kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ametrin

Ametrine, även känd som trystin eller med sitt handelsnamn som bolivianit, är en sorts kvarts med blandning mellan citrin och ametist. Nästan all kommersiellt tillgänglig ametrin bryts i Bolivia.
Denna sten kan man inte finna i kluster och måste slipas för att man ska kunna se den vackra genomskinliga stenen med två färger. Färgen på de zoner som är synliga inom ametrin beror på olika oxidationstillstånd av järn i kristallen. Citrinsegmenten har oxiderat järn medan ametistsegmenten är ooxiderade. De olika oxidationstillstånden uppstår på grund av att det finns en temperaturgradient över kristallen under dess bildning. Konstgjord ametrin skapas från naturlig citrin genom betabestrålning (som skapar en ametistdel), eller från en ametist som omvandlas till citrin genom differentierad värmebehandling. 

Ametrin i lågprissegmentet kan komma från syntetiskt material. Gröngul eller guldblå ametrin existerar inte naturligt. Denna sten finns bara i Bolivia, den kommer från Ricón del Tigre-området, från Anahí-gruvan.

Struktur
Ametrin består av kiseldioxid (SiO2) och det är ett tektosilikat, vilket innebär att det har ett silikatramverk kopplat samman genom delade syreatomer.

Historik
Legenden säger att ametrin först introducerades i Europa genom en conquistadors gåvor till den spanska drottningen på 1600-talet, efter att han fått en gruva i Bolivia som hemgift när han gifte sig med en prinsessa från den infödda Ayoreosstammen.

Referenser

Noter

Externa länkar

http://www.mindat.org/min-3337.html
Bild av ametrinkristallkross
bild av ametrin
Ametrine at the International Colored Gemstone Association
Ametrine: Mineral Information Page
Ametrine: Ametrine mineral information and data
Insider Gemologist: What Are the Identifying Characteristics of Citrine, Ametrine, Smoky Quartz, and Scapolite? 

Silikatmineral
Ädelstenar
NRJ in the Park

NRJ in the Park är en konsert arrangerad av radiostationen NRJ. Konserten har ägt rum i augusti varje år ända sedan 1999 då den första konserten hölls. Varje sommar hålls tre snarlika konserter, en i Malmö, en i Stockholm och en i Göteborg. Artisterna som uppträder på konserten är de som varit mest populära under den gångna våren och sommaren. I Stockholm hålls konserten i Kungsträdgården (Gröna Lund år 2009) och i Malmö hålls konserten varje onsdag under Malmöfestivalen. Det sammanlagda besökarantalet för NRJ in the Park brukar årligen överskrida 50.000.

Externa länkar
NRJ in the Park 2010

Konsertturnéer
Svenska radioprogram
Muslin

Muslin är en tunn bomullsväv i tuskaft, oftast vit, tunnare än kattun. Materialet var populärt i kläder i Storbritannien och Frankrike i slutet av 1700-talet och början av 1800-talet.

Det användes senare främst som klänningstyger och i gardiner.

Muslin används numera inom bokbinderiet och som halvgenomskinligt målningsunderlag för kulisser. Genom olika belysningsarrangemang kan man på en teater då göra scenväxlingar inför öppen ridå.

Européerna kom på slutet av 1600-talet i kontakt med denna väv i Mosul, som ligger i Irak. Ordet muslin kommer av arabiska mausili, "från Mosul". Vävens ursprung är emellertid dåvarande östra Indien, närmare bestämt Dhaka, huvudstaden i nuvarande Bangladesh.

Referenser

Bomullstyger
Tyger i tuskaft
Scenteknik
Kultur i Mosul
Palmkakadua

Palmkakadua (Probosciger aterrimus) är en stor svart papegoja som tillhör familjen kakaduor. Den förekommer på Nya Guinea samt i nordligaste Australien. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Palmkakaduan är omkring 55–70 centimeter lång och väger mellan 500 och 1200 gram. Den har stor tofs och en av de största näbbarna bland papegojorna (endast hyacintarans näbb är större). Näbben är också ovanlig på det sättet att de nedre och övre näbbhalvorna inte möts på en stor del av näbbens längd, vilken möjliggör för tungan att hålla en nöt mot den övre halvan samtidigt som den nedre arbetar med att öppna nöten. Palmkakaduan har också ett karakteristiskt rött gap som ändrar färg när fågeln är skrämd eller upphetsad. Könsskillnaderna är att hanens röda område i ansiktet vanligen är större, och honan har en mer "ädelt" formad övernäbb.

Palmkakaduan frambringar fyra olika sorters läten. Den har också en unik uppvisning där den trummar en stor gren mot en död stam eller träd och därigenom åstadkommer ett högt ljud som kan höras på upp till 100 meters avstånd.

Systematik och utbredning 
Palmkakaduan är den enda arten i sitt släkte (Probosciger)  och i sin underfamilj (Microglossinae). Dess unika ställning inom familjen kakaduor har bekräftats genom molekylära studier.

Underarter 
Arten återfinns i norra Queensland i Australien samt på Nya Guinea. Den delas vanligen in i fyra underarter med följande utbredning:
 Probosciger aterrimus stenolophus – Yapen och nordvästra Nya Guinea
 Probosciger aterrimus goliath – västpapuanska öarna samt västra och centrala Nya Guinea
 Probosciger aterrimus aterrimus – Aruöarna, Misool, södra Nya Guinea
 Probosciger aterrimus macgillivrayi – nordöstra Australien (Kap Yorkhalvön)

Hotstatus 
Palmkakaduan är för närvarande listad som livskraftig av IUCN  medan arten är listad på CITES som Lower Risk - near threatened Arten är eftertraktad i burfågelhandeln på grund av dess ovanliga utseende, och förökar sig inte väl i fångenskap, vilket gör att vilda fåglar fångas in. Den är fortfarande ganska vanlig i Cape York, men hotas där av biotopförlust.

Källor 
 Flegg, Jim. Birds of Australia: Photographic Field Guide Sydney: Reed New Holland, 2002. ()

Noter

Externa länkar 
 The Palm Cockatoo Research Project.

 Läten på xeno-canto.org

Kakaduor
Fåglar i australiska regionen
Nyboda–Enskede Järnväg

Nyboda-Enskede Järnväg, också kallad Slakthusbanan eller Slakthusjärnvägen var en industrijärnväg i södra Stockholm. Sedan år 2000 används en del av banvallen för snabbspårvägen Tvärbanan.

Historia

Stockholms stad erhöll koncession för järnvägen den 20 november 1908. Banan utgick ifrån Västra stambanan vid Nyboda söder om Nybodatunnlarna men tågen utgick ifrån Liljeholmens järnvägsstation. Den gick nästan i rak östlig riktning och slutade i Slakthusområdet. Den var färdig för byggtrafik den 3 oktober 1910 och öppnade för allmän godstrafik den 5 februari 1912. När Årstabron öppnades 1929 byggdes den nya västra stambanasträckningen på en viadukt över Slakthusbanan som fortfarande gick till Liljeholmens järnvägsstation. En anslutning till Västra stambanan norrut mot Stockholm södra öppnades senare. 

I samband med byggandet av Älvsjö godsbangård färdig 1972 bröts anslutningen till Liljeholmen och banan anslöts till den nya godsbangården, varifrån den gick förbi Årsta partihallar och sedan på en viadukt över Årstalänken (nuvarande Södra länken). Därefter korsade den Sandfjärdsgatan och Huddingevägen (nuvarande Johanneshovsvägen), över Bägerstavägen och Palmfeltsvägen, gick in på Slakthusområdet och till sist runt området in på Arenavägen.  

Trafiken på banan har varit enbart godstrafik som Statens Järnvägar upphörde med år 1990. Senare tillkom en del museijärnvägstrafik som började en tid efter det att SÅS (Stockholms Ånglokssällskap) bildades 1974.  Slakthusbanan var under knappt 20 års tid SÅS hemmabana.  Sista museitågsturen på Slakthusbanan ägde rum den 11 december 1993 - sedan lades Slakthusbanan ned helt vid årsskiftet och revs året inför bygget av Tvärbanan (som byggdes under åren 1996-2000).

När tunnelbanan byggdes fick den spårförbindelse med Slakthusbanan på Enskedebanans sträckning från tunnelbanestation Slakthuset. Fram till Slakthusbanans nedläggning 1993 var detta spårförbindelsen mellan tunnelbanans spår och det övriga järnvägsnätet i Sverige. Förbindelsen användes för leverans av många tunnelbanevagnar. Under åren mellan Slakthusbanans nedläggning och tills att Tvärbanan var tillräckligt färdigbyggd 1999 för den nuvarande anslutningen var tunnelbanan utan spårförbindelse med övriga järnvägsnätet.

Nutid
Sträckan mellan Palmfeltsvägen och Åmänningevägen används idag av Tvärbanan.  Den gamla viadukten över Årstalänken är riven och det enda som idag återstår av Slakthusbanan är ett stickspår vid Partihandlarvägen nära Årsta Partihallar.  Ett område i Slakthusområdet användes fram till 2016 som depå av Storstockholms Lokaltrafik, anslutet med ett 500 meter långt stickspår på f.d. Enskedebanan längs Arenavägen i Globenområdet till tunnelbanan nära Globenstationen. Denna verksamhet har flyttas till Hammarbydepån.

Referenser

Historiska järnvägslinjer i Sverige
Byggnader och anläggningar i Söderort
Gå den breda vägen

Gå den breda vägen är ett svenskt idiomatiskt uttryck, ursprungligen från Bibelns Nya Testamentets Matteusevangeliet, 7 kapitlet, verserna 13–14. Efter att ha uppmanat människorna att handla mot andra människor som de själva vill bli behandlade, säger Jesus:

"Gå in genom den trånga porten. Ty den port är vid och den väg är bred som leder till fördärvet, och det är många som går in genom den. Men den port är trång och den väg är smal som leder till livet, och det är få som finner den." (Citat Bibel 2000).

Exempel 
Betydelse: att begå brott eller försörja sig som kriminell
Våldtäktsmän är våldtäktsmän för att de självmant valt den breda vägen.
En ung människa tärd av andlig misär, som förvillat sig ut på den breda vägen. 
Betydelse: göra det som är orätt för att det är lättast, enklast eller snabbast
Sätter man upp siffermål glider man lätt in på den breda vägen.
... en själens beskyddare och en motkraft till den breda vägen med de snabba lösningarna.
Betydelse: göra det som är rätt och enkelt
Jag skulle vilja påstå att vi går den smala vägen mot toppen.
Betydelse: göra som alla andra
...de två övriga ölnyheterna. De frestar mer med sina spännande namn och etiketter än med innehållet som följer den utstakade, breda vägen.

Källor
Språkbankens konkordanser

Idiom
Panamakanalzonen

Panamakanalzonen (engelska Panama Canal Zone, spanska Zona del Canal de Panamá) var en åtta kilometer bred landremsa på var sida Panamakanalen på Panamanäset som USA hade som kontrollområde mellan 1903 och 1979. USA drev och skötte om kanalen innan Panamakanalen i sin helhet överfördes till Panama 31 december 1999. 

USA och Panama skrev ett avtal 1903 som sade att USA skulle bygga och styra Panamakanalen inklusive den åtta kilometer breda kontrollzonen.

I dag drivs kanalen av Panama Canal Authority (Autoridad del Canal de Panamá, ACP).

Externa länkar 

Panama under 1900-talet
Stater och territorier bildade 1903
Stater och territorier upplösta 1979
USA under 1900-talet
Panamakanalen
Resoriblett

Resoriblett är en tablett som tas sublingualt, det vill säga under tungan. Sublingual är latin och betyder "under tungan". Läkemedlet tas upp av blodet genom absorption i munnens slemhinnor i stället för i tarmen. Detta gör att läkemedlet ger effekt mycket snabbare än "vanliga" tabletter. För att resoribletten ska få avsedd effekt är det viktigt att tabletten löses upp under tungan och inte sväljes och att man inte heller sväljer ner saliven direkt så att den aktiva substansen hinner absorberas genom slemhinnan.

Vissa läkemedel måste tas som resoriblett för att få avsedd effekt, till exempel Suboxone som innehåller både Buprenorfin och Naloxon, där Buprenorfin är en opioid och Naloxon är ett motgift mot opioider. Suboxone innehåller Naloxon för att minska risken för felanvändning. Om Suboxone missbrukas och injiceras så ska Naloxon motverka effekten av Buprenorfin. Men om Suboxone tas oralt, läggs under tungan som resoribletter är tänkta att använda så tas inte Naloxon upp av kroppen och den aktiva substansen blir bara Buprenorfin. Naloxon kan inte tas upp av tarmen.

Referenser 

Galenik
Farmakologi
Hamnplan

Hamnplan är ett torg i anslutning till Svartån på Öster i Örebro. Hamnplan har fått sitt namn av Örebro hamn som ligger här sedan 1888. Hamnplan var centrum för yrkesmässig fartygstrafik fram till 1957, då Örebro II gjorde sin sista resa.

Historik
På 1600- och 1700-talen kallades Hamnplan och de närmsta området omkring för Södra Smedjebacken, eftersom en del av smederna som arbetade på Örebro gevärsfaktori bodde här. När smederna lämnat området bildades gården Manilla, vars huvudbyggnad så småningom blev hamnkontor. Manilla revs i början av 1930-talet, men fick ge namn åt dagens Manillagatan.

År 1888 blev Örebro kanal färdig. Svartån blev då segelbar upp till där Hamnplan ligger idag. Två hamnmagasin uppfördes, varav det östra fortfarande finns kvar. År 1896 uppfördes en saluhall vid Hamnplan. Den byggdes till i omgångar, men revs 1954, efter tillkomst av den nya saluhallen vid Stortorget 17.

Hamnplan idag
Hamnplan begränsas av Hamnmagasinet i norr. I Hamnmagasinet öppnas den 18 februari 2021 en delikatessbutik driven av Robertsons Charkuteri AB. Åt väster begränsas Hamnplan av Trädgårdsgatan, i söder av Engelbrektsgatan och i öster av Hamngatan. 

Hamnplan används idag som parkeringsplats. I samband med Hindersmässan används Hamnplan som marknadsplats. Kajen vid Svartån är Örebros gästhamn. Sedan början av 2000-talet har Hamnplans utrymme minskats till ungefär hälften av sin ursprungliga yta för att ge plats åt bostadshus, vilket gett platsen en ny prägel.

Se även
Örebro hamn
Slottsparken
Örebro läns museum
Örebro Saluhall

Referenser
Örebro som det var förr - en krönika i 170 bilder, s. 46. Sällskapet Gamla Örebro 1963.
Gatorna i Örebro, s. 78. Sällskapet Gamla Örebro 1999.

Torg i Örebro
Salomon Molander

Salomon Molander, född den 4 september 1833 i Långelanda socken, död den 22 maj 1905 i Göteborg, var en svensk orgelbyggare.

Biografi
Molander var son till klockaren Joseph Molander och Britta Maria Petersdotter. Han blev lärling i orgelfirman J N, E & C Söderling i Göteborg på 1850-talet och utexaminerades som orgelbyggmästare 1868. 

Han övertog 1868 bröderna Söderlings firma tillsammans med kompanjonen Erik Gustaf Eriksson och fortsatte verksamheten i samma lokaler, fast nu under firmanamnet Molander & Eriksson. Molander blev därmed den andra generationens orgelbyggare inom den så kallade Göteborgsskolan. Eriksson lämnade dock firman 1887 och Molander drev den själv fram till 1903, varefter Eskil Lundén övertog verksamheten. Molander byggde sammanlagt 143 orglar åren 1874–1903. Alla var mekaniska och de flesta med slejflådor.

Verk (urval)

Övriga

Kompletta bevarade orglar
1874 - Häggesleds kyrka. Återställd i originalskick.
1875 - Västra Vrams kyrka. Orgeln magasinerad.
1879 - Norra Vånga kyrka
1883 - Amiralitetskyrkan. Återställd i originalskick.
1897 - Västra Karaby
1898 - Köinge kyrka
1901 - Össjö kyrka

Bevarde orgelfasader
1876 - Håcksviks kyrka.
1878 - Önums kyrka.
1879 - Valla kyrka, Bohuslän.
1880 - Stenums kyrka.
1882 - Angereds kyrka.
1883 - Hillareds kyrka.
1883 - Landvetters kyrka.
1885 - Fridhems kyrka.
1885 - Kinneveds kyrka.
1885 - Snöstorps kyrka.
1887 - Hålanda kyrka.
1891 - Okome kyrka.
1891 - Valinge kyrka.
1896 - Fjärås kyrka.
1902 - Holsljunga kyrka.

Referenser 

Födda 1833
Avlidna 1905
Män
Personer från Långelanda socken
Svenska orgelbyggare under 1800-talet
Svenska orgelbyggare under 1900-talet
Panamabukten

Panamabukten () är en bukt i Stilla havet som utgör en del av Panamas södra kust. Bukten är som mest 250 km bred med ett största djup på 220 meter. Panamabukten i sig själv kan delas in i tre småbukter: Panama Bay, Gulf of Parita och Gulf of San Miguel. Panamakanalen förbinder Panamabukten med Karibiska havet och Atlanten. I bukten finns ett antal öar och ögrupper (Pärlöarna, José Island, Rey Island bland andra) och viktiga hamnstäder kan nämnas Panama City, La Palma och Chitrè.

Bukter i Panama
Bukter i Stilla havet
Filippinkakadua

Filippinkakadua (Cacatua haematuropygia) är en akut hotad kakadua som lever i vilt tillstånd på Filippinerna, där små populationer finns på öarna Palawan, Tawitawi, Mindanao och Masbate.

Utseende och läte 
Filippinkakadua är en relativ liten kakadua, cirka 31–32 centimeter lång. Fjäderdräkten är helt vit bortsett från det inre av tofsen, som är gult eller rött, och undersidan av stjärten, som är gul och röd.

Filippinkakaduan har ett karakteristiskt bräkande läte, samt skrikande och visslande ljud som de flesta kakaduor. Den är tystare än de flesta kakaduor, och mycket tystare än inkakakaduan och moluckkakaduan.

Beteende 
Arten bor i trädhål och lägger tre till fyra vita ägg som ruvas i cirka 25 dagar.

Status 
Denna fågel är akut hotad. Populationerna har minskat dramatiskt på grund av olaglig fångst för burfågelhandeln. Det höga priset som varje fågel ger (cirka 160 amerikanska dollar i Manila 1997) innebär att ungar tas från nästan varje tillgängligt bo. Biotopförlust kan också ha bidragit till artens minskning. Den nuvarande populationen beräknas till mindre än 4000 fåglar.

Referenser
 Red-vented Cockatoo i engelskspråkiga Wikipedia 8 juli 2006, där följande anges som källa:
 Cacatua haematuropygia i IUCN:s databas 
 
 BirdLife International artfaktablad (engelska)

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kakaduor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Filippinerna
Vattenmelonen

Vattenmelonen (engelska: Watermelon) är en roman av Marian Keyes, publicerad 1995 och översatt till svenska 1998 av Lina Erkelius. Vattenmelonen anses vara startskottet för chicklit.

Handling 
Romanen handlar om Claire som samma dag som hennes barn föds blir lämnad av sin man för en annan kvinna. Hon åker hem till Irland för att återhämta sig hos sin familj. Claire ställer till med ett helvete tills hon en dag träffar sin systers pojkvän.

Referenser 

Skönlitteratur 1995
Engelskspråkig litteratur
Irländsk litteratur
Verk av Marian Keyes
For the Sake of Revenge

For the Sake of Revenge är Sonata Arcticas andra livealbum, utgivet 2006. Albumet spelades in i Tokyo i Japan den 5 februari 2005.

Låtlista

CD
 "Prelude for Reckoning"
 "Misplaced"
 "Blinded No More"
 "FullMoon" (inklusive utdrag från "White Pearl, Black Oceans")
 "Victoria's Secret"
 "Broken"
 "8th Commandment"
 "Shamandalie"
 "Kingdom for a Heart"
 "Replica"
 "My Land"
 "Black Sheep"
 "Gravenimage"
 "Don't Say a Word"
 "The Cage" / "Vodka" / "Hava Nagila"

DVD
 "Prelude for Reckoning"
 "Misplaced"
 "Blinded No More"
 "FullMoon" (inklusive utdrag "White Pearl, Black Oceans")
 "Victoria's Secret"
 "Broken"
 "8th Commandment"
 "Shamandalie"
 "Kingdom for a Heart"
 "Replica"
 "My Land"
 "Black Sheep"
 "Sing in Silence"
 "The End of This Chapter"
 "San Sebastian"
 "The End of This Keyboard"
 "Gravenimage"
 "Don't Say a Word"
 "The Cage"
 "Vodka" / "Hava Nagila"
 "Draw Me" (outro)

Musiker
 Tony Kakko - sång
 Jani Liimatainen - gitarr
 Marko Paasikoski - elbas
 Tommy Portimo - trummor
 Henrik Klingenberg - keyboard

Livealbum 2006
Album av Sonata Arctica
Jan Mårtensson

Det finns flera personer med namnet Jan Mårtensson eller Mårtenson:

Jan Mårtenson (född 1933), svensk diplomat, generaldirektör och författare av kriminalromarer
Jan Mårtensson (1936–2003), svensk journalist (Sydsvenska Dagbladet) och författare
Jan Mårtenson (född 1944), svensk författare, journalist och poet
Jan Mårtensson (född 1966), svensk professor i omvårdnad
Iserlohn Roosters

Iserlohn Roosters, IEC, är en tysk ishockeyklubb från Iserlohn i Tyskland som bildades 1959.

Externa länkar 
Iserlohn Roosters (de)

Ishockeyklubbar i Tyskland
Sportklubbar bildade 1959
Sportklubbar i Nordrhein-Westfalen
Raritetskommittén

Rariteskommittén (RK) är en sammanslutning som bedömer ovanliga fågelobservationer i Sverige. Den bildades i början på 1970-talet efter brittisk förebild. Kommittén tar även ställning i exempelvis frågor kring taxonomi. RK drivs av Sveriges ornitologiska förening (SOF) och samarbetar med Association of European Rarities Committees (AERC), vilken är en sammanslutning för de olika europeiska ländernas raritetskommittéer.

RK har två möten per år. Varje ledamot får först själv ta ställning till de olika rapporterade observationerna. För att rapporten ska godkännas måste det medfölja en bra beskrivning av fågeln och det underlättar även om man har fotografier eller inspelat ljud. Även observatörens eller observatörernas erfarenhet och kunskap om arten tas i beaktande. Vid varje möte tas cirka 150 fynd upp. Av dessa godkänns cirka 80% och dessa kommer in sin tur att publiceras i SOF:s tidning Vår Fågelvärld.

I Sverige finns det också regionala raritetskommittéer (RRK) som först gör bedömningar av fynd i den egna regionen.

Externa länkar 
SOFs Raritetskommité
AERC - Officiell webbplats

Ornitologi
Downey, Kalifornien

Downey är en stad i sydvästra Kalifornien i USA. Downey har 111 772 invånare år 2010. Den ligger 21 kilometer sydöst om Los Angeles.

Kända personer 
 Wayne Rainey, roadracing
 Evan Longoria, basebollspelare
 James Hetfield, sångare i Metallica

Referenser 

 
Orter i Kalifornien
José Ramos-Horta

José Ramos-Horta (IPA: [ʒu'zɛ 'ʁɐmuz 'oɾtɐ]), född 26 december 1949 i Dili, är Östtimors president sedan 2022. Han var tidigare president 2007–2012.

Biografi 
José Ramos-Horta föddes i vad som numera är Östtimors huvudstad, som ett av elva barn till en timoresisk mor och portugisisk far som tvingades av Salazar till exil i Östtimor. Han fick skolgång vid katolska missionsskolor.

Redan i unga år drogs Ramos-Horta in i politiken, och var av den anledningen landsförvisad till portugisiska Östafrika 1970-1971. Han utsågs av självständighetsrörelsens regering till utrikesminister 1975. Från och med dess företrädde José Ramos-Horta Östtimors självständighetsrörelse i FN, som den yngste diplomaten där i FN:s historia. I den egenskapen bidrog han till att sprida kunskap om övergreppen mot timoreserna, som innebar 200 000 människors död mellan 1976 och 1981.

Han var premiärminister från juli 2006, och var även dess utrikesminister från landets självständighet till hans avgång den 25 juni 2006 i samband med Östtimors politiska kris. Vid det val som skulle utse Kofi Annans efterträdare som FN:s generalsekreterare, var Ramos-Horta en av Ban Ki-moons motkandidater, men han drog sig ur för att i stället verka i Östtimor.

Ramos-Horta och Carlos Belo mottog Nobels fredspris 1996. I maj 2007 valdes han till Östtimors president.

Jose Ramos-Horta skottskadades i ett attentat 11 februari 2008. Han angreps i presidentresidenset och träffades av skott i magen. Ramos-Horta fördes senare till Darwin i Australien för vård.

2012 efterträddes han som president av Taur Matan Ruak. Han återvaldes 2022.

Källor 
 Biografi vid Nobelprize.org
 Biografi vid officiell webbplats

Noter

Externa länkar 

Födda 1949
Levande personer
Östtimoresiska politiker
Mottagare av Nobels fredspris
Män
Personer från Dili
Battle Creek

Battle Creek är en stad i södra Michigan i USA. Sjundedagsadventistsamfundet, d.v.s. Adventkyrkan, grundades i Battle Creek år 1863. 

Upphovsmannen till Cornflakes, John Harvey Kellogg, bodde i Battle Creek och grundade här den multinationella Kellogg's-koncernen, som fortfarande har sitt högkvarter här.  Sojourner Truth bodde i staden och är begravd i Oak Hill Cemetery i Battle Creek.

Referenser 

Orter i Michigan
Calhoun County, Michigan