kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Yngve Ryd

Nils Yngve Ryd, född 12 januari 1952 i Jokkmokks församling, Norrbottens län, död 17 maj 2012 i Jokkmokk, Norrbottens län, var en svensk författare.

Biografi
När Yngve Ryd skulle börja gymnasiet flyttade familjen till Västerås. 1978 återvände Ryd till Lappland för att gå ekologilinjen på Samernas folkhögskola i Jokkmokk, och samtidigt började han intervjua skogsarbetare. 
Han skrev sedan en rad böcker som förmedlade kunskaper som inte tidigare fanns nedtecknade.

Ryd försörjde sig på 1980-talet som sågverksarbetare medan han skrev sin första bok Timmerskogen, och sedan (med Gunnar Edholm) Jägarliv i Jokkmokks fjällvärld. Fortsatt intervjuande av gamla timmerkörare resulterade i Timmerhästens bok 1991. 
Därefter började Yngve Ryd intervjua äldre samer om deras traditionella kunskap, och han har i en rad skrifter och böcker bevarat deras kunnande för eftervärlden. Han studerade även etnologi och biologi vid Umeå universitet.

År 2001 utkom Snö – renskötaren Johan Rassa berättar. För den boken prisbelönades Yngve Ryd och Johan Rassa av Gustav Adolfs Akademien.

Nästa större verk, Eld: flammor och glöd – samisk eldkonst, kom 2005. År 2007 publicerades Ren och varg, där samer berättar om djur. Sedan fortsatte 
Ryd att intervjua samer om den samiska stjärnhimlen, samiska fågelnamn, fjällgässens försvinnande och om pilbågsjakt på vildren med mera. Delar av detta har publicerats i svenska och norska tidskrifter och konferensrapporter.

Yngve Ryd var bror till författaren Lilian Ryd.

Bibliografi 
1980 – Timmerskogen – skogsarbetare från Jokkmokk berättar
1981 – Jägarliv i Jokkmokks fjällvärld (med Gunnar Edholm)
1988 – Persbackegården
1989 – Nybyggarliv – Om nybyggarlivet i Lule lappmark kring sekelskiftet 1900 (med Lilian Ryd)
1991 – Timmerhästens bok
1997 – Dållåbåhttså
1998 – Guorbak, Sirkas sameby
1998 – Timrade kåtor och andra byggnader i Udtja sameby
1999 – Renmjölkning och mjölkvallar – Jåhkågasska sameby
1999 – Tältkåtor
1999 – Torvkåtor – intervju med gamla kåtabyggare
2000 – Att bygga en njalla
2000 – Timrade kåtor
2001 – Snö – renskötaren Johan Rassa berättar
2002 – Ackjor
2005 – Eld: flammor och glöd – samisk eldkonst
2007 – Ren och varg – samer berättar

Priser och utmärkelser 
1990 – Arbetarnas bildningsförbund Norrbottens kulturstipendium
1993 – Gustav Adolf Akademins pris 
1994 – Norrländska Socialdemokratens kulturpris
2000 – Hedenvind-plaketten
2005 – Norrbottens läns landstings kulturstipendium Rubus arcticus
2008 – Hedersdoktor vid Umeå universitet

Källor
Författaren Yngve Ryd har avlidit, Norrländska Socialdemokraten 2012-05-22
Yngve Ryd glödde för det gamla, Norrländska Socialdemokraten 2012-05-24
Kerstin Eidlitz Kuoljok: Ryds sanning om välståndet, Norrländska Socialdemokraten 2012-05-22

Noter

Externa länkar
Presentation   hos norrbottensförfattare.se

Födda 1952
Män
Avlidna 2012
Personer från Jokkmokks socken
Svenska författare
Svenskspråkiga författare
Hedersdoktorer vid Umeå universitet
Nervus ulnaris

Nervus ulnaris (latin: "armbågsbenets nerv") är, i människans kropp, en nerv som passerar längs med armens mediala sida (ulnar- eller insidan) och försörjer underarmens och handens muskler och hud. Nerven är den som oftast ger upphov till en s.k. änkestöt vilket beror på att den kläms mot underliggande benstrukturer.

N. ulnaris har sitt ursprung i de mellersta nervknippena (fasciculus medialis) i axelns nervfläta (plexus brachialis) med rötter i ryggradens åttonde cervikalnerv och första thorakalnerv (C8–T1).

I överarmens övre hälft löper n. ulnaris medialt vid sidan av a. axillaris och a. brachialis för att sedan passera genom överarmens mediala intermusklulära septum (septum intermusculare mediale brachii) till överarmens dorsalsida.

Vid armbågen passerar n. ulnaris i en fåra (sulcus nervi ulnaris) mellan överarmsbenets mediala epikondyl (epicondylus medialis humeri) och armbågsbenets proximala utskott olekranon (olecranon). Där utsätts ofta n. ulnaris för stötar kallade änkestötar.

I underarmen passerar n. ulnaris mellan m. flexor carpi ulnaris två huvuden. Där avger den grenar till denna muskel och de ulnara delarna av m. flexor digitorum profundus. Nerven löper sedan vidare mellan dessa muskler.

I underarmens distala hälft avger n. ulnaris en sensorisk gren (ramus dorsalis) till handryggen som också försörjer de proximala delarna av de två ulnara fingrarna. Huden i handflatans mediala del försörjs av en egen gren (ramus palmaris).

I handleden delar sig n. ulnaris ovanför flexorretinaklet i en ytlig och i en djup gren: ramus superficialis och ramus profondus.

Referenser 
 Gray's Anatomy - The Branchial Plexus (plexus brachialis)
 Rörelseapparatens anatomi, Finn Bojsen-Møller, Liber,

Se även 
 Arm
 Människans anatomi
Övre extremitetens anatomi
Perifera nerver
Johann Salvator av Österrike-Toscana

Johann Nepomuk Salvator, född i Florens den 25 november 1852, officiellt dödförklarad 1911, var en ärkehertig av Österrike och prins av Toscana.

Biografi
Johann Salvator var yngste son till storhertig Leopold II av Toscana och bror till Ferdinand IV av Toscana, den siste habsburgske monarken över detta land innan det 1860 införlivades med Sardinien och dess furstehus tvangs i exil. 

Den unge ärkehertigen växte upp i Wien , där han efter faderns död 1870 en tid stod under förmyndarskap av sin starkt konservative släkting ärkehertig Albrecht av Österrike-Teschen. De båda stod på ytterst spänd fot med varandra.

Johann Salvator var en skicklig idrottsman och militär men också något av det österrikiska kejsarhusets "enfant terrible", både på grund av sin vilda livsstil i kretsen kring den rebelliske kronprins Rudolf och för sina liberalt radikala åsikter. Han publicerade bland annat en skrift där han kritiserade olika förhållanden inom armén (Drill oder Erziehung, 1883).

Måttet rågades då ärkehertigen 1889 ville gifta sig med sin mångåriga älskarinna, balettdansösen Ludmilla ("Milli") Stubl, något som var otänkbart enligt det strikta österrikiska hovprotokollet. Till följd härav avsade Johann Salvator sig alla sina kungliga titlar, sitt apanage och sin militära rang, samt antog det borgerliga namnet "Johann Orth" (efter slottet Orth som han förvärvat 1876) och lämnade Österrike. Senare samma år gifte han och Milli sig i London.

Efter att ha avsagt sig sina värdigheter företog han 1891 en världsomsegling, förliste vid Kap Horn och var därefter försvunnen. Då han antogs ha omkommit blev han 1911 officiellt dödförklarad. År 1945 dog en viss Herman Köhler i Kristiansand i Norge, och skiftesrätten i Bergen fastslog att denne var identisk med ärkehertigen. Hans efterlevande har rest krav på Österrikes tron.

Källor 
 Stadtlaender, Chris, Habsburg Intim , Wien 1998 . 
 Perthes, Justus, Hof-Kalender 1912

Huset Habsburg-Lothringen
Män
Österrikes ärkehertigar
Födda 1852
Avlidna okänt år
Xining

Xining, tidigare stavat Sining, är en stad på prefekturnivå och huvudstad i provinsen Qinghai i västra Kina. Själva stadsområdet har 1,2 miljoner invånare och hela den administrativa regionen Xining över två miljoner (2010).

Staden är belägen vid Xininghe, en biflod till Gula floden, 100 km öster om Qinghaisjön. Xining är en i strategiskt och kommersiellt hänseende viktig ort. Den är också ett viktigt kulturellt centrum för tibetaner från Amdo-regionen.

Historia
Xining var tidigare omgivet av en stadsmur och bedrev länge en stor handel med Centralasien, men ödelades under ett huikinesiskt uppror som höll staden 1864–1872. Såsom en port till Tibet har Xining ofta besökts av forskningsresande, bland andra Sven Hedin. 

Sedan 2006 är staden utgångspunkt för den 197 mil långa Qingzang-järnvägen över den tibetanska högplatån till Lhasa, huvudstad i den autonoma regionen Tibet.

Stadens namn betyder "pacificering av västern".

Militär betydelse

I Xining finns högkvarteret för "Bas 56", en av den Andra artillerikårens sex divisioner, som har missiler som kan nå Indien och före detta Sovjetunionen.

Administrativ indelning 
Xining består av fyra stadsdistrikt, två härad och ett autonomt härad:
 Stadsdistriktet Chengzhong (城中区 = "innerstad"), 11 km², 150 000 invånare, säte för stadsfullmäktige
 Stadsdistriktet Chengdong (城东区 = "öststaden"), 115 km², 230 000 invånare
 Stadsdistriktet Chengxi (城西区 = "väststaden"), 79 km², 220 000 invånare
 Stadsdistriktet Chengbei (城北区 = "nordstaden"), 138 km², 200 000 invånare
 Häradet Huangyuan (湟源县), 1 609 km², 140 000 invånare
 Häradet Huangzhong (湟中县), 2 430 km², 470 000 invånare
 Det huikinesiska autonoma häradet Datong (大通回族土族自治县), 3 090 km², 430 000 invånare

Klimat
Genomsnittlig årsnederbörd är  millimeter. Den regnigaste månaden är juli, med i genomsnitt  mm nederbörd, och den torraste är januari, med  mm nederbörd.

Källor 

 
 
 

WP:Projekt Kina
Mässingssextett

Mässingssextett är en svensk ensembleform som omfattar sex bleckblåsmusiker och ibland även en slagverkare. Andra namn för denna och liknande konstellationer är hornkapell, brukskapell, mässingskapell och brunnsmusiksextett.

Sättning
Den traditionella sättningen var
 Ess-kornett
 B-kornett
 Althorn (i ess)
 Tenorhorn
 Ventilbasun (i b)
 F-tuba.

Eftersom dessa instrument är sällsynta idag ersätts ofta några av instrumenten med modernare motsvarigheter. I sin nyaste form spelas musik för mässingssextett med två trumpeter, ett althorn, två tromboner och en tuba. För att inte förväxla denna modernare instrumentering med den ursprungliga ovan nämnda bör ensembleformen då korrekt benämnas brassextett.

Se även
Gustavsbergs Mässingssextett 1865
Medevi Brunnsorkester

Ensembletyper
Toxaemia

Toxaemia är ett death metal-band från Motala. De gav 1990 ut en skiva, EP:n Beyond the Realm, på bolaget Seraphic Decay Records. Även 2 Demokassetter släpptes av bandet. 2010 släpptes en LP med alla demos och låtarna från EP'n under titeln Burid to Rise och även en CD där bandet lät Dan Swanö remixa de tidigare inspelningarna.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
 Stevo Bolgakov – sång, gitarr (1989–1991, 2017– )
 Pontus Cervin – basgitarr (1989–1991, 2017– )
 Anton Petrovic – sologitarr (2022 – )
 Emil Norrman – trummor (1989–1991, 2017–2019, 2021 – )
 Dennis Johansson – sång (2019– )

Tidigare medlemmar
 Perra Karlsson – trummor (2019– 2020)
 Rasmus Axelsson – sologitarr (2018– 2022)
 "Brun" (Markus Brun) – sång (1989)
 Joachim "Holma" Holmqwist – sång (1989)
 Linus Olzon – gitarr (1990)

Turnerande medlemmar
 Perra Karlsson – trummor (2019)

Diskografi
Demo
Kaleidoscopic Lunacy (1990)
Buried to Rot	 (1991)	 
EP
Beyond the Realm (1990	)
Samlingsalbum
Buried to Rise: 1990-1991 Discography (2010)
Annat
Seraphic Decay Records CD Sampler (1991) (delad album: Abhorrence / Acrostichon / Goreaphobia / Disgrace / Toxaemia)

Externa länkar
Toxaemia på Encyclopaedia Metallum

Svenska death metal-grupper
Transasiatiska järnvägen

Transasiatiska järnvägen är ett projekt ämnat att främja godstransport på järnväg mellan Asien och Europa. Det är FN:s organ för Asiens ekonomi som drivit detta projekt sedan 1950-talet.

Man tänker sig tre förbindelser:
 Norra korridoren:
 Europa - Sydkorea (fartygsförbindelse från Ryssland till Sydkorea idag eftersom Nordkorea har stängda gränser)
 Europa - Japan (fartygsförbindelse från Ryssland till Japan)
 Europa - Kina via Ryssland och Mongoliet eller Kazakstan.
I huvudsak används Transsibiriska järnvägen. Denna förbindelse fungerar och ökar, och fraktade kring en miljon ton, mest 30-40 tusen containrar 2005. Avståndet Berlin-Vladivostok är 11.100 km. Det finns flaskhalsar, bl.a. vissa enkelspårssträckor, särskilt förbindelsen till Kina. Förbindelsen via Kazakstan är outvecklad än så länge. Det finns också spårviddsbyten, mellan Vitryssland och Polen, och mellan Mongoliet och Kina, där omlastning måste ske. Transporten till och från Sydkorea kräver omlastning både till och från fartyg. Man hoppas på transport genom Nordkorea inom ett fåtal år.
Ryska planer anger en ökning till 100 000 containrar totalt inom fåtal år. Detta är ändå en liten andel av alla containrar som fraktas på sträckan. Bara från Japan till Europa går det 360 000 containrar per år, mest med fartyg hela vägen.
Det finns planer på en förbindelse med containerfaryg från USA, Kanada eller Storbritannien till Narvik och sedan järnväg via Haparanda och Ryssland till Kina.

Södra korridoren: mellan Europa och Thailand-Singapore eller Kina via Turkiet, Iran, Pakistan, Indien, Myanmar. Avståndet Istanbul-Singapore är 14.000 km. I juli 2009 länkades Iran och Pakistan och därmed indirekt Turkiet och Indien samman då sträckan Bam-Zahedan öppnades. Denna förbindelse används idag bara för kortare transporter, men det är ambitioner att köra långa transporter. Det finns österut åtskilliga luckor i spårnätet, stängda gränser, spårviddsbyten och andra problem. Där det finns fungerande järnväg är det ofta bergigt enkelspår. År 2011 öppnas en järnvägstunnel under Bosporen i Turkiet, det har inte funnits järnväg som korsat den förut. Sjövägen är ingen stor omväg så det är en svår konkurrent, till skillnad från Kina-Europa där sjövägen är en större omväg.

Nord-sydliga korridoren: mellan Finland och Iran via Ryssland, och vidare med fartyg till Persiska vikens och Indiska oceanens länder. Det finns tre varianter, väster om Kaspiska havet, längs med via färja, och öster om. Det går mindre mängder gods i dag, knappast hela vägen.

Projektet gällde ursprungligen bara den södra förbindelsen och har länge gått långsamt på grund av politiska och andra problem. På den norra förbindelsen har transportvolymen tagit fart. Å andra sidan fungerade den redan på 1960-talet men då bara för Sovjetunionens och Kinas behov.

Se även
Asienväg

Externa länkar
UNESCAP:s sida om projektet

Järnväg i Asien
Tycho Braheskolan

Tycho Braheskolan är en gymnasieskola som är belägen söder om Olympiafältet i Helsingborg. I folkmun benämns skolan oftast TB eller Tych.

Historik 
Frågan om en tekniskt inriktad gymnasieskola i Helsingborg väcktes genom en motion i stadsfullmäktige den 21 september 1943. Staden saknade ett alternativ till de humanistiska studierna och de elever som ville studera tekniska ämnen var tvungna att bege sig till Malmö. Staden ansökte hos Kungl. Maj:t att få en teknisk skola förlagd i staden och den 19 mars 1946 anslogs pengar till uppförandet av en skolbyggnad. Skolan, som vid denna tid bar namnet Tekniska gymnasiet, kunde ta emot sina första elever till höstterminen 1947. Utbildningen bestod av en treårig utbildning i antingen kemiteknik eller maskinteknik. I samband med att den nya gymnasieformen (Lgy 66) infördes 1966 bytte skolan namn till Tycho Braheskolan. Skolan var länge en renodlad teknisk skola med klassisk teknisk utbildning inom bland annat bygg-, el-, kemi- och maskinteknik. Senare infördes dock först social linje och sedan samhällsvetenskaplig linje och till slut också naturvetenskaplig linje. Mellan 2008 och 2013 ingick Tycho Braheskolan i Skolstaden, även kallat Helsingborgs Gymnasiecampus, vilket var en samarbetsorganisation mellan grannskolorna Nicolaiskolan, Olympiaskolan och Petriskolan. När Skolstaden lades ner inför höstterminen 2013 blev skolan återigen en egen enhet.

Utbildning 
Tycho Braheskolan erbjuder först och främst de naturvetenskapliga och tekniska högskoleförberedande programmen men har sedan Petri Gymnasium stängdes också erbjudit utbildning inom vård och omsorg.

Från och med hösten 2020 flyttar all utbildning inom vård och omsorg till Rönnowska skolan och programmen man kan läsa är:
Naturvetenskapsprogrammet
Teknikprogrammet

Kända elever
Bengt Samuelsson, nobelpristagare i medicin 1982.
Ann Linde, f.d. utrikesminister
Peter Danielsson, nuvarande kommunstyrelsens ordförande i Helsingborg.
Andreas Jakobsson, fotbollsspelare i bland annat HIF.
Ola Nilsson, fotbollsspelare i bland annat HIF.

Externa länkar 
Tycho Braheskolan

Referenser

Webbkällor
Fredriksson, Jan: Styrelsen för tekniska gymnasiet 1947-1962. Helsingborgs stad. Publicerad 25 mars 2009. Läst 18 maj 2009.
 Helsingborgs Dagblad: Varumärket skolstaden läggs ner. Publicerad 24 januari 2013. Läst 12 juni 2014.

Gymnasieskolor i Helsingborg
Ulla Ekh

Ulla Ekh, född 3 mars 1946 i Överstbyn i dåvarande Råneå församling i Norrbottens län, och fortfarande verksam där, är en svensk författare.

Hennes mest kända verk, novellen Potatishandlaren, som finns i samlingen Ingrid Bergmans fötter, har filmatiserats i regi av Lars Molin.

Bibliografi 
1976 – Lapptäcke (dikter)
1978 – Trappsteg (dikter)
1979 – Resan till Jyväskylä (noveller)
1980 – Morgnar och myggbett (dikter)
1981 – Inga och Jimmy (lättläst bok)
1981 – Här kommer Inga (lättläst bok)
1982 – Ett rum och kök (lättläst bok)
1982 – Aningen frusen (dikter)
1985 – Ingrid Bergmans fötter
1986 – Söndagsskola och dragspel (dikter)
1987 – Inga och Jimmy flyttar (lättläst bok)
1988 – Människor vid Råne älv(fotografier: Sverker Hägg)
1988 – Johanssons dotter
1989 – Rosorna i snön (dikter med akvareller av Laila Wikström)
1989 – Snöängel (dikter)
1997 – Johanssons dotter gifter sig (lättläst bok)
2001 – Johanssons dotter blir mamma (lättläst bok)
2003 – Potatishandlaren och andra berättelser

Priser och utmärkelser 
1979 – ABF:s litteratur- & konststipendium
1986 – Landsbygdens författarstipendium
2003 – Norrbottens läns landstings heders- och förtjänststipendium
2004 – Hedenvind-plaketten

Svenska författare
Svenskspråkiga författare
Födda 1946
Kvinnor
Levande personer
Personer från Råneå socken
Isabelle Erkendal

Isabelle Sofia Maria Erkendal, född 23 juni 1989 i Kungsholms församling i Stockholm, är en svensk sångerska och medlem av musikgruppen Peaches från 2000 till 2005. Efter Peaches blev Erkendal medlem i gruppen West End Girls, som gav ut sin första singel i oktober 2005.
 
Erkendal gav ut sin första singel, Fantasi, i samarbete med Christer Sandelin. År 2012 inledde Erkendal ett samarbete med Sami Sirviö i musikprojektet Lonely Girl, som senare bytte namn till Innesi.

Bibliografi
Dom kallades mods : en modstrilogi, tillsammans med Rebecca Negussie och Urban Svensson (2010),

Diskografi

Singlar
Fantasi (1997)
Time of Silence (2017 psykbunkern, psyk001)
Pretend Happiness (2017 psykbunkern, psyk006)
Drop a Bomb (2018 psykbunkern, psyk016)
Wonderful Life (2019 psykbunkern, psyk030)

Källor

Fotnoter

Svenska sångare under 2000-talet
Sångare från Stockholm
Födda 1989
Levande personer
Kvinnor
Nervus medianus

Nervus medianus (latin: "mellersta nerven") är, i människans kropp, en nerv som löper längs med över- och underarmarnas mitt ned till handen. N. medianus innerverar de flesta av underarmens flexormuskler och en stor del av huden på handens palmarsida.

N. medianus har sitt ursprung i laterala och mediala nervknippen (fasciculus lateralis et medialis) i axelns nervfläta (plexus brachialis) med rötter i ryggradens sjätte till åttonde cervikalnerver och första thorakalnerv (C6–T1).

N. medianus passerar överarmen längs med a. brachialis utan att innervera överarmens delar.

I armbågen passerar n. medianus in under bicepsaponeurosen (aponeurosis bicipitis brachii) ned i armvecket (fossa cubitalis) där grenar försörjer underarmens ytliga flexorer. Nerven lämnar armbågsregionen mellan m. pronator teres två huvuden.

Nerven har fått sitt namn eftersom den löper axialt längs med underarmens framsida. Under m. flexor digitorum superficialis avger n. medianus trådar (n. interosseus antebrachii anterior) som innerverar m. flexor digitorum profundus, m. flexor pollicis longus och m. pronator quadratus. Dessutom innerveras underarmens samtliga flexorer utom m. flexor carpi ulnaris och ulnara delar av m. flexor digitorum profundus.

I handleden avges en gren (ramus palmaris) till handflatan innan nerven passerar under flexorretinaklet genom karpaltunneln för att sedan bli bredare och dela sig i sina ändgrenar.

I handen passerar grenar under palmaraponeurosen för att dela sig och löpa ut i fingrarna som nn. digitales palmares communes. Dessa numreras 1–3 och försörjer tummen, pekfingret, långfingret och den radiala sidan av ringfingret, palmart samt för mellan- och ytterfalangerna även dorsalt inklusive naglarna.

Den första medianusgrenen avger en gren (ramus muscularis) som innerverar de ytliga tenarmusklerna. 

Handflatan förses med sensoriska grenar samtidigt som motoriska grenar avges till lumbrikalmusklerna.

Se även 
 Arm
 Människans anatomi

Referenser 
 Gray's Anatomy - The Branchial Plexus (plexus brachialis)
 Rörelseapparatens anatomi, Finn Bojsen-Møller, Liber, 

Övre extremitetens anatomi
Perifera nerver
289 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Sicilien 
 Syrakusas tyrann Agathokles dör efter att på sin dödsbädd ha återställt den syrakusiska demokratin, genom att klargöra, att han inte vill, att hans söner ska efterträda honom som kungar. Dock leder oenigheten inom familjen angående tronföljden till att Karthago kan förnya sin makt på Sicilien.

Födda

Avlidna 
 Agathokles, tyrann av Syrakusa sedan 317 f.Kr. och självutnämnd kung av Sicilien sedan 304 f.Kr. (född 361 f.Kr.)
 Mencius, kinesisk filosof (död omkring detta år; född omkring 372 f.Kr.)

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar
288 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Grekland 
 Den makedoniske kungen Demetrios Poliorketes möter ett samlat anfall av Lysimachos och kung Pyrrhus av Epiros, efter att Seleukos, Ptolemaios och Lysimachos har bildat en koalition, för att förhindra Demetrios planer på att invadera Mindre Asien. Ptolemaios flotta anländer till Grekland, för att få städerna att göra uppror.
 Aten gör uppror och Demetrios belägrar staden. Pyrrhus erövrar Thessalien och västra halvan av Makedonien och kan, med stöd av Ptolemaios flotta, därmed hjälpa Aten mot Demetrios belägring.
 Efter att den egyptiska flottan på ett avgörande sätt har deltagit i befrielsen av Aten från den makedoniska ockupationen blir Ptolemaios beskyddare över Ö-förbundet, vilket består av de flesta grekiska öarna i Egeiska havet. Egyptens överlägsenhet till sjöss i Medelhavet under de kommande årtiondena grundar sig på denna allians.

Sicilien 
 Efter Agathokles död intar några av hans övergivna legosoldater Messana på nordvästra Sicilien och styr staden under namnet Mamertinerna (Mars söner). Staden blir en bas från vilken de kommer att härja den sicilianska landsbygden.

Asien 
 Sri Maha Bodhi (det heliga fikonträdet) planteras i Anuradhapura, Sri Lanka, vilket är det tidigaste kända planteringsdatumet för något planterat träd, som fortfarande () lever.

Födda

Avlidna

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.
Nectarian

Nectarian-perioden var en period i månens geologiska tidsskala som pågick mellan 3920 miljoner och 3850 miljoner år sedan. Det är under denna period då Nectaris Basin och flera andra stora hav bildades genom kollisioner av stora himlakroppar. Ejekta från Nectaris bildade den kraterrika terrängen man kan se i månhöglanden.

Referenser

Noter 

Månens tidsåldrar
Utfartssignal

En utfartssignal reglerar tågs gång från en järnvägsstation ut på en sträcka som saknar linjeblockering. Utfartssignalen styrs av stationens ställverk och manövreras av en tågklarerare.

På Trafikverkets järnvägar används begreppet utfartssignal även på stationer vid sträcka med linjeblockering.

Se även 

Optiska signaler

Utfartsblocksignal

Signalsystem
Järnväg
Utfartsblocksignal

En utfartsblocksignal reglerar ett tågs gång från en järnvägsstation ut på en sträcka med linjeblockering. 

Utfartsblocksignalen står i regel vid stationsgränsen och föregås ofta mellansignaler innanför utfartsväxlarna.

Se även 
Utfartssignal
Mellanblocksignal

Signalsystem
Stuguberget

Stuguberget är ett berg beläget vid byn Stugun i Jämtland. Berget har ett imponerande stup, upp till 80 m högt, som sedan 1970-talet varit en av Östersunds klätterklubbs viktigaste klätterklippor. På bergets olika väggpartier finns runt hundratalet klätterleder av varierande svårighetsgrad, och även om majoriteten av lederna är medelsvåra finns både nybörjarklassade och avancerade leder. Nedanför berget har klätterklubben i samarbete med Ragunda kommun iordningställt såväl tältplatser som vindskydd, övernattningsstuga, eldstäder och dass.

På berget hölls 1988 den första svenska klättertävlingen med seriös ansats, och berget har även varit platsen för flera av Svenska klätterförbundets årsmöten. Från toppen av berget kan man se Indalsälvens dalgång.

Svenska klätterleder
Berg i Ragunda kommun
Berg i Jämtland