kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Aly Cissokho

Aly Cissokho, född 15 september 1987 i Blois, är en fransk fotbollsspelare, vänsterback, som har spelat för bland annat Lyon och Aston Villa samt för det franska landslaget.

Klubblagskarriär
Den 25 maj 2007 gjorde Cissokho sin professionella debut för Gueugnon mot Metz och spelade 90 minuter då Gueugnon vann med 2-1. Den 2 juni 2008 värvades Cissokho av Vitória och skrev ett treårskontrakt med klubben. Den 22 augusti 2008 gjorde han sin debut för klubben i derbymatchen mot Vitória de Guimarães. Matchen slutade 1-1 och Cissokho spelade hela matchen. Den 9 januari 2009 gick Cissokho till Porto för €300 000. Han gjorde sin klubbdebut den 17 januari mot Académica i Portugisiska Ligacupen. I slutet av juli 2009 blev Cissokho klar för Lyon i Ligue 1. Han presenterades tillsammans med det andra nyförvärvet Michel Bastos den 20 juli och tilldelades nummer 20. Han gjorde sin debut för klubben den 8 augusti 2009 i Lyons öppningsmatch i Ligue 1 mot Le Mans. Cissokho spelade hela matchen som slutade 2-2.

I augusti 2014 blev Cissokho klar för Aston Villa. De enades om ett fyraårskontrakt.

Landslagskarriär
Den 11 augusti 2010 gjorde Cissokho debut för det franska landslaget mot Norge, som vann matchen med 2-1 efter två mål av Erik Huseklepp. Cissokho spelade hela matchen.

Källor

Noter

Franska landslagsspelare i fotboll
Spelare i FC Gueugnon
Spelare i Vitória FC
Fotbollsspelare i FC Porto
Spelare i Olympique Lyonnais
Spelare i Valencia CF
Spelare i Liverpool FC
Spelare i Aston Villa FC
Spelare i Olympiakos FC
Spelare i Yeni Malatyaspor
Spelare i Antalyaspor
Spelare i Ligue 1
Spelare i Ligue 2
Spelare i Primeira Liga
Spelare i La Liga
Spelare i Premier League
Spelare i Süper Lig
Födda 1987
Levande personer
Män
Lättlera (byggnadsmaterial)

för jordarten Lättlera, se Lättlera
Lättlera är ett byggmaterial för husväggar. Beståndsdelarna är lera, sand (bildar tillsammans bindemedel) och något lättare material. Den vanligaste lätta beståndsdelen är halm men det finns även hus med väggar som innehåller bark, träflis eller lecakulor. Dessutom används vatten i blandningen av väggmaterialet och oftast också gödsel (för att det är vattenavstötande).

Lättlera är till skillnad från stampad jord inte självbärande och därför används lättlera i bärande husstommar av trä. Väggarna byggs lager för lager genom att packa lerblandningen i en form som utgörs av vertikala reglar samt en tillfälligt påskruvad träplatta.

Se även
Halmbalshus
Jordhus
Lerklining

Ekologiska hus
Kubbhus

Kubbhus (även vedhus eller kubbstuga) är en byggnad med väggar tillverkade av sågad ved och sammanfogade med bruk. Murbruket kan vara cement eller lera. Veden kan vara huggen eller ohuggen kubb. För att hålla ner kostnaderna användes ofta sotad ved från brännskadade hus och skogsbränder. Kubb från kådrika granar gav bättre livslängd åt byggnaden. Kubbhusen är idag en sällsynt byggnadstyp både nationellt och lokalt. Tekniken användes både för enkla ekonomibyggnader och för bostadshus.

Kubbhusen är belagda från mitten av 1800-talet och förekommer främst i Nordamerika och Skandinavien. De flesta uppfördes under perioden 1870-1920.

Två typer

Det finns två varianter av kubbstugor. Den ena har en bärande stomme av trä, liknande ett korsvirkeshus, där utfackningen görs med kubb. I den andra varianten är själva kubben bärande och med hörn lagda i förband eller uppstagat av knutbräder.  Mellan kubbvarven ligger bräder eller plank i bruket som avjämning och viss armering.

Förekomsten
Det finns sammanlagt ett 70-tal kända kubbhus i Sverige, av dem ligger knappt 30 i Stockholms län.

Kubbhus förekommer i Sverige  huvudsakligen i fyra områden: 
 Stockholmsregionen inklusive Sörmland  
 Värmland
 Bohuslän
 utmed Norrlandskusten

Källor

Noter

Externa länkar
kubbhus.se

Ekologiska hus
Byggnadsmaterial
Eduard Kretzschmar

Carl Eduard Kretzschmar, född den 21 mars 1806 i Leipzig, död där den 7 juli 1858, var en tysk träsnittsgravör.

Kretzschmar började sin bana som sockerbagare, men utbildade sig sedan till träsnidare hos Friedrich Unzelmann i Berlin. Sitt egentliga rykte vann han 1839–1842 genom sina många gravyrblad efter Adolph Menzels avbildningar av preussiska härförare, utgivna under titeln Aus König Friedrichs Zeit (ny upplaga 1886). 

Han gjorde även träsnittsillustrationer för andra kända verk, bland annat för Musäus Volksmärchen, Nibelungenlied, Tschudis Tierleben der Alpenwelt, Rossmässlers Die vier Jahreszeiten med flera. från 1846 arbetade han även för tidskriften Illustrirte Zeitung.

Källor

Noter

Tyska träsnittskonstnärer
Tyska grafiker
Tyska xylografer
Grafiker under 1800-talet
Tyska gravörer
Tyska konstnärer under 1800-talet
Konstnärer från Leipzig
Födda 1806
Avlidna 1858
Män
Ugglan
Edmund Kretschmer

Carl Franz Edmund Kretschmer, född den 31 augusti 1830 i Ostritz, Lausitz, död den 13 september 1908, var en tysk tonsättare.

Kretschmer var hovorganist i Dresden och mycket verksam dirigent där. Han utnämndes 1892 till professor. Han skrev flera mässor (bland dem en prisbelönt), körverken Pilgerfahrt, Festgesang, Geisterschlacht (prisbelönt 1865), Musikalische Dorfgeschichten för orkester samt, framför allt, operorna Die Folkunger (1874) och Heinrich der Löwe (1877), som gjorde sin rund över de främsta scenerna i Tyskland. En diktsamling av Kretschmer utgavs 1904.

Källor

Noter

Tyska klassiska kompositörer
Tyska operatonsättare
Romantiska kompositörer
Tyska dirigenter
Tyska organister
Tyska poeter under 1800-talet
Tyskspråkiga poeter
Tyska musiker under 1800-talet
Personer från Görlitz
Män
Födda 1830
Avlidna 1908
Ugglan
Paul Kretschmer

Paul Kretschmer, född den 2 maj 1866 i Berlin, död den 9 mars 1956 i Wien, var en tysk språkforskare.

Kretschmer, som blev e.o. professor i jämförande språkforskning 1897 i Marburg, 1899 i Wien, var en av sin tids främsta jämförande språkforskare. Hans huvudverk är Die griechischen Vaseninschriften ihrer Sprache nach untersucht (1894), Einleitung in die Geschichte der griechischen Sprache (1896) och Der heutige lesbische Dialekt verglichen mit den übrigen nordgriechischen Mundarten (1905). Tillsammans med Franz Skutsch utgav han sedan 1908 tidskriften "Glotta", som var avsedd att bli centralorganet för den grekiska och latinska språkforskningen och som ännu utkommer.

Källor 

 

Tyska lingvister
Tyska professorer
Personer verksamma vid Marburgs universitet
Personer verksamma vid universitetet i Wien
Födda 1866
Avlidna 1956
Män
Personer från Berlin
Hermann Kretzschmer

Johann Hermann Kretzschmer, född den 20 oktober 1811, död den 5 februari 1890, var en tysk målare.

Kretzschmer studerade i Berlin och Düsseldorf, började med att måla romantiska genremotiv, övergick så till bilder av Orientens folkliv och natur, såsom Karavan, överraskad av samum (1844, museet i Leipzig). Sedan han 1845 slagit sig ned i Berlin, övergick han dels till humoristisk genre, dels till historiska ämnen (Den store kurfurstens landstigning på Rügen och efter danska kriget 1864 Prins Fredrik Karl vid stormningen av Dybbøl). Dessutom målade han porträtt samt utförde akvareller och raderingar.

Källor

Externa länkar 

 

Tyska historiemålare
Tyska porträttmålare
Tyska målare under 1800-talet
Personer från Anklam
Födda 1811
Avlidna 1890
Män
Ugglan
Josephine Eckardt

Josephine Hortensia Nancy Adelaide Eckardt (född Thorberg), född 1839, död 1906, var en dansk skådespelerska.

Eckardt, som 1863-77 var gift med Lauritz Eckardt, var 1848-1901 anställd vid Det Kongelige Teater, först vid baletten, där hon blev solodansös, och från 1861 som skådespelerska. Med något kyligt behag spelade hon i yngre dagar lyriska älskarinnor, och lyste sedan som den franska komedins eleganta och spirituella hjältinna och hade en vacker efterblomstring i det nationella borgerliga lustspelet. Eckardt visade sig sista gången vid sitt gästspel på Folketeatret 1904.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Danska skådespelare under 1800-talet
Danska scenskådespelare
Födda 1839
Avlidna 1906
Kvinnor
Svensk uppslagsbok
Eckardt

Eckardt är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

 Josephine Eckardt
 Julius von Eckardt
 Lauritz Eckardt

Se även 

 Eckard
 Eckart
 Eckhardt
Akrapovič

Akrapovič är en slovensk tillverkare av avgassystem, primärt för motorcyklar men även för bilar. Företaget grundades 1990 av den slovenske racerföraren Igor Akrapovič.
Företagets avgassystem är en vanlig syn på motorcyklar som används i MotoGP, Superbike, Supermoto, Motocross och Rally.

Från grundandet till maj 2010 hade företagets avgassystem använts i totalt 38 världsmästerskap.

Externa länkar

Företag bildade 1990
Slovenska företag
Fiskars museum

Fiskars museum ett kulturhistoriskt lokalmuseum i bruksorten Fiskars, Raseborgs stad, Finland. I de permanenta utställningarna presenteras bruksbornas arbete, boende och vardag från slutet av 1800-talet till 1940-talet.

Referenser

Museer i Nyland
Fiskars
Tegelhällan

Tegelhällan är en fyr som står några hundra meter från land utanför Stavsnäs vinterhamn i Värmdö kommun. Denna fyr var unik såtillvida att den från 1965 till 1976 var Sveriges enda atomdrivna fyr. Den drevs av en radioisotopgenerator laddad med Strontium-90. Kraftkällan installerades för att testa om radioisotopgeneratorer var ett lämpligt sätt att driva fyrar. Man kom snart till slutsatsen att metoden var både dyr och farlig och 1976 monterades därför radioisotopgeneratorn ner. Istället lade man ut en sjökabel mellan fyren och Stavsnäs.

Referenser

Noter

Externa länkar

Fyrar i Stockholms skärgård
Okara, Pakistan

Okara är huvudort för ett distrikt med samma namn i den pakistanska provinsen Punjab. Folkmängden uppgick till cirka 350 000 invånare vid folkräkningen 2017.

Källor

Orter i Pakistan
Ulrika Lidbo

Ulrika Cecilia Lidbo, född 9 oktober 1973 i Gustav Adolfs församling i Helsingborg, är en svensk barn- och ungdomsboksförfattare och journalist. Hon debuterade 2009 med Decembergatans hungriga andar. Boken tilldelades Slangbellan för bästa debutroman.

Bibliografi 
 2009 – Decembergatans hungriga andar
 2010 – Farsta fritt fall
2012 – Inte vatten värd
2018 – Ut på det djupa

Priser och utmärkelser 
 2009 - Slangbellan

Referenser

Externa länkar 
 Ulrika Lidbo

Svenskspråkiga författare
Svenska författare under 2000-talet
Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska journalister under 2000-talet
Författare från Helsingborg
Journalister från Helsingborg
Födda 1973
Levande personer
Kvinnor
Glum Geirason

Glum Geirason, som levde mellan ca 940 och 985, var en isländsk furstelovskald. Han var son till en utvandrad norrman.

Glum, som var gift med Torolf Veleifssons dotter Ingun och svärfar till Gudrun Osvivsdotter, skall ha varit en lysande hirdkämpe under den norske kung Harald Gråfäll, som han följde på härfärden till Bjarmaland. Glum stod i förbindelse med flera av sina samtida kolleger, till exempel Gisle Sursson och Odd Breidfjording, däremot inte med Egil Skallagrimsson. Glum var Eirik Blodyx och dennes söners ende verklige hovskald och var kanske rent av diktare till Eirik Blodyx anonyma gravkväde Eiriksmal. Två strofer av ett annat kväde som Glum skrivit till Eirik finns bevarade, men också en hämndestrof om Eiriks äldste son Gamle samt den stora Gråfäldardrapan, som handlar om den ende överlevande bland bröderna, Harald Gråfäll.

Glum, som dog relativt ung, beskrivs av Ohlmarks som "en utmärkt och högt ansedd diktare".

Se även 
 Eiriksmal

Källor 
 Åke Ohlmarks, Fornnordiskt lexikon (Tiden, 1995).

Externa länkar 
 Glúmr Geirason: Kvæði um Eirík blóðöxi, Gráfeldardrápa, Lausavísa

Isländska poeter
Norröna skalder
Personer i Norge under 900-talet
Björnö, Haninge kommun

Björnö är en ö och fritidshusområde mellan halvön Gålö och fastlandet i Haninge kommun.

På Björnö fanns ingen bebyggelse, och inte heller någon befolkning före 1870. I husförhörsboken för åren 1866-1870 finns Björnö med som
torp under Sanda gård som i sin tur lydde under Sandemar. En av arrendatorerna var statardrängen Lars Magnus
Eriksson som 1893 kom till Bjönö från Sanda. Under beredskapstiden, 1940–1945, var ön bas för en flygstation för sjöflygplan. Efter beredskapstiden tog officerare från sjöflygverksamheten initiativ att bilda ett sommarstugeområde. Nu finns cirka 64 fastigheter på ön, varav cirka 15 används för permanentboende.

En fastighetsägarförening och en vägförening förvaltar gemensam mark, inklusive ett stycke urskog, och vägar på ön, Björnövägen och Omvägen.

Referenser 

Öar i Haninge kommuns skärgård
Gnodar-Åsmund

Gnodar-Åsmund var, enligt vikingatida legender, en forntida sagohjälte som en gång för länge sedan styrt till havs med världens största skepp, Gnod. Han skall dock - efter en rad sagolika äventyr - ha omkommit på färden med hela sin besättning. Ett ofantligt roddarskepp, längre än alla andra kända ristade skepp och med hundratals man i besättningen, finns ristat i Kville socken, Bohuslän, och kanske har konstnären velat framställa Gnod, vilket kan ses som en pastisch på det grekiska skeppet Argo med Åsmund som en nordisk Jason (argonauternas hövding). Spillror efter Gnod skall ha hittats i Medelhavet.

Gnodar-Åsmund kan vara densamme som Åsmund Kämpabane.

Källor
 Åke Ohlmarks, Fornnordiskt lexikon (Tiden, 2005).

Se även
 Åsmund Kämpabane

Gestalter i nordisk sagalitteratur
Åsmund Kämpabane

Åsmund Kämpabane var son till kung Budle och fosterbror till Orvar-Odd. Han räddades ur dödens käftar av Orvar-Odd och dräpte i holmgång sin egen bror Hildebrand, som han stött på under en vikingafärd och inte känt igen. När Åsmund kom hem för att äkta sin trolovade skulle denna just gå i brudstol med en inkräktare, som dock blev ihjälslagen av den som okänd bröllopsgäst uppträdande Åsmund.

Denne Åsmund kan vara densamme som förekommer i sägnen om jätteskeppet Gnod, som han i så fall skall ha styrt och som var det största i världen.

Källor
 Åke Ohlmarks, Fornnordiskt lexikon (Tiden, 1995).

Se även
 Gnodar-Åsmund

Gestalter i nordisk sagalitteratur
Granmar

Granmar, död ca 640, var den siste kungen av Södermanland.

Det berättas i Ynglingasagan om hur Granmar tillsammans med sex andra småkonungar av kung Ingjald Illråde inbjöds till arvölet efter Bröt-Anund. Granmar valde dock att hålla sig borta, vilket räddade hans liv, ty de övriga sex bänkades i Sjukungarssalen i Uppsala och innebrändes, varpå Ingjald lade under sig deras riken. Sommaren därefter bortgifte Granmar sin och drottning Hilds dotter Hildegunn med den skeppshärjande ylvingakungen Hjorvard, som sedan blev Granmars främsta stöd. Nästa vår deltog han i Uppsalabloten, och blotspånen föll på sådant sätt att han förstod att han inte hade långt kvar att leva. Samma års höst satt också Granmar och Hjorvard med sina män till gästning på Selaön i Mälaren då Ingjald med sitt folk överföll dem nattetid och dödade dem alla genom innebränning.

Enligt eddakvädena om Helge Hundingsbane och i dem inskjutna prosastycken skulle kung Granmar också ha haft tre söner vid namn Hödbrodd, Gudmund och Starkad, som alla skall ha dött före fadern. Hödbrodd trolovade sig med kung Högnes av Östergötland dotter, valkyrian Sigrun, som var Helge Hundingsbanes älskade. Helge överfull kung Högne, som stupade jämte sina söner Hödbrodd och Brage, men yngste sonen Dag skonades och gav Helge trohetsed. Högnes och hans söners död hämnades av kung Granmar och hans söner, men i slaget stupade de anfallande. Då lånade Dag Högnesson Odins spjut Gungner och genomborrade med detta Helge, varefter hans syster Sigrun förbannade honom och låg i högen hos den döde Helge.

Källor
 Åke Ohlmarks, Fornnordiskt lexikon (Tiden, 1995)

Svenska sagokungar
Gull-Harald Knutsson

Gull-Harald Knutsson, som levde under 900-talet, var en vikingahövding och brorson till konung Harald Blåtand av Danmark.

Gull-Harald skall ha gjort härfärder och därpå vunnit otroligt mycket guld (därav namnet), men han tröttnade småningom på vikingalivet och krävde efter samråd med ladejarlen Håkon Sigurdsson i Norge av sin farbror halva Danmarks rike. Kungen greps därvid av fullt raseri och vägrade, men var efter jarlens råd villig att i stället ge sin brorson Norge, vilket styrdes av kungens fosterson, Harald Gråfäll. Harald Blåtand lät kalla Harald Gråfäll till möte på Jylland, där den senare överfölls av Gull-Harald och stupade i kampen mot densamme. Strax därefter överföll icke desto mindre Håkon (som hade uppviglat Gull-Harald) den uttröttade segraren, och Gull-Harald hängdes därefter som högmålsförbrytare. Harald Blåtand lade sedan under sig Norge, som i många år styrdes nästan helt självständigt av Håkon Sigurdsson.

Källor
 Åke Ohlmarks, Fornnordiskt lexikon (Tiden, 1995).

Danskar
Personer i Danmark under 900-talet
Svenska kungliga medaljer

Svenska kungliga medaljer delas ut av kungen, i dennes egenskap av statschef, som erkänsla för olika samhällsinsatser. Handläggningen av medaljärenden sköts av Riksmarskalksämbetet som tar emot förslag på mottagare,  bland annat från landshövdingar, men också från allmänheten. Riksmarskalken konsulterar sedan representanter från olika delar av samhället och sammanställer en förslagslista som kungen tar ställning till.

Medaljerna delas vanligen ut vid två tillfällen varje år. Dels på Karldagen den 28 januari, dels på Gustavdagen den 6 juni, vanligtvis i Pelarsalen eller i Lovisa Ulrikas matsal på Stockholms slott.

Kungliga medaljer 
H.M. Konungens medalj (tidigare hovmedaljen), instiftad omkring 1814. För lång och trogen tjänst.
Litteris et Artibus, instiftad 1852. För framstående konstnärliga insatser inom främst musik, scenisk framställning och litteratur.
Prins Carl-medaljen, instiftad 1945. För särskilt gagnande nationell och internationell humanitär verksamhet. Delas ut på instiftelsedagen den 1 december.
Prins Eugen-medaljen, instiftad 1945. För framstående konstnärlig verksamhet. Delas ut på Eugendagen (5 november).
Serafimermedaljen, instiftad 1748. Till den som genom humanitär eller allmänt samhällsgagnande gärning gjort sig synnerligen förtjänt.

Referenser

Webbkällor

Se även 
Kungl. Maj:ts orden (Svenska kungliga riddarordnar)
Kungliga Jubileumsminnestecken
Regeringens belöningsmedaljer
Bärandeordning för svenska ordnar och medaljer

Svenska medaljer
Sherrilyn Kenyon

Sherrilyn Kenyon, född 1965 i Columbus i Georgia i USA, är en bästsäljande amerikansk författare. Under sitt eget namn skriver hon Urban Fantasy, och är kanske mest känd för vampyrserien Dark Hunter. Under pseudonymen Kinley MacGregor har hon skrivit historiska romaner, även de med paranormala inslag. Kenyons romaner har sålt i över tjugo miljoner exemplar världen över och har givits ut i mer än trettio länder. Hon har toppat försäljningslistorna i New York Times, Publishers Weekly och USA Today.

Bibliografi (på svenska) 
 Nattens begär (ursprungstitel Night Pleasures) - 2009 
 Nattens lekar (ursprungstitel Night Embrace) - 2010

Källor

Noter 

Amerikanska fantasyförfattare
Engelskspråkiga fantasyförfattare
Amerikanska författare under 2000-talet
Personer från Columbus, Georgia
Födda 1965
Levande personer
Kvinnor
Gångdagar

Gångdagar är – efter Åke Ohlmarks beskrivning – "en medeltida beteckning för bönsöndagen med efterföljande måndag och tisdag, då under äldre katolsk tid processioner gick ut på åkrarna för att medelst klockringning och böner avvärja missväxt och landsplågor. Då ett svart kors bars i processionens spets kallades gångdagarna också 'svarta korsets tre dagar'." I Sverige avskaffades gångdagarna och flera andra helgdagar år 1772 som ett resultat av kung Gustav III:s Förordning den 4 november 1772 angående sabbatens firande samt vissa helgdagars flyttning eller indragning. Motiveringen var främst att gudstjänsterna under vissa helgdagar hade dåligt med besökare, och att många istället använde ledigheten till att dricka rusdrycker.

Gångdagar, som även kallas rogationsdagar, har varit en slags förberedelsetid med fastekaraktär. Om gudstjänst firas gäller liturgisk färg lila. Böneämne under dessa dagar är särskilt för årets skörd.

Se även
 Helgdagar i Sverige

Källor

Riter
Kyrkoåret
Registreringsskyltar i Grekland

Registreringsskyltar i Grekland har vit botten och svarta tecken. Registreringsnumren består av tre bokstäver, ett bindestreck och fyra siffror. Som bokstäver används endast sådana versaler ur grekiska alfabetet som det finns likadana till utseendet i det latinska alfabetet. Man använder A, B, E, Z, H, I, K, M, N, O, P, T, Y, X. De två första bokstäverna indikerar distriktet där bilen registrerades, dock inte någon lättförståelig förkortning. Vissa fordon tillhörande försvar, polis, brandkår, diplomater mm har grekiska bokstäver som inte kan ses i latinska alfabetet, till exempel brandkåren ΠΣ. Nyare registreringsskyltar har ett EU-märke på vänster sida.

Externa länkar 
Bilder på grekiska registreringsskyltar

Transport i Grekland
Grekland
Registreringsskyltar i Serbien

Registreringsskyltar i Serbien har vit botten och svarta tecken och börjar med två bokstäver, som kännetecknar vilken stad/kommun fordonet kommer ifrån.

År 2008 infördes nya skyltar med stadskod, sedan tre siffror och två bokstäver. Dessa bokstäver är latinska. De har ett blått fält med SRB utan symbol till vänster, och Serbiens lilla riksvapen efter kommunkoden. Under vapnet står kommunkoden med små kyrilliska bokstäver. Släpfordon har de tre fälten och vapnet i omvänd ordning. Polisen har skyltar med den kyrilliska bokstaven П och sex siffror.

Externa länkar 
Bilder på serbiska registreringsskyltar

Transport i Serbien
Serbien
Richard Nisbett

Richard Nisbett är professor i socialpsykologi och verksam vid University of Michigan. Nisbetts forskning är bl.a. på områdena kultur, klass och åldrande.

Han är mest känd för sin publikation "Telling more than we can know: Verbal reports on mental processes" (med T. D. Wilson, 1977, Psychological Review, 84, 231–259), en av 70-talets mest citerade psykologiartiklar. Artikeln var den första genomarbetade och empiriskt baserade studien som försökte visa att ett antal mentala processer som påverkar känslor, preferenser och val inte är medvetna.  Artikeln kritiserades av vissa forskare.

Nisbetts  bok The Geography of Thought: How Asians and Westerners Think Differently... And Why (Free Press; 2003) hävdar att "human cognition is not everywhere the same," att asiater och västerlänningar "have maintained very different systems of thought for thousands of years," och att dessa skillnader är mätbara av forskningen. 

Nisbetts senaste bok, Intelligence and How to Get It: Why Schools and Cultures Count, argumenterar mot ståndpunkten att intelligens huvudsakligen är en genetiskt förutbestämd egenskap.

Författarskap
 Nisbett, R. and T. Wilson (1977). "Telling More than we can Know: Verbal reports on mental processes." Psychological Review 84(3): 231-259.
 Culture of Honor: The Psychology of Violence in the South (Westview Press, 1996)
 The Geography of Thought: How Asians and Westerners Think Differently... And Why (Free Press, 2003)
 Intelligence and How to Get It: Why Schools and Cultures Count (Norton, 2009)

Källor

Externa länkar
Nisbett's Home Page
Nisbett's Faculty Profile
The Edge Annual Question — 2006

Amerikanska psykologer
Levande personer
Män
Tank, Pakistan

Tank är en stad i den pakistanska provinsen Khyber Pakhtunkhwa. Den är huvudort för ett distrikt med samma namn, och folkmängden uppgick till cirka 50 000 invånare vid folkräkningen 2017.

Källor

Orter i Pakistan
Ergosterol

Ergosterol (ergosta-5,7,22-trien-3β-ol), en sterol, är en biologisk föregångare (ett provitamin) till vitamin D2.  Det blir till viosterol av ultraviolett ljus, och omvandlas sedan till ergocalciferol, som är en form av vitamin D.

Referenser

Externa länkar 
 Säkerhet (MSDS) data för ergosterol Oxford University (2005)

Cellbiologi
Steroider
Näringslära
Provitaminer