kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Heinrich von Ficker

Heinrich von Ficker, född 22 november 1881, död 29 april 1957, var en tysk meteorolog. Han var son till Julius von Ficker.

Ficker blev 1911 professor i Graz, 1923 professor i Berlin och föreståndare för Preussische Meteorologische Institut. Ficker har särskilt studerat intränganden av kall luft i varmare och räknas genom dessa arbeten som en av den moderna meteorologins skapare. Han har också gjort sig känd som bergsbestigare i Europa och Asien och som speciell alpmeteorolog.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Män
Födda 1881
Avlidna 1957
Tyska meteorologer
Personer från München
Svensk uppslagsbok
Baskettermer

Baskettermer är olika termer som används inom bollsporten basket.

Ankle breaker
Ankle breaker innebär att en spelare dribblar så snabbt att motspelaren faller.

Screen, skärm eller blockering
En screen (även kallad skärm eller blockering) sätts av anfallare utan boll i basket. Meningen med en screen är att blockera en medspelares försvarare och på så sätt skapa en fri spelare några sekunder. Screens används i nästan alla anfall och är ett effektivt sätt för anfallande lag att få en spelare fri. Vid en screen måste en spelare befinna sig inom sin cylinder och stå stilla. Om spelaren inte står stilla vid en screensättning bedöms det som en foul.

Swish
En swish är när man skjuter bollen i korgen utan att ta i ringen eller i plankan.

Traila
Att traila är att följa efter den som driver upp bollen och skydda för snabba kontringar, man skall även ge passningsalternativ bakåt om motståndarna pressar på bollhållaren.

V-cut eller försteg
När man gör ett V-cut flyttar man tyngden på ena foten för att få motståndaren i obalans, sedan skjuter man ifrån för att få ett kort tomrum där man kan ta emot en passning; att tima en passning till att komma i det tomrummet kräver mycket erfarenhet. 

Sporttermer
Basket

it:Lancio pazzo
Ficoroniska cistan

Ficoroniska cistan, Cista Ficoroni, kallas ett utsökt bearbetat etruskiskt bronskärl från 200-talet f.Kr., bevarat i Museo Nazionale Etrusco di Villa Giulia i Villa Giulia och uppkallat efter Francesco de Ficoroni, som 1745 beskrev den några år förut funna cistan.

Cistan är 50 centimeter hög med en diameter av 42 centimeter. På fötter, bestående av lejontassar, vilande på grodor, reser sig det runda kärlet, vars lock pryds av tre små figurer, sannolikt föreställande Dionysos och två satyrer. Ficoroniska cistan egentliga konstvärde består i de runt omkring ingraverade scenerna, som koncentrerar sig kring en episod i Argonautsagan. Denna grafiska framställning är tydligt influerad av grekiskt måleri. Gentemot den grekiska konsten märker man dock tydligt de komiska dragen i framställningen.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932.

Externa länkar

Bronsskulpturer
Skulpturer i Rom
Skulpturer från 200-talet f.Kr.
Antikens Etrurien
Konstverk med motiv från grekisk-romersk mytologi
Fornfynd i Italien
Dionysos och Bacchus i konsten
Per Axel Åkerman

Per Axel Åkerman, P.A. Åkerman, född 5 juni 1830 i Bollnäs socken, Gävleborgs län, död 20 januari 1917, var en svensk militär och bankman.

Åkerman blev student vid Uppsala universitet 1849, underlöjtnant vid Hälsinge regemente i Mohed 1851, löjtnant 1856, kapten 1867, major 1878, överstelöjtnant 1882 och var överstelöjtnant i regementets reserv 1887–95. 

Åkerman blev kontrollant vid Gefleborgs Enskilda Banks kommissionskontor i Bollnäs 1873, föreståndare för samma kontor 1887, styrelseledamot och jourhavande direktör för avdelningskontoret i Söderhamn 1891 och kontrollant vid expeditionskontoret där från 1903.

Källor

Åkerman, Per Axel på gravar.se

Svenska militärer under 1800-talet
Personer inom svenskt bankväsen
Personer i Söderhamns historia
Personer från Bollnäs socken
Födda 1830
Avlidna 1917
Män
Sällskapet till belöning för trotjänare

Sällskapet till belöning av trotjänare är en ideell förening i Sverige, bildad 1828 för utdelning av priser till husligt anställda flickor och kvinnor som arbetat minst 15 år i en och samma familj i Stockholms län. Föreningens verksamhet uppmärksammades den 4 mars 1987 i SR P1.

Organisationen finns i Saltsjö-Duvnäs.

1988 ledde en dagstidningsnotis om organisationens årsmöte till skapandet av TV-programmet Frida, en trotjänarinna.

Initiativet till bildandet av föreningen togs av greven Carl Axel Löwenhielm.

Litteratur
Sällskapet till belöning av trotjänare 1828-1978 - en historik, Sven Almqvist, 1978

Källor

Fotnoter

Hushållsarbete
Nacka kommun
Svensk kvinnohistoria
Organisationer bildade 1828
Organisationer i Sverige
Europavägen historiska teatrar

Europavägen historiska teatrar är en europeisk kultur- och temaväg som leder genom tio länder. Vägen sammanknyter betydande historiska teatrar från tidsperioden 1500-tal till 1800-tal.

Kulturvägen inrättades 2003 av den tyska ideella organisationen Perspectiv – Gesellschaft der historischen Theater Europas e.V.  Den tyska beteckningen är Europastraße Historische Theater. Projektet stöds av EU. "Europavägen historiska teatrar" är uppdelat på fem delsträckor eller rutter:  Norden-rutten, Tyskland-rutten, Engelska kanal-rutten, Italien-rutten och Kejsar-rutten. Kejsar-rutten öppnades i slutet av år 2011 och går genom Österrike och Tjeckien. Varje delsträcka innehåller mellan nio och tolv städer med lång teatertradition.

Den nordiska rutten sträcker sig genom Danmark, Norge och Sverige. Den svenska delen av Europavägen för historiska teatrar  innehåller fem stationer: Drottningholms slottsteater, Ulriksdals slottsteater, Hedemora Gamla Theater, Gamla teatern i Vadstena och Ystads teater. I Danmark upptas Hofteatret på Christiansborgs slott och i Norge Fredrikshalds teater i Halden.

I Tyskland märks bland annat rokokoteatern i Neues Palais i Brandenburg (1769), Markgräfliches Opernhaus i Bayreuth (1748) och Ekhof-Theater i Gotha (1683). Engelska kanal-rutten innehåller bland annat Théâtre Royal du Parc i Bryssel (1782), Drury Lane Theatre (1663), Royal Opera House (1856) båda i London. Italien-rutten upptar bland annat Teatro Olimpico (1585) i Vicenza, Teatro all'Antica (1590) i Sabbioneta och Teatro Farnese (1618) i Parma.

Bilder, teatrar i urval

Källor

 Europavägen för historiska teatrar, allmänt (tyska)
 Europavägen för historiska teatrar, nordiska rutten (svenska)

Externa länkar

 European Route of Historic Theatres

Europeiska kulturvägar
Teater i Europa
Johan Eric Larsson

Johan Eric Larsson, J.E. Larsson, född 12 januari 1843 i Hallsjö, Huddunge socken, Västmanlands län, död 6 september 1912 i Söderhamn, var en svensk industriman. Han var bror till Maria Larsson.

Larsson blev bokhållare vid Molnebo järnbruk 1859, vid Gideå bruk 1863, vid Husums sågverk 1873 och vid Sandarne AB i Sandarne 1875, disponent för samma bolag från 1891 och styrelseledamot från 1898. Han var ledamot i centralstyrelsen för Helsinglands Enskilda Bank i Söderhamn från 1902. Han var vice ordförande i stadsfullmäktige från 1907.

Johan Eric Larsson var son till rusthållaren Lars Olsson och Stina Larsdotter samt sonson till riksdagsmannen och häradsdomaren Olof Hansson (1792–1846), alla i Hallsjö, Huddunge socken i Uppland. Han begravdes på Söderhamns kyrkogård.

Källor

Noter

Personer inom Sveriges näringsliv
Svenska kommunalpolitiker
Personer i Söderhamns historia
Personer från Huddunge socken
Födda 1843
Avlidna 1912
Män
Musikens Hus, Göteborg

Musikens Hus är ett kulturhus på Djurgårdsgatan 13 i Göteborg, strax nedanför Stigbergstorget, den "västra porten in i Majorna". Här finns två livescener med tillhörande barer och vegetariskt restaurangkök. Den större scenen har plats för cirka 350–400 personer och kan räknas som en av de större livemusikarenorna i Göteborg. I huset finns även repetitionslokaler för cirka 70 band samt kursverksamhet.

Verksamheten ligger i ett kulturkluster med flera kulturaktörer. I området finns Bengans, Fyrens Ölkafé, Oceanen, Utopia Jazz, Hängmattan, Gatenhielmska kulturreservatet och Sjömanskyrkan (Skeppet GBG).

Kulturverksamhet 
Sedan 1991 driver Musikens Hus ekonomisk förening husets hela verksamhet. 

Musikens Hus är ett fristående musik- och kulturhus i kooperativ regi, (utsågs till årets kooperativ av Coompanion 2019) och har som vision att "skapa förutsättningar för en aktiv och utvecklande musikkultur för Göteborgs invånare".   

Musikens Hus driver även restaurangen Hängmattan, som ligger i husets bottenplan (före detta Café Hängmattan).

Historia 
Byggnaden, ritad av arkitekten Carl Fahlström uppfördes 1888 för Majornas elementarläroverk för flickor. 1936 tog Göteborgs stad över skolan, vilket innebar att den blev den första flickskolan i Göteborg som kommunaliserades. Det nya namnet blev därmed Majornas kommunala flickskola. Den verksamheten fortsatte fram till 1967 då skolan avvecklades.

Efter att lokalerna stått tomma under slutet av 1970-talet tog Göteborgs fritidsförvaltning över och förändrade delar av huset för att kunna skapa en musik- och mötesplats för ungdomar. 1984 återinvigdes huset med bland annat kurs- och replokaler, caféverksamhet och en musikscen.

1992 bildades Musikens Hus ekonomiska förening med syfte att driva verksamheten, och sedan 1993 är Musikens Hus ett fristående kulturhus.

Musikens Hus har funnits i Higabs bestånd sedan 1991.

Referenser

Byggnader och anläggningar i Göteborg
Kulturhus i Sverige
Huxley (släkt)

Familjen Huxley är en brittisk familj med flera medlemmar har utmärkt sig i vetenskapliga, medicinska, konstnärliga och litterära fält. 
Aldous Huxley
Andrew Fielding Huxley
Julian Huxley
Thomas Henry Huxley

Engelska släkter
Diluviallera

Diluviallera, eller smältvattenslera, är en benämning på en stenfri lera bildad i sjöar under istiden, som en slamningsprodukt från moränen. På grund av varierande strömningshastighet förekommer diluvialleran med mer eller mindre tydlig lagring.

Materialet finns ofta i sänkor i jordytan, men detta gäller dock inte alltid. Det finns också högt liggande platåer av diluviallera, vilket förklaras av att sidorna på de sjöar där lera avlagrats bestått helt eller delvis av is. När isen genom sin rörelse passerat över leran har denna ofta utsatts för så högt tryck att lagringens struktur brutits upp eller gått förlorad. I några fall finns exempel på där stora flak av diluviallera lyfts upp av moränen.

Egenskaper
Diluviallerans färg är ursprungligen grå och har vanligen en kalkhalt av 20 – 50 % kalciumkarbonat (CaCO3). Där diluviallera kommer upp i dagen är översta lagret vittrat och kalken utlakad. Överst finns då kalkfri, gul lera (rödlera), vars gula färg beror på att förekommande järn oxiderat. Därunder finns en gul, något kalkhaltig lera, innan man kommer ner till den oförvittrade grå leran (blålera).

Användning
Diluvialleran är så gott som stenfri och därför lämplig som tegellera eller krukmakarlera. Mest eftersökt är den gula, kalkfria leran, som ger röda stenar vid bränningen.

Den kalkhaltiga leran (diluvialmärgel), har haft stor användning som märgel för jordförbättring.

Se även
Diluvium

Källor

Mineral
Schenström

Schenström är ett svenskt och danskt efternamn, som burits av bland andra:

 Anna Schenström
 August Schenström
 Carl Schenstrøm
 Curt Schenström, ingenjör och affärsman
 Ferdinand Schenström
 Mauritz Schenström
 Maximilian Schenström
 Oscar Schenström
 Ulrica Schenström

Svenska efternamn
Danska efternamn
Richard Wünsch

Richard Wünsch, född den 1 juni 1869 i Wiesbaden, död den 17 maj 1915 vid Iłża, var en tysk klassisk filolog och religionsvetare.

Wünsch studerade från 1887 klassisk filologi i Marburg och blev medlem i det nuvarande Marburger Burschenschaft Rheinfranken. Redan under studierna blev han reservofficer. Efter en termin i Berlin och två i Bonn, där han knöt nära band med Albrecht Dieterich och Siegfried Sudhaus, återvände han hösten 1890 till Marburg, där han slöt sig till Georg Wissowa, som kom att prägla hans vetenskapliga gärning. År 1893 promoverades Wünsch på dissertationen De Taciti Germaniae codicibus Germanicis.

Därefter genomförde han studieresor till Paris, Spanien, Italien och Grekland, delvis i sällskap med sin vän Dieterich. Under denna tid kollationerade Wünsch även grekiska handskrifter av Johannes Lydos, som han publicerade i den 1898 utgivna, till Wissowa decikerade editionen Lydus de mensibus (Leipzig, Teubner). År 1895 tillbragte Wünsch några månader i Göttingen som åhörare till Friedrich Leo och Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff. I juli 1898 begav han sig till Breslau, för att habilitera sig hos Franz Skutsch. Där arbetade han även tillsammans med Conrad Cichorius, Wilhelm Kroll, Eduard Norden och Friedrich Vogt.

Hösten 1902 mottog Wünsch en kallelse till lärostolen för klassisk filologi i Gießen som Gotthold Gundermanns efterträdare, där jämte Dieterich Erich Bethe, Alfred Körte och Adolf Strack hörde till hans kolleger. År 1906 erbjöds honom professurer i Kiel och Königsberg; han bestämde sig för Königsberg, dit han flyttade i april 1907. Där kom han nästan uteslutande åt religionshistorien. År 1913 flyttade Wünsch till Münster. Vid första världskrigets utbrott anmälde han sig som frivillig och sändes till Polen. Mot slutet av februari 1915 blev han inblandad i direkta stridshandlingar och stupade vid Iłża några månader senare.

Källor

Noter 

Tyska klassiska filologer
Tyska religionshistoriker
Tyska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Wrocław
Personer verksamma vid universitetet i Gießen
Personer verksamma vid universitetet i Königsberg
Personer verksamma vid universitetet i Münster
Personer i Tyskland under första världskriget
Personer som stupat i strid under första världskriget
Födda 1869
Avlidna 1915
Män
Heck-boskap

Heck-boskap är en ras av nötboskap som avlades fram med målet att återskapa den utdöda uroxen (Bos primigenius). Därför korsades flera gamla nötboskapsraser som hade flera egenskaper kvar av det ursprungliga vilda oxdjuret. Arbetet påbörjades av de tyska zoologerna Heinz och Lutz Heck under 1920-talet. Idag är det klart för nästan alla zoologer att det ursprungliga ändamålet, att rulla tillbaka hela domesticeringen, inte kan uppnås. Numera utvecklas heck-boskapen till en ras som fyller samma ekologiska nisch som uroxen.

Historia 

Bröderna Heck som var direktörer i djurparkerna i München respektive Berlin antog, att man inte kan tala om utrotning så länge det finns flera tusen släktingar till det vilda oxdjuret kvar. De korsade flera raser av nötkreatur med ursprungliga egenskaper, till exempel highland cattle, ungersk gråboskap samt några raser från Spanien och Korsika. Den nya rasen liknade efter en tid uroxen i utseende, men kan inte betraktas som pendang.

Efter andra världskriget fanns bara 39 individer kvar, främst från den bayerska avelslinjen. Fram till 1980-talet fortsattes aveln av enstaka entusiaster. Numera används rasen främst för vård av glest bebyggda landskap, och antalet individer uppskattas till mellan 2 000 och 3 000.

Referenser

Externa länkar 

Nötkreatursraser
Neutronspektrometer



Grundprinciper 
En neutronspektrometer är ett mätinstrument, en spektrometer, som mäter signaler som det går att dra slutsatser om energifördelningen på inkommande neutroner. En neutronspektrometer mäter paradoxalt nog aldrig neutronenergispektrumet direkt, utan indirekt. Eftersom neutroner saknar elektrisk laddning så interagerar de i huvudsak med atomkärnor. När neutronerna interagerar med atomkärnorna så bildas sekundära partiklar via antingen elastisk spridning eller kärnreaktioner. Dessa sekundära partiklar ger lättare signaler i detektorer så det är oftast dessa som mäts. 

Neutronspektrometrar används bland annat vid fusionsexperiment för att bestämma temperaturen på plasmat i experimentet.

Neutronspektrometrar vid tokamaker 
Deuterium och tritium är två väteisotoper som används som bränsle i tokamaker. Neutroner som frigörs i en reaktion mellan två deuteriumjoner eller mellan en deuterium- och en tritiumjon har i snitt energin 2,45 MeV respektive 14 MeV. I en tokamak innesluts plasmat med ett magnetfält. Neutronerna, som är elektriskt oladdade, är opåverkade av magnetfältet och lämnar plasmainneslutningen opåverkade. Neutronspektrumet (neutronernas energifördelning) som strålar ut från ett plasma i en tokamak är dessutom beroende av hastighetsfördelningen på plasmats joner. På så vis kan neutronspektrometrar på tokamaker användas för att diagnosticera plasmajonernas hastighetesfördelningar.  

Det finns flera neutronspektrometritekniker som används vi tokamaker idag (2019). Några exempel är:

 Magnetisk protonrekylspektrometer
Tunnfilms protonrekylspektrometer
Flygtidsneutronspektrometerar
Flytande scintillatorer

Neutronspektra från tokamaker 
Ett plasma som är i termisk jämvikt, dvs joner har en Maxwell-Boltzman-fördelning, kommer emittera neutroner med ett nära Gaussiskt spektrum. Tokamakplasman är ofta externt upphettade, med antingen neutral strålinjektion och/eller radiofrekvensupphettning. När dessa externa upphettningssystem är påslagna ger den ofta en tydlig och mätbar signatur i neutronspektrumet.

Mätinstrument
Kärnteknik
Spektroskopi
Pierre Kartner

Petrus Antonius Laurentius "Pierre" Kartner, född 11 april 1935 i Elst i Overbetuwe, Gelderland, död 8 november 2022 i Breda, Noord-Brabant, var en nederländsk musiker, låtskrivare och sångare som sjöng under aliaset Vader Abraham. 

Kartner började som artistbana som 8-åring när han vann en sångtävling i radion. Han har skrivit ledmotiven till en tidig tecknad film om Smurfarna samt till I Mumindalen. Han skrev Nederländernas bidrag "Ik ben verliefd (Sha-la-lie)" till Eurovision Song Contest 2010. Låten framfördes av Sieneke och hamnade på 14:e plats i semifinalen. Sedan 1998 hade Nederländerna inte sjungit på nederländska och efter 2010 har de inte heller gjort det. Han skrev 2002 en låt om Pim Fortuyn.

Kartner har utsetts till bästa kompositören i Nederländerna av Nederlandse Top 40. Han skrev även Nederländernas bidrag till Eurovision Song Contest 1973 "De Oude Muzikant". Den placerade sig på en 14:e plats. 

Pierre Kartner har släppt mer än 300 skivor och han har skrivit mer än 1600 låtar..

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Nederländska sångare under 1900-talet
Nederländska låtskrivare
Nederländska kompositörer
Män
Födda 1935
Avlidna 2022
Personer från Overbetuwe
Råcksta gård

Råcksta gård ligger intill de byggnader som tidigare inrymde Vattenfalls huvudkontor i Råcksta, en stadsdel i Västerort inom Spånga socken i Stockholms kommun.

Historik
Råcksta har funnits som en gårdsplats sedan medeltiden. Under Gustav Vasas tid ägdes Råcksta av Helgeandshuset på Gråmunkeholmen (Riddarholmen). Här tog man emot åldringar, fattiga och sjuka. Gustav Vasa var inte nöjd med placeringen och 1551 flyttades verksamheten till Danviks hospital.

Stockholms justitieborgmästare Johan Lilliecrantz (Westerman) bytte på 1600-talet till sig Råcksta egendom från Danviks hospital för att komma närmare Stockholm. Under hans tid blev Råcksta ett säteri.

Den nuvarande manbyggnaden uppfördes på 1720-talet av nästa ägare, myntmästaren Anders Strömner. Han övertog gården efter ett antal rättsliga strider med Johan Lilliecrantz son Lars Lilliecrantz, som lånat pengar av myntmästaren med Råcksta som säkerhet. Under 1700-talet hade gården flera ägare, bland andra falkoneraren Lucas Booger, Edvard Carleson, chef för Kommerskollegium, ämbetsmannen Fredrik Ulrik Reenstierna, friherren Fredrik Ulrik Funck och silversmeden Pehr Zethelius.

På 1800-talet var den välkände grosshandlaren Knut Ljunglöf, även kallad "snuskungen" ägare till Råcksta gård. "Ljunglöfs Tobaks Fabriks Tillverkningar" var världens största snusfabrik och den näst största tobaksfabriken i Europa. Under hans tid var Råcksta ett välskött jordbruk och utsågs till att fungera som en av Lantbrukssällskapets elevgårdar i början på 1900-talet. Knut Ljunglöf uppförde även närliggande Kvarnvikens kvarn och Kvarnvikens såg. 1927 köpte Stockholm stad Råcksta. I samband med detta påbörjades nedräkningen av Råcksta som jordbruksegendom.

Mellan åren 1957 och 1963 byggde Statens vattenfallsverk, nuvarande Vattenfall, gård och mark runt Råcksta gård för att bygga sitt huvudkontor. Arkitekten Sven Danielsson fick i uppdrag att rita kontorsområdet och råddes då att riva hela gården. Han valde dock att i samarbete med Stockholms Stadsmuseum bevara manbyggnaden. Under byggtiden fungerade gården som arkitektkontor. Ett stadsbyggnadsprojekt kallat Vällingby parkstad har initierats för att omvandla kvarteret Vattenfallet 2 till ett område för bostäder, verksamhet och handel. Råcksta gård är bevarad men rustades upp under 2015 och 2016 och konverterades till sex bostadsrättslägenheter.

Se även
Råcksta
Vällingby parkstad

Referenser

Externa länkar
 Råcksta i Carl Martin Rosenberg: Geografiskt-statistiskt handlexikon öfver Sverige, Stockholm 1882-1883

Byggnader och anläggningar i Västerort
Herrgårdar i Uppland
Dioptas

Dioptas är ett smaragdgrönt, sällsynt koppar- och vattenhaltigt silikatmineral med ringstruktur (cyklosilikat). Kristallerna är genomskinliga till transparenta.

Egenskaper
Dioptas angrips av både ammoniak och syror. Det kristalliserar i sexsidiga prismor med romboedrar och kan skiljas från smaragd genom sin mindre genomskinlighet och större densitet.

Förekomst
Dioptas är ett sekundärt mineral i kopparmineraliseringars oxidationszon. Huvudfyndorter finns i Karagandyprovinsen i Kazakstan och Renéville i Kongo-Brazzaville, men förekomster har även påträffats i Argentina, Chile och Arizona i USA. Tsumebgruvan i Namibia är känd för vackra dioptaskristaller.

Användning
Dioptas är populärt bland mineralsamlare och det slipas ibland till små smaragd-liknande smyckestenar. Dioptas och krysokoll är de enda relativt vanliga kopparsilikatmineralen. En ädelsten av dioptas ska aldrig utsättas för ultraljudrengöring då de sköra smyckestenarna kommer att splittras.

Källor

Noter

Mineral
Ädelstenar
August Wünsche

Karl August Wünsche,  född den 22 augusti 1838 i Hainewalde vid Zittau, död den 16 november 1913 i Dresden, var en tysk kristen talmudist. 

Wünsche blev 1869 gymnasielärare i Dresden. Bland Wünsches skrifter märks: Neue Beiträge zur Erläuterung der Evangelien aus Talmud und Midrasch (1878), Bibliotheca rabbinica: Sammlung alter Midraschim deutsch (12 band, 1880-84), Der Babylonische Talmud in seinen haggadischen Bestandteilen (översättning och kommentar, 2 band, 1886-89; ny upplaga 1894), Die jüdische Litteratur seit Abschluss des Kanons (tillsammans med Jakob Winter, 2 band, 1891-95), Die Freude in den Schriften des Alten Bundes (1896), Die Schönheit der Bibel (1905), Die Sagen vom Lebensbaum und Lebenswasser (1905), Die Bildersprache des Alten Testaments (1906), Aus Israels Lehrhallen. Kleinere Midraschim zum ersten Male übersetzt (5 band, 1907-10) och uppsatser i tidskrifter.

Källor 

  

Tyska orientalister
Hebraister
Tyska teologer
Bibelforskare
Tyska fackboksförfattare
Tyskspråkiga fackboksförfattare
Tyska översättare
Tyskspråkiga översättare
Personer i Tyskland under 1800-talet
Födda 1838
Avlidna 1913
Män
Personer från Sachsen
Johannes Overbeck

Johannes Adolph Overbeck, född den 27 mars 1826 i Antwerpen, död den 8 november 1895 i Leipzig, var en tysk konsthistoriker och arkeolog, brorson till Friedrich Overbeck.

Overbeck kallades 1853 till Leipzig som direktör för det arkeologiska museet samt blev 1858 ordinarie professor. Av hans vetenskapliga arbeten, delvis kända och studerade även i Sverige under 1800-talets andra hälft, kan nämnas Die Bildwerke zum thebischen und troischen Heldenkreise (1851-53), Geschichte der griechischen Plastik (2 band, 1857-58; 4:e upplagan 1892 -94), Pompeji in seinen Gebäuden, Alterthumern und Kunstwerken (1856; 4:e upplagan 1884), Die antiken Schriftquellen zur Geschichte der bildenden Künste bei den Griechen (1868) samt Griechische Kunstmythologie (1872). Arkeologiska museet vid Leipzigs universitet är huvudsakligen hans verk.

Källor

Noter

Tyska arkeologer
Klassiska arkeologer
Tyska konsthistoriker
Tyskt museifolk
Tyska professorer
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Tyska fackboksförfattare
Tyskspråkiga fackboksförfattare
Personer i Tyskland under 1800-talet
Personer från Antwerpen
Födda 1826
Avlidna 1895
Män
Alumner från Bonns universitet
Olrik

Olrik är ett danskt efternamn, som burits av bland andra:

 Axel Olrik
 Dagmar Olrik
 Eyvind Olrik
 Hans Olrik
 Henrik Olrik
 Jørgen Olrik

Se även 

 Olrik (seriefigur)

Danska efternamn