kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Svalstjärtad biätare

Svalstjärtad biätare (Merops hirundineus) är en fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Svalstjärtad biätare är en mycket vacker medelstor biätare med djupt kluven blå stjärt. Ungfågeln har mattare färger, men stjärtformen är distinkt. Lätet är ett dämpat "chirrup" som ibland ges i kör av ett par eller en liten grupp.

Utbredning och systematik 
Svalstjärtad biätare delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Merops hirundineus chrysolaimus – Senegal till södra Tchad och nordvästra Centralafrikanska republiken
 Merops hirundineus heuglini – södra Sudan och angränsande Etiopien, Uganda och Demokratiska republiken Kongo
 Merops hirundineus furcatus – södra Demokratiska republiken Kongo till Zambia, södra Zimbabwe, Moçambique och Tanzania
 Merops hirundineus hirundineus – Angola och Namibia till Zimbabwe och södra Sydafrika

Levnadssätt 
Svalstjärtad biätare hittas i en rad olika miljöer, från buskartad halvöken till savann och skogsbryn. Den ses sitta i det öppna, varifrån den gör utfall i luften för att fånga insekter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vida spridd men lokalt förekommande och generellt ovanlig.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i etiopiska regionen
Rosthuvad biätare

Rosthuvad biätare (Merops leschenaulti) är en syd- och sydostasiatisk fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende 
Rosthuvad biätare är med en kroppslängd på 18-20 centimeter en rätt liten biätare. Hjässa, nacke och mantel är kastanjefärgad. Strupen är gul, börst och buk gröna, och dem emellan ett suddigt svartaktigt band. Ovansidan nedan manteln är likaså grön. Stjärten är något kluven och saknar de förlängda stjärtfjädrar flera av dess släktingar har.

Ungfågeln är en urblekt version av den adulta fågeln, men vissa kan vara gröna på hjässa och nacke. Nedre delen av strupen har en rostfärgad anstrykning och övergumpen är turkos.

Utbredning och systematik 
Rosthuvad biätare delas in i tre underarter med följande utbredning:
 M. l. leschenaulti – Sri Lanka samt från sydvästra Indien till Thailand, Indokina och på Malackahalvön
 M. l. andamanensis – Andamanerna
 M. l. quinticolor – Java och Bali

Levnadssätt 
Rosthuvad biätare häckar i subtropiskt öppet landskap, ofta nära vatten. Den har sociala vanor och häckar i kolonier i sandbankar, där den gräver ut en relativt lång tunnel. Längst in lägger den 5-6 sfäriska vita ägg. Båda könen ruvar äggen och tar hand om ungarna. Som alla biätare lever den av insekter, som bin, getingar och bålgetingar, som den fångar i luften efter utfall från en sittplats.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Jean Baptiste Louis Claude Théodore Leschenault de la Tour (1773-1826), fransk botaniker och ornitolog.

Bilder

Referenser 
Artikeln bygger delvis på en översättning från engelskspråkiga wikipedias artikel Chestnut-headed Bee-eater, läst 2016-06-03 som anger följande källor: 
 Fry, C.H., Fry, K. & Harris, A. (1992) Kingfishers, Bee-eaters & Rollers. London: Christopher Helm. 
 Kazmierczak, K. & van Perlo, B. (2008) A Field Guide to the Birds of the Indian Subcontinent. Pica Press. .

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i orientaliska regionen
Rosenbiätare

Rosenbiätare (Merops malimbicus) är en fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Rosenbiätaren är en distinkt biätare, med grå ovansida, rosenröd undersida, svart ögonstreck, vitt mustaschstreck och långa trekantiga vingar. Lätena liknar andra biätare, med bland annat hesa "tik" och "trrp".

Levnadssätt 
Rosenbiätaren hittas i regnskog, savann, gläntor och utmed floder. Där ses den flyga högt eller sitta exponerat i träd. Fågeln häckar i nipor och sandbanker i och utmed floder, i kolonier med över 20 000 par.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i västra och centrala Afrika. Fågeln uppträder nomadiskt och är delvis lokal flyttfågel. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som livskraftig. Beståndsutvecklingen är dock oklar.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i etiopiska regionen
Blåhuvad biätare

Blåhuvad biätare (Merops muelleri) är en fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Blåhuvad biätare är en generellt mörk biätare med blåaktigt till blålila på huvud, buk och stjärt, röd strupe, mörkt blåsvart ansikte, ljust azurblått i pannan och rödaktig rygg. Den kan överlappa lokalt med mustaschbiätaren (som tidigare behandlades som underart till blåhuvad biätare), men blåhuvad biätare är till skillnad från denna ljus i pannan och saknar ögonstreck. Bland lätena hörs ett tudelat "ji-up!".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Kongobäckenet, från Kamerun till Kenya och Demokratiska republiken Kongo. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tidigare betraktades mustaschbiätare (M. mentalis) vara en underart till blåhuvad biätare, men den urskiljs numera som egen art.

Levnadssätt 
Blåhuvad biätare hittas inne i skog och nära skogsbryn och gläntor där träd fallit. Trots sin färgglada fjäderdräkt är den lätt förbisedd på grund av den skuggiga miljön och dess tillbakadragna vanor.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i etiopiska regionen
Sydlig karminbiätare

Sydlig karminbiätare (Merops nubicoides) är en fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Sydlig karminbiätare är en stor och slank biätare med spektakulärt färgad fjäderdräkt i karmosinrött och blågrönt. Den har vidare svart näbb, lång och spetsig stjärt samt en svart ansiktsmask. Ungfågeln har kortare stjärt och är mattare i färgerna.  Liknande arten nordlig karminbiätare är blågrön på hakan och strupen, inte karminröd som sydlig karminbiätare.Lätena, "trik-trik-trik", är mer gutturala än biätarens.

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar på akaciasavann i centrala och södra Afrika. Den har ett komplicerat tredelat flyttningsmönster. Arten häckar mellan 13° och 20°S i augusti och september, sprider sig därefter söderut december–mars, för att sedan flytta norr om häckningsområdet april–augusti. 

Arten behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tidigare behandlades den som en underart till nordlig karminbiätare.

Levnadssätt 
Sydlig karminbiätare häckar liksom många andra biätare i kolonier i sandbankar. Den kan samlas i stora flockar vid gräsbränder. Arten har specialiserat sig på stora flygande insekter, som trollsländor, fjärilar och vandringsgräshoppor.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i etiopiska regionen
Nordlig karminbiätare

Nordlig karminbiätare (Merops nubicus) är en fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Nordlig karminbiätare är en färgglad, slank fågel. Fjäderdräkten är övervägande karminröd bortsett från grönblått på huvud och strupe och en tydlig svart mask över ögat. Ögonen är röda, den spetsiga och nedåtböjda näbben svart och på stjärten syns förlängda centrala stjärtpennor.

Könen är lika, medan ungfågeln är mer skärbrun på mantel och undersida samt saknar de förlängda stjärtpennorna.

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar på savann och gräsmarker söder om Sahara i Afrika. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktskap 
Tidigare behandlades den som samma art som sydlig karminbiätare. De båda arternas utbredningsområden överlappar endast i södra Kenya och norra Tanzania där de uppträder tillsammans utanför häckningstid. Förutom sydlig karminbiätare visar DNA-studier att arten även är nära släkt med rosenbiätare och vitstrupig biätare.

Levnadssätt 
Den är kolonihäckare som placerar boet i jordhålor i vallar och flodbanker.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i etiopiska regionen
Bergbiätare

Bergbiätare (Merops oreobates) är en fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Bergbiätaren är en medelstor färgglad biätare med roströd undersida. I flykten syns svarta fläckar på vingens bakre del och på stjärtsidorna. Fågeln är lik både dvärgbiätaren och blåkragad biätare, men är mycket större och mer bjärt färgad under. Den uppvisar också mycket mindre rostrött på ovansidan av vingarna och stjärten. Bland lätena hörs enkla "seep" och en upprörd serie med stigande visslingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i höglänta skogar i östra Afrika. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Vissa kategoriserar den som underart till Merops lafresnayii.

Levnadssätt 
Bergbiätare hittas på medelhög till hög höjd i skogar, trädgårdar och lummigt skogslandskap. Den ses vanligen i smågrupper som sitter högt upp, ofta på exponerade platser.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som livskraftig. Beståndsutvecklingen är dock oklar.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i etiopiska regionen
Regnbågsbiätare

Regnbågsbiätare (Merops ornatus) är en huvudsakligen australisk fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läten 
Regnbågsbiätaren är som namnet avslöjar en mycket färgglad biätare. Fjäderdräkten är överlag grönglänsande, med gyllene hjässa, orangegul strupe, kopparfärgade svartspetsade vingar och blått på nedre delen av buken. Den blåglänsande svarta stjärten är lång med förlängda centrala stjärtfjädrar. Från den långa, smala och nedåtböjda svarta näbben går ett tjockt, svart ögonstreck bakåt till örontäckarna, blåkantat undertill. Mellan strupen och bröstet syns ett brett svart band. Undersidan av vingen är lysande orange, kantad i svart. 

Könen är lika, honan dock med kortare stjärtspröt och ett tunt svart streck under det svarta bröstbandet. Kroppsstorleken är 19-21 cm, med ytterligare upp till sju cm förlängda stjärtfjädrar. Vanligaste lätet är ett upprepat och rullande "prrrrp" eller  "prrreee".

Utbredning och systematik 
Regnbågsbiätaren häckar i Australien samt på östra Nya Guinea, möjligen även i östra Små Sundaöarna. Sydliga populationer övervintrar i norra delen av utbredningsområdet, huvudsakligen på och kring Nya Guinea, men även västerut genom Wallacea. Tillfälligt har den påträffats i Palau, Taiwan och Japan. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Regnbågsbiätaren hittas i öppen skog, buskmarker och röjda områden, vanligen nära vatten. Födan består av olika sorters insekter, huvudsakligen, bin och getingar, men även trollsländor, fjärilar och skalbaggar. Fågeln häckar i lösa kolonier i sandbankar, där den gräver ut en lång tunnel som avslutas i en kammare som den fodrar med gräs. Båda könen ruvar äggen och matar ungarna. Äggläggning sker i september i Papua Nya Guinea, augusti till november och januari till mars i västra Queensland och från mitten av november till mitten av december i södra Australien.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till minst en miljon individer.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i australiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Blåstjärtad biätare

Blåstjärtad biätare (Merops philippinus) är en syd- och sydostasiatisk fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läten 
Blåstjärtad biätare är en 28–30 cm lång huvudsakligen grön fågel med förlängda stjärtpennor, med upp till sju cm eller mer. Ovansidan är grön med blå övergump och stjärt. På huvudet syns en kastanjefärgad strupe och ett brett svart ögonstreck med blått stråk ovan och under. Jämfört med liknande grön biätare sträcker sig det bruna på strupen till örontäckarna och det blå stråket under det svarta ögonstrecket är mindre utbrett. Vanligaste lätet är ett rullande och rätt tvåstavit "pr-reee... pr-reee...".

Utbredning 
Fågeln förekommer från norra Pakistan, centrala och norra Indien, Nepal och sydöstra Sri Lanka österut till Myanmar, sydöstra Kina (Yunnan till Guangdong och Hainan) och Filippinerna samt söderut till Sulawesi och Flores i Små Sundaöarna. Den påträffas även på östra Nya Guinea samt ön Niu Briten. Vintertid ses den också i södra Indien, hela Sri Lanka, Västmalaysia och Stora Sundaöarna. Tillfälligt har den påträffats i Japan.

Systematik 
Länge behandlades grön biätare (Merops persicus), olivgrön biätare (M. superciliosus) och blåstjärtad biätare som en och samma art, men idag behandlas de som tre arter. Den häckar sympatriskt med grön biätare i norra Pakistan och Indien. Fågeln behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Blåstjärtad biätare påträffas i öppna landskap som jordbruksbygd, sanddyner, utmed stora floder och mangroveträsk upp till 1525 meters höjd. Födan består av bin, bålgetingar och en rad andra flygande insekter. Den är en sällskaplig fågel som ofta ses i stora flockar, framför allt under flyttningen då den även kan ses över skogsområden. Fågeln häckar mellan februari och maj, liksom andra biätare i kolonier i tunnlar som den gräver ut i sandbankar. Den lägger fem till sju vita ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ovanlig till lokalt vanlig.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Dvärgbiätare

Dvärgbiätare (Merops pusillus) är en afrikansk fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läten 
Dvärgbiätaren är som namnet avslöjar en mycket liten biätare, endast 15-17 centimeter lång. I dräkten liknar den blåkragad biätare med grön ovansida, mörk halskrage, gul strupe och rostbrunt på vingpennor och yttre stjärtpennorna. Den skiljer sig dock förutom den mindre storleken på svart, ej blå, halskrage och avsaknad av vitt på strupsidan. Bergbiätaren är tydligt större, med större svart halsband och gröna vingpennor. 

Ögonbrynsstrecket varierar från grönt i Västafrika till blått i södra och östra Afrika. Nordöstra cyanostictus har ett tydligt ögonbrynsstreck som sträcker sig till pannan och dessutom ett blått streck ovan den svarta kragen. Bland lätena hörs "zeet-zeet" eller "chip-chip".

Utbredning och systematik 
Dvärgbiätare delas in i fem underarter med följande utbredning:
 Merops pusillus pusillus – savann från Senegal och Gambia till Kamerun, Sudan och nordöstra Kongo-Kinshasa
 Merops pusillus ocularis – östra Demokratiska republiken Kongo till norra Uganda, södra Sudan och Röda havets kust
 Merops pusillus cyanostictus – östra Etiopien till Somalia och östra Kenya
 Merops pusillus meridionalis – Kongobäckenet till östra Kongo-Kinshasa, Uganda och västra Kenya, söderut till östra Sydafrika (KwaZulu-Natal)
 Merops pusillus argutus – sydväst om Angola till sydväst om Zambia och Botswana

Levnadssätt 
Dvärgbiätaren hittas på savann, skogslandskap, skogsbryn och kring våtmarker. Den livnär sig av olika typer av flygande insekter som den fångar i flykten, huvudsakligen mellan 4,5 och 12 mm långa. Nykläckta ungar har setts februari—juli i Sierra Leone och ägg har påträffats i januari i Mali. Arten är stannfågel.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i etiopiska regionen
Somaliabiätare

Somaliabiätare (Merops revoilii) är en fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Somaliabiätaren är en liten och relativt anspråkslöst tecknad biätare. Noterbart är beigefärgad undersida, blått ögonbrynsstreck, svart ansiktsmask och vit strupe. I flykten uppvisar den beigefärgade vingundersidor med svarta spetsar. Arten liknar dvärgbiätaren, men skiljs lätt genom den vita strupen och den urvattnade fjäderdräkten. Lätet består av dämpade visslade toner.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i torr törnbuskmark i östra Etiopien, Somalia och Kenya. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Somaliabiätaren är en generellt ovanlig fågel som hittas i torr savann och i törnbuskmarker.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i etiopiska regionen
Blåkragad biätare

Blåkragad biätare (Merops variegatus) är en fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Blåkragad biätare är en vacker biätare med grön rygg, gul strupe och beigefärgad undersidan. Tvärs över bröstet syns ett mörkt band som varierar i färg geografiskt, från svart till blåglänsande. I flykten syns tydligt mönster med rostfärgade fläckar och svarta band på vingar och stjärt. Lätena är korta och fylligt drillande. Arten är mycket lik dvärgbiätare, men är något större och har en ljus fläck på den gula strupens bakre del.

Utbredning och systematik 
Den blåkragade biätaren förekommer i Afrika och delas idag vanligen in i tre underarter med följande utbredning:
 M. v. bangweoloensis – från östra Angola till sydöstra Kongo-Kinshasa, Zambia och allra västligaste Tanzania
 M. v. loringi – från sydöstra Nigeria och Kamerun till Uganda och Kenya
 M. v. variegatus – från Gabon, Río Muni och sydvästra Kamerun till Kongo-Kinshasa och norra Angola

Tidigare behandlades etiopienbiätare som underart till blåkragad biätare, men urskiljs numera vanligen som egen art.

Levnadssätt 
Blåkragad biätare hittas i fuktiga och öppna miljöer som savann, jordbruksbygd och skogsbryn.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i etiopiska regionen
Blåstrupig biätare

Blåstrupig biätare (Merops viridis) är en fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Blåstrupig biätare är en lysande grön fågel med lång näbb och trekantiga starlika vingar. Adulta fågeln har bjärt ljusblått på strupen, orangebrunt på hjässan och bak på ryggen, en svart ögonmask och blå stjärt med förlängda centrala stjärtpennor. Ungfåglar är ljusare blå på strupen och saknar både de förlängda stjärtpennorna och det bruna på ovansidan. Lätet är gladlynt, uppåtböjt "chileep".

Mycket lika filippinbiätaren, tidigare behandlad som underart till blåstrupig biätare, har det blå på undersidan begränsat till endast en ton vid området kring strupen, vilket gör att den ser nästan helgrön ut under. Vidare är den snarare roströd än mörkt kastanjebrun på hjässan och har annorlunfa färgad stjärt.

Utbredning och systematik 
Blåstrupig biätare förekommer från södra Kina, Thailand och Indokina till Sumatra, Borneo och Java. Den behandlas numera vanligen som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tidigare inkluderades dock filippinbiätare (Merops americanus) i blåstrupig biätare, men denna urskiljs numera vanligen som egen art.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i orientaliska regionen
Rödskäggig biätare

Rödskäggig biätare (Nyctyornis amictus) är en fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Rödskäggig biätare är en omisskännlig gnistrande grön biätare med ett rött ”skägg” som egentligen går hela vägen från hjässan ner till buken. Sången är unik, en fallande serie med grodlika kväkningar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på Malackahalvön, Sumatra och Borneo. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Rödskäggig biätare hittas i skogsområden i lågland och lägre bergstrakter. Där gör den utfall från en sittplats i trädens mellersta och övre skikt för att fånga flygande insekter. Trots fågelns färgglada fjäderdräkt kan den vara förvånansvärt svår att få syn på.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i orientaliska regionen
Blåskäggig biätare

Blåskäggig biätare (Nyctyornis athertoni) är en fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende 
Blåskäggig biätare är en stor (31–34 cm), skogslevande biätare med tvärt avskuren stjärt och karakteristiskt blått "skägg" som syns till och med hos mycket unga fåglar. Undersidan är gulbeige med grön streckning.

Utbredning och systematik 
Blåskäggig biätare delas in i två underarter med följande utbredning:
 Nyctyornis athertoni athertoni – förekommer från Indien till sydvästra Kina och Sydostasien.
 Nyctyornis athertoni brevicaudatus – förekommer på Hainan (södra Kina).

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och det finns inga tecken på vare sig några substantiella hot eller att populationen minskar. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar J. Atherton (1797-1827), löjtnant i British Army i Indien och naturforskare.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i orientaliska regionen
Blåstrupig motmot

Blåstrupig motmot (Aspatha gularis) är en fågel i familjen motmoter inom ordningen praktfåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln placeras som enda art i släktet Aspatha. Den förekommer på höglandet mellan södra Mexiko (Oaxaca) och Honduras som är täckt av skogar med träd av ek- och tallsläktet.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen 20 000 till 50 000 vuxna individer.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Motmoter
Fåglar i neotropiska regionen