kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Franz Ehrle

Franz (Franciscus) Ehrle, född 17 oktober 1845 i Isny im Allgäu, Kungariket Württemberg, död 31 mars 1934 i Rom, Italien var en tysk kyrkohistoriker och kardinal.

Biografi
Ehrle studerade vid jesuitseminariet i Feldkirch, inträdde i jesuitorden 1861, fortsatte sina studier 1865–1868 i Maria Laach, blev senare lärare i Feldkirch, men tvingades 1872 på grund av jesuitlagen lämna sin plats. Han begav sig sedan till England, blev där 1876 prästvigd och studerade 1873–1877 vid Ditton Hall i närheten av Liverpool. 

Sedan 1880 ägnade han sig åt studiet av medeltidshistoriens olika grenar och företog 1882 för handskriftsstudier vidsträckta resor. Hans Historia bibliothecæ romanorum pontificum tum Bonifatianæ tum Avenionensis (1890) gav honom en plats i direktionen för Vatikanbiblioteket. År 1891 fick han dess nyorganisering sig anförtrodd och var mellan 1895 och 1914 dess prefekt. Han var därefter lärare i skolastikens historia vid påvliga gregorianska universitetet och professor i paleografi vid påvliga bibelinstitutet. År 1922 utsåg påve Pius XI Ehrle till kardinaldiakon med San Cesareo in Palatio som titelkyrka.

Förutom sitt ovannämnda huvudarbete utgav han bland annat Zur Geschichte und Reform des Armenwesens (1881) och Specimina codicum latinorum vaticanorum (med Paul Liebaert, 1912). Tillsammans med Heinrich Denifle utgav han 1885–1893 tidskriften "Archiv für Litteratur- und Kirchengeschichte des Mittelalters" (sju band), i vilken han publicerade viktiga undersökningar bland annat rörande konciliet i Vienne och franciskanordens äldre historia.

Källor

Externa länkar

Tyska jesuiter
Tyska kyrkohistoriker
Tyska professorer
Tyska kardinaler
Tyska bibliotekarier
Födda 1845
Avlidna 1934
Män
Ugglan
Alf Pettersson

Alf Sture Pettersson, född 17 februari 1935 i Lilla Harrie församling i Skåne, död 16 december 2006 i Slottstadens församling, Malmö, var en svensk socialdemokratisk politiker. Han gifte sig 1985 med Gun-Britt Lagerkvist, född Borgström.

Pettersson var 1959–1970 ombudsman i Handelsanställdas förbund i Malmö, 1971–1973 riksdagsledamot för Arbetarepartiet Socialdemokraterna (Fyrstadskretsen), 1974–1985 kommunalråd för personalroteln i Malmö kommun och 1988–1991 ordförande i Malmö kommunfullmäktige.
2006 fick Alf Pettersson mottaga Tage Erlanders hedersmedalj.

Källor 
 
 Sydsvenskan: Kommunalråd och riksdagsman för s 21 december 2006.

Ledamöter av Sveriges riksdag för Socialdemokraterna
Kommunalråd i Malmö
Födda 1935
Avlidna 2006
Män
Personer från Lilla Harrie socken
Fort Elisabeth (Hawaii)

Fort Elisabeth (ryska Елизаветинская крепость, hawaiiska Paʻulaʻula o Hipo, engelska Fort Elizabeth) var en rysk kortvarig bosättning på Hawaiiöarna och del av Ryska Amerika. Idag är området ett National Historic Landmark.

Geografi 
Fort Elisabeth ligger vid Laauokala Point, vid den östra stranden av Waimeafloden i Kauai County på den sydvästra delen av Kauaiön.

Anläggningen
Fortet uppfördes i form av en oregelbunden oktogon med en diameter av 90–140 m. Den omgärdande muren var cirka 6 m hög och omgav flera byggnader däribland en liten rysk-ortodox kyrka, förrådsbyggnader, baracker och bostadshus. Fortet hade även en rad kanoner till sitt försvar.

Idag återstår endast ett fåtal byggnationer av fortets anläggning.

Historia
I januari 1815 förliste Rysk-amerikanska kompaniets fartyg "Bering" lastad med pälsar vid Waimeas kust, vraket och lasten konfiskerades då av Kauais kung Kaumualii. Kompaniet, som behövde handelsplatser för att säkra bl.a. mattillgången till de ryska bosättningarna i Alaska, skickade då Georg Anton Schäffer för att inleda förhandlingar om återlämnandet. Till en början förhandlade Schäffer med kung Kamehameha I dock utan framgång. Därefter vände sig Schäffer i maj 1816 direkt till Kaumualii, dessa förhandlingar utmynnade den 1 juli i ett hemligt avtal där Schäffer lovade honom ryskt bistånd (utan Alexander I:s vetskap och godkännande) till en invasion av grannöarna Oahu, Lanai, Maui och Molokai som Kaumualii ansåg tillhörde hans kungadöme i utbyte mot markområden.

Den 12 september 1816 inleddes byggandet av Fort Elisabeth (i oktober inleddes även uppförandet av ytterligare 2 bosättningar, Fort Alexander och Fort Barclay, på öns norra del). Bosättningen namngavs efter den ryska kejsarinnan Elisabeth. Under tiden erfor Schäffer att hans manskap på Oahu hade utvisats efter att de där hade byggt ett fort och där hissad ryska flaggan. Denna händelse ledde även till oroligheter på Kauai där lokalbefolkningen brände ned de norra bosättningarna.

Den 8 maj 1817 utvisades ryssarna från Hawaii och hawaiianerna tog över fortet. Fortet användes därefter till 1864 då det revs. Schäffers avtal avslöjades och han skulle återföras till Ryssland, han flydde dock till Oahu och sedan till Brasilien.

Den 29 december 1962 utsågs området till National Historic Landmark.

Referenser

Externa länkar 
 Om Fort Elisabeth
 Bild över Fort Elisabeth
 Karta över området

Tidigare ryska besittningar
Koloniseringen av Amerika
Hawaii under 1800-talet
Stater och territorier bildade 1817
Pälshandel i Nordamerika
Kauai County
Fort Ross

Fort Ross (ryska Форт-Росс, engelska Fort Ross) var en rysk kortvarig (1812-1842) bosättning i Kalifornien, som då tillhörde Spanien som Alta California, senare Mexiko, och var en del av Ryska Amerika. Idag är området ett National Historic Landmark.

Geografi 
Fort Ross ligger i Sonoma County i den norra delen av Kalifornien vid Windermeere Point cirka 20 km norr om orten Jenner  och cirka 140 km nordväst om San Francisco.

Anläggningen 
Fortet uppfördes i form av en regelbunden rektangel med en längd på cirka 95 m och cirka 85 m bred. Den omgärdande muren byggd i redwood timber var cirka 3 m hög och omgav flera byggnader däribland en liten rysk-ortodox kyrka, förrådsbyggnader, baracker och blockhus. Fortet hade även en rad kanoner till sitt försvar.

Idag är de flesta byggnader av fortets anläggning restaurerade och del i ett friluftsmuseum.

Historia 
Rysk-amerikanska kompaniet behövde handelsplatser för att säkra tillgången på jordbruksprodukter till de ryska bosättningarna i Alaska och kompaniet skickade Ivan A. Kuskov söderut i sökande efter platser. 1811 hade Kuskov valt en plats vid Bodega Bay vid Sonomakusten.

I juni 1812 inleddes byggandet av Fort Ross och den 30 augusti ägde den formella invigningen rum. Bosättningen namngavs då efter det ryska ordet "Rossija" (Ryssland).

Karl Schmidt (1799-1859) från Helsingfors och officer i den ryska flottan, hade 1818 följt med Arvid Adolf Etholén till Alaska. Han utsågs 1821 till Kuskovs efterträdare som befälhavare på Fort Ross. Han var driftig och förbättrade anläggningens ekonomi men kom i konflikt med olika grannar och betydande personer. Efter en negativ rapport om hans ekonomiska styre fick han avgå 1824 och efter ett år som hamnchef i Sitka lämnade han Alaska.

Trots ryssarnas satsning på jordbruk och tillverkning bar sig inte kolonin och i slutet på 1839 bestämde kompaniet att området skulle säljas och att de bosatta skulle återvända till Alaska, uppdraget gick till dåvarande föreståndaren Alexandr Rotjev. Efter förhandlingar såldes området i december 1841 till John Sutter för 30 000 dollar. Den 1 januari 1842 lämnade ryssarna fortet.

Åren 1842 till 1867 användes området en ranch och åren 1867 till 1873 som lager för virkestillverkning. 1873 köptes fortet av George Washington Call.

1903 sålde Call fortet till California Historical Landmarks Committee of San Francisco som 1906 donerade fortet till staten Kalifornien.

Den 5 november 1961 utsågs området till National Historic Landmark.

Referenser

Externa länkar 
 Om Fort Ross
 Fort Ross informationsbroschyr
 Bild över Fort Ross
 Karta över området

Tidigare ryska besittningar
Koloniseringen av Amerika
Kaliforniens historia
Stater och territorier bildade 1812
Pälshandel i Nordamerika
Kulturskydd i USA
Sonoma County
De sammansvurnas saga

De sammansvurnas saga, eller Bandamannasagan (isl. Bandamanna saga) är en av islänningasagorna. Den utspelar sig i yttre Midfjordsdalen på Island omkring år 1050-55.

Handling
Sagan börjar med att berätta om förhållandet mellan Odds son Ofeig, och Ospaks son Glum. Ospak är brorson till Grette Asmundsson. Odd har, med lite hjälp från sin far, blivit rik. Ospak var känd för sitt opålitliga sinnelag. Ospak ber att få bo en tid hos Odd. Odd går med på detta, på grund av Ospaks förbindelser, även om han är medveten om den senares rykte. Det går bra tills Odd vill göra ett handelsresa. Han måste övertala Ospak att förvalta hans godedöme, även om Ospak mer än gärna vill göra detta. När Odd är borta, friar Uspak till en rik kvinna vid namn Svala, och flyttar till hennes boställe. När Odd kommer hem från sin resa, måste han med våld återta godevärdigheten.

Även om det mesta gick bra medan Odd var borta, börjar Odd märka att djur saknas efter att Ospak flyttat. Våle, som växte upp hos Odds far, lovar att undersöka saken. Våle berättar för Ospak att han är misstänkt. Våle dödas senare när han och Odd besöker Ospaks hem. Det var egentligen meningen att det var Odd som skulle dräpas. Odd försöker stämma Ospak till tinget, men gör ett rättsligt felsteg och misslyckas med detta.

Odd återvänder besviken hem och möter Ofeig, sin far. Denne lovar att ta hand om fallet. Ofeig får nämndemännen ta upp fallet igen. En grupp sammansvurna bildas med avsikt att konfiskera Odds egendom, därför att han försökt muta tinget. När allt börjar gå illa för Odd, griper hans far åter in i målet, och Odd döms enbart till ett mindre straff. Berättelsen slutar med Odd försonas med sin far och gifter sig med dottern till en av de sammansvurna.

Tillkomst, manuskript och översättning
Sagan skrevs omkring år 1250. Den finns i två versioner, en kortare och en längre.

Den korta versionen finns bevarad i Konungsboken, Gl. Kgl. sml. 2845 qu., troligen från 1400-talets förra hälft. Den längre versionen finns bevarad i Möðruvallabók, också den från förra delen av 1400-talet.

Den längre versionen trycktes först i Hólar år 1756, och den kortare i Lund 1874.

Sagan är översatt till svenska av Hjalmar Alving (1935) och Åke Ohlmarks (1963) och Inge Knutsson (2014).

Se även
Islänningasagor
Sagalitteratur
Islands historia

Referenser

Guðni Jónsson: Íslendinga sögur, band 7, s. IX. Reykjavík 1947.
Kristinn Jóhannesson, Gunnar D Hansson, Karl G Johansson (2014). Islänningasagorna, band 5. Reykjavík: Saga forlag.
Åke Ohlmarks: De isländska sagorna, band 3, s. 14-15. Steinviks bokförlag 1963.

Externa länkar
Sagan i originaltext på Icelandic Saga Database

Islänningasagorna
Karl Joseph von Hefele

Karl Joseph von Hefele, född 15 mars 1809 i Unterkochen, död 5 juni 1893 i Rottenburg am Neckar, var en tysk kyrkohistoriker.

Hefele blev 1840 professor i romersk-katolska teologiska fakulteten i Tübingen och 1869 biskop i Rottenburg. Han var 1842–1845 ledamot av deputeradekammaren i Württemberg. Hans teologiska tänkande bestämdes huvudsakligen av Johann Adam Möhler: strävan att förena trohet mot romerska kyrkan med självständig vetenskaplig forskning, särskilt på historiens område. 

Hefeles förstlingsarbete, Die Einführung des Christenthums im südwestlichen Deutschland (1837), var ett avgjort framsteg i den katolska kyrkohistoriska forskningen. I hans monografi Kardinal Ximenes (1844; andra upplagan 1851) sätts den spanska kyrkoreformen med inkvisitionen som idealet för en sann kyrkans reformation. Genom Beiträge zur Kirchengeschichte, Archäologie und Liturgik (1864) kom den kristna arkeologin först till heders inom den katolska vetenskapen. 

Hefeles stora livsverk, Konciliengeschichte (sju band, 1855–1874; andra upplagan 1873–1879), kännetecknas av grundligt materialstudium, översiktlig framställning och jämförelsevis opartiskt bedömande, även om ståndpunkten är ensidigt romersk. 

Hefele deltog i första Vatikankonciliet 1869 och var en av de avgjordaste motståndarna till ofelbarhetsdogmen, både som talare vid mötet och genom att uppvisa, i skriften Causa honorii papæ (1870), att en påve av kyrkan fällts som kättare. Efter svår inre strid underkastade han sig dock 1871 konciliebeslutet.

Källor

Tyska kyrkohistoriker
Tyska professorer
Tyska biskopar
Historiker under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Aalen
Födda 1809
Avlidna 1893
Män
Ugglan
Eric Ives

Eric Ives, född 12 juli 1931, död 25 september 2012, var en brittisk historiker, författare till flera historiska böcker, samt professor emeritus i Englands historia vid University of Birmingham. Hans forskning rörde sig mest kring Tudortiden, och han var framförallt expert på Anne Boleyn.

Biografi 	
 The Life and Death of Anne Boleyn (Blackwell Publishing, andra utgåvan, 2005)
 Henry VIII (Very Interesting People Series, 2007)
 Lady Jane Grey: A Tudor Mystery (Wilney-Blackwell, 2009)

Referenser 

Brittiska historiker
Födda 1931
Brittiska författare
Brittiska professorer
Män
Avlidna 2012
Johannes Colerus

Johannes Colerus, död 1639, var en tysk luthersk präst och lantbruksekonomisk författare.

Colerus var kyrkoherde i Parchim. 1591 utgav han sitt berömda, för det tyska lantbruket viktiga, Claendarium oeconomicum et perpetuum, efter Colerus död utgivet i flera, betydligt utvidgade upplagor.

En av dessa lade kyrkoherde i Stenby, Östergötland, Isaac Erici till grund för sin mycket förkortade självständiga omarbetning M. J. Coleri Oeconomia, the är Hushåldz Underwijsning, utförd omkring 1643-1654 som handskrift och spridd i en rad avskrifter, men tryckt först 1683-1686.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Födda 1500-talet
Avlidna 1639
Män
Tyska evangelisk-lutherska präster
Tyska författare
Everybody Dance (Clap Your Hands)

Everybody Dance (Clap Your Hands) är en låt framförd av Deborah Cox, släppt på Decca Records den 21 augusti 2007. Låten spelades in tillsammans med en gospelkör i Miami. Vem som komponerade musikstycket är för tillfället okänt. Remixversioner skapades av Tony Moran & Warren Rigg och Offer Nassim. Sången är en av flera musiksinglar som Cox spelat in och gett ut som enskilda verk, utan att tillhöra något album, för att på så vis bibehålla en kommersiell status mellan sina albumutgivningar. 

Även om "Everybody Dance" aldrig marknadsfördes nådde den stor framgång på Billboards danslista Dance/Club Play Songs där den klättrade till en 17:e plats och sammanlagt låg 12 veckor på listan.

Format och innehållsförteckningar
 Domestic CD Single 
 "Everybody Dance" - Tony Moran & Warren Rigg Radio (3:50)
 "Everybody Dance" - Offer Nissim Radio (4:33)
 "Everybody Dance" - Tony Moran & Warren Rigg Mixshow (5:21)
 "Everybody Dance" - Offer Nissim Mixshow (6:31)
 "Everybody Dance" - Tony Moran & Warren Rigg Club (8:38)
 "Everybody Dance - Offer Nissim Club (8:52)
 "Easy As Life - Offer Nissim Club Remix (7:32)
 "House Is Not a Home" - Tony Moran & Warren Rigg Unreleased Destroy U Mix (11:11)

 Digital nedladdning
 "Everybody Dance" - Tony Moran & Warren Rigg Radio (3:50)
 "Everybody Dance" - Offer Nissim Radio (4:33)
 "Everybody Dance" - Tony Moran & Warren Rigg Mixshow (5:21)
 "Everybody Dance" - Offer Nissim Mixshow (6:31)
 "Everybody Dance" - Tony Moran Club (8:38)
 "Everybody Dance - Offer Nissim Club (8:52)
 "Easy As Life - Offer Nissim Club (7:32)

Referenser 

Musiksinglar 2007
Låtar av Deborah Cox
Kalmar läns norra landsting

Kalmar läns norra landsting var ett landsting mellan år 1863 och 1970. Landstinget hade sitt säte i Västervik. I kyrkligt hänseende motsvarade det norra landstinget den delen av Kalmar län som ingick i Linköpings stift. 1967 gick Kristdala landskommun och Misterhults landskommun ihop med Oskarshamns stad och bytte därför landsting till Kalmar läns södra landsting. Från 1 januari 1971 uppgick landstinget i Kalmar läns landsting, med säte i Kalmar.

Anledningen till delningen till två landsting var en gammal intressekonflikt mellan Kalmar och Västerviks städer. Bildandet av Kalmar läns norra landsting blev en kompromiss, då Västervik ursprungligen helt ville bryta sig ur Kalmar län och bilda residensstad i ett nytt län.

En effekt av landstingsuppdelningen var att Västervik fick ett eget sjukhus och fängelse, funktioner som annars brukade finnas i residensstaden i länet. Västervik kom även få ett eget mentalsjukhus som tog emot patienter även från det södra landstinget.

Politik

Mandatfördelning i valen 1916-1966

Se även
Landstinget i Kalmar län (1971–)
Kalmar läns södra landsting (1863–1970)

Källor
 Runeberg: Kalmar län med landstingens indelning
 SCB: Landstingsmannavalet 1962 med landstings- och valkretsindelning

Historiska svenska landsting
Organisationer bildade 1863
Organisationer upplösta 1970
Kalmar läns södra landsting

Kalmar läns södra landsting var ett landsting mellan år 1863 och 1970. Landstinget hade sitt säte i Kalmar och motsvarade indelningen för Kalmar stift. År 1967 gick Kristdala landskommun och Misterhults landskommun (från Kalmar läns norra landsting) ihop med Oskarshamns stad och bytte därmed landsting. Från 1 januari 1971 uppgick landstinget i Kalmar läns landsting, med säte i Kalmar.

Anledningen till delningen till två landsting var en gammal intressekonflikt mellan Kalmars och Västerviks städer. Bildandet av Kalmar läns norra landsting blev en kompromiss, då Västervik ursprungligen helt ville bryta sig ur Kalmar län och bilda residensstad i ett nytt län. Länsstyrelsen och landshövdingen förblev gemensamt placerad för hela länet i Kalmar.

Politik

Mandatfördelning i valen 1916–1966

Se även
Landstinget i Kalmar län (1971–)
Kalmar läns norra landsting (1863–1970)

Källor
 Runeberg: Kalmar län med landstingens indelning
 SCB: Landstingsmannavalet 1962 med landstings- och valkretsindelning

Historiska svenska landsting
Organisationer bildade 1863
Organisationer upplösta 1970
Philip Ledger

Sir Philip Ledger CBE, född 12 december 1937 i Bexhill-on-Sea, East Sussex, död 18 november 2012, var en brittisk dirigent, tonsättare, organist och akademisk ledare. Ledger var dirigent för the Choir of King's College, Cambridge mellan 1973 och 1982 och chef för the Royal Scottish Academy of Music and Drama från 1982 till sin pensionering 2001.

Ledger utbildade sig vid King's College, Cambridge. Han blev organist i Chelmsford Cathedral 1961 och "director of music" vid University of East Anglia 1983 där han också var dekanus för den konstnärliga fakulteten. År 1968 var han konstnärlig ledare för Aldeburgh Festival tillsammans med Benjamin Britten och Peter Pears. I Cambridge var han vid sidan av befattningen vid King’s College också dirigent för "Cambridge University Musical Society".

Ledger har gjort ett stort antal inspelningar tillsammans med artister som  Benjamin Britten, Dame Janet Baker, Paul Tortelier, Pinchas Zukerman och Robert Tear. 

För ensemblerna i Cambridge skrev han många kompositioner och arrangemang.

Referenser

Externa länkar
 Sir Philip Ledgers webbplats

Brittiska dirigenter
Engelska kompositörer
Engelska organister
Brittiska pianister
Brittiska musiker under 1900-talet
Personer från Bexhill-on-Sea
Födda 1937
Avlidna 2012
Män
King's College, Cambridge

King's College är ett college vid University of Cambridge i England.  King's College grundades 1441 av kung Henrik VI av England och dess formella namn är The King's College of Our Lady and St. Nicholas in Cambridge. I dagligt tal kallas det inom universitetet endast King's.  

De första planerna för King's var blygsamma, men kom från 1445 att bli en magnifik uppvisning i kungligt stöd. Det skulle finnas en "provost" (ett slags rektor) och sjuttio studenter och forskare, som kom att uppta stor plats i centrala Cambridge och uppförandet innebar avstängning av flera gator. Colleget fick en anmärkningsvärd serie av feodala privilegier, och allt detta stöddes genom betydande donationer av kungen.

Se även 
King's College Chapel
Choir of King's College, Cambridge

Externa länkar 

 King's College – officiell webbplats

College vid universitetet i Cambridge
Västra Tunhems församling

Västra Tunhems församling är en församling i Väne kontrakt i Skara stift. Församlingen ligger i Vänersborgs kommun i Västra Götalands län och ingår i Västra Tunhems pastorat.

Administrativ historik
Församlingen har medeltida ursprung. Före den 1 januari 1886 (enligt beslut den 17 april 1885) var namnet Tunhems församling. Under medeltiden införlivades Malöga församling och Rånnums församling. Mellan 1951 och 31 december 1976 var församlingen uppdelad i två kyrkobokföringsdistrikt: Västra Tunhems kbfd (151403, från 1974 158009) och Vargöns kbfd (151402, från 1974 158008).

Församlingen var till 2002 moderförsamling i pastoratet (Västra) Tunhem, Gärdhem, (Väne-)Åsaka och Norra Björke som från 1962 även omfattade Vänersnäs församling. Från 2002 moderförsamling i pastoratet Västra Tunhem, Gärdhem, Åsaka-Björke och Vänersnäs.

Kyrkoherdar

Organister

Kyrkobyggnader 
Västra Tunhems kyrka
 Vargöns kyrka

Se även
 Västra Tunhems socken

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Församlingar i Skara stift
Indelningar i Vänersborgs kommun
Norra Björke socken

Norra Björke socken i Västergötland ingick i Väne härad, ingår sedan 1971 i Trollhättans kommun och motsvarar från 2016 Norra Björke distrikt.

Socknens areal är 35,33 kvadratkilometer varav 35,22 land.  År 2000 fanns här 535 invånare.  Orten Norra Björke samt sockenkyrkan Norra Björke kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Socknen har medeltida ursprung. Före den 1 januari 1886 (ändring enligt beslut den 17 april 1885) var namnet Björke socken. 

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Björke församling och för de borgerliga frågorna bildades Björke landskommun. Kommunen inkorporerades 1952 i Södra Väne landskommun som 1967 uppgick i Trollhättans stad som 1971 ombildades till Trollhättans kommun. Församlingen uppgick 2002 i Åsaka-Björke församling. 

1 januari 2016 inrättades distriktet Norra Björke, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Väne härad. De indelta soldaterna tillhörde Västgöta-Dals regemente, Väne kompani och Västgöta regemente, Barne kompani .

Geografi och natur
Norra Björke socken ligger söder om Hunneberg kring Lerumsån. Socknen är en kuperad slättbygd i norr och skogsbygd i söder. 

Det finns två naturreservat i socknen. Halle- och Hunnebergs rasbranter som delas med Västra Tunhems och Vänersnäs socknar i Vänersborgs kommun, Flo socken i Grästorps kommun och Väne-Åsaka socken i Trollhättans kommun ingår i EU-nätverket Natura 2000 medan Halle- och Hunnebergs platåer som delas med samma socknar är ett kommunalt naturreservat.

Fornlämningar
Tre hällkistor från stenåldern är funna. Från järnåldern finns ett gravfält och domarringar. En av Sveriges största guldskatter någonsin påfanns 1995 i Vittene, i socknens nordligaste del, och brukar kallas Vitteneskatten.

Befolkningsutveckling
Befolkningen ökade från 573 1810 till 1 138 1870 varefter den minskade till 440 1970 då den var som minst under 1900-talet. Därefter ökade folkmängden på nytt till 536 1990.

Namnet
Namnet skrevs på 1540 Byrkie och kommer från den äldre kyrkbyn. Namnet innehåller birke, 'björkbestånd'.

Se även
 Norra Björke församling

Referenser

Noter

Externa länkar

Björke socken i Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige i 7 band, Stockholm 1856-1870

Indelningar i Trollhättans kommun
Socknar i Väne härad