kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tuloskylten

Tuloskylten (Tag alltid Tulo) är en ljusreklam för halstabletten Tulo på den så kallade Thulefastigheten invid S:t Eriksbron på Kungsholmen i Stockholm.

Historik 

Reklamskylten i neon monterades 1955 på fasaden till chokladfabriken Thules fastighet vid Fridhemsgatan nära södra sidan av S:t Eriksbron. Choklad-Thule eller AB Förenade Chokladfabrikerna, som det korrekta namnet var, kom 1926 till Kungsholmen, då fabriksbyggnaden uppfördes.

Först fanns bara texten "Tag alltid Tulo", men också ett par element som är borta idag: ljusdekoration löpte längs med husets pilastrar, och två björnar höll en klocka högst upp på taket, allt utfört i neonrör. År 1958 kompletterades den med de nio halstabletterna som trillar ner för fasaden genom att de tänds en och en i taget. Skylten designades av reklamarkitekt Kurt Gene och tillverkades av Grahams Neon med fabrik på Kungsholmen.

I början av 1990-talet gick skylten sönder och den nya ägaren Cloetta bestämde sig till en början för att inte reparera skylten. Detta väckte starka känslor hos en journalist på Dagens Nyheter som skrev en skarpt kritisk artikel om att "chokladgubbarna i Ljungsbro" inte förstod att skylten var en del av stadsbilden. Andra media hängde på uttalandet och vissa talade till och med om godisbojkott. Stockholms kulturnämnd bestämde sig för att avsätta 10 000 kronor i bidrag för att låta renovera skylten och då bytte Cloetta inställning och tillförde 65 000 kronor. Därmed kunde neonskylten återställas, vars renovering utfördes av Focus Neon. 

Högt uppe på taket mot Karlbergssjön stod från början även "Tag Tulo i tid!" och över de två nedersta tabletterna fanns ursprungligen en tilläggstext som löd "Choklad-Thule"; de kom inte upp igen. Mitt under Vattenfestivalen tändes åter skylten den 7 augusti 1996.

I sammanhanget kan nämnas att Choklad-Thule hade olika reklamskyltar på den nordöstra tornbyggnaden (Sankt Eriksgatan 64) intill Sankt Eriksbron. År 1953 stod där exempelvis "THULE CACAO", senare "Tag Tulo – Den lilla halsläkaren" tillsammans med nio halspastiller. År 1988 ändrades texten till "Tag Tulo i tid" utan pastiller och 2005 togs reklamen ner för gott i samband med en fasadrenovering.

I oktober 2011 röstades skylten fram av stockholmarna i tävlingen Lysande skylt, som Stockholms snyggaste klassiska neonskylt, med nästan 50 procent av rösterna.

År 2021 var skylten i fara igen. Nu ville bostadsrättsföreningen Bojen 14, som äger fastigheten där skylten är monterad, att Cloetta skulle bekosta en totalrenovering av skylten. Cloetta sa först att de inte ville finansiera renoveringen då varumärket Tulo inte längre används. Efter att detta uppmärksammats i lokalmedier ändrade sig Cloetta, och har nu förbundit sig till att bekosta en renovering och drift av skylten.

Sedan november 2021 sitter åter Tulo-skylten på plats.

Se även 
 Sörman-skylten och Draken-skylten, två andra skyltklassiker på Kungsholmen

Källor

Tryckta källor

Externa länkar 

Reklam
Stockholm under 1900-talet
Kungsholmen
Ljusskyltar i Stockholm
Genmaicha

är ett japanskt grönt te blandat med rostat råris. Då rostningsprocessen kan få en del riskorn att poppa, inte helt olikt popcorn, händer det att teet kallas popcornte, detta är dock inte särskilt vanligt.

Teet har varit känt som ett "folkets te" på grund av att det traditionellt dracks i fattigare familjer som blandade i riset för att späda ut teet. Genmaicha görs därför oftast på bancha som är en billig tesort. Numera dricks det i alla samhällsklasser. 

Det bryggda teet ger en ljust gul-grön färg. Smaken är rätt mild och kombinerar den friska gräsiga smaken som karaktäriserar japanska teer med smaken av rostat ris (som faktiskt kan liknas lite vid popcorn). Hur länge teet bör dra beror, som med nästan alla teer, lite på hur man vill ha det. Vanligtvis brukar det få dra i cirka 3 minuter, men kortare bryggtider nedåt 1 minut eller kortare finns.

Variationer
Matcha-iri genmaicha (抹茶入り玄米茶) är en variation på genmaicha där man har, som namnet antyder, tillsatt matcha till genmaicha-teet. Teet blir då lite grönare, både till smak och utseende, än ett vanligt genmaicha.

Galleri

Se även 
Grönt te
Bancha

Te
Mat och dryck i Japan
Grönt te
Japanska teer
WP:Projekt Japan
Ris
Thore Enochsson

Thore Enochsson (Thorhammer), född den 17 november 1908, död den 14 mars 1993, var en svensk friidrottare (långdistanslöpare). Han tävlade för klubbarna Frösö IF, Fredrikshofs IF och IK Ymer och vann SM-guld i maratonlöpning åren 1932 och 1933. Vid OS i Berlin 1936 kom han tia i maraton. Vid Europamästerskapen i Turin 1934 kom han tvåa, med tiden 2.54,36, två minuter efter segrande Armas Toivonen från Finland.

Referenser

Källor

Noter

Svenska långdistanslöpare
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1936
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1936 från Sverige
Födda 1908 
Avlidna 1993
Män
Friidrottare i IK Ymer
Henry Palmé

Henry Palmé, född 4 september 1907 i Flädie, död 2 juni 1987 i Enskede, var en svensk friidrottare (långdistanslöpare). Han tävlade för Fredrikshofs IF och vann SM-guld i maratonlöpning åren 1934 till 1942 samt 1944. Vid OS i Berlin 1936 kom han på trettonde plats i maraton.

Referenser

Noter

Tryckta källor 

Svenska långdistanslöpare
Svenska mästare i maraton
Svenska mästare i terränglöpning
Män
Födda 1907 
Avlidna 1987
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1936 från Sverige
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1936
Personer från Flädie socken
Olle Larsson (friidrottare)

Olof Backman Larsson, född 29 juni 1913, i Ås, död 5 augusti 2003 Sollefteå
, var en svensk friidrottare (långdistanslöpare). Han tävlade för Sollefteå GIF och vann SM-guld i maratonlöpning år 1943. Henry Palmé vann annars alla SM i marathon 1934-1944 utom just detta året då han inte deltog på grund av militärtjänstgöring

Referenser

Källor

Svenska långdistanslöpare
Män
Födda 1913
Avlidna 2003
Personer från Ås socken, Jämtland
James Mackintosh

Sir James Mackintosh, född 24 oktober 1765 i Aldourie i Inverness-shire (i nuvarande Highland) i Skottland, död 30 maj 1832, var en skotsk moralfilosof och historisk skriftställare.

Mackintosh blev 1788 läkare i London och 1795 advokat. Han intog en bemärkt ställning i tidens politiska och litterära kretsar sedan han fäst uppmärksamheten vid sig genom sin 1791 utgivna försvarsskrift för franska revolutionen, Vindiciae gallicae. Denna skrevs som svar på Edmund Burkes arbete Reflections on the revolution in France och den erhöll nästan lika stor framgång som hans vältalige motståndares verk.

Mackintosh adlades 1803, var 1804–1811 överdomare (recorder) i Bombay och tillhörde som underhusmedlem (från 1813 till sin död) whigpartiets mera bemärkta män. År 1830 utnämndes han till ledamot i Board of control (departementet för indiska ärenden), efter att 1818–1824 ha varit professor i lagkunskap vid Ostindiska kompaniets läroanstalt Haileybury college.

Mackintosh, som mot 1790-talets slut tillkännagivit sin övergång till Burkes uppfattning av franska revolutionen, verkade i parlamentet bland annat för strafflagens förmildring, katolikernas emancipation och parlamentsreformen. Som moralfilosof intar han en mellanställning mellan den äldre intuitiva etiken och den moderna altruistiska utilitarismen.

Hans mest bekanta filosofiska arbete är Dissertation on the progress of the ethical philosophy (i "Encyclopaedia britannica", 1830, separat i 4 upplagor, senast 1872). Han gjorde omfattande förstudier till en stor engelsk historiebok, men hann utarbeta endast en översiktlig sådan i Dionysius Lardners "Cabinet cyclopaedia" och en ofullbordad History of the revolution in England in 1688 (1834), som högt prisades i en essä av Macaulay. Mackintoshs Miscellaneous works utgavs i 13 band 1846.

Källor

Tryckta källor

Noter

Skotska filosofer
Skotska läkare
Brittiska etiker
Brittiska jurister
Brittiska parlamentsledamöter
Brittiska politiker under 1800-talet
Alumner från Edinburghs universitet
Födda 1765
Avlidna 1832
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
Alumner från University of Aberdeen
Hōjicha

är ett rostat grönt te från Japan. Rostningen sker traditionellt i en porslinbehållare över träkol tills de gröna bladen blir rödbruna. Rostningsprocessen utvecklades i Kyoto under 1920-talet. Teet som används i rostningen är oftast Bancha (番茶, "vanligt te")
, Kukicha eller ett lågkvalitativt Sencha.

Under rostningen tappar teet många av de catechiner som vanligtvis står för en viss bitterhet i alla teer, även koffeinnivåerna sänks en del. Teets låga koffeinhalt gör att det ofta dricks till middagen och före läggdags; även av barn och gamla människor som kan vara känsliga för koffein. 

Bryggs teet som det bör göras på kokhett vatten (80 grader är för svalt) så sägs det dock bara behöva dra ca 30 sekunder till 1 minut. Men teet går att brygga om på flera gånger och då är det lätt hänt att man låter det ligga några minuter mer för att få mera smak. Houjicha verkar innehålla ett speciellt sorts långverkande tein som för en van kaffedrickande person kan göra det svårt att somna in på kvällen. Då houjicha är gjort på rostade testjälkar innehåller de förmodligen mer potent teein än grönt tee som bara görs på teblad. Likt kaffe så är det rostat och har en smak som liknar kola

Referenser 

Te
Mat och dryck i Japan
Grönt te
Rostat te
Japanska teer
WP:Projekt Japan
Bredhalsad varvsfluga

Bredhalsad varvsfluga (Hylecoetus dermestoides) är en insekt som tillhör skalbaggsfamiljen varvsflugor. Den är en av två arter av varvsflugor som förekommer i Sverige. Larverna lever i stammar av olika lövträd som björk, bok och ek, men kan även leva i stammar av gran.

Kännetecken 
De fullbildade skalbaggarna har en kroppslängd på 6-18 millimeter. Honan är gulbrun i färgen och påtagligt större än hanen. Den mindre hanen är mörk, närmast svart, till färgen.

Levnadssätt 
Den bredhalsade varvsflugan har en ovanlig livscykel, på så sätt att den har utvecklat ett symbiotiskt förhållande till en svamp, Alloascoidea hylecoeti. Skalbaggshonorna för med sig svampens sporer i en speciell "ficka" på bakkroppen, placerad vid hennes äggläggningsrör, och när honan lägger ett ägg fastnar sporer på ägget. Efter att larven kläckts börjar den snart gräva en larvgång i veden och för då svampens sporer med sig och sprider dem. Larver äter svampens hyfer samtidigt som den ser till att det råder en bra miljö för svampen att växa i inuti larvgången. Svampen får alltså hjälp med att sprida sig och skalbaggens larv får i gengäld tillgång till föda.

Som värdträd föredrar arten döda eller döende träd. Larvgångarna kan kännas igen på att de har mörka väggar och på förekomsten av så kallat borrmjöl nedanför larvgångarnas mynningar, då larven skyfflar ut resterna efter att den utvidgat gången för att hålla den luftig så att svampen trivs.

Larven övervintrar vanligen minst en gång innan den förpuppar sig. De fullbildade skalbaggarna kan ses från början av maj. Oftast ser man de större gulbruna honorna, de mindre hanarna är mer sällsynta. Arten flyger främst i varmt och lugnt väder.

Referenser 
Mandahl-Barth, George & Coulianos, Carl-Cedric. Vad jag finner i skogen, Norstedts Förlag, 1995.
Projekt SkogSkada om bredhalsad varvsfluga

Externa länkar 

Skalbaggar
Bai Hao Yinzhen

Bai Hao Yinzhen (白毫銀針) är ett fint kinesiskt vitt te som huvudsakligen produceras i den kinesiska provinsen Fujian men produceras även i nämnvärda mängder i Yunnan och Jiangxi. Det är vanligen den dyraste varianten bland vita teer, och den mest uppskattade; detta på grund av att endast de nyaste skotten används i detta te.

Det mesta Bai Hao Yinzhen görs på teplantsorten Da Bai (大柏, "Stort vitt träd"), men även andra sorter som de storbladiga tebuskarna från Yunnan används.

Externa länkar
The Way of Tea: Bai Hao Yin Zhen 白毫银针
Hudong.com: 银针白毫
Linus Pauling Institute om vitt te

Te
Grönt te
Kinesiska drycker
Kinesiska teer
Teer från Fujian
WP:Projekt Kina
Påfågeln (biograf)

Påfågeln var en biograf vid Sankt Eriksgatan 84 (f.d. 86) i Vasastan, Stockholm. Senare namn var Ri-ettan. Biografen öppnade 1927 och stängde 1986.

Påfågeln fanns i en nyuppförd fastighet inte långt från Sankt Eriksplan. Den blev granne till biografen Capitol som öppnade ett år tidigare. Påfågeln var den mindre filmteatern av de båda och hade 300 platser (Capitol hade 639). Biografen lanserades som “en förnäm familjebiograf” och tidningsannonsen på öppningsdagen den 24 oktober 1927 talade om “Vasastadens fashionablaste Biograf”.  Den invändiga gestaltningen var påkostad med guldfärg och stuck, ansvarig arkitekt var Fredrik Lidvall. Salongens väggar var klädda med pilastrar av trä, fälten däremellan hade sidentapeter. 

I slutet av 1930-talet blev Europafilm delägare i Påfågeln. 1945 renoverades biografen och fick en delvis ny inredning. I juni 1960 stängde Påfågeln och lokalen användes under åtta år som bland annat möbellager.  I oktober uppstod en ny biograf under namnet Ri-ettan som tillhörde Ri-Teatrarna, den blev då tillsammans med Ri-tvåan (före detta Capitol/Ribo) en sorts tidig multibiograf. Biograferna var på intet sätt sammanbyggda, men delade gemensam biljettkassa. Antal platser hade nu minskad till 238. 

År 1983 övertogs Ri-Teatrarna av Europa Film som i sin tur svaldes av Svensk Filmindustri 1984. "Ri-tvåan" stängdes 1985 och året därpå lades även "Ri-ettan" ner. Lokalen övertogs av Nya Mimteatern. Sedan 1994 finns där "Teater Påfågeln" med Pantomimteatern och Mittiprickteatern.

Källor

Externa länkar

Nedlagda biografer i Stockholm
Vasastan
Större prickfisk

Större prickfisk (Notoscopelus elongatus) är en djuphavsfisk i familjen prickfiskar som finns i Medelhavet och eventuellt även längre norrut, beroende på den osäkra taxonomin.

Utseende 
En mörk, avlång fisk med ett antal små, brandgula fläckar ordnade i två rader på ovansidan. Cirka 20 lysorgan finns längs ryggen, omkring 10 på sidornas nedre del och ett stort antal på buken. Hanen har dessutom två lysorgan på ovansidan vid stjärtroten. Arten kan bli upp till 11 cm lång.

Vanor 
Den större prickfisken lever pelagiskt på ett djup mellan 45 och 1 000 m. En tydlig dygnsvariation förekommer; på dagen håller den sig under 375 m, medan den på natten stiger betydligt högre upp, mellan 45 och 150 m. Parningssäsongen varar från vinter till vår.

Utbredning 
Arten lever i västra Medelhavet. Taxonomin är inte helt klar, och olika uppfattningar om utbredningen finns: vissa forskare anser att arten även förekommer från Island och Brittiska öarna söderut, även Nordamerika räknas ibland in.  Enligt Curry Lindahl har den även vid några tillfällen besökt Sverige och Danmark och mera regelbundet Norge.

Den form som lever i den norra delen av utbredningsområdet betraktas alltså av vissa som en egen art, Notoscopelus kroeyeri medan andra ser den som en underart av den större prickfisken, Notoscopelus elongatus kroeyeri .

Referenser 

Prickfiskar
Like a G6

"Like a G6" är en låt från Far East Movements album Free Wired, släppt 2010. Gästartister på singeln är The Cataracs och Dev och den är producerad av Niles Hollowell-Dhar i The Cataracs. Låten låg etta på Billboard Hot 100 i en vecka. "G6" står för "Gulfstream G650", som är ett flygplan. Låten hänvisar till den "lata livsstilen som jet-setters lever, vilket beskrivs med lekfulla texter som sjungs av gästartisten Dev."

Respons 
Enligt Nielsen SoundScan, har låten 2 miljoner betalda nedladdningar i USA. 50 Cent gjorde en remix av låten, som Bottom Feeder producerat och där Jermaine Dupri, Obie Trice och Adam Tensta är gästartister. Affärstidskriften Fortune skrev att Gulfstream Aerospace hade "sagt att de var "glada" över entusiasmen för produkten i låten."

Låtlista 
Digital singel
"Like a G6" (feat. The Cataracs & Dev) – 3:38
Digital remix EP
"Like a G6" (RedOne Remix) [feat. Mohombi, The Cataracs, & Dev] – 4:41
"Like a G6" (Disco Fries Remix) [feat. The Cataracs & Dev] – 5:33
"Like a G6" (Big Syphe Remix) [feat. The Cataracs & Dev] – 4:58
"Like a G6" (DJ Solarz Remix) [feat. The Cataracs & Dev] – 5:05
"Like a G6" (Ruxpin Remix) [feat. The Cataracs & Dev] – 6:52
"Like a G6" (Guy Furious Remix) [feat. The Cataracs & Dev] – 4:00
"Like a G6" (Fantastadon Remix) [feat. The Cataracs & Dev] – 5:23
"Like a G6" (DJ Enferno Remix) [feat. The Cataracs & Dev] – 4:49

Topplistor och certifikat

Certifikat

Utgivningshistorik

Referenser

Källor

Noter 

Musiksinglar 2010
Världscupen i backhoppning 1979/1980

Världscupen i backhoppning 1979/1980 började i Cortina d'Ampezzo, Italien den 27 december 1979 och avslutades i Štrbské Pleso, Tjeckoslovakien den 25 mars 1980. Totalcupen vanns av Hubert Neuper, Österrike.

Världscupen

Cortina d'Ampezzo 

 K-92 Cortina d'Ampezzo, Italien
27 december 1979

Tysk-österrikiska backhopparveckan

Oberstdorf 

 K-115 Oberstdorf, Västtyskland
30 december 1979

Garmisch-Partenkirchen 

 K-107 Garmisch-Partenkirchen, Västtyskland
1 januari 1980

Innsbruck 

 K-106 Innsbruck, Österrike
4 januari 1980

Bischofshofen 

 K-106 Bischofshofen, Österrike
6 januari 1980

Slutställning i tysk-österrikiska backhopparveckan

Sapporo 

 K-110 Sapporo, Japan
12 januari 1980

 K-110 Sapporo, Japan
13 januari 1980

Thunder Bay 

 K-89 Thunder Bay, Kanada
19 januari 1980

 K-120 Thunder Bay, Kanada
20 januari 1980

Zakopane 

 K-82 Zakopane, Polen
26 januari 1980

 K-115 Zakopane, Polen
27 januari 1980

Saint-Nizier-du-Moucherotte 

 K-112 Saint-Nizier-du-Moucherotte, Frankrike
9 februari 1980

 K-112 Saint-Nizier-du-Moucherotte, Frankrike
10  februari 1980

St. Moritz 
 K-94 Sankt Moritz, Schweiz
27 februari 1980

Gstaad 
 K-88 Gstaad, Schweiz
29 februari 1980

Engelberg 
 K-116 Engelberg, Schweiz
2 mars 1980

Vikersund 
 K-155 Vikersund, Norge
29 februari – 3 mars 1980 (skidflygningsveckan: tre dagar med tre omgångar vardera)

Lahtis 
 K-88 Lahtis, Finland
8 mars 1980

 K-113 Lahtis, Finland
9 mars 1980

Falun 
 K-89 Falun, Sverige
11 mars 1980

Oslo 
 K-105 Oslo, Norge
16 mars 1980

Planica 
 K-92 Planica, Jugoslavien
21 mars 1980

 K-117 Planica, Jugoslavien
22 mars 1980

Štrbské Pleso 
 K-110 Štrbské Pleso, Tjeckoslovakien
24 mars 1980

 K-110 Štrbské Pleso, Tjeckoslovakien
25 mars 1980

Slutställning

Nationscupen - slutställning

Källor 

Officiella resultat från FIS
Slutställning FIS

Backhoppningssäsongen 1979/1980
1979/1980
Vintersportvärldscuper 1979/1980
Felix Rachfahl

Felix Rachfahl, född 9 april 1867 i Schömberg, Schlesien, död 15 mars 1925 i Freiburg im Breisgau, var en tysk historiker.

Rachfahl blev 1898 e.o. professor i Halle an der Saale samt ordinarie professor i Königsberg 1903, i Giessen 1907, i Kiel 1909 och i Freiburg 1914. Han var en synnerligen produktiv historiker och behandlade särskilt spansk-nederländska kriget samt preussisk-tysk utrikespolitik från 1848. 

Bland hans talrika skrifter kan nämnas Margareta von Parma (1898), Deutschland, Friedrich Wilhelm IV. und die Berliner Märzrevolution (1901), det omfattande verket Wilhelm von Oranien und der niederländische Aufstand (del I-II 1906-08, del III 1924), Die deutsche Politik König Friedrich Wilhelms IV. im Winter 1848-49 (1919), Don Carlos. Kritische Untersuchungen (1921; kritik av Viktor Bibls inlägg 1918 i debatten om Don Carlosproblemet), Deutschland und die Weltpolitik 1871-1914 (I, 1923), Die deutsche Aussenpolitik in der wilhelminischen Ära (1924) och Staat, Gesellschaft, Kultur und Geschichte (1924). I polemiken om Karl Lamprechts kulturhistoriska metod var Rachfahl en av dennes mest uppmärksammade motståndare.

Källor

Noter

Tyska historiker
Tyska professorer
Personer verksamma vid Kiels universitet
Födda 1867
Avlidna 1925
Män
Ugglan
Personer från Schlesien
Saï

Saï är en ö i Nilen. Den är 12 km lång och 5,5 km bred. Ön ligger i sudanska delen av Nubien, i delstaten Ash-Shamaliyya, mellan den andra och tredje katarakten. Under efterkrigstiden har flera utgrävningar gjorts på ön, vilka har visat fynd från flera tidsepoker.

Arkeologiska utgrävningarna 
Under 1950- och 1970-talet gjordes arkeologiska utgrävningar på ön, ledda av Jean Vercoutter. Det var då mestadels fynd från bronsålderns som studerades. 1993 utvecklades ett annat mer vittomfattande arkeologiskt projekt på ön. Förutom föremål från bronsåldern fann de även tecken på att människor varit bosatta på ön under den paleolitiska och neolitiska epoken, samt under järnåldern.

Referenser

Litteratur 
 Francis Geus: Sai. In: Derek A. Welsby / Julie R. Anderson (Hrsg.): Sudan. Ancient treasures. An exhibition of recent discoveries from the Sudan National Museum. British Museum Press, London 2004, , (Ausstellungskatalog; British Museum, 9th September 2004 - 9th January 2005), S. 114-121.

Externa länkar
 The Island of Saï

 

Sudans öar
Nilen
Arktisk prickfisk

Arktisk prickfisk (Protomyctophum arcticum) är en djuphavsfisk i familjen prickfiskar.

Utseende 
En silvervit fisk med stort huvud och stora, påtagligt utstående ögon med uppåtvänd pupill. Längs undersidan och nedre delen av framkroppen har den ett flertal lysorgan. Även på stjärtbasen har den lysorgan: Hos hanen sitter de på ovansidan, hos honan på undersidan. Som mest kan arten bli 6 cm lång.

Vanor 
Den arktiska prickfisken lever pelagiskt på djup mellan 90 och 1600 m; vanligen 250 till 850 m under dagen, och 90 till 325 m under natten. Födan består av olika kräftdjur. Arten blir könsmogen vid en längd av omkring 3 cm.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar fritt vatten i Nordatlanten från i höjd med mellersta Grönland till norra New England och mellersta Iberiska halvön.

Referenser 

Prickfiskar
Hermann Oncken

Hermann Oncken, född 16 november 1869 i Oldenburg, död 28 december 1945 i Göttingen, var en tysk historiker, brorson till Wilhelm och August Oncken.

Oncken blev 1898 privatdocent i Berlin, 1904 därjämte lärare vid krigsakademien, 1905 professor vid universitetet i Chicago, 1906 i Giessen, 1907 i Heidelberg, 1923 i München och 1928 i Berlin. År 1935 tvångspensionerades han av den tyska naziregimen. Han utgav sedan 1917 samlingsverket "Allgemeine Staatengeschichte". 

Onckens var en av utgivarna av samlingsverket "Deutschland und der Weltkrieg" (1915; andra upplagan 1916) och skildrade där förhistorien till första världskrigets utbrott. Han utgav även aktsamlingen "Die französischen Dokumente zur Sicherheitsfrage 1919-1923" (1924; tysk översättning av en fransk "gul bok" jämte inledning).

Bibliografi (i urval)
Lassalle (1904; tredje upplagan 1920)
Rudolf von Bennigsen (två band, 1909)
Historisch-politische Aufsätze und Reden (två band, 1914)
Das alte und das neue Mitteleuropa (1918)
Aus Rankes Frühzeit (1922)
Die historische Rheinpolitik der Franzosen (1922)

Källor

Noter

Tyska professorer i historia
Personer verksamma vid universitetet i Gießen
Personer verksamma vid Heidelbergs universitet
Personer verksamma vid Münchens universitet
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Födda 1869
Avlidna 1945
Män
Ugglan
Personer från Oldenburg
Oncken

Oncken är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

 August Oncken
 Hermann Oncken
 Johann Gerhard Oncken
 Wilhelm Oncken

Tyska efternamn
The Black Book: Imbalance of Power and Wealth in the Sudan

The Black Book: Imbalance of Power and Wealth in the Sudan, allmänt känt som Black Book (arabiska: الكتاب الأسود al-kitab al-aswad), är en sudanesisk bok där författarna argumenterar för att det finns ett odemokratiskt mönster i Sudan. De påvisar med hjälp av statistik att den norra delen av landet har den politiska makten och att den södra delen är marginaliserad och diskriminerad. Boken publicerades i två delar, den första i maj år 2000 och den andra i augusti 2002. Vid publiceringen var författarna anonyma, men det har sedan dess framkommit att författarna hade starka kopplingar till rebellgruppen Justice and Equality Movement, som var aktiv i Darfurkonflikten som senare bröt ut i Darfur.

Externa länkar
Parts 1 and 2 of the Black Book in English, from the Justice and Equality Movement's website.
Was the Black Book Correct? – Opinion, Sudan Mirror, October 16, 2006

Referenser

Darfurkonflikten
Litteratur 2000
Politisk litteratur