kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ibrahim Dervisch Pascha

Ibrahim Dervisch Pascha, född 1817, död 21 juni 1896, var en turkisk militär och diplomat.

Dervisch Pascha blev 1849 divisionsgeneral, 1855 inspektör för militärläroverken i Turkiet, och förde 1862 befälet över operationskåren mot Montenegro. Han blev därefter marskalk samt 1875 generalguvernör i Bosnien och Hercegovina. Efter upproret där , som delvis framkallats av hans stränga åtgärder, föll han i onåd men var 1876 en kort tid krigsminister och förde under 1877-78 års krig befälet i Batum, som han tappert förvarade. Efter fredsslutet blev han 1879 chef för gardet i Konstantinopel och 1880 generalguvernör i Albanien.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Turkiska generaler
Turkiska diplomater
Osmanska politiker
Turkiska guvernörer
Födda 1817
Avlidna 1896
Män
OK Vivill

OK Vivill är en idrottsklubb i Smålandsstenar som främst verkar inom orientering men även längdskidåkning och orienteringsskytte.

Klubben bildades 1951.

Klubbens namn härstammar från en hedning vid namn Vivill som bodde i trakten på 1100-talet. Han var en bygdens storman och bekostade bland annat den första kyrkan i socknen. Efter honom fick socknen namnet Vivilstad. Det blev senare namnet på kommunen. När klubben bildats blev klubbnamnet OK Vivill.

Externa länkar
OK Vivill

Orienteringsklubbar i Småland
Dim Mak Records

Dim Mak Records är ett skivbolag grundat 1996 av Steve Aoki i Los Angeles i Kalifornien.

Artister
Artister signerade av Dim Mak Records
 Garmiani
 All Leathe
 Coone
 Dada Life
 Steve Aoki
 Infected Mushroom
 Atari Teenage Riot
 Autoerotique
 Bass Spaghetti
 The Bloody Beetroots
 The Deadly Syndrome
 Etienne de Crecy
 Felix Cartal
 From Monument to Masses
 Armand Van Helden
 Machines Don't Care
 MOTOR
 MSTRKRFT
 Mustard Pimp
 Pase Rock
 PeaceTreaty
 Rob Roy
 Scanners
 SHADOW DANCER
 Shinichi Osawa
 Shitdisco
 S.P.A.
 Weird Science
 Villains
 Whitey
 Willowz
 ZUPER BLAHQ
 GTRONIC

Tidigare signerade artister
 Battles
 Bloc Party
 Datarock
 SPA
 The Deadly Syndrome
 Die Monitr Batss
 Foreign Born
 Gossip
 The Icarus Line
 The Kills
 Kill Sadie
 Miracle Chosuke
 Mystery Jets
 Neon Blonde
 Oh No! Oh My!
 Pony Up
 The Rakes
 Sean Na Na
 Them Jeans
 The Von Bondies
 Whirlwind Heat

Referenser 

Amerikanska skivbolag och skivmärken
Musik i Los Angeles
Skivbolag och skivmärken bildade 1996
On Avery Island

On Avery Island är det amerikanska indierockbandet Neutral Milk Hotels debutalbum, utgivet i mars 1996.

Låtlista 
Där inte annat anges är låtarna skrivna av Jeff Mangum.
"Song Against Sex" – 3:40
"You've Passed" – 2:54
"Someone Is Waiting" – 2:31
"A Baby for Pree" – 1:21
"Marching Theme" – 2:58
"Where You'll Find Me Now" – 4:04
"Avery Island/April 1st" (Jeff Mangum/Robert Schneider)  – 1:48
"Gardenhead/Leave Me Alone" – 3:14
"Three Peaches" – 4:01
"Naomi" – 4:53
"April 8th" – 2:47
"Pree-Sisters Swallowing a Donkey's Eye" (Jeff Mangum/all players)  – 13:49

Referenser 

Musikalbum 1996
Amerikanska debutalbum
Yazdegerd III

Yazdegerd III var en persisk kung av den sassanidiska ätten. Han regerade mellan 632 och 651 eller 652.

Yazderegerd var sonson till Khusrov II, och utropades i den allmänna förvirring som inträdde efter dennes död 628 till kung 632. Yazderegerds regering var ett enda oavbrutet nederlag mot muslimerna som trängde på under den islamiska expansionen österut. Genom slaget i Quadisiya 637 och slaget vid Nihavand beseglades sasanidrikets undergång. Därefter var Yazdegerd endast kung till namnet.

Yazdegerd hade två söner och tre döttrar. En av hans söner, Peroz III, flydde till Tang-Kinas hov där kejsaren Gaozong gav honom titeln "Persiens kung" år 662..

Noter 

Sasanidiska dynastin
Män
Födda okänt år
Avlidna 650-talet
Personer i Iran under 600-talet
Kunstareal München

Kunstareal München är ett område med museer i stadsdelen Maxvorstadt i München.

Inom Kunstareal München finns bland annat nedanstående konstinstitutioner:
Alte Pinakothek, konstmuseum för europeiskt måleri från 1300-talet till ungefär 1700
Neue Pinakothek, konstmuseum för europeiskt måleri och europeisk skulptur från 1700- och 1800-talen
Pinakothek der Moderne, konstmuseum för internationell konst från 1900-talet och samtida konst
Museum Brandhorst, konstmuseum för internationell modern och samtida konst
Skulpturenpark Pinakotheken, skulpturpark för internationell 1900-talsskulptur
Palais Pinakothek im Palais Dürckheim, centrum för spridning av kunskap om konst
Türkentor, konstutställningslokal
Glyptothek, museum för grekisk, romersk och etruskisk skulptur
Staatliche Antikensammlungen, museum för grekiskt, romerskt och etruskiskt konsthantverk 
Städtische Galerie im Lenbachhaus, museum för tyskt måleri och skulptur från 1900-talet och samtid
Staatliche Graphische Sammlung München, internationell grafik från renässansen till nutid
Museum für Abgüsse Klassischer Bildwerke, museum för avgjutna antika skulpturer
Staatliches Museum Ägyptischer Kunst, museum för antik egyptisk konst

I området eller dess omedelbara närhet finns också naturvetenskapliga museer som Paläontologisches Museum München, Museum Reich der Kristalle och Geologisches Museum München.

Källor
Denna artikel bygger på artikeln Kunstareal München på tyska Wikipedia

Externa länkar
Webbplats för Kunstareal München

Museer i München
Hallonängrar

Hallonängrar eller blomängrar (Byturidae) är en liten familj i ordningen skalbaggar med cirka 25 arter varav 2 är påträffade i Sverige, hallonänger (Byturus tomentosus) och nejlikrotänger (Byturus ochraceus). De finns i den holarktiska regionen och på Sundaöarna.

Källor

Externa länkar

Skalbaggar
Johan Ulrik Quensel

Johan Ulrik Quensel, född 12 mars 1824 i Malmö, död där 30 november 1894, var en svensk bankdirektör och kommunalpolitiker. Han var son till Eberhard Quensel och far till Ulrik Quensel.

Quensel blev student vid Lunds universitet 1840, promoverades till filosofie magister 1844 och till filosofie jubeldoktor 1894. Han blev ordinarie lärare vid Malmö läroverk 1850 och chef för Skånes Enskilda Banks kontor i Malmö 1861. Han var ordförande i Malmö stadsfullmäktige 1873–1878 och 1886–1892. Quensel är begraven på Gamla kyrkogården i Malmö.

Källor
Malmö stads historia, åttonde delen (register), Arlöv 1994, , sid. 50.
Carl Sjöström: Skånska nationen 1833–1889, Lund 1904, sid. 71. 
 Quensel, Johan Ulrik på SvenskaGravar.se

Noter 

Personer inom svenskt bankväsen
Kommunalpolitiker i Malmö
Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Näringslivspersoner från Malmö
Gravsatta på Malmö Gamla kyrkogård
Födda 1824
Avlidna 1894
Män
Delahaye 145

Delahaye 145 är en tävlingsbil, tillverkad av den franska biltillverkaren Delahaye mellan 1937 och 1938.

Bakgrund
De franska biltillverkarna hade dominerat bilsporten från första början, men i slutet av 1920-talet hade de blivit utkonkurrerade, först av de italienska tillverkarna och senare av de tyska silverpilarna. I mitten av 1930-talet hade fransmännen helt lämnat Grand Prix-racingen och fokuserade på långdistanstävlingar som Le Mans 24-timmars. När sedan en Alfa Romeo slog hastighetsrekord på den franska nationalarenan Autodrome de Linas-Montlhéry gick det den franska äran förnär. Internationella bilsportförbundet AIACR hade annonserat ett nytt motorreglemente inför säsongen 1938 och de franska myndigheterna satte upp ett pris på en miljon franc till den inhemska tillverkare som byggde en Grand Prix-bil enligt de nya reglerna och som tog tillbaka hastighetsrekordet på Montlhéry.

Utveckling

Type 145
Delahaye valde att bygga en bil som passade för både Grand Prix och sportvagnsracing med chassit baserad på Type 135. 1938 års reglemente begränsade slagvolymen till 4,5 liter för sugmotorer eller tre liter för överladdade motorer. Delahaye, som saknade konkurrenternas erfarenheter av kompressorladdning, byggde en V12-motor på 4,5 liter. För att reducera vikten användes lättmetaller i stor utsträckning. Motorn fick en udda ventilstyrning, med kamaxlar placerade högt upp i motorblocket som styrde ventilerna via korta stötstänger. Avgasventilerna på motorns utsida hade en kamaxel per cylinderrad, medan insugsventilerna styrdes av en gemensam kamaxel blockets centrum. Motorn hade tre förgasare och dubbeltändning. Den kopplades till en fyrväxlad Cotal-växellåda.

Under andra världskriget gömdes tävlingsbilarna undan för den tyska ockupationsmakten. Efter krigsslutet köpte karossbyggaren Henri Chapron två av dem, försåg dem med nya karosser och sålde dem som landsvägsvagnar.

Type 155
Type 155 var en ensitsig formelbil som byggdes i ett exemplar 1938. Bilen hade De Dion-axel bak.

Type 165

Delahaye byggde även en supersportbil kallad Type 165, baserad på tävlingsbilen. Dessa hade nedtrimmad motor med enkeltändning. Endast två exemplar byggdes under 1938, med karosser från Figoni et Falaschi. Bägge bilarna hamnade i USA redan före kriget.

Tekniska data

Tävlingsresultat
Delahaye 145 debuterade i Prix du Million på Montlhéry 1937. René Dreyfus tog tillbaka hastighetsrekordet till Frankrike genom att köra sträckan 200 km med en snitthastighet på 146 km/h och vann därmed det uppsatta priset.

Nästa stora seger kom i Paus Grand Prix 1938, där Dreyfus blev nationalhjälte genom att besegra de tyska konkurrenterna i sina betydligt starkare bilar.

Delahaye anmälde två bilar till Le Mans 1938. Ingen av dem tog sig i mål, till skillnad från den äldre  och mer tillförlitliga Type 135 som vann loppet.

Referenser

Externa länkar

 coachbuild.com  
 ultimatecarpage.com 

145
Historiska tävlingsbilar
Grand Prix-bilar
Bakhjulsdrivna fordon
Kathryn Prescott

Kathryn Prescott, född 4 juni 1991 i London, är en brittisk skådespelare. Prescott är kanske mest känd för sin roll som tonåringen Emily Fitch i TV-serien Skins.

Prescott har en tvillingsyster, Megan, som också hade en roll i Skins.

Externa länkar 

Födda 1991
Kvinnor
Levande personer
Brittiska skådespelare
Brittiska TV-skådespelare
Hans-Erik Bachmann

Hans-Erik Bachmann, född 25 april 1905 i Dresden, död 10 november 1961 i Oscars församling, Stockholm, var en svensk advokat och kommunalpolitiker (höger).

Efter studentexamen 1923 blev Bachmann juris kandidat i Lund 1930. Han genomförde tingstjänstgöring i Västra Göinge domsaga 1930–33, var biträde hos advokaterna Sigfrid Lindström och Åke Wiberg i Malmö 1933–37, delägare i Åke Wibergs advokatbyrå i Malmö 1937–40 och i advokatfirman Lindell & Bachmann där från 1941. Han blev ledamot av Sveriges Advokatsamfund 1935 och var suppleant i dess nämnd.

Bachmann var ledamot av Malmö stadsfullmäktige 1947–57, vice ordförande i brandstyrelsen 1947–54 samt vice ordförande i drätselkammaren 1951–52 och 1955–57. Han var även ombudsman vid Jordbrukarbanken i Malmö.

Källor

Malmö stads historia, åttonde delen (register), Arlöv 1994, , sid. 35, 53, 61.

Svenska advokater
Svenska moderater
Kommunalpolitiker i Malmö
Födda 1905
Avlidna 1961
Män
Personer från Dresden
Atlas Shrugged: Part I

Atlas Shrugged: Part 1 eller bara Atlas Shrugged är en film från 2011 baserad på första delen av romanen med samma titel (svensk titel Och världen skälvde) skriven av Ayn Rand 1957. Filmen regisserades av Paul Johansson och i huvudrollen som Dagny Taggart ses Taylor Schilling. Filmmanuset är skrivet av Brian Patrick O'Toole och John Aglialoro, varav den senare också var producent.

Om filmen
Planer på att filma Rands roman hade funnits åtminstone sedan 1970-talet, antingen som film eller miniserie och flera olika manus har skrivits men av olika anledningar har projektet inte förverkligats tidigare.

Filmen visades under premiärhelgen endast på 299 biografer i USA och låg då på plats 14 på biotoppen. Den visades som mest på 465 biografer och drog sammanlagt in drygt $4,6 miljoner, vilket var betydligt mindre än filmens budget. Trots detta gjordes Atlas Shrugged: Part II 2012, dock med en helt ny uppsättning skådespelare.

När Atlas Shrugged: Part I kom ut på DVD stod det på baksidan att det var en berättelse om självuppoffring, något som är anatema för objektivister och Ayn Rand, vilket ledde till att DVD:n drogs tillbaka från handeln och en ny version trycktes utan den beskrivningen.

På den nordiska DVD-utgåvan är titeln felstavad som Atlas Schrugged på omslaget.

Handling
Året är 2016 och världen är inne i en ekonomisk depression. Dagny Taggart är, tillsammans med sin bror Jim, ledare för järnvägsföretaget Taggart Transcontinental. Medan Jim samarbetar med politiker och lobbyister som driver igenom lagar som hindrar fri handel försöker Dagny driva företaget på bästa sätt men möter stort motstånd. Hank Rearden, chef för Rearden Metal, försöker lansera sin nya uppfinning, Rearden Steel, som Dagny vill använda till järnvägsräls, men Rearden motarbetas av politiker som är rädda att hans produkt är så bra att han kommer att konkurrera ut andra företag.

I rollerna
Taylor Schilling - Dagny Taggart
Grant Bowler - Henry "Hank" Rearden
Matthew Marsden - James Taggart
Graham Beckel - Ellis Wyatt
Edi Gathegi - Edwin "Eddie" Willers
Jsu Garcia - Francisco d'Anconia
Michael Lerner - Wesley Mouch
Jack Milo - Richard McNamara
Ethan Cohn - Owen Kellogg
Rebecca Wisocky - Lillian Rearden
Christina Pickles - Mother Rearden
Neill Barry - Philip Rearden
Patrick Fischler - Paul Larkin
Sylva Kelegian - Ivy Starnes
Jon Polito - Orren Boyle
Michael O'Keefe - Hugh Akston
Geoff Pierson - Midas Mulligan
Armin Shimerman - Dr. Potter
Paul Johansson - John Galt (bara i Part 1 som en siluettfigur med en kappa och hatt).

Referenser

Externa länkar 
Officiell webbplats

Amerikanska filmer 2011
2016 på film
Amerikanska filmer baserade på böcker
Amerikanska thrillerfilmer
Engelskspråkiga filmer
Järnväg på film
Gérard Desargues

Gérard Desargues, född 21 februari 1591, död i oktober 1661, var en fransk matematiker, arkitekt och ingenjör.

Desargues tjänstgjorde under Richelieu bland annat vid belägringen av La Rochelle 1628. Han drog sig senare tillbaka till Paris, där han ägnade sig åt sitt matematiska arbete. Desargues utbildade de perspektiviska måttbestämningarna till en allmän metod. Av vikt är, att han därvid införde föreställningen om oändligt avlägsna punkter; en rät linje betraktas som en cirkel med oändlig radie, parallella linjer är linjer, som skär varandra på oändligt avstånd och så vidare. Genom idéer av det slaget och genom uppslag angående perspektiva lägen, poler och polarer, kägelsnittens geometri med mera, har Desargues väsentligt bidragit till att införa projektiva synpunkter inom geometrin. Han formulerade även Desargues sats, och var dessutom lärare till Blaise Pascal. Desargues arbeten som var högt skattade av samtiden föll sedan i glömska och var länge obeaktade. Först på 1800-talet genom Charles Julien Brianchon och Jean Victor Poncelet upptäcktes hans studier på nytt.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Externa länkar 
 

Franska matematiker
Franska arkitekter under 1600-talet
Franska ingenjörer
Matematiker under 1600-talet
Franska forskare under 1600-talet
Födda 1591
Avlidna 1661
Män
Svensk uppslagsbok
Nils Mårtensson (direktör)

Nils Manfred Mårtensson, född 14 juli 1904 i Skivarps församling, Malmöhus län, död 9 februari 1974 i Slottsstadens församling, Malmö, var en svensk direktör och kommunalpolitiker (höger). 

Mårtensson avlade studentexamen i Lund 1923, utexaminerades från Malmö handelsgymnasium 1927 och diplomerades från Wirtschaftshochschule i Berlin 1939. Han blev bokförare vid Svenska Sockerfabriks AB 1928, kamrer där 1941, vid AB Plåtmanufaktur 1947 och var personaldirektör där från 1960.

Mårtensson var ledamot av Malmö stadsfullmäktige 1947–1973, vice ordförande i drätselkammaren 1957–1966 och ledamot av styrelsen för Malmö stadsteater från 1960. Han var ordförande i Skånes idrottsförbund 1942–1965 och styrelseledamot i Riksidrottsförbundet från 1954.

Mårtensson var även styrelseledamot i Sydsvenska kraft AB, Sveriges litografiska tryckeriägares förbund, Sveriges Buteljglasbruks förbund och Sveriges Grafiska Industriförbund. Han är begravd på Limhamns kyrkogård i Malmö.

Källor

Malmö stads historia, åttonde delen (register), Arlöv 1994, , sid. 41, 53.
 Mårtensson, Nils Manfred på SvenskaGravar.se

Svenska direktörer
Kommunalpolitiker i Malmö
Svenska moderater
Svenska politiker under 1900-talet
Personer från Skivarps socken
Gravsatta på Limhamns kyrkogård
Födda 1904
Avlidna 1974
Män
Hidinge gamla kyrka

Hidinge gamla kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Knista församling i Strängnäs stift. Kyrkan ligger i Hidinge socken i Lekebergs kommun.

Kyrkobyggnaden
Stenkyrkan uppfördes på 1200-talet. 1694 tillkom ett kyrktorn av trä vid västra kortsidan. Kyrkorummet hade från början ett trätunnvalv som senare på medeltiden ersattes av tre kalkstensvalv. Samtidigt förlängdes kyrkan åt öster och nuvarande sakristia uppfördes. Vid mitten 1800-talet räckte inte kyrkan till och en ny måste byggas. När Hidinge nya kyrka färdigställdes 1869 övergavs gamla kyrkan. 1872 revs kyrktornet. 1922-1924 renoverades kyrkan och efter ännu en renovering 1937 återinvigdes kyrkan.

I sin nuvarande form består kyrkan av ett rektangulärt långhus med rakt avslutat kor i öster. Norr om koret finns en vidbyggd sakristia. Långhus och sakristia har sadeltak som är belagda med spån.

Nuvarande klockstapel uppfördes på 1960-talet.

Inventarier
 Dopfunten är från medeltiden.
 Järndörren till sakristian och ekdörren i södra väggen är från medeltiden.
 En piporgel installerades 1958.
 Nuvarande altarprydnad tillkom på 1990-talet.

Orgel
En piporgel installerades 1958 och hade 5 stämmor.
Den nuvarande orgeln som används är ett harmonium.

Referenser

Tryckta källor
  Åke Axelsson: Kyrkorna i Lekeberg

Webbkällor
 
 
 Knista församling

Kyrkobyggnader i Strängnäs stift
Kyrkobyggnader i Lekebergs kommun
Kyrkobyggnader invigda under 1200-talet
Hidinge kyrka

Hidinge kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Knista församling i Strängnäs stift. Kyrkan ligger i kyrkbyn Hidinge i Lekebergs kommun.

Kyrkobyggnaden
Nuvarande nygotiska kyrka uppfördes 1865-1869 efter ritningar av arkitekterna Carl Lundmark och Carl Wijnblad och ersatte Hidinge gamla kyrka som inte längre räckte till. Bygget kostade 46 000 Riksdaler. Sextonde söndagen efter trefaldighet, 12 september 1869, invigdes kyrkan av biskop Thure Annerstedt.
Kyrkan är byggd av kalksten och består av långhus med polygonalt kor i öster. Vid långhusets västra kortsida finns ett kyrktorn. Korsarmar sträcker sig ut från långhusets norra och södra sida.
Kyrkans tak är belagt med skiffer medan torntaket är belagt med zinkplåt.
En renovering genomfördes 1958 efter program av arkitekt Einar Lundberg. Kyrkorummet målades om och ljuskronorna elektrifierades. vapenhuset försågs med nytt kalkstensgolv. 1980 inreddes en läktarunderbyggnad.

Inventarier
 Altaruppsatsen i nygotisk stil är tillverkad 1915.
 Nuvarande dopfunt av kalksten skänktes till kyrkan 1946.

Orgel
1872 bygger Erik Adolf Setterquist, Örebro, en orgel med 13 stämmor och två manualer till kyrkan. Den kostade 5000 Riksdaler i dåtida penningvärde. Orgeln blev invigd 18 augusti 1872.
Den nuvarande orgeln är byggd 1959 av E. A. Setterquist & Son Eftr., Örebro, och är en pneumatisk orgel. Den lär vara en ombyggnad av den tidigare orgeln. Den har två fria kombinationer, en fast kombination och registersvällare.

Sidokapellets orgel
1870-talet bygger Petter Alm, Norsjö en orgel. Den renoverades 1980 av Jacoby Orgelverkstad. En del av pipverket förnyades vid renoveringen. Orgeln är mekanisk.

Referenser

Tryckta källor

Webbkällor
 
 Församlingen informerar om kyrkan

Noter

Externa länkar 
 Knista församling

Kyrkobyggnader i Strängnäs stift
Kyrkobyggnader i Lekebergs kommun
Kyrkobyggnader invigda 1869
1869 i Sverige
The O. Henry Playhouse

The O. Henry Playhouse är en amerikansk TV-serie som gick mellan 23 januari och 25 maj år 1957. Serien regisserades av George Waggner.

Om serien 
Serien gick bara i en säsong och består av 39 fristående halvtimmes-avsnitt, som alla är baserade på noveller av O. Henry. Thomas Mitchell spelade O. Henry i inledningen av varje avsnitt och presenterade de olika berättelserna, samtidigt som han gjorde berättarrösten.

Medverkande 
 Thomas Mitchell
 DeForest Kelley
 Lisa Janti
 Otto Kruger
 Max Showalter
 Ernest Borgnine

Externa länkar 
 The O. Henry Playhouse på IMDb.

Amerikanska TV-serier från 1950-talet
TV-seriestarter 1957
TV-serieavslutningar 1957
TV-serier baserade på böcker
New York på film
New York i fiktion
Else Hansen

"Else" Cathrine Marie Mahs Hansen, senare adlad de Hansen, känd som Madam Hansen, född 1720, död 4 september 1784, var älskarinna till kung Fredrik V av Danmark. Paret fick fyra döttrar och en son.

Else Hansen blev kungens älskarinna senast vid tiden för hans tronbestigning år 1746. Enligt vissa teorier var hon samma kvinna som kammarherre Tillish år 1743 försåg den dåvarande tronföljaren med då han ombads komma med en oskuld, och som ryktades vara Tillish syster: denna teori har dock tillbakavisats. Fredrik V hade ett stort antal älskarinnor, av vilka ingen fick en officiell ställning som mätress, utan inhystes i olika hus runtom Köpenhamn och fick livstidspensioner efter att förbindelsen avslutat. Enligt uppgifter från bland annat Dorothea Biehl, ska dessa ha deltagit i orgier med kungen och hans vänner där de fick dansa nakna på bord och därefter piskats tills de blödde av den berusade monarken. Else Hansen fick liksom dessa övriga älskarinnor ett underhåll och en bostad i Köpenhamn, men hon skilde sig från det övriga som den enda långvariga älskarinnan, och hon är även den som har blivit mest välbekant. Hansen visade sig inte öppet vid hovet, men förbindelsen var ändå välkänd av samtiden. Hon begav sig regelbundet till herrgården Ulriksholm för att föda kungens barn, något som också uppmärksammades. Det är bekräftat att alla utom hennes två första barn föddes där. Efter 1752 tycks relationen ha avslutats. Hansen bosatte sig då på en gård i närheten av Ulriksholm med officiell status som änka efter en sjökapten Hansen. 

Hansen blev adlat till de Hansen, men ätten dog ut med hennes son. Efter Fredriks död 1766 ägde hon godset Klarskov på Fyn, där hon levde till sin död även efter att hon hade sålt den 1774. 

På Frederiksborgmuseet finns tre porträtt av Hansen målade av Jens Thrane den yngre från 1764.

Barn

 Frederikke Margarethe de Hansen (1747 - 26 mars 1802), gift 1763 med Frederik Wilhelm von Destinon
 Frederikke Catherine de Hansen (17 juni 1748 - 2 maj 1822 i Korsør), gift 1764 med Hans Frederik von Lützau (död 1789)
 Anna Marie de Hansen (20 juli 1749 - februari 1812), gift först 1767 (och skild 1771) med Peter Fehmann, andra gången med Peter van Meulengracht (död 1812)
 Sophie Charlotte de Hansen (18 juni 1750 - 24 december 1779), gift 1767 med Henri Alexis d'Origny (död 1794)
 Ulrik Frederik de Hansen (september 1751 - februari 1752)

Källor 

    Til venstre hånd: danske kongers elskerinder Av Michael Bregnsbo

Kvinnor
Danska mätresser
Födda 1720
Avlidna 1784
Danska godsägare under 1700-talet
Dansk adel
Drottningtorgsbron

Drottningtorgsbron är en gångbro över Stora Hamnkanalen, mellan Stora Nygatan och Drottningtorget, i Göteborg. Den är placerad mellan Kvarnbron och Slussbron.

Den första bron på denna plats var en välvd träbro uppförd 1861-1862 som ett provisorium i väntan på en eventuell framtida flyttning av slussen.   

Den nuvarande Drottningtorgsbron byggdes 1874. En skylt på bron anger felaktigt byggnadsåret 1873. Bron fick sitt namn 1883.

Uppgiften att bron tidigare skulle ha haft namnet Drottningportsbron saknar trovärdig källa.

Referenser

Noter

Källor 
, s. 44
, s. 81

Broar i Göteborg
Inom Vallgraven
Nordstaden
Broar invigda 1873
1873 i Sverige
Slussbron, Göteborg

Slussbron är en bro över Vallgraven, mellan Stora Nygatan–Slussplatsen och Slussgatan, i Göteborg. Den är placerad mellan Drottningtorgsbron och Stampbroarna.

Slussbron byggdes 1875 och fick sitt namn 1883 efter den intilliggande slussen, där Vallgraven går ihop med Fattighusån. År 1985 byggdes bron om för att klara nutida belastningskrav på femtio ton. De gamla befästningsmurarna tillhörande bastionen Carolus IX Rex, som stöttes på under byggnadsarbetena, utgör bottenfundament då de inte kunde raseras.

Källor
, s. 45
, s. 260

Broar i Göteborg
Inom Vallgraven
Heden
Broar invigda 1875
1875 i Sverige