamma Leonis A har magnitud +2,29 och har spektralklass K0 III.  Följeslagaren har en skenbar magnitud på +3,55 och spektralklass G7 IIIb. Primärstjärnan är en jättestjärna med en massa som är ca 25 procent större än solens massa, yttemperatur på ca 4 500 K, en luminositet som är ca 320 gånger större än solens, och en diameter ca 32 gånger solens. Följeslagaren är en jättestjärna med yttemperatur på ca 5 000 K, luminositet ca 50 gånger solens, och diameter 10 gånger solens. Med en vinkelseparation på något över 4 bågsekunder befinner sig stjärnorna minst 170 AE från varann (fyra gånger avståndet mellan solen och Pluto) och har en omloppstid på över 500 år. Eftersom omloppstiden är så stor har bara en bråkdel av omloppsbanan observerats sedan upptäckten.

Båda stjärnorna är jättar, vilket innebär att deras kärnor har slutat att bränna väte till helium och har svällt till jättelika storlekar. Gamma Leonis är en misstänkt variabel stjärna, med en visuell storleksintervall på 1,84 till 2,03. Det är inte känt vilken av de två komponenterna som är variabel. År 1959 publicerades stjärnan felaktigt som en förmörkelsevariabel på grund av ett typografiskt fel när man hänvisade till Gamma Leonis.

Utseende 
Den ljusstarka dubbelstjärnan separeras lätt av ett medelstort teleskop i sina orange-röda och gröngula komponenter.

Exoplaneterna vid Algieba 
En exoplanet upptäcktes i november 2009 kretsande kring stjärnan. Observationerna tydde dessutom på en ytterligare exoplanet i omlopp kring huvudstjärnan Gamma-1 Leonis.

Referenser

Noter

Externa länkar
 Algieba (Gamma Leonis, 41 Leonis) universeguide.com
 ALGIEBA (Gamma Leonis) stars.astro.illinois.edu, Jim Kaler.

Röda jättar
Stjärnbilden Lejonet
Flamsteedobjekt
Bayerobjekt
HR-objekt
HD-objekt
Lars O. Lagerqvist

Lars Olof Lagerqvist, född 8 februari 1929 i Stockholm, död 25 oktober 2023 i Tollarp, Skåne län, var en svensk numismatiker, historiker och författare.

Biografi
Lagerqvist blev filosofie kandidat vid Stockholms universitet 1952, filosofie licentiat 1961, anställdes vid Kungliga myntkabinettet 1951, var antikvarie 1959–62, bibliotekarie vid utrikesdepartementet 1962–1963, museilektor och chef för pedagogiska avdelningen vid Riksantikvarieämbetet och Statens historiska museum 1963–1975 (förste antikvarie 1965), förste intendent och chef för studieenheten vid Statens historiska museum 1975–1977, förste antikvarie vid Kungliga myntkabinettet 1979, avdelningsdirektör där 1981–1983 och museidirektör 1983–1992 samt konsult där sedan 1993. 

Lagerqvist var sekreterare i Svenska numismatiska föreningen 1956–1973, ordförande 1973–1978, sekreterare i Museichefskollegiet i Stockholm 1970–1978, redaktör för Svenska museer 1963–1968, Fornvännen (tillsammans med Åke Hyenstrand) 1972–1975, Myntkontakt 1981–1985, Gastronomisk kalender 1982–1985, vice ordförande i Svenska arkeologiska samfundet 1985, ordförande 1987–1989 och konungens medaljvårdare 1985. Han blev korresponderande ledamot av Vitterhetsakademien 1992.

Lagerqvist har skrivit en lång rad böcker, bland andra det numismatiska standardverket för svensk medeltid, Svenska mynt under vikingatid och medeltid (ca 995–1521) samt gotländska mynt (ca 1140–1565) (Stockholm 1970). Alla medeltida mynt har numera en beteckning som återgår på Lagerqvists klassificering.

I de historiska verken har Lagerqvist ofta samarbetat med Nils Åberg (född 1938).

Bibliografi i urval

Karl XIV Johan: en fransman i Norden – 2005
Sveriges kommunikationer: 100 år av tidtabeller – 2004
Svensk historia – 2001
Den svenska skogens historia – 1999
Sveriges regenter: från forntid till nutid – 1997
Öknamn och tillnamn på nordiska stormän och kungligheter – 1997
Mat och dryck i forntid och medeltid – 1994
Sverige och dess regenter under 1000 år – 1976

Referenser

Externa länkar 
 

Svenska historiker
Svenska numismatiker
Svenska antikvarier
Svenska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Födda 1929
Avlidna 2023
Män
Författare från Stockholm
Öringesjön

Öringesjön är en sjö i Nacka kommun och Tyresö kommun i Södermanland som ingår i . Sjön är  meter djup, har en yta på  kvadratkilometer och befinner sig  meter över havet.

Det är en mycket grund sjö (medeldjup ca 2 meter) och mycket näringsrik. Öringesjön har inget stort tillrinningsområde och påverkas därför starkt av dagvatten från bostadsområdens på dess södra sida, Öringe och Rotvik.

Sjön är en av Södertörns rikaste vad gäller arter av vattenväxter - 29 stycken. Flera av dem är sällsynta och finns med på den nationella rödlistan. Sjön är populär för bad och fiske. Abborre, gädda och mört är några av de fiskarter som förekommer.

Delavrinningsområde 
Öringesjön ingår i delavrinningsområde (656989-164602) som SMHI kallar för Rinner mot Erstaviken. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Det finns inga avrinningsområden uppströms utan avrinningsområdet är högsta punkten. Avrinningsområdets utflöde mynnar i havet, utan att ha någon enskild mynningsplats. Avrinningsområdet består mestadels av skog (51 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent. Bebyggelsen i området täcker en yta av  kvadratkilometer eller 31 procent av avrinningsområdet.

Se även 
 Lista över insjöar i Nacka kommun
 Lista över insjöar i Tyresö kommun

Källor

Externa länkar 
 
 
 
Öringesjön VISS

Insjöar i Norrström-Tyresåns kustområde
Insjöar i Södermanland
Insjöar i Nacka kommun
Insjöar i Tyresö kommun
Erstavik