kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vitstrupig skatskrika

Vitstrupig skatskrika (Calocitta formosa) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar. Den förekommer i Centralamerika från södra Mexiko till nordvästra Costa Rica.

Utseende 
Vitstrupig skatskrika är en 43–56 cm lång kråkfågel med påtagligt lång stjärt och en böjd huvudtofs. Nominatformen (se nedan) har svart hjässa och vitt ansikte inramat av en svart kant som formar en bård runt strupen, liksom en svart fläck under ögat. De andra två underarterna har mindre svart och dessutom blå- eller vitkantad tofs, ej svart. Den är vidare vit på bröst, buk och undergump, medan vingar, mantel och stjärt är blå, den senare med vita kanter. Benen är svarta, liksom ögat, medan näbben är grå. Honan liknar hanen men är mattare ovan och har smalare bröstband och kortare stjärt.

Utbredning och systematik 
Vitstrupig skatskrika förekommer i Centralamerika från södra Mexiko till Costa Rica. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Calocitta formosa formosa – förekommer i kustvattnen vid södra Mexiko (Colima, Michoacán och Puebla till Oaxaca)
 Calocitta formosa azurea – förekommer i Stillahavssluttningen i sydöstra Mexiko (Chiapas) och Guatemala
 Calocitta formosa pompata – förekommer i det torra inre södra Mexiko (Oaxaca) till nordvästra Costa Rica

Släktestillhörighet 
Skatskrikorna placeras traditionellt i släktet Calocitta. Genetiska studier visar dock att de är nära släkt med skrikorna i Cyanocorax och inkluderas ofta istället i det släktet.

Levnadssätt
Vitstrupig skatskrika hittas i en mängd olika miljöer, från mer arida till halvfuktiga skogslandskap, från havsnivån upp till 1250 meters höjt. Den är en vanlig fågel i törn-, galleri- och lövskog samt i odlade områden som kaffeplantage. Fågeln är en allätare som tar animalisk föda som insekter, larver, grodor, ödlor, ägg och fågelungar men även frön, säd, frukt och nektar.

Status 
Arten har ett rätt stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen en halv till fem miljoner vuxna individer.

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Vanlig grönskata

Vanlig grönskata (Cissa chinensis) är en asiatisk fågel i familjen kråkfåglar med vid utbredning från Himalaya till Vietnam. Den förekommer i skogsområden i sydöstra Asien från östra Himalaya till Vietnam och vidare söderut till Sumatra och norra Borneo. Arten minskar i antal, men beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende 
Vanlig grönskata är en 37–39 cm lång tydligt grön kråkfågel med avsmalnad stjärt och förlängda hjässfjädrar som bildar en lös tofs. Den har svart ögonmask, kastanejbruna vingar och vita spetsar på stjärt och tertialer. Ben och fötter är röda. Populationen i södra Vietnam (margaritae, se systematik nedan) har gul hjässa istället för grön och påtagligt längre stjärt.

Läten 
Lätet är en serie gälla visslingar, "keep keep keep", följt av ett hårt "chuck". Även hårda trumpetanden och snabbt tjattrande ljud hörs, liksom härmingar av andra fågelarter.

Utbredning och systematik 
Vanlig grönskata placeras i släktet Cissa och delas in i fem underarter med följande utbredning:
 chinensis-gruppen
 Cissa chinensis chinensis – förekommer från östra Himalaya till sydöstra Tibet, i Myanmar, norra Laos och norra vietnam 
 Cissa chinensis robinsoni – förekommer på södra Malackahalvön
 Cissa chinensis klossi – förekommer i centrala Indokina 
 Cissa chinensis minor – förekommer i Sumatra och nordvästra Borneo
 Cissa chinensis margaritae – förekommer i södra Vietnam (Langbianbergen)

Levnadssätt 
Vanlig grönskata är en skygg, skogslevande fågel som oftare hörs än ses. Den uppträder i små, ljudliga familjegrupper i både ursprunglig och av människan påverkad skog.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Indokinesisk grönskata

Indokinesisk grönskata (Cissa hypoleuca) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar. Den förekommer i Sydostasien.

Utseende och läte 
Indokinesisk grönskata är en högljudd lysande grön kråkfågel. Adulta fågeln har svart ansiktsmask, bjärt kanelbruna vingpennor och en körsbärsröd näbb. Sydliga populationer har gult på bröst och buk, medan de i södra Kina är helgröna även undertill. Bland lätena höjs ringande visslingar, skrän, tjatter och raspiga toner.

Utbredning och systematik 
Indokinesisk grönskata delas in i fem underarter med följande utbredning:
 Cissa hypoleuca jini – sydöstra Kina (Yaoshan Massif i Guangxi)
 Cissa hypoleuca concolor – norra Vietnam
 Cissa hypoleuca chauleti – centrala Vietnam
 Cissa hypoleuca hypoleuca – östra Thailand och södra Indokina
 Cissa hypoleuca katsumatae – Hainan (södra Kina)

Arten har tidvis behandlats som en del av vanlig grönskata (C. thalassina). Å andra sidan har underarterna jini och concolor tillsammans föreslagits utgöra en egen art, liksom katsumatae. De morfologiska skillnaderna är dock små och gränserna mellan underarterna oklara.

Levnadssätt 
Fågeln bebor städsegrön tropisk skog där den trots sina starka färger kan vara svår att få syn på i trädtaket. Den ses lättast när den seglar mellan luckor i lövverket. Arten påträffas vanligen i små och medelstora flockar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Javagrönskata

Javagrönskata (Cissa thalassina) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende 
Javagrönskatan är en uppseendeväckande grön skata, med kastanjefärgade vingpennor och vingtäckare. På huvudet syns en svart ögonmask, röd näbb och mörkbrun ögoniris. Närbesläktade borneogrönskatan är mörkare grön med ljus ögoniris.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart på Java i Indonesien. Tidigare behandlades den och borneogrönskata (C. jeffreyi) som en och samma art, då under det svenska namnet kortstjärtad skata.

Status och hot 
Javagrönskatan tros ha en mycket liten och fragmenterad population bestående av uppskattningsvis endast mellan 50 och 250 vuxna individer. Den misstänks också minska mycket kraftigt i antal på grund av fångst för burfågelindustrin och förstörelse av dess levnadsmiljö. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som akut hotad (CR).

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Java
Vitnackad korp

Vitnackad korp (Corvus albicollis) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Vitnackad korp är en mycket stor kråkfågel med ovanligt kraftig näbb. Fjäderdräkten är helsvart, förutom en udda vit kil i nacken. Flykten är kraftfull och tung, och den ses ibland kretsflyga likt rovfåglar. Arten är större än svartvit kråka, med kraftigare näbb och mycket mindre vitt. Jämfört med tjocknäbbad korp har den mindre näbb och kortare stjärt samt mer vitt på nacken. Lätet återges i engelsk litteratur som ett hårt "krrraw".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer bland stenar, klippor och berg i östra och sydöstra Afrika. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Vitnackad korp hittas i olika miljöer i klippig eller bergsbelägen terräng. Den ses i par eller småflockar och födosöker genom att promenera på marken.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Svartvit kråka

Svartvit kråka (Corvus albus) är en vida utbredd svartvit afrikansk fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och levnadssätt 
Svartvit kråka är med sina 46–52 centimeter ungefär lika stor som kråka (Corvus corone) men har en längre näbb, något längre stjärt och vingar och längre ben. Som namnet antyder är fågeln svartvit tecknad, med svart huvud, hals, stjärt, ben och vingar men vit däremellan. Den liknar på så sätt de afrikanska arterna vitnackad korp och tjocknäbbad korp, men är mycket mindre.

Beteende och föda  
Den svartvita kråkan hittas i öppna områden med byar och städer i närheten. Den ses sällan långt från människan men är inte lika knuten till stadsmiljön som den asiatiska huskråkan. Fågeln ses oftast i par eller i smågrupper och beter sig på liknande sätt som kråkan. Den lever av allt från insekter, reptiler, små däggdjur, fågelungar, ägg, säd, jordnötter, as, ibland frukt och till och med svamp. Svartvit kråka har setts döda och äta fladdermöss och den ses ofta i närheten av slakthus i höga antal.

Häckning

Svartvit kråka bygger oftast sitt bo i ett högt, isolerat träd eller telefonstolpe. Båda kön deltar i bobygget. Mellan september och november lägger den tre till sex blekgröna brunfläckiga ägg. Äggen ruvas 18–19 dagar och ungarna är vanligtvis flygga efter 45 dagar.

Utbredning och systematik 
Svartvit kråka förekommer i Afrika söder om Sahara och på Madagaskar, Aldabra och Komorerna. Den har även påträffats häcka i Västsahara och påträffats så långt norrut som Fnideq i norra Marocko. Den har också observerats i Spanien och Portugal, men ingen av dessa fynd har ansetts vara spontana.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig, lokalt mycket vanlig, även om den nära knuten till människan.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Mulgakråka

Mulgakråka (Corvus bennetti) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Fältkännetecken och levnadssätt 
Kråkfåglar i Australien är mycket svåra att artbestämma. Alla är helsvarta med ljusa ögon, men skiljer sig något åt i läte, beteende, förekomst, längd på halsfjädrarna, näbblängd och storlek. Mulgakråkan har relativt kort näbb och korta halsfjädrar med vitt längst in. Liknande torreskråkan är större och påträffas oftare i större flockar. Lätet är ett rätt kort och upprepat "ah-ah-ah". Mulgakråkan bebor torra områden i inlandet och är inte i någon av de större städerna den vanligaste kråkfågeln.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Australiens inland  och når kusterna i väster och söder. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Amerikansk kråka

Amerikansk kråka (Corvus brachyrhynchos) är en vanlig och välkänd nordamerikansk fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Amerikansk kråka är en medelstor (43–53 cm) helsvart kråka med kraftig näbb, långa ben och en relativt kort rundad stjärt. Den ses ofta flyga rätt högt i små lösa grupper. Lätet är ett tydligt "r"-löst kraxande, i engelsk litteratur återgivet "caaw", som hörs i en mängd olika betoningar och tonhöjder. Även ett ihåligt skallrande ljud kan höras. Ungfåglar är hesare och ljusare i rösten. Den näranog identiska alaskakråkan är något mindre med kortare stjärt och lätena är lite mörkare, hesare och snabbare, men närbelägna populationer av amerikansk kråka har läten som närmar sig. 

I östra USA kan den förväxlas med fiskkråkan (C. ossifragus), men denna är mindre med relativt litet huvud samt längre vingar och stjärt. Även lätena skiljer sig, det vanligaste ett kort och nasalt "cah" eller "cah-ah".

Utbredning och systematik 
Amerikansk kråka förekommer i stora delar av Nordamerika. Det är omdiskuterat hur många underarter den bör delas in i. Clements et al erkänner numera följande fem:
 Corvus brachyrhynchos hesperis – förekommer från norra British Columbia till sydvästra USA och norra Baja California
 Corvus brachyrhynchos caurinus – förekommer på Kodiak Island samt i kustnära södra Alaska söderut genom British Columbia till sydvsätra Washington
 Corvus brachyrhynchos brachyrhynchos – förekommer från centrala och östra Kanada till de östra centrala delarna av USA; övervintrar så långt söderut som sydöstra USA
 Corvus brachyrhynchos paulus – förekommer i östra och sydöstra USA
 Corvus brachyrhynchos pascuus – förekommer på Floridahalvön

Underarten paulus inkluderas av vissa i hesperis och av andra i nominatformen. Ofta urskiljs även underarten hargravei med utbredning i västcentrala USA.

Underarten caurinus behandlades fram tills nyligen som egen art, ”alaskakråka”. Sentida studier har dock visat på att den hybridiserar i så stor omfattning med underarten hespseris att den inte längre kan anses utgöra en biologiskt åtskild art.

Levnadssätt 
Amerikansk kråka ses sällan långt från människan och återfinns i alla typer av öppna områden, alltifrån stränder och jordbruksbygd till förortsområden och öppen skog. Födan är som hos andra kråkor mycket varierad och omfattar bland annat små däggdjur, fågelägg, fiskar, sniglar, insekter, frön, frukt och avfall. Den bygger bon från februari till början av juni, en till två månader tidigare än fiskkråkan. Nattetid formar den stora grupper i träd där tusentals kråkor kan ta nattkvist.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i nearktiska regionen
Kapråka

Kapråka (Corvus capensis) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Kapråkan är en helsvart kråkfågel med ovanlig slank näbb. Jämfört med huskråkan saknar den grått på hals och bröst. Vanligaste lätet är en typiskt grovt kraxande, men även varierande raspiga och bubblande ljud kan också höras.

Utbredning och systematik 
Trots namnet förekommer kapkråkan i stora delar av Afrika, från Sudan till Sydafrika. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Corvus capensis capensis – förekommer från Angola, Zambia och Zimbabwe till Sydafrika
 Corvus capensis kordofanensis – förekommer från Sudan, Eritrea och Somalia till Kenya, Uganda och Tanzania

Levnadssätt 
Kapråkan hittas i en rad olika öppna miljöer, som öknar, torr savann, bergsbelägna gräsmarker och odlingsbygd. Den ses vanligen i par eller småflockar och födosöker genom att promenera på marken.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Corvus caurinus

Alaskakråka (Corvus caurinus) är en nordamerikansk fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Alaskakråkan är en relativt liten (42–45 cm) kråka med medellång stjärt och rätt liten näbb. Fjäderdräkten är glänsande helsvart. Den är i princip identisk med amerikansk kråka, möjligen något mindre och mer kortstjärtad. Lätena är lite mörkare, hesare och snabbare än den amerikanska kråkans, men populationen av den senare utmed Stilla havet har intermediära läten.

Utbredning 
Alaskakråkan förekommer på Kodiak Island och vid Stilla havets kust från södra Alaska till sydvästra Washington. Arten är stannfågel, men rör sig vida kring efter häckningstid.

Systematik 
Fågeln behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Arten är systerart till amerikansk kråka och dessa två står i sin tur nära kråka och halsbandskråka.

Levnadssätt 
Alaskakråkan är vanlig i kustnära barrskogar och utmed stränder och kuster. Fågeln lägger ägg mellan april och juni och häckar monogamt. Hos cirka en femtedel av bona får föräldrarna dock hjälp av en fjolårsunge. Den är en allätare, men har specialiserat sig på havs- och landlevande ryggradslösa djur, framför allt krabbor och musslor.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i nearktiska regionen
Australisk korp

Australisk korp (Corvus coronoides) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Kråkfåglar i Australien är mycket svåra att artbestämma. Alla är helsvarta med ljusa ögon, men skiljer sig något åt i läte, beteende, förekomst, längd på halsfjädrarna, näbblängd och storlek. Denna art har mycket långa halsfjädrar som ger den storskäggigt utseende. Lätet avslutas arttypiskt med ett mycket utdraget ylande.

Utbredning och systematik 
Australisk korp delas in i två underarter:
 Corvus coronoides coronoides – förekommer i östra Australien (Carpentariaviken till centrala Australien och södra Victoria)
 Corvus coronoides perplexus – förekommer i sydvästra Western Australia till långt i sydväst i South Australia

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Chihuahuakorp

Chihuahuakorp (Corvus cryptoleucus) är en amerikansk fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar. Den förekommer i sydvästra USA till norra Mexiko.

Utseende och läten 
Chihuahuakorpen är en rätt stor (46–53 cm), helsvart kråkfågel som på flera sätt är intermediär mellan de båda övriga vida spridda Corvus-arterna i Nordamerika, korp och amerikansk kråka. Den är tydligt mindre än korpen, med kortare näbb, vingar och stjärt men längre näsborst. Artkarakteristiskt är vitt längst in på nackfjädrarna, men det kan vara svårt att se. Lätet skiljer sig också från korpen, ett hest kråkliknande och stigande "graak".

Utbredning 
Fågeln förekommer från sydvästra USA till centrala Mexiko, I USA hittas den i sydöstra Colorado och från sydöstra Arizona, södra och östra New Mexico och södra Kansas söderut till västra Oklahoma samt västra och södra Texas. Vidare ses den i Mexiko söderut till nordvästra och nordcentrala Sonora, nordöstra Jalisco, Guanajuato, nordvästra Hidalgo, Nuevo León och centrala Tamaulipas. Den övervintrar i hela häckningsområdet, men även i nordvästra och centrala Mexiko, utmed nordvästra kusten och söderut till Guadalajara och Michoacán.

Systematik 
Flera genetiska studier visar att chihuahuakorpen faktiskt är inbäddad i arten korp, systergrupp till kaliforniska korpar. De skilde sig åt för mellan 1,1 och 0,6 miljoner år sedan, tydligt senare än den kaliforniska korpen skilde sig från övriga korppopulationer. Idag beter de sig som biologiskt åtskilda arter, medan de båda korppopulationerna hybridiserar brett. Chihuahuakorpen behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Chihuahuakorpen hittas i torra gräsmarker och buskområden, vanligen i låglänta områden men inte i bergstrakter där korpen ersätter. Den ses i par eller smågrupper, men kan samlas i hundratal där tillgången på föda är stor. Liksom många andra kråkfåglar är den en allätare. Den bygger bo i april i norra delen av utbredningsområdet, i Mexiko tidigare. Äggläggning sker vanligen i maj.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och det finns inga tecken på vare sig några substantiella hot eller att populationen minskar. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i nearktiska regionen
Somaliakråka

Somaliakråka (Corvus edithae) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar. Den förekommer i torra miljöer i östra Afrika från Eritrea till norra Kenya. Beståndet är livskraftigt.

Utseende och läte 
Somaliakråka är en helsvart kråkfågel med rätt tjock och korplik näbb. Den liknar kortstjärtad korp, men har annan kroppsform, särskilt i flykten, med en mycket längre stjärt. Arten är mycket lik ökenkorp, men mindre i storlek. Typiska fåglar är väldigt annorlunda från svartvit kråka, men hybrider förekommer med varierande vita fläckar på rygg och ovansida. Lätena är typiska grova kraxanden.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Eritrea, Djibouti, östra och södra Etiopien, Somalia, norra Kenya och sydostligaste Sydsudan. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Somaliakråkan hittas i en rad olika torra miljöer, som savann, törnbuskmarker, öken, städer och odlingsbygd. Den ses ofta i småflockar.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Sundakråka

Sundakråka (Corvus enca) är en fågel i familjen kråkfåglar inom ordningen tättingar. Den förekommer i Sydostasien, huvudsakligen i Indonesien, Malaysia och Filippinerna. Troligen består den av ett artkomplex och vissa har delat upp den i flera arter.

Utseende och läte 
Sundakråkan är en medelstor (40–47 cm) rätt slank kråkfågel med medellång och något kilformat stjärt. Fjäderdräkten är svart, men på nära håll syns en mörkblå glans. I flykten ter sig vingarna rätt breda och trubbiga. Näbben är lång och något nedåtböjd, tydligt slankare än hos stornäbbad kråka, som i övrigt skiljer sig genom brantare panna, längre halsfjädrar, mer kilformad stjärt och längre hand med tydligare "fingrar". Sundakråkan har också tydligt grundare och snabbare vingslag. Bland lätena hörs ljudliga, nasala kraxanden.

Utbredning och systematik 
Sundakråkan förekommer i Sydostasien. Den delas in i sju underarter med följande utbredning:
 Corvus enca compilator – Malackahalvön, Sumatra, Borneo och öar väster om Sumatra
 Corvus enca enca – Java, Bali och Mentawaiöarna
 Corvus enca celebensis – Sulawesi och närliggande öar
 Corvus enca mangoli – Sulaöarna utanför östra Sulawesi
 Corvus enca pusillus – västra Filippinerna (Balabac, Culion, Mindoro och Palawan)
 Corvus enca sierramadrensis – Luzon i norra Filippinerna
 Corvus enca samarensis – Samar och Mindanao i södra Filippinerna

Artgränserna är omstridda. Vissa urskiljer compilator som den egna arten Corvus compilator, andra pusillus och samarensis (inklusive sierramadrensis) som palawankråka (Corvus pusillus) respektive småkråka (Corvus samarensis). Seramkråka (C. violaceus) behandlades även tidigare som underart till sundakråka.

Levnadssätt 
Sundakråkan föredrar intakt låglandsskog där den ofta påträffas i par eller småflockar flygande över vägar, floder och öppningar. Liksom många andra kråkfåglar är den allätare och tar alltifrån vegetabilier till både ryggradslösa djur som stora skalbaggar, men också små ödlor och as. Frukt utgör också en stor del av födan.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kråkfåglar
Fåglar i orientaliska regionen