kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Kroatiens geografi

Kroatien är beläget i gränstrakten mellan det pannoniska inlandet och Medelhavsområdet. I sydväst har landet en cirka 130 mil lång kuststräcka mot Adriatiska havet, en del av nordöstra Medelhavet, där det finns flera mindre skärgårdar med 1000-tals öar, vilket ligger bakom varför turister benämner landet "de tusen öarnas land". De flesta av öarna finns kring Zadar.

Kroatien är ett mycket bergigt land, särskilt mellan kustlandet och inlandet samt i nordväst; mer än hälften av ytan består av berg, höga kullar och dalar. De största låglandsområdena finner man i östra Slavonien som tillhör det pannoniska slättlandet. Där finns Kroatiens bördigaste jordbruksmark eftersom Slavonien en gång i tiden legat under havsbottnen.

Indelning 
Kroatien kan delas in i tre delar: det östslavoniska låglandet, det centralkroatiska höglandet samt kroatiska kustlandet.

Det östslavoniska låglandet 
Det östslavoniska låglandet är Kroatiens lägst belägna område och sträcker sig ned mot Donau på gränsen till Serbien. Tack vare att området under en tid legat under Tethyshavet finns där Kroatiens största fyndigheter av råolja. Marken är den bästa jordbruksmarken i landet och här odlas mycket vete, majs, korn och vindruvor. 

Det centralkroatiska berglandet sträcker sig från regionen Zagorje i nordväst till Zagora i sydost. Den norra delen domineras av centraleuropeisk lerjord som har bildat det karakteristiska kullandskapet med lummiga skogar. Här finns Kroatiens största vinodlingar. Även lagrad sandsten är ett mycket vanligt bergmaterial. De djupa dalarna är mycket lämpliga för jordbruk, och här odlas vete, majs, tomater och korn.

Det centralkroatiska berglandet 
Den södra delen är stenigare och består av mycket sedimentära bergarter som kalksten vilket ger bergen en vit karaktär. Bergen är bevuxna med lågt gräs och låga växter samt låga arter av tall. Bergen är mycket kargare och högre än i norr. Tidigare var de dock bevuxna med lummiga bokskogar, men den har huggits ned till stor del för bygget av Venedig.

Det kroatiska kustlandet 
Det kroatiska kustlandet, Dalmatien, är dramatiskt med höga kalkrika berg, Dinariska alperna, som stupar ned i det klarblå havet. Milslånga grusstränder slingrar sig längs kuststräckan, och tack vare den tidvis hårda blåsten finns det öar som på östsidan saknar vegetation och därmed kan vid ett månlandskap. Här växer typisk medelhavsvegetation som olivträd, pinje och mandelträd. Här odlas mycket frukt, till exempel apelsiner, citroner, kiwifrukter, vindruvor, meloner och persikor.

Högsta punkt: Dinara, 
Största bergskedja: Dinariska alperna 
Längsta flod: Sava 
Största sjö: Vransko jezero

Referenser
Slaget vid Lissa (1866)

Slaget vid Lissa var ett sjöslag som ägde rum 20 juli 1866 i Adriatiska havet nära ön Vis (italienska Lissa). Slaget var en klar österrikisk seger över en numerärt överlägsen italiensk styrka. Det var det första större sjöslag mellan pansarklädda örlogsfartyg och ett av de sista där ramning användes som taktik.

Slaget
Slaget utgjorde en del av tredje italienska självständighetskriget i vilket Italien förenade sig med Preussen mot Österrike. Italiens främsta krigsmål var att erövra Venedig från Österrike. Flottorna bestod av en blandning av opansrade segelfartyg med ångmaskiner och pansarklädda fartyg, även dessa var utrustade med både segel och ångmaskiner för framdrivning.

Den italienska flottan bestod av 12 bepansrade fartyg och 17 obepansrade mot den österrikiska flottans 7 fartyg med pansarklädsel och 11 utan. Österrikarna var också kraftigt underlägsna i antal räfflade kanoner med 121 stycken mot italienarnas 276 och i fartygens sammanlagda deplacement.

Piemontesaren greve Carlo di Persano förde befälet över den italienska flottan. Den österrikiska flottans chef var konteramiral Wilhelm von Tegetthoff.

Referenser

Externa länkar

Italienska sjöslag
Österrikiska sjöslag
Krigsåret 1866
Ocean Eyes

{{Album infobox |
  Namn        = Ocean Eyes |
  Typ         = Studioalbum |
  Artist      = Owl City |
  Bakgrund    = #E0EEEE |
  Utgivning   = 14 juli 2009 |
  Inspelad    =  |
  Genre       = Synthpop |
  Längd       = 42:52 |
  Skivbolag   = Universal Republic |
  Producent   = Adam Young |
  Recensioner = |
Förra album  = Maybe I'm Dreaming  (2008) |
Detta album  = 'Ocean Eyes  (2009) |
Nästa album  = All Things Bright and Beautiful  (2011)
}}Ocean Eyes' är det andra studioalbumet av den amerikanska synthpopakten Owl City (enbart bestående av Adam Young). Utgivet den 14 juli 2009 på Universal Republic och producerat av Adam Young helt på egen hand. På albumet återfinns bland annat hitsingeln Fireflies''.

Matthew Thiessen från rockbandet Relient K gästsjunger i flera av låtarna.

Låtlista 
Alla låtar är skrivna av Adam Young där inget annat anges.

 	"Cave In"   	 - 	4:02
 	"The Bird and the Worm" (Adam Young, Matthew Thiessen) - 3:27
 	"Hello Seattle"   	-  	2:47
 	"Umbrella Beach"   -	  	3:50
 	"The Saltwater Room" (med Breanne Düren) -	  	4:02
 	"Dental Care"   	 - 	3:11
 	"Meteor Shower"   	 - 	2:14
 	"On the Wing"   	 - 	5:01
 	"Fireflies"   	-  	3:48
 	"The Tip of the Iceberg"   	-  	3:23
 	"Vanilla Twilight"   	 - 	3:52
 	"Tidal Wave" (med Matthew Thiessen) 	(Adam Young, Matthew Thiessen) -	3:10

Bonusskiva till Deluxe Edition 
 	"Hot Air Balloon"   	-  	3:35
  	"Butterfly Wings"   -	  	2:54
  	"Rugs from Me to You"   	-  	1:27
 	"Sunburn"   	  -	3:47
  	"Hello Seattle" (Remix) 	-  	5:53
 	"If My Heart Was a House"   -	  	4:06
  	"Strawberry Avalanche"   -	  	3:18

Externa länkar 
 Ocean Eyes på Allmusic
 Svenska tidningars recensioner av albumet

Album av Owl City
Musikalbum 2009
Detroit Institute of Arts

Detroit Institute of Arts är ett amerikanskt konstmuseum.

Samlingar
Museet har en samling på mer än 65.000 verk. Den första donerades vid grundandet av museet 1883. Museet har en samling av amerikanska målningar, skulptur, möbler och konsthantverk från 1700-talet och framåt. Av amerikanska konstnärer finns verks av bland annat  John James Audubon, Alexander Calder, Mary Cassatt, Frederic Edwin Church, Thomas Cole, John Singleton Copley, Thomas Eakins, Childe Hassam, Winslow Homer, George Inness, Georgia O'Keeffe, Frederic Remington, Paul Revere, John Singer Sargent, Yves Tanguy, Louis Comfort Tiffany, Andy Warhol, Andrew Wyeth och James McNeill Whistler.

Av äldre europeisk konst finns bland annat  Pieter Bruegel den äldres Bröllopsdansen, Jan van Eycks S:t Jerome i sitt arbetsrum, Pieter Lastmans Kung David överlämnar brevet till Uriah, Giovanni Bellinis Madonna med barn och Hans Holbein den yngres Kvinnoporträtt.

Historik
Museets historia går tillbaka till en fem månaders resa i Italien, Frankrike, Tyskland och Nederländerna, som gjordes av den lokale tidningskungen James E. Scripps. Denne skrev reseberättelser i sin tidning The Detroit News, vilka inspirerade tidningens annonsdirektör    William H. Brearley till att ordna en konstutställning 1883 och sedan till att övertala ledande Detroit-bor att bidra till grundandet av ett konstmuseum. James Scripps bidrog med en grundplåt på 50.000 dollar. Den ursprungliga museibyggnaden invigdes i september 1888.

En ny museibyggnad, ritad av arkitekten Paul Philippe Cret, blev färdig i oktober 1927. Diego Rivera målade freskerna Detroit Industry vid den centrala innergården 1932, vilken senare glasades över. De södra och norra flyglarna byggdes 1966 respektive 1971, ritade av arkitekten Gunnar Birkerts.

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln Detroit Institute of Arts på engelskspråkiga Wikipedia.

Litteratur
Jeffrey Abt: A Museum on the Verge: A Socioeconomic History of the Detroit Institute of Arts, 1882-2000, Detroit 2001
William H. Peck: The Detroit Institute of Arts - A Brief History, Detroit 1978

Externa länkar
Detroit Institute of Arts webbplats

Kultur i Detroit
Konstmuseer och konsthallar i USA
Museer i Michigan
Museer invigda 1883
Esbjörn Hazelius

Esbjörn Hazelius, född 12 februari 1973 i Ängelholm, är en svensk folkmusiker. Han har förutom den egna solokarriären även spelat tillsammans med Sofia Karlsson, Johan Hedin och i banden Eitre och Quilty. Han är släkt med Artur Hazelius, grundare av Skansen och Nordiska museet.

Biografi 

Hazelius växte upp i Starby, Skåne. Han började spela fiol vid sex års ålder. När han var sexton år började han fokusera på folkmusiken på allvar, först via den svenska dalatraditionen, men senare även den irländska. De irländska tonerna märks inte minst i banden Eitre och Quilty.

Hazelius medverkade som musiker på Sofia Karlssons skivor Folk Songs, Svarta ballader och Visor från vinden. Han hade på dessa album en tongivande roll i det musikaliska arbetet, vilket etablerade honom i folkmusik-Sverige på allvar.

2005 deltog Hazelius i turnépaketet Jul i folkton, tillsammans med bland andra Ale Möller, Sofia Karlsson och Louise Hoffsten. Turnén mottogs väl. Hazelius har deltagit i de årligen återkommande Jul i folkton-turnéerna sedan dess.

Hazelius solodebuterade 2009 med albumet Blunda och du ska få se, utgivet på Bonnier Amigo. Skivan innehåller, förutom eget material, även en tonsatt version av Pär Lagerkvists dikt "Nu löser solen sitt blonda hår". På skivan medverkar bland andra Johan Hedin. Merparten av skivan är inspelad i byn Risbjär på Hallandsåsen. Idén till albumet föddes parallellt med inspelning av Sofia Karlssons Visor från vinden, där Hazelius, uppmuntrad av Karlssons producent Göran Petersson, påbörjade arbetet med solodebuten. Skivan blev nominerad till en grammis i kategorin "Årets folkmusik/visa". Den blev även nominerad på Manifestgalan, samt mottog pris för "Bästa utgåva" 2009 på Folk- och världsmusikgalan 2010. Skivan fick generellt sett ett mycket gott mottagande.

Tillsammans med Johan Hedin ingår Hazelius i folkmusikduon Hazelius Hedin. Gruppen utgav sitt debutalbum Om du ville människa heta 2011. De vann pris för "Årets grupp" på Folk- och världsmusikgalan 2012. Den 24 juli 2012 medverkade Hazelius i Tomas Ledins konsert i TV-programmet Allsång på Skansen, där han tillsammans med Ledin och Johan Hedin framförde "Blå, blå känslor". 2013 producerade Hazelius Ledins album Höga kusten, på vilket han även medverkar som musiker. Skivan belönades med en Grammis 2014 i kategorin årets folkmusik/visa.

Diskografi

Album 
 Solo
 2009 – Blunda och du ska få se

 Eitre
 2005 – The Coming of Spring

 Hazelius Hedin
 2011 – Om du ville människa heta
 2014 – Sunnan
 2018 – Jorland

 Quilty

Referenser

Fotnoter

Externa länkar 
 Officiell sida

Män
Levande personer
Svenska folkmusiker
Födda 1973
Personer från Ängelholm
Shellhuset

Shellhuset kan avse:

 Shellhuset, Köpenhamn
 Shellhuset, Stockholm
Port Patterson

Port Patterson är ett samhälle på Carcass Island i västra Falklandsöarna. Namnet kommer från bukten där samhället är beläget, på västkusten av ön. Port Patterson grundades under sena 1800-talet.

Port Patterson på den sydvästra kusten är känd för sina trädgårdar, som har en tropisk känsla och har en liten butik/ livsmedelsbutik. Samhället har varit bosatt kontinuerligt i över hundra år. Huvudbyggnaden, där familjen McGills huserar, är daterad till 1938, och är en envåningsbyggnad som har förlängts under åren. Det finns också en ullskjul, ladugård och flera hus med röda tak, tillverkade av fjällpanel. Två av dessa hyrs ut till semesterfirare, som ofta kommer från västra och östra Falklandsöarna. Trädgårdarna inkluderar även växter som fuchsior, lupiner och stenrosor, och en del träd, däribland Montereycypresser och Cordyline australis.

Referenser

Falklandsöarnas geografi
Stenalyckan

Stenalyckan är ett handelsområde i Halmstad. Området har 25 butiker samt två hamburgerrestauranger, Max och McDonald's. Där finns även en Mekonomen bilverkstad och sedan 2020 en paddelhall. Området ligger bredvid köpcentrumet Eurostop och motorvägen E6.

Byggnader och anläggningar i Halmstads kommun
Köpcentrum i Hallands län
Welcome to the Rileys

Welcome to the Rileys är en amerikansk dramafilm från 2010, regisserad av Jake Scott.

Tagline 
 You never know who's going to be your wake-up call.

Rollista i urval 
 James Gandolfini - Doug Riley
 Kristen Stewart - Malory
 Melissa Leo - Lois Riley
 Joe Chrest - Jerry
 Tiffany Coty - Tara
 Eisa Davis - Vivian

Externa länkar 
 Welcome to the Rileys på IMDb

Amerikanska filmer 2010
Amerikanska dramafilmer
Louisiana på film
Engelskspråkiga filmer
Lyckliga tider

Lyckliga tider är ett musikalbum av Eldkvarn, utgivet 1997.

Lyckliga tider spelades in i skivbolaget Silences studio i västra Värmland våren 1997. Det kan som helhet uppfattas som ett mycket personligt och allvarligt album, även i jämförelse med vad Eldkvarn tidigare hade producerat.

I albumets längsta låt "Jag är bättre än dej" pratsjunger Plura Jonsson om ett "långt, mörkt och kallt år" och lägger fram "mina ord och min sorg på två papper". Avslutningslåten, Pluras "Nånting måste gå sönder", berör förlusterna i livet. Refrängen konstaterar att "Det finns inga under / Ingen går hel ur det här". Ändå slutar låten försonande med "Vi lever i lyckliga, lyckliga, lyckliga tider". Låten är central i den första mässan med Eldkvarn, Kärlekens törst. En annan låt från detta album, "Ut i det blå", ingår i den tredje mässan Kärlekens väg.

I Carla Jonssons ordlekande "Mats ur skolan" sjunger bröderna Jonsson duett. Texten till samma upphovsmans "Lilla Paris" utspelar sig i Vänersborg och refererar bland annat till Birger Sjöbergs roman Kvartetten som sprängdes ("Hon sa hennes mor var den elektriska flickan" syftar på romanfiguren Electrical Girl).

Låtlista

Medverkande
Eldkvarn:
Claes von Heijne - keyboards
Carla Jonsson - gitarr, sång
Plura Jonsson - sång, gitarr
Werner Modiggård - trummor
Tony Thorén - bas
Inspelad av Anders Lind
Mixad av Pontus Olsson förutom "Mats ur skolan" som är mixad av Tony Thorén
Producerad av Eldkvarn

Listplaceringar

Källor

Album av Eldkvarn
Musikalbum 1997
Album utgivna på EMI
Svenskspråkiga musikalbum
Kafétien Gomis

Kafétien Gomis, född 23 mars 1980, är en fransk friidrottare som tävlar i längdhopp.

Källor 

 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1980
Män
Levande personer
Franska längdhoppare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Frankrike
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Frankrike
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2016
Centralaustralisk diamantpyton

Centralaustralisk pyton (Morelia bredli) är en ogiftig art av pytonorm som endast återfinns i de centrala delarna av Australien, närmare bestämt området runt staden Alice Springs. 

Arten vistas i torra och klippiga områden med glest fördelade buskar och träd. Den klättrar i dessa växter eller i växter av släktet Acacia.

Beskrivning
Denna orm växer till längder av ungefär 2 meter i längd. Det har förekommit att examplar i fångenskap nått längder strax över 3 meter. Den centralaustraliska pytonen är mestadels trädlevande. Klimatet i Alice Springs är klassat som öken.

Ekologi 
Individerna gömmer sig i grottor eller i bergssprickor. De är nattaktiva under sommaren och nattaktiva under andra årstider. Centralaustralisk pyton jagar fåglar och pungdjur eller ibland tamkatter och kaniner. Parningen sker i augusti och september. Sedan lägger honor mellan oktober och december 13 till 47 ägg. Ungarna kläcks i januari eller februari.

För beståndet är inga hot kända. Några exemplar fångas och säljs som terrariedjur. IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Pytonormar
Kräldjur i australiska regionen
Hamburger Kunsthalle

Hamburger Kunsthalle är ett tyskt konstmuseum i Hamburg. Museet består av tre sammanlänkade byggnader, som ligger i stadens centrum, nära centralstationen och sjön Binnenalster.

Historik 
Den första museibyggnaden, ritad av arkitekterna Georg Theodor Schirrmacher och Hermann von der Hude invigdes 1869. Arkitekten Fritz Schumacher ritade den andra byggnaden, som blev klar 1919, och Oswald Mathias Ungers ritade det 1997 invigda Galerie der Gegenwart.

Samling

Museet är främst inriktat på konst från Hamburg från 1300-talet, målningar av holländska och flamländska mästare från 1500- och 1600-talen, franska och tyska målningar från 1800-talet och på modern konst. 

I 1800-talssamlingen ingår bland annat verk av Max Liebermann, Lovis Corinth, Philipp Otto Runge, Caspar David Friedrich och Adolf Menzel. 

Gallerie der Gegenwart innehåller konst från tidigt 1900-tal och efter 1945, bland annat verk av Pablo Picasso, Paul Klee och Max Beckmann.

Bildgalleri

Källor
Denna artikel baseras på artikeln om Hamburger Kunsthalle på engelskspråkiga Wikipedia.

Noter

Externa länkar
 Hamburger Kunsthalles webbplats

Konstmuseer och konsthallar i Hamburg
Hamburg-Altstadt
Kidney Island

Kidney Island, ("Njurön"), med namn efter sin form, är en liten ö inom ögruppen Falklandsöarna i Sydatlanten med en yta på 33 hektar öster om Östra Falkland, inte långt från huvudorten Stanley. Den är ett naturreservat och i motsats till de flesta av de största öarna är den fortfarande täckt av gröegräs. Dess djurliv innefattar klipphopparpingviner, åsnepingviner, magellanpingviner och sjölejon. Det är en av endast tre platser i arkipelagen där kungspingviner fortplantar sig, de andra är Saunders Island och Volunteer Point på Östra Falkland.

Ön ligger vid den östra änden av Berkeley Sound nära Kidney Cove, och är åtskild från Port William av Menguera Point.

Historia
Den 1 maj 1982, under Falklandskriget, skadades den argentinska patrullbåten Islas Malvinas GC82 i närheten av ön av en helikopter av typ Westland Lynx HAS.Mk.2/3 från det brittiska örlogsfartyget . Helikoptern skadades också svårt sedan det argentinska kustfartyget ARA Forrest besvarat elden.

Referenser 

Falklandsöarnas geografi
Martial Law

Martial Law är en amerikansk TV-serie som sändes mellan 1998 och 2000. Sammo Hung har huvudrollen i serien.

Handling
I huvudsak är Martial Law berättelsen om Sammo Law, en ganska stor men ändå otroligt vig kinesisk polis som är känd för att ta ner ett dussin män med bara fötterna. Genom att använda både kinesisk polistaktik och sina otroligt snabba händer, moppar han ut Los Angeles brottslingar tillsammans med Los Angeles-polisen. Förutom att vara en berättelse om maffialedare och ligister, är Martial Law också berättelsen om Sammos kamp med amerikanska liv och den amerikanska kulturen.

Rollista
Sammo Hung - Sammo Law
Arsenio Hall - Terrell Parker
Kelly Hu - Grace "Pei Pei" Chen

Externa länkar

Amerikanska TV-serier från 1990-talet
Amerikanska TV-serier från 2000-talet
TV-seriestarter 1998
TV-serieavslutningar 2000
Edward Gibbon Wakefield

Edward Gibbon Wakefield, född den 20 mars 1790 i London, död den 16 maj 1862 i Wellington på Nya Zeeland, var en brittisk kolonialstatsman.

Biografi
Han var sonson till författarinnan Priscilla Wakefield. son till statistikern Edward Wakefield, bror till William Hayward Wakefield och far till Edward Jerningham Wakefield.

Wakefields ungdom var stormig; 1814 fick han anställning vid brittiska legationen i Turin, enleverade 1816 en rik arvtagerska, var efter hennes död 1820 en tid attaché vid ambassaden i Paris och kom vid en ny enlevering 1826 i konflikt med strafflagen, enär han genom falska uppgifter lurat sitt offer, en helt ung flicka, att lämna skolan och följa honom till Gretna Green för att vigas. Äktenskapet förklarades genom parlamentsakt upplöst, och Wakefield fick tre års fängelse.

Under fängelsetiden studerade han koloniala ämnen och sammanfattade sina idéer i skriften A letter from Sydney (1829), i vilken han skarpt kritiserade planlösheten i Australiens kolonisation och framlade en plan till systematisk kolonisation, baserad på upphörandet av kostnadsfri jordutdelning och bildandet, genom försäljning av jord till moderata priser, av en kolonisationsfond, med vilken ordnad immigration skulle uppmuntras. 

Wakefield utvecklade närmare dessa tankar i England and America (2 band, 1833; med ett bihang The art of colonization) och vann för dem stöd av ansedda män, John Stuart Mill, Grote, Molesworth, överste Torrens med flera. Han grundlade med stöd av dem South Australian association, ett kolonisationssällskap med syfte att tillämpa de nya idéerna i Syd-Australien, där en koloni med kungligt fribrev grundlades 1836. 

Wakefield deltog 1837 även i grundandet av New Zealand association och blev verkställande direktör i det 1839 för kolonisation på Nya Zeeland grundade New Zealand land company. 1838 åtföljde han som privatsekreterare lord Durham till Kanada och hade betydande andel i tillkomsten av dennes för brittisk kolonialförvaltning epokgörande Report on the affairs of British North America. 

En kort tid var han parlamentsledamot i Kanada, men sin mesta tid ägnade han åt att i London mot byråkratiskt motstånd och misstro från missionsintressets målsmän främja kolonisationen av Nya Zeeland. Från direktörskapet avgick han 1849 och ägnade sig därpå åt ett kyrkligt koloniföretag på Nya Zeeland, där 1850 nybyggarsamhället Canterbury grundlades. 

Wakefield, som 1849 utgivit A view of the art of colonization och 1850 stiftat Colonial reform society, överflyttade 1853 till Nya Zeeland och tog där verksam del i den unga koloniens rätt upprörda politiska liv, men nödgades redan 1854 av ohälsa dra sig tillbaka från det offentliga livet. Hans idéer var geniala och fick grundläggande betydelse för det brittiska kolonialväldets utveckling; vid tillämpningen var han ofta hänsynslös och hindrades dessutom genom sin ungdoms felsteg från att med nödvändig personlig auktoritet direkt verka för sina syften.

Källor

Noter

Externa länkar 

Nyzeeländska politiker under 1800-talet
Politiker från London
Födda 1790
Avlidna 1862
Män
Ugglan
Kunsthalle Bremen

Kunsthalle Bremen är ett konstmuseum i Bremen i nordvästra Tyskland.

Museet ligger mellan Bremen Teater på Goetheplatz och den gamla stan.

Historik
Bremens konstförening bildades 1823 av senatorn Hieronymus Klugkist och ett antal konstintresserade köpmän i Bremen i syfte att utveckla och visa upp de sköna konsterna, även om man i början koncentrerade sig på måleri. Föreningen fick offentligt stöd och inledde samarbete med andra konstforeninger och med museer i Hannover, Lübeck, Greifswald och Rostock, vilka arrangerade vandringsutställningar tillsammans. Föreningen kunde i maj 1949 inviga en egen konsthallsbyggnad, vilken var den första i sitt slag i Tyskland. Konsthallen byggdes senare ut 1898-1902. Byggnaden skadades under andra världskriget, men reparerades och byggdes ut och tillbyggdes 1961.

Samling
Samlingen omfattar bilder av tyska och franska impressionister som Courbet, Corinth, Liebermann, Manet, Paula Modersohn-Becker, Monet, Pissarro, Renoir, Slevogt och Vincent van Gogh.

Litteratur 
 Herbert Schwarzwälder: Das Große Bremen-Lexikon, Edition Temmen 2003,

Källor
Denna artikel är baserad på artikeln kunsthalle Bremen på norskspråkiga Wikipedia (bokmål).

Externa länkar 
Kunsthalle Bremens webbplats

Museer i Bremen
Konstmuseer och konsthallar i Tyskland