kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Frank B. Weeks

Frank Bentley Weeks, född 20 januari 1854, död 2 oktober 1935, var en amerikansk politiker och guvernör i Connecticut.

Tidigt liv
Weeks föddes i Brooklyn, New York. Han studerade vid Eastman Business College och tog examen 1872. Senare samma år blev han assistent till överintendenten vid Connecticut Hospital for the Insane. han var också förvaltare för den organisation som drev sjukhuset i mer än 30 år.

Weeks arbetade vid försäkringsbolaget Middletown Mutual Assurance Company och sparbanken Middletown Savings Bank. Han grundade Middletown Board of Trade.

Politisk karriär
Weeks valdes till viceguvernör för Republikanerna i Connecticut i november 1908. Han tillträdde posten den 6 januari 1909, samtidigt som George L. Lilley tillträdde ämbetet som guvernör. Lilley avled under mandatperioden, den 21 april 1909. I sin egenskap av viceguvernör, tog Weeks över plikterna som guvernör. Under hans tid som guvernör följde han tidigare guvernörers ekonomiska politik för att försöka sänka skatterna. Connecticuts befolkning växte snabbt, med ett stort inflöde av immigranter och tillväxt i städerna. Weeks reglerade budgeten och motverkade monopol till stöd för industriregleringar.

Han lämnade tjänsten som guvernör den 4 januari 1911. Hans efterträdare var demokraten Simeon E. Baldwin.

Senare år
Sedan Weeks lämnat tjänsten som guvernör återvände han till sina affärsverksamheter. Han var delegat till 1912 års Republikanska Nationella konvent.

Weeks var även förvaltare vid Wesleyan University.

Han avled den 2 oktober 1935, vid en ålder av 81 år.

Se även
Lista över guvernörer i Connecticut

Referenser
 Sobel, Robert and John Raimo. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789-1978. Greenwood Press, 1988.

Externa länkar 
 Frank B. Weeks at Find a Grave.

Födda 1854
Avlidna 1935
Guvernörer i Connecticut
Viceguvernörer i Connecticut
Män
Islamiska republikanska partiet

Islamiska republikanska partiet (IRP) var ett islamistiskt politiskt parti i den islamiska republiken Iran, grundat den 19 februari 1979 och upplöst den 2 juni 1987.

Historia
IRP grundades som ett islamistiskt parti den 19 februari 1979, efter att revolutionsledaren Ruhollah Khomeini den 1 februari återvänt från sin exil i Frankrike och tillsammans med andra iranska religionslärda grundlagt den islamiska revolutionen. Partiets program var avsett att understödja och påskynda islamiseringen av Iran.

Bland de grundande medlemmarna fanns Mohammad Beheshti, Mousavi Ardebili, Mohammed Reza Mahdavi-Kani, Seyyed Ali Khamenei, Ali Akbar Hashemi Rafsanjani och Muhammed Javad Bahonar.

Attentat
Den 28 juni 1981 utsattes partihögkvarteret för ett bombattentat, varvid Beheshti och minst 70 andra personer dödades. Andra källor uppger antalet döda till 84. Det oppositionella partiet Folkets mujahedin utpekades som ansvariga, men förnekade all inblandning. En ung student  vid namn Mohammad Reza Kolahi ska under täckmantel av att vara ljudtekniker ha placerat ut bomben  på uppdrag av Mujahedin. Kolahi hittades dock aldrig, och ingen grupp eller person har ställts inför rätta för attentatet. Konspirationsteorier har gjort gällande att attentatet istället var en uppgörelse mellan rivaliserande fraktioner inom IRP.

Nedgång och upplösning 
Den 15 april 1984 uppnådde IRP för första gången inte egen majoritet i parlamentsvalet. Mot slutet av 80-talet intensifierades fraktionsbildningen inom IRP kring frågor som Iran–Irak-kriget, Irans förhållande till omvärlden, samt ekonomiska frågor. När partiet upplöstes den 2 juni 1987 hade det fullgjort sin ursprungliga uppgift att stödja revolutionen, men bedömare har också pekat på en splittring inom IRP.

Ahmad Mneisi skriver i sin artikel The Powershift within Iran's Rightwing: 

"medan de var eniga kring idén om den teologiska staten under ett partis paraply, var de oeniga om en rad frågor som gällde i vilken utsträckning religionen skulle utöva kontrollen över det politiska livet".

Enligt Daniel Brumberg, var IRP:s upplösning en följd av en dispyt mellan president Ali Khamenei och den "radikale, populistiske" premiärministern Mir-Hossein Mousavi. Partiet ska ha varit ett fäste för radikal aktivism till stöd för Mousavi.

Källor 

Politiska partier bildade 1979
Politiska partier upplösta 1987
Historiska politiska partier i Iran
Banjo-Pilot

Banjo-Pilot är ett spel som släpptes 2005 till Game Boy Advance. Det var det sista spelet i serien som släpptes på en konsol som var gjord av Nintendo. Spelet är snarlikt Diddy Kong Racing och går ut på att åka runt bland olika platser som ingår i Banjo-Kazooie-serien. Detta var det andra spelet att inte släppas i Japan (det första var Banjo-Kazooie: Grunty's Revenge från 2003).

Spelbara figurer 
Banjo
Björnen, som är en av huvudpersonerna.
Kazooie
Fågeln, som är Banjos följeslagare och den andra av huvudpersonerna.
Mumbo Jumbo
Schamanen som är Banjo och Kazooies vän.
Bottles
En hjälpsam mullvad.
Jolly Roger
En grodfigur som äger baren 'Jolly's' i Jolly Roger's Lagoon.
En lila Jinjo
En av de fåglar man brukar rädda i Banjo-Kazooie-spelen.
Humba Wumba
En schaman med indianursprung.
Gruntilda Winkybunion
Banjo och Kazooies värsta motståndare. Hon är en ond häxa.
Klungo
Gruntildas lojale följeslagare.

Datorspel 2005
Game Boy Advance-spel
Racingspel
Spel med enspelarläge och flerspelarläge
Gordon Goodman

Gordon Terence Goodman, född 19 maj 1926, död 28 maj 2008, var en brittisk ekolog och forskare. Han var Stockholm Environment Institutes direktör vid dess bildande 1989.

Externa länkar 
"Obituary", The Guardian, Thursday 26 June 2008 

Brittiska ekologer
Brittiska biologer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1926
Avlidna 2008
Per Garegg

Per Johan Garegg, född 11 juli 1933 i Oslo, död 23 september 2008, var en norsk kemist.

Per Garegg disputerade 1965 vid Stockholms universitet och blev 1986 professor i organisk kemi vid samma universitet. Han invaldes 1991 som utländsk ledamot av svenska Vetenskapsakademien.

Norska kemister
Svenska professorer i organisk kemi
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1933
Avlidna 2008
John H. Black

John H. Black, född 1949 i Indianapolis, är en amerikansk radioastronom.

Black studerade vid Harvard University där han tog bachelorexamen (B.A.) 1971, masterexamen (A.M.) 1973 och Ph.D.-examen i astronomi 1975. Perioden 1975-1978 var han verksam vid University of Minnesota, 1978-1983 vid Harvard och 1983-1998 vid Steward Observatory vid University of Arizona, från 1989 som fullvärdig professor i astronomi.

Han har därefter varit verksam vid Onsala rymdobservatorium och sedan januari 1996 som professor i radioastronomi vid Chalmers tekniska högskola.

Blacks forskningsområde är astrokemi, där han fokuserar på det interstellära mediet. Förutom markbaserade radioteleskop har han utnyttjat rymdteleskopet Hubble, där han också deltagit i utvecklingen av vissa instrument, och Infrared Space Observatory.

Black är utländsk ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien sedan cirka 1998.

Källor

Externa länkar 

John Blacks hemsida hos Chalmers

Amerikanska astronomer under 1900-talet
Svenska professorer i astronomi
Personer verksamma vid Chalmers tekniska högskola
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1949
Män
Levande personer
Forskare från Indiana
Personer från Indianapolis
Stockholm Environment Institute

Stockholm Environment Institute (SEI) är ett svenskt forskningsinstitut inom miljövetenskap med internationell profil och inriktning på bland annat policyfrågor. SEI startade sin verksamhet 1989 på uppdrag av Sveriges regering. Institutet finns idag lokaliserat till Garnisonen i Stockholm. Institutets chef är Måns Nilsson.

Organisation 
Vid SEI:s huvudkontor i Stockholm arbetade 136 personer år 2023. Stiftelsen har tre filialer (Thailand, Kenya och Colombia), ett dotterbolag i Oxford, Storbritannien, samt tre från stiftelsen juridiskt fristående kontor i York, Storbritannien, Estland och USA. SEI:s VD är styrelseordförande för SEI Tallinn, SEI York och SEI US. År 2022 hade SEI totalt 322 anställda vid sina olika enheter.

Styrelse 
Enligt stiftelsens stadgar utser regeringen dess styrelseledamöter. Stadgarna stipulerar att styrelsen ska bestå av 8 till 12 ledamöter. Två ledamöter väljs bland anställda i SEI. Styrelsens ansvar gäller stiftelsen och de enheter som ingår i den.

Verkställande direktör 
1989–1990 Gordon T. Goodman
1991–1995 Michael J. Chadwick
1996–1999 Nicholas C. Sonntag
2000 Bert Bolin (tillfällig vd)
2000 Lars J. Nilsson (tillfällig vd)
2000–2004 Roger Kasperson
2004–2012 Johan Rockström
2012–2018 Johan L. Kuylenstierna
2018–nuvarande Måns Nilsson

Styrelseordförande
Ordföranden för styrelsen utses av regeringen och förordnandet är tidsbestämt.

2004–2009 Lars Anell
2010–2021 Kerstin Niblaeus
2021–nuvarande Isabella Lövin

Källor

Externa länkar 
Officiell webbsida

Svenska forskningsinstitut
Organisationer bildade 1989
Streetbasket

Streetbasket eller streetball är en förenklad och informell variant av basket som brukar spelas utomhus på asfalt, eller på en halv basketbollplan inomhus. Antalet spelare i varje lag kan variera från solospel till fem spelare (som i "äkta" basket).

Den mindre planen och det mindre antalet spelare öppnar för närkamper och trickspel, till exempel dunkningar.

Den av Internationella basketförbundet (FIBA) sanktionerade basketvarianten 3x3 är inspirerad av streetbasket.

Regler 
I streetbasket finns färre regler än i traditionell basket:
 Man spelar mot bara en korg.
 För att försvarande lag ska få börja anfalla måste laget ha bollen under kontroll utanför trepoängslinjen.
 Vid mål får laget 1 poäng, eller, om skottet tas utanför trepoängslinjen, 2 poäng.
 Efter mål behåller målgörande laget bollen.

Externa länkar 
 Streetbasket - Svenska Basketbollförbundet

Basket
Hannes Stiller

Hannes Stiller (tidigare Tobiasson), född 3 juli 1978 i Härlanda församling, Göteborg,  är en svensk före detta fotbollsspelare. Stiller är känd för sin förmåga att hoppa in och avgöra matcher. Han är fotbollsfostrad i Qviding men har även representerat Västra Frölunda och IFK Göteborg.

Stiller tillhörde från 16 till 19 års ålder IFK Göteborgs U-lag, men lyckades inte slå sig in i A-laget. Han spelade i Superettan 2005 med Västra Frölunda, men gick senare tillbaka till sin moderklubb Qviding. Under sommaren 2009 blev han utlånad till allsvenska IFK Göteborg, som behövde bredda sin trupp efter att Pontus Wernbloom sålts och Robin Söder blivit långtidsskadad. 31-årige Stiller tog tjänstledigt från sitt halvtidsjobb som SO- och idrottslärare på Fagared ungdomshem och lyckades snabbt ta en plats i IFK:s startelva. På sina första tio allsvenska matcher gjorde han sex mål. Han gjorde även mål borta mot Hapoel Tel Aviv i en kvalmatch till UEFA Europa League. Efter säsongens slut 2009 skrev Stiller på ett tvåårskontrakt med IFK Göteborg. 

Hannes Stillers mest utmärkande egenskaper som spelare är hans styrka, huvudspel och positionsspel, vilket gör att han oftast används som "bollmottagare" eller targetplayer i anfallsspelet.

Stiller tilldelades supportrarnas pris Årets ärkeängel 2013.

Efter säsongen 2016 valde Stiller att avsluta sin fotbollskarriär och istället fokusera på sin roll som klubbchef i Ljungskile SK.

Hannes Stiller arbetar sedan 2022 som team manager i IFK Göteborg.

Källor

Hannes Stillers profil på elitefootball
Karlsson, Emil (30 augusti 2009).  "IFK:s målexplosion sänkte Elfsborg". Aftonbladet. Läst 14 september 2009.
Wagner, Michael (9 augusti 2009)."Läraren Stiller slåss om guldet med Blåvitt". Aftonbladet. Läst 14 september 2009.

Fotnoter

Externa länkar 
 

Svenska fotbollsspelare
Spelare i Qviding FIF
Fotbollsspelare i Västra Frölunda IF
Fotbollsspelare i IFK Göteborg
Spelare i Ljungskile SK
Spelare i Superettan
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Män
Födda 1978
Levande personer
Idrottare från Göteborg
Rennermekanik

Rennermekanik är en mekanisk konstruktion för anslag av strängarna i ett piano. Denna typ av mekanik anses vara världens främsta för akustiska pianon.

Rennermekaniken utformades av tysken Louis Renner, som inledde sin produktion 1882.

Källor

Tangentinstrument
Peter Antman

Peter Antman, född 14 april 1965, är en svensk journalist och programmerare. Han växte upp i Tyresö kommun. Under 1990-talet var han verksam som kulturskribent i främst Aftonbladet, och TLM samt Dagens Politik. Han började tidigt göra sin texter tillgängliga på Internet på egen webbsida.

Peter Antman var med och introducerade Linux i Sverige och debatterade också tidigt öppen källkod. Mellan 1998 och 2019 var han styrelsemedlem i Olof Palmes minnesfond. Sedan 1998 är han verksam som programmerare och har bidragit till ett flertal öppen källkodsprojekt, bland annat JBoss. Han är nu verksam som utvecklingschef på Spotify.

Bibliografi
 Att vilja så mycket : en studie av John Landquists filosofi och dess mottagande (1991)
 Systemskifte : fyra folkhemsdebatter (med Göran Greider och Tomas Lappalainen, Carlsson (1993) 
 Hur förena jämlikhet med individens frihet? : om välfärdens mål och organisering, Brevskolan (1994) 
 Den ohälsosamma vården? : en genomgång av forskning om välfärdsstat, folkhälsa och arbetsmiljö (med Rolf Å. Gustafsson), Karolinska institutet (1995)
 Olof Palme : den gränslöse reformisten (med Pierre Schori), Tiden (1996) 
 Barn och äldreomsorg i Tyskland och Sverige. Sverigedelen, Socialdepartementet (1996) 
 Den nya arbetarefrågan : utsatthet och marginalisering i ett postfordistiskt Sverige, Karolinska institutet (1997)
 Olof Palme : reformista sin fronteras (med Pierre Schori), Cedecs (1997) 
 Vandringsturer i Padjelanta, Vildmarksbiblioteket (2012) 
 Riv pyramiderna igen - Agil HR 'from the trenches' (2013) Leanpub.
 Tillsammans - så skapar skapar du flyt och egenmakt med agile och lean, Crisp Publishing (2015) 
Fjällstugornas historia - från Varvek och Tarraälvshyddan till Nya Stensdalen (medverkande) (2016)

Referenser

Externa länkar
 Personlig blogg

Män
Födda 1965
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska programmerare
Levande personer
Termobariska vapen

Termobariska vapen, eller termobariska laddningar (termo = värme, bar = tryck), även kallad FAE-laddning (från ), är en vapenverkan där bränsle fördelas som en aerosol i luften, antänds och reagerar med luftens syre. Den använder alltså luftens syre för att oxidera bränslet och skiljer sig på så sätt från konventionella sprängämnen som innehåller oxidatorer. Termobariska bomber har därför ett högre energiinnehåll per massenhet än vanliga bomber. Termobariska vapen ger en kraftig tryckvåg men inget eller mycket lite splitter.

En termobarisk bomb innehåller normalt två sprängladdningar, först en liten som fördelar bränslet i luften, och sedan en som antänder bränslet. Vissa nyare modeller har endast en laddning och i stället en kraftigare behållare för bränslet, som fördröjer spridningen tills bränslet har börjat antändas.

Ur en teknisk synvinkel används termen termobarisk bara för de sprängladdningar som verkar genom både värme och tryck. Detta uppnås genom att laddningen innehåller metaller som brinner vid hög temperatur, till exempel magnesium eller aluminium. Laddningar utan dessa tillsatser verkar endast genom tryckvågen.

Termobariska vapen är framför allt effektiva i anslutning till slutna utrymmen.

Den första egentliga termobariska bomben testades i Tyskland 1944, och bestod av kolpulver blandat med flytande syre. Termobariska bomber har bevisligen använts bland annat av ryska styrkor i första och andra Tjetjenienkrigen och Afghanistankriget och av amerikanska och brittiska styrkor i Afghanistan.

Andra namn 
Ammunition med termobarisk verkan kallas ibland felaktigt för aerosolbomb eller vakuumbomb.
Aerosolbomb är opassande då aerosoler förekommer i annan ammunition (exempelvis kemiska vapen). 
Vakuumbomb är opassande då inget vakuum skapas vid funktion. Namnet verkar härstamma från att verkan använder närliggande syre för funktion.

Läs vidare

Termobariska vapenplattformer 
Lista över vapen som kan använda termobariska verkansdelar (urval):
 Eldkastare
 Flygbomb
 Raketartilleri
 Multipelvapen (klusterammunition)

Externa länkar 
Mine action: Technical Note – Fuel Air Explosive (FAE)
Youtube: Ryan McBeth – How do Thermobaric "Vacuum Bombs" actually work?

Se även 
 Dammexplosion
 Eldkastare
 Molotovcocktail
 Napalm (oljebrandämne)

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Fuel/Air Explosive (FAE)
 Thermobaric Explosive (Global Security)
 Thermobaric warhead for RPG-7
 XM1060 40 mm Thermobaric Grenade (Global Security)
 Defense Update: Fuel-Air Explosive Mine Clearing System
 Russia claims to have tested the most powerful "Vacuum" weapon

Vapen
Flygbomber
Mörkläggning

Mörkläggning är släckning eller avskärmning av belysning i bebyggelse, på civil eller militär anläggning, och på farkoster, för att undgå att upptäckas av fienden. Mörkläggning har särskilt använts under 1900-talet för att försvåra fientliga attacker med bombflygplan, men också för att förvilla fientliga ubåtar.

Idag har avancerade system för navigation och eldledning gjort mörkläggning mindre betydelsefull.

Mörkläggning användes under andra världskriget. Mörkläggning anbefalldes första gången i Sverige 1940 sedan så kallat luftskyddstillstånd införts i landet, men den första mörkläggningsövningen i Sverige ägde rum i Göteborg redan 1937.

Inomhus täckte man för fönstren innan man började tända lamporna och man utnyttjade lämpligt material såsom träfiberplattor, skivor av plywood, wellpapp och liknande samt gardiner och papper av ljustätt material. Utomhus och för fordon användes särskild avskärmad armatur och särskilda mörkläggningslampor. Speciella bestämmelser fanns beträffande inner- och ytterbelysning, fordonsbelysning, arbetsbelysning utomhus, markeringsljus, fartygsbelysning, markeringsmålning på gator och fordon m.m.

I överförd bemärkelse är mörkläggning en metod att dölja besvärande fakta.

Källor

Se även
 Civilförsvaret i Sverige 1937–2014
Belysning
Civilt försvar
Mörning

Mörning är när köttet, med hjälp av egna enzymer, bryter ner proteiner i celler och bindväv. Mörning gör så att köttet blir mört, det vill säga mer lättskuret och mindre segt. Musklers sammandragning, bindvävsinnehåll och fettmarmorering avgör hur fort och hur mört köttet blir. Kort mörning gör köttet från olika djur olika mört. Om köttet möras längre blir skillnaden mindre. Mörningsprocessen pågår ända till köttet blir tillagat, men är som snabbast i början av mörningen.

Det finns olika typer av mörning, hängmörning och vakuummörning. Så länge mörning har pågått lika länge blir köttet lika mört.

Mörning med köttklubba
Det enklaste sättet att möra kött är att banka det mört med en köttklubba.

Hängmörning
Vid hängmörning möras en hel djurkropp. Djurkroppen får hänga i ett kylrum låg temperatur på ca 4-8 grader och med 65% luftfuktighet. En del svinn som måste tas bort förekommer på grund av bakterieangrepp på djurköttets yta. På grund av att man mörar ett helt djur blir det mer svårhanterligt. 

Förr var hängmörat kött den vanligaste köttypen, men är idag en exklusiv vara. Hängmörat kött görs av djur av hög kvalitet och möras längre vilket gör köttet mörare.

Man kan även hängmöra ett styckat djur, man mörar då del för del. Detta kan vara en fördel då ett djur har olika tjocklek på olika delar av kroppen. Sen ska ett djur som skall möras inte kylas ned för snabbt, en natt i "normal" temperatur är att föredra. Sen ska djuret hänga i 40 dygnsgrader. Det vill säga, finns inget kylrum ska man räkna ut genomsnittstemperaturen på ett dygn, ex. 5 grader, då ska djuret följaktligen hänga i 8 dygn!

Vakuummörning
Vakuummörning är när köttet vakuumförpackas i minst en vecka. Fördelen med vakuummörning är att köttet är styckat i mindre delar och att det är mer hygieniskt vilket gör att det är lättare att lagra och det blir inget svinn. 

Branschöverenskommelsen säger att vakuummörning ska ske minst i en vecka, men det räcker inte för vissa köttyper.

Producentmörning

Förekommer endast för att köttet ska kunna säljas under en längre period och således förminska svinnet för producenterna.
Samtidigt tillsätts salt och vatten som gör det köpta köttet tyngre än det ursprungliga köttet.
Detta gäller enbart i förpackningen då överblivet vatten rinner ut vid öppnandet av nämnda förpackning.
Skulle det mot all förmodan finnas någon tillsats som håller det kvar så långt så försvinner det vid tillagningen.
Som en ren biverkning av detta blir köttet faktiskt mycket mörare så allt kött påminner mer eller mindre om en blandning mellan kassler och korv rent konsistensmässigt.
Att misslyckas med en producentmörad köttbit går i princip inte.
Inte heller har ursprungsköttets kvalité någon betydelse då allt döljs smakmässigt och "möras" med saltlake.

Källor

Svensk köttinformation

Kött
Landala vattentorn

Landala vattentorn, är ett vattentorn på en höjd alldeles norr om norra Guldheden, nordväst om Landala och alldeles nordväst om Övre Besvärsgatan i Göteborg. Det ritades av Adrian C. Peterson och togs i bruk 1894.

Byggnaden ser ut som en 1800-talsborg. Med vita torn och tinnar, rödmurade kakelstenar och med bandmönster av natursten ger den ett intryck av att vara en byggnad från senrokokon fram till tidig funktionalism. Även interiören knyter an till medeltidens arkitektur, med ett vackert välvt rum.

Vattentornet rymde 1,2 miljoner liter vatten och uppfördes vid den 1889 torrlagda Kattedammen på berget Blomsterås mellan Landala och Annedal, senare med adress Övre Besvärsgatan. Reservoaren skulle hantera vattnet från den nya ledningen som dragits från Alelyckan. På själva reservoaren byggdes även ett utsiktstorn. Tornet var tidvis bebott.

Landala vattentorn har ett stort kulturhistoriskt värde och ingår i kommunens bevarandeprogram.

Se även 
Guldhedens vattentorn
Guldhedens norra vattentorn

Referenser

Noter

Tryckta källor
Kulturminnen - Kulturbyggnader i Göteborgs kommun, [: Förvaltade av Göteborgs fastighetskontor, Förvaltningsavdelningen], Göteborg 1987, s. 129ff.
Från Börsen till Park Avenue: Intressanta göteborgsbyggnader uppförda mellan 1850 och 1950, uppställda i kronologisk ordning och avbildade på vykort, Ove Nylén, Haspen Förlag 1988, , s. 43.

Externa länkar
 Bilder på vattentornet
 Originalritning av Adrian C. Peterson, Landala vattentorn, Regionarkivet.

Vattentorn i Västra Götalands län
Byggnader och anläggningar i Göteborg
Landala
Byggnader ritade av Adrian C. Peterson
Michael Benedicks (matematiker)

Carl Olof Michael Benedicks, född 23 april 1949, är en svensk matematiker.

Benedicks disputerade 1980 vid Kungliga Tekniska högskolan (KTH), med Harold Shapiro som handledare. 1991 blev han professor i matematik vid KTH. Hans mest kända forskningsområde är dynamiska system, där han bland annat forskat om Henon-avbildningar tillsammans med Lennart Carleson.

Benedicks invaldes 2007 som ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien.

Källor

Externa länkar

Michael Benedicks webbsida vid KTH

Svenska professorer i matematik
Personer verksamma vid Kungliga Tekniska högskolan
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1949
Levande personer
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan