kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bedragaren (bok)

Bedragaren (The Deceiver) är en roman av Frederick Forsyth som först publicerades av Bantam Books 1991. Den första svenska utgåvan (inbunden) publicerades 1992 av Albert Bonniers Förlag i översättning av Lennart Olofsson. I talboksversion utgavs boken 1993 av förlaget Enskede TPB med inläsning av Mikael Axelsson. Handlingen är uppdelad i fyra noveller med en ramhistoria runtom och huvudpersonen är Sam McCready, chefen för sektionen Bedrägerier, Desinformation och Psykologiska Operationer (inofficiellt förkortad BD), som allmänt är känd under namnet ”Bedragaren”.

Handling

Prolog
Ramhistorien utspelar sig i tiden precis efter det kalla kriget, där chefen för brittisk underrättelsetjänst, SIS, informeras om att det nu erfordras ett mildare handlag med Sovjetunionen och att mer gammaldags kompromisslösa agenter skall sättas på plats. Ordern att statuera ett exempel kommer ovanifrån, och valet faller på Sam McCready. Dennes ställföreträdare, Denis Gaunt, har dock inte för avsikt att låta sin chef få sparken utan att bjuda upp till kamp. En hearing hålls där Gaunt å McCreadys vägnar argumenterar att dennes förtjänster mer än väl uppväger de smärre diplomatiska förvecklingar som tidvis uppstått. För att slagkraftigt kunna framhålla detta återberättar Gaunt fyra tilldragelser ur McCreadys händelserika karriär.

Stolthet och extrem fördom
En högt uppsatt sovjetisk militär har blivit befordrad till generalmajor och fått en ny befattning. Denne man är dock villig att sälja känsliga upplysningar till engelsmännen under en vistelse i Östtyskland och McCready tar hjälp av en gammal kontakt på BND för att få tag i de värdefulla dokumenten.

Brudpriset
Under ett besök i England hoppar en rysk överste, Pjotr Orlov, av och vill få uppehållstillstånd i USA i utbyte mot militära hemligheter. McCready har dock en egen sovjetisk kontakt som hävdar att Orlov är en falsk avhoppare och enkom sprider desinformation.

Ett av krigets offer
Libyen förbereder att transportera en fartygslast vapen till IRA. Det faller på McCreadys lott att förhindra att vapnen kommer fram.

En solskenshistoria
En liten ö i Karibiska havet står i begrepp att göra sig fri från brittiskt styre och två kandidater till guvernörsämbetet har gått till val. Samtidigt mördas öns nuvarande brittiske guvernör och McCready, som vid tidpunkten av en slump befinner sig i USA, beger sig till ön för att undersöka mordfallet.

Epilog
När hearingen avslutats och alla dragit sig tillbaka finner Gaunt sin chef på dennes kontor – i full färd med att packa ihop sina grejer och förbereda sig på avsked. McCready meddelar Gaunt att han inte för ett ögonblick betvivlat att alla ansträngningar vore förgäves men att han ändå ville se höga vederbörande svettas lite. När McCready lämnar sitt f.d. jobb ser han att rubrikerna i Evening Standard förkunnar att det kalla kriget officiellt är slut. Fyra veckor senare invaderade Saddam Hussein Kuwait.

Utgåvor

Referenser

Skönlitteratur 1991
Kimberleyprocessen

Kimberleyprocessen (KP), initierad av en grupp afrikanska diamantproducerande länder, skapade ett certifieringssystem (KPCS) i syfte att hindra rebellgrupper att med oslipade diamanter finansiera strider mot sittande regeringar.

Tillkomst och syfte

Kimberleyprocessens certifieringssystem (KPCS) infördes efter att en mängd uppslitande konflikter finansierats genom diamanthandel. FN:s generalförsamling uttryckte genom sin resolution 55/56 sitt stöd för processen.

KPCS, som etablerades 2003, är ett samarbete mellan industrin, civilsamhället och ett antal regeringar, där certifiering för oslipade diamanters ursprung är tänkt att försvåra en marknad för så kallade konfliktdiamanter.

Kritik
Kimberleyprocessen har fått kritik för att den undantar regeringars finansiering av väpnade konflikter med diamanter och för bristande kontroll av certifieringssystemet. Den snäva definitionen av konfliktdiamanter möjliggör att rådiamanter kan certifieras enligt KPCS även om de utvinns under förhållanden som kränker mänskliga rättigheter.

Referenser

Externa länkar 
Kimberleyprocessen - Officiell hemsida

Diamanter
FN-resolutioner
Eddie Svensson

Eddie Svensson, född 22 december 1981, är  Europa mästare i Grappling (-92kg) men är i grunden skolad inom den grek-romerska stilen. Svensson är född och uppvuxen i Norrköping men flyttade vid 18-års ålder till Stockholm för att träna på Spårvägens Brottningsklubb där han blev träningspartner med bland andra Jimmy Samuelsson, Ara Abrahamian, förre världsmästaren Martin Lidberg och hans bror Jimmy Lidberg. Efter 8 år i Stockholm bestämde sig Svensson för att flytta hem till sin familj i Norrköping. Hösten 2009 startade han, tillsammans med en god vän, en kampsportsklubb i Norrköping, Primate Lounge. Samma år blev Eddie Svensk Mästare i Fristilsbrottning, året efter det Svensk Mästare i Submission Wrestling och 2013 även Europa Mästare  i Grappling (Ungern).  Förutom att Eddie tävlat i mästerskapsnivå i Grekromersk brottning, Fristilsbrottning och Grappling så har han även representerat Svenska landslaget i både Ssireum (koreansk brottning) samt i Belt Wrestling. I dag driver Eddie kampsportsklubben Team East Sweden (www.teameastsweden.se) på heltid. Där han även arbetar aktivt med att hjälpa folk både fysiskt och psykiskt genom träningen och ett gott levnadssätt.

Meriter
2006: Brons i SM i brottning, Grek-romersk -84kg
2007: Brons i SM i Lag-Fyrstads, Grek-romersk -96kg
2007: Brons i Ores Grand Prix, Grek-romersk -96kg
2007: Silver i Memorial Tournament of George Lurich, Grek-romersk -84kg
2007: Guld i Turniej Barborkowy, Grek-romersk -96kg
2008: Silver i SM i Lag-Fyrstads, Grek-romersk -84kg
2009: Guld i SM i fristilsbrottning -96kg
2010: Guld i SM i Submission Wrestling -91kg
2013  Guld i EM i Grappling -92kg

Födda 1981
Svenska brottare
Män
Levande personer
E962 (olika betydelser)

E962 kan syfta på: 

 E962 – en europaväg mellan Thiva och Elefsina i Grekland
 E962 – ett E-nummer för Aspartam-acesulfamsalt
Aspartam-acesulfamsalt

Aspartam-acesulfamsalt är ett salt och som används som sötningsmedel som utgörs av aspartam (E951) och acesulfamkalium (E950) där man har tagit bort kaliumet. Vid processering delas ämnena, och ger samma egenskaper som hos de båda. Gränsvärdena är satta så att den tillåtna mängden aspartam och acesulfamkalium inte överskrids. Ämnet är ungefär 350 gånger sötare än sukros.

Referenser
 

Oxatiaziner
Sötningsmedel
Mörtö-Bunsön

Mörtö-Bunsön är en 2 kilometer lång ö i Värmdö kommun 5 sjömil öster om Dalarö. Norra delen av ön ingår i Mörtö-Bunsö naturreservat och den norra viken är en känd naturhamn.

Historia
Mörtö-Bunsön har fått sitt namn av att den tidigare tillhörde bönderna på Mörtö. Söder om ön, på andra sidan Bunsösund, ligger Kymmendö-Bunsön som tillhörde bönderna på Kymmendö. Ön benämns i bestämd form medan den gamla gården på södra delen av ön benämns Mörtö-Bunsö.

År 1905 lät den finlandssvenske häradshövdingen Georg Otto Segerstråle uppföra en pampig villa i nationalromantisk stil på ön. Häradshövdingen avled 1914 och ön köptes av advokaten Wilhelm Hedberg. Hedberg var socialist och hade täta kontakter med upprorsrörelsen i Ryssland. Bland annat hjälpte han till att arrangera Vladimir Lenins resa från Schweiz till Sankt Petersburg (se Lenins tågresa). Lenin besökte aldrig Mörtö-Bunsön, men Aleksandra Kollontaj med flera var flitiga gäster på ön vilket gav huset öknamnet Ryssvillan.

År 1928 såldes ön till bankdirektören och auktionsfirman Bukowskis dåvarande ägare Martin Aronowitsch. Idag ägs och förvaltas ön av Martins dotter Harriet Meyerson och hennes make.

Jaktstugan
Huset som Segerstråle lät uppföra är ett välkänt landmärke i Stockholms skärgård. Det är byggt på öns södra udde som är mycket höglänt, husgrunden ligger 39 m ö.h. Villan är byggd i två våningar och är synlig från stora delar av Stockholms södra skärgård.

Externa länkar
Artikel i SvD 25 juli 2003: Skärgårdens örnnäste
Mörtö-Bunsön Dalarö Hembygdsförening

Källor

Öar i Värmdö kommuns skärgård
Funambulus

Funambulus är ett släkte i ekorrfamiljen med fem arter som förekommer i södra Asien. De liknar jordekorrar i utseende men är inte närmare släkt med dessa.

Arterna är:
 Indisk palmekorre (Funambulus palmarum), centrala och södra Indien, Sri Lanka.
 Funambulus tristriatus, Indiens sydvästra kustlinje.
 Funambulus layardi, Indiens södra udde, Sri Lanka.
 Funambulus sublineatus, Indiens södra udde, Sri Lanka.
 Funambulus pennantii, centrala och norra Indien, Pakistan, sydöstra Iran.

Den mjuka pälsen har beroende på art en ljusgrå, brun eller svart grundfärg. Över hela ryggen löper tre ljusa strimmor. Buken är hos Funambulus layardi rödbrun och hos de andra arterna vitaktig. Kroppens längd ligger på 15 centimeter och svansen är ungefär lika lång.

Habitatet varierar mellan arterna. Några förekommer i trädkronorna i den tropiska regnskogen och andra vistas i öppen buskmark. Funambulus är aktiva på dagen och livnär sig av frön, nötter, bark, blommor och blad samt sällan av insekter.

Levnadssättet för Funambulus pennantii är mera känt och det antas att de andra arterna har liknande beteende. Funambulus pennantii lever i grupper på omkring tio individer och vistas i träd. De har höga läten som påminner om fåglarnas läten. Hannarna strider om rätten att para sig. Dräktigheten varar ungefär 40 dagar och sedan föds en till fem ungar. Ungarna uppfostras i ett klotformigt bo som skapas av växtdelar.

IUCN listar arten Funambulus layardi som sårbar (vulnerable) och de andra som livskraftiga (least concern).

Tidigare räknades Funambulus tillsammans med några afrikanska ekorrar till ett tribus med namnet Funambulini. Idag ingår släktet i underfamiljen Callosciurinae.

Referenser 
 med följande källor:
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, Baltimore 1999, .
 Michael D. Carleton, Guy G. Musser: Order Rodentia. In: Don E. Wilson, DeeAnn M. Reeder (utgivare): Mammal Species of the World. 3 upplaga. Johns Hopkins University Press, Baltimore 2005, , s. 745–1600.

Noter 

Ekorrar
Sciuridae
Socialt fältarbete

Socialt fältarbete eller bara fältarbete som det ofta kallas, är en metod för att uppfylla de ambitioner om uppsökande socialt arbete som finns i socialtjänstlagen (3 kap 1§). En fältarbetare (fältassistent) arbetar på individ-, grupp- och strukturell nivå gentemot ungdomar som riskerar att utveckla sociala problem. Rent konkret handlar det om att etablera goda kontakter med ungdomar i deras egna miljöer exempelvis i skolan, på fritidsgården, på stan eller på internet.

Fyra nyckelord som är viktiga i fältarbetet är förebyggande, frivillighet, förtroende och flexibilitet. Fältarbetet syftar till stor del till att vara förebyggande snarare än akutstyrt och reaktivt. Frivilligheten i kontakten mellan ungdom och fältarbetare utgör en viktig grund i skapandet av en god relation, även om fältarbetare också figurerar i situationer som inte alltid kan betraktas som frivilliga för ungdomen. Att skapa förtroende är a och o för fältarbetaren – speciellt som kontakten oftast är frivillig - samtidigt som fältarbetaren också måste ta sitt ansvar som vuxen och myndighetsperson när situationen kräver det. Eftersom fältarbetet bör utgå från ungdomsgruppens egna behov och resurser för att skapa positiva förändringsprocesser krävs det även flexibilitet vid val av arbetsmetoder.

Referenser
Ander, B., Andersson, M., Jordevik, K. & Leisti, A. (2005) Möten i mellanrumet. Socialt förebyggande arbete med ungdomar. Stockholm: Gothia.
Erdal, B. (red) (2006) Ute&Inne. Oslo: Gyldendal Akademisk Forlag
Henningsen, E. & Gotaas, N. (2008) Møter med ungdom i velferdesstatens frontlinje. Arbetdsmetoder, samarbeid og dokumentasjonspraksis i oppsøkende ungdomsarbeid. NIBR-rapport 2008:2. Oslo: Norberg A.S.
Lie, G. (1983) Ut på gator och torg! Lund: Natur och Kultur
RiF Riksförbundet för fältarbete, Fältarbete och Forskning - en sammanställning av forskning som gjorts på fältarbete i Sverige, RiF Rapport 2010:1

Externa länkar
 Riksförbundet för fältarbete, officiell webbplats

Socialt arbete
Amblypyger

Amblypyger (Amblypygi) är en ordning av spindeldjur med palpkäkade leddjur. Arterna saknar flagellum, det vill säga stjärt, silkeskörtlar och giftgaddar. De är rovdjur, men biter sällan utan griper istället tag, och håller fast sina byten med pedipalperna vilket även kan ge upphov till nålliknande skador.

2016 delades ordningen in i fem familjer, 17 släkten och runt 155 arter hade beskrivits. De förekommer i tropiska och subtropiska områden över hela världen. Vissa arter lever under jord och alla är nattaktiva. Fossila amblypyger har återfunnits från karbonperioden.

Utseende och anatomi 

Storleken på amblypyger varierar från 5–70 cm i benbredd. Deras kroppar är breda och tillplattade, med en solid ryggsköld och en segmenterad buk. De flesta arter har åtta ögon; ett par med medianögon på framkanten av ryggskölden ovanför mundelarna och två små kluster med tre ögon var, längre bak på vardera sidan.

Amblypyger har pedipalper anpassade för att fånga och hålla fast byten, på samma sätt som bönsyrsorna. De har åtta ben men använder bara sex för att gå med. Första paret ben fungerar istället som känselorgan och används inte för att gå med. Dessa ben, försedda med en mängd känselreceptorer, är mycket tunna, förlängda och består av en mängd segment vilket gör att de påminner om antenner och de kan sträckas ut flera gånger kroppslängden.

Ekologi 

Amblypyger är rovdjur. De går ofta sidledes likt krabbor. När ett byte upptäcks med de antennliknande frambenen fångar amblypygen det med sina långa pedipalper, innan den tuggar i sig den med sina pincettliknande käkar.

Parningen omfattar bland annat att hanen lämnar spermatoforer efter sig på marken. Dessa har stjälkar, sticker upp från marken  och har sperma på toppen. Hanen använder sedan sina pedipalper för att styra honan att passera över dem. Honan samlar upp sperman och lägger de befruktade äggen i en säck som hon bär under buken. När ungarna kläcks klättrar de upp på mammans rygg, där de som faller av innan första ömsningen dör.

Vissa arter av amblypyger, speciellt Phrynus marginemaculatus och Damon diadema, är bland de enda arter av spindeldjur som uppvisar sociala beteeenden. Studier vid Cornell University indikerar att modern kommunicera med sina ungar med sina antennformade ben, och avkomman kommunicerar både med mamman och sina syskon. Funktionen med detta sociala beteende är okänt. Amblypyger försvarar revir från andra individer inom ordningen.

Födan består till största delen av leddjur, men dessa opportunistiska rovdjur har även observerats äta ryggradsdjur. Innan, före och efter ömsningen brukar de oftast inte äta. Som andra spindeldjur genomgår amblypyger ömsning vid flera tillfällen under sitt liv.

Noter 
Texten bygger på en översättning av engelskspråkiga wikipedias artikel Amblypygi läst 2016-09-17

Spindeldjur
Amblypyger
Louise Brunius

Louise Brunius, född Carlson 23 januari 1799 på Blombacka herrgård, Vinköls socken, nuvarande Skara kommun, död 16 februari 1880 på Götala kungsgård i Skara landsförsamling, var en svensk författare. 

Louise Brunius ingick 1823 äktenskap med ekonomidirektören J. N. Brunius (1789–1868), en son till prosten Gomer Brunius. 
Under signaturen L-e utgav hon 1843 berättelserna Den unga enkan i Norrland, Systrarne och Äktenskapsskilnaden. 
Bland hennes andra arbeten må nämnas Rosen och resedan (1846; 2:a upplagan 1880) och Lyckans gunstlingar (1875). Flera av hennes böcker översattes till tyska.

Källor

 Louise Brunius i Libris
 Brunius, släkt i Svenskt biografiskt lexikon.
 Födelse- och dödsdatum för änkan Louise Brunius, finns under kungsgården Götala i husförhörslängden 1877-1884 för Skara landsförsamling.
 Apelsäter i Lurs socken, hemvist för Louise Brunius under åren 1823-1846

Noter

Vidare läsning 
 

Födda 1799
Avlidna 1880
Svenska författare under 1800-talet
Svenskspråkiga författare
Kvinnor
Personer från Vinköls socken
Triboker

Triboker var en germansk stam på vänstra Rhenstranden, som under romerska kejsartiden var bosatt mellan Strassburg och Basel. Deras huvudstad hette Brocomagus (nu Brumath). Stammen är omnämnd av Klaudios Ptolemaios, Plinius den äldre, Tacitus och Julius Caesar.

Källor
 Tacitus, Germania

Germanska stammar
Coco (skulptur)

Coco - italiensk Lemonadförsäljare (franska: Marchand de Coco) är en skulptur av en stående pojke ursprungligen utförd 1889–90 i terrakotta (1889) och gips (1890) av Per Hasselberg i Paris, Italien och Stockholm.   
På 1950-talet gjuten i brons för Rottneros Park i Värmland av Giovanni och Angelo Nicci.

Coco föreställer en ung amor, som bjuder ut kärleksdrycker. En gipsversion av Coco ställdes ut på Salongen i Paris 1890. Inför utställningen 2010 på Prins Eugens Waldemarsudde i Stockholm restaurerades gipsversionen av verket i Göteborgs konstmuseum.

Exemplar
Skiss i terrakotta 1889 (20 cm), Göteborgs konstmuseum.  
Original i gips 1890 (152/154 cm), Göteborgs konstmuseum.    
Gjuten i brons 1953, Rottneros Park.

Referenser

Webbkällor 
 Inventering av Rottneros Park – Historisk utveckling och kulturvärden, Länsstyrelsen Värmland, 2008, sid. 85, 88. Läst 1 mars 2016.

Tryckta källor 
  
 , 1934, artikel om Per Hasselberg av Ragnar Båge, sid. 83, 109.  
 
 

Skulpturer av Per Hasselberg
Skulpturer i Rottneros skulpturpark
Skulpturer på Göteborgs konstmuseum
Skulpturer 1889
Vågens tjusning

Vågens tjusning (franska: Attrait de la Vague) är en skulptur av en flicka som omedvetet spelar på näckens harpa, ursprungligen utförd i gips 1888 av Per Hasselberg.

Exemplar (urval)
 Original I i gips 1888, (ej bevarat).
 Original II i terrakotta 1888, Göteborgs Konstmuseum.
 Original III i terrakotta 1888 (20 cm), Prins Eugens Waldemarsudde.
 Gjuten i brons 1888 (20 cm), Prins Eugens Waldemarsudde.
 Original IV i gips 1889 (21 cm), Göteborgs Konstmuseum.
 Gjuten i brons 1920 av Bergmans konstgjuteri, Herrgårdsvägen på Hästö i Karlskrona.
 Gjuten i brons 1922 av Bergmans konstgjuteri (170 cm), i parken vid Vasakyrkan, Engelbrektsgatan i Göteborg.
 Gjuten i brons okänt årtal av Bergmans konstgjuteri, vid vårdcentral/bibliotek i Bräkne-Hoby.
 Gjuten i brons 1951 av Bergmans konstgjuteri, Rottneros Park.

Referenser

Noter

Webbkällor 
 Vågens tjusning, Göteborgs Konstmuseum. Läst 26 augusti 2018.
 Inventering av Rottneros Park - Historisk utveckling och kulturvärden, Länsstyrelsen Värmland, 2008, s. 85. Läst 22 februari 2016.

Tryckta källor

Externa länkar 
 Bilder på Google

Skulpturer av Per Hasselberg
Skulpturer i Rottneros skulpturpark
Skulpturer på Göteborgs konstmuseum
Skulpturer i Ronneby kommun
Skulpturer med motiv från nordisk folktro
Näcken
Skulpturer 1888
Skulpturer på Prins Eugens Waldemarsudde
Skulpturer i Karlskrona kommun
Skulpturer i Göteborgs kommun
BK René

BK René var en "kvartersklubb" i fotboll från Gamlestaden, Göteborg. 

Klubben grundades av Rolf Olsson någon gång runt 1947 efter att denne gått till Ferdinand Lundquist & CO och köpt sig ett matchställ till träningarna som de spelade på Plaskdammen i Gamlestaden. När sedan resten av deltagarna gått och köpt sig ett likadant matchställ så hade de till slut ett "lag". Matchstället var röd på kroppen med vita ärmar.

I klubben har legendarer som Agne Simonsson samt Lennart Wing spelat.

Fotbollsklubbar i Göteborg
Sportklubbar bildade 1947
Herman Bergman

Per Herman Bergman, född 20 oktober 1869 i Hedvig Eleonora församling, Stockholm, död 19 juli 1954 i Matteus församling, Stockholm, var en svensk konstgjutare och företagsledare. Han bildade 1895 föregångaren till det fortfarande existerande Herman Bergman Konstgjuteri.

Biografi
Efter lärlingsår vid Meyers konstgjuteri i Stockholm och anställningar i Tyskland blev han gjutmästare hos Scheffer & Walker i Berlin vid 23 års ålder. Därefter följde studieresor till bland annat Frankrike, England och Belgien, och ny anställning hos Meyers. Hans första firma inregistrerades hos Överståthållarämbetet i Stockholm år 1895. 

År 1897 var han anställd som gjuteriföreståndare vid C.G. Hallbergs Guldsmeds AB, vars lokaler vid Bergsgatan han året därpå övertog för sitt eget företag. Senare detta år anställdes han vid AB Förenade konstgjuterierna f.d. Otto Meyer & Co vid Pilgatan. År 1903 var han disponent där. Året därpå blev Bergman fabrikschef vid det nybildade AB Elmqvistska gjutningsmetoden, som drevs av skulptören och gjutaren Hugo Elmqvist med lokaler vid Norrtullsgatan. År 1906 övertog Bergman själv dessa lokaler.

I augusti 1908 ombildades Bergmans företag till ett aktiebolag, AB Herman Bergman Konstgjuteri. Detta bolag ledde Bergman sedan i årtionden vid Roslagsgatan. Bergman var styrelseledamot i Stockholms stads hantverksförening och Sveriges hantverksorganisation och kunde titulera sig kunglig hovkonstgjutare.

Familj
Herman Bergman var sedan 1897 gift med Emilia ("Mélen") Tholff (1872–1962) och var far till Astri Taube, konstgjutaren Folke Bergman, arkitekt Heming Bergman samt konstgjutaren Per-Gösta (P.G.) Bergman.

Herman Bergman är begravd på Norra begravningsplatsen.

Källor
 

Herman Bergmans Konstgjuteris webbplats
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Noter

Externa länkar

Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Män
Födda 1869
Avlidna 1954
Näringslivspersoner från Stockholm
Simons' BASIC

Simons' BASIC var en utökning till BASIC 2.0 för hemdatorn Commodore 64. Programmet skapades 1983 av den då blott 16 år gamla David Simons och distribuerades av Commodore i form av en cartridge.

Produkten är ofta felaktigt titulerad "Simon's BASIC" (notera apostrofens placering i namnet). Detta på grund av förvirring kring skaparens efternamn. Han heter alltså "David Simons" och inte "Simon".

 

BASIC
Superprinsen

Superprinsen är en svensk animerad webb-tv serie från 2010 om kungahuset med kronprinsessan Victoria och Daniel Westling i huvudrollerna.

Serien består av 10 avsnitt och varje avsnitt är fyra minuter långt, sammantaget 40 minuter film. Serien hade premiär den 25 mars 2010 och visas med ett nytt avsnitt i veckan på Aftonbladets webbsida. Nya avsnitt publiceras på torsdagar.

Externa länkar
 Superprinsen

Svenska animerade TV-serier från 2000-talet
TV-seriestarter 2010
Arthur Henry Bullen

Arthur Henry Bullen, född 9 februari 1857 och död 29 februari 1920, var en engelsk litteraturforskare.

Bullen var kännare av den elisabetanska tidens lyrik och dramatik. Genom talrika tryckta nyutgåvor från tiden försökte Bullen stimulera intresset för tiden.

Bland hans publikationer kan märkas en Shakespeareupplaga (10 band, 1904–1907) och den första samlade upplagan av den förut bortglömde skalden Thomas Campions verk (1889).

Källor
Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Brittiska litteraturvetare
William Shakespeare
Födda 1857
Avlidna 1920
Män
Muxima

Muxima är en stad och kommun (comuna) i municipalkommunen Quissama i provinsen Luanda, Angola.  Den grundades 1599 av portugiserna. Muxima betyder "hjärta" på Kimbundu. Muximas fästning och Vårfrukyrkan i Muxima är uppsatt på Angolas lista över förslag till världsarv.

Se även 
Muximas fästning
Vårfrukyrkan i Muxima

Referenser

Noter

Externa länkar 

Orter i Angola
Luanda
Thomas Campion

Thomas Campion, född omkring 1570, död 1620, var en engelsk skald och tonsättare. 

Campion studerade juridik, men blev därefter läkare och praktiserade som sådan i London. Han utgav 1601-1617 fyra böcker sångbara Ayres (visor), med musik till större delen komponerad av honom själv, och skrev 1607-1613 för hovets fester flera maskspel, vilka kan ställas i jämbredd med Ben Jonsons. 

Campion sökte införa antikens strofiska versarter, vilka dock ej passade väl för engelska språket. Glömska föll över hans diktning, ända tills den åter framdrogs av Bullen, som 1889 utgav hans arbeten. År 1896 utkom ett urval därav, Lyric poems. Sedan dess anses Campion för en av det elisabetanska skedets behagfullaste lyriker.

Källor 

 

Engelska poeter
Engelskspråkiga poeter
Brittiska läkare
Läkare under 1600-talet
Poeter under 1600-talet
Engelska författare under 1600-talet
Födda 1570
Avlidna 1620
Män
Ugglan