kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Otto Stobbe

Johann Ernst Otto Stobbe, född den 28 juni 1831 i Königsberg (nuvarande Kaliningrad), död den 19 maj 1887 i Leipzig, var en tysk rättshistoriker.

Stobbe blev 1853 juris doktor, 1855 docent och 1856 professor, allt i Königsberg, varifrån han 1859 flyttade till Breslau. År 1871 antog han kallelse till professur i Leipzig. Hans huvudarbeten, Geschichte der deutschen Rechtsquellen (2 band, 1860-64; översatt till italienska) och Handbuch des deutschen Privatrechts (5 band, 1871-85; 3:e upplagan 1893-1900), räknades på sin tid som mönstergilla uppslagsböcker. Bland hans många övriga skrifter kan nämnas Zur Geschichte des deutschen Vertragsrechts (1855), Beiträge zur Geschichte des deutschen Rechts (ett flertal uppsatser, 1865) och Die Juden in Deutschland während des Mittelalters (1866). Därtill kommer Die Auflassung des deutschen Rechts (i Rudolf von Jherings "Jahrbücher für die Dogmatik des bürgerlichen Rechts" 1873) och Zur Geschichte des älteren deutschen Konkursprozesses (utgiven efter Stobbes död, 1888). En utförlig biografi med bibliografi över Stobbe (av Emil Friedberg) utkom 1887.

Källor 
 
  

Tyska rättshistoriker
Tyska professorer i juridik
Personer verksamma vid universitetet i Königsberg
Personer verksamma vid universitetet i Wrocław
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Jurister under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Königsberg
Födda 1831
Avlidna 1887
Män
Ugglan
Uruguay i olympiska spelen

Uruguay deltog första gången vid olympiska sommarspelen 1924 i Paris och vid olympiska vinterspelen 1998 i Nagano.

Uruguayanska idrottare har totalt erövrat 10 medaljer, med rodd som den mest framgångsrika sporten sett till antalet medaljer. I fotboll har man tagit två guldmedaljer - de enda guldmedaljerna som man har vunnit i någon sport.

Medaljer

Medaljer efter sommarspel

Medaljer efter vinterspelen

Medaljer efter sporter 

Uruguay i olympiska spelen
Wilhelm von Leube

Wilhelm Olivier von Leube, född 14 september 1842 i Ulm, död 16 maj 1922 på Schloss Montfort vid Bodensee, var en tysk läkare.

Leube blev medicine doktor 1866, docent i Erlangen 1868, professor i medicinsk klinik 1872 i Jena, 1874 i Erlangen och 1885–1911 i Würzburg. Han inriktade sig på invärtesmedicin och studerade särskilt magsäckens, tarmens och njurarnas sjukdomar. Utöver nedanstående skrifter utgav han en mycket anlitad lärobok i diagnostik, Spezielle Diagnose der inneren Krankheiten (två band, 1892–1893; sjunde upplagan 1904).

Bibliografi (i urval)
Die Ernährung vom Mastdarm aus (1872)
Die Krankheiten des Magens und Darms (1878)
Die Magensonde (1879)
Die Lehre vom Harn (tillsammans med Ernst Leopold Salkowski, 1882)
Die Behandlung der Urämie (1883)
Über Störungen des Stoffwechsels und ihre Bekämpfung (1898)

Källor

Tyska professorer i medicin
Personer verksamma vid Erlangens universitet
Personer verksamma vid Jena universitet
Personer verksamma vid Würzburgs universitet
Tyska läkare under 1800-talet
Personer från Ulm
Födda 1842
Avlidna 1922
Män
Ugglan
Albert de Broglie

Albert de Broglie, född 13 juni 1821 i Paris, död där 19 januari 1901, var en fransk politiker. Han var son till Victor de Broglie samt farfar till Maurice och Louis de Broglie.

de Broglie inträdde först på diplomatbanan. Han återgick efter 1848 års revolution till privatlivet och skrev mycket uppmärksammade artiklar i Revue des deux Mondes och senare i Correspondant, där han tillsammans med Alfred de Falloux, Charles de Montalembert och Augustin Cochin förde en häftig kampanj för kyrkans världsliga makt. Han ägnade sig även åt historiska arbeten och utgav 1856 Histoire de l'église et de l'empire au 4:e siècle och blev 1862 medlem av Franska akademien.

Vid valen 1871 utsågs han till departementet Eures representant i nationalförsamlingen och åtog sig några dagar senare på Adolphe Thiers begäran posten som ambassadör i London, där han stannade ett år. Han försökte förmå Thiers att slå in på en politik mer överensstämmande med den monarkistiska majoriteten inom nationalförsamlingen och bidrog till dennes fall. Efter Patrice de Mac-Mahons val till republikens president blev de Broglie konseljpresident och utrikesminister 1873 och drev som sådan monarkistisk politik men störtades 1874 av yttersta högern vid en omröstning rörande vallagen. 

Vid ministären Jules Simons fall 16 maj 1877 kallades han av Mac Mahon till konseljpresident och justitieminister och begärde 16 juni av senaten rätt att upplösa kammaren, vilket han beviljades. Detta ledde till den berömda dagorden "de trehundrasextiotres protest". Trots regeringens och Mac Mahons ansträngningar att uppnå konservativ majoritet vid nyvalen misslyckades detta. Den nya kammaren visade på nytt en opposition av 363 deputerade, och de Broglie avgick 20 november 1877. Sedan de Broglie vid valen till senaten i januari 1878 inte blivit omvald, drog han sig tillbaka från politiken och återvände till sina historiska studier.

Han intresserade sig som forskare främst för 1700-talet. Han hade i släktens arkiv tillgång till synnerligen värdefulla dokument och intar en plats i första ledet bland diplomatiska historieskrivare. Bland de Broglies skrifter märks Le secret du roi (2 band, 1878), Frédéric II et Marie-Thérèse (1882), Frédéric II et Louis XV (1884), samt Marie-Thérèse, impératrice (1888).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.

Noter

Franska diplomater
Frankrikes utrikesministrar
Frankrikes justitieministrar
Franska historiker
Frankrikes regeringschefer
Ledamöter av Franska Akademien
Franska hertigar
Födda 1821
Avlidna 1901
Män
Franska politiker under 1800-talet
Riddare av Hederslegionen
Politiker från Paris
Lindesberg Arena

Lindesberg Arena är en multiarena i Lindesberg, invigd 16 augusti 2010.

Här tränar och tävlar elitidrottare sida vid sida med skolungdomar och motionärer.

I anslutning till arenan finns även konferenslokaler. Ett antal större arrangemang arrangeras ett par gånger per år. 

Lindesberg Arena kan ta 2 500 besökare och har en Greenbuildinganläggning. Arenan inrymmer Krydda Restaurang och Bowling som nyöppnades 2016.

Föreningar som huserar på Lindesberg Arena är LIF Lindesberg, LAGF, Lindesbergs VBK, Frövi Judo, WSK Lindesberg, Stråssa GF Lindesberg, BK ATOM, King Cobra BK. Lindeskolan ligger bredvid arenan och har sina idrottslektioner där.

Se även 
 Lindesberg
 LIF Lindesberg
 Lindeskolan
 Lindesbergs VBK

Externa länkar 
{
  "type": "FeatureCollection",
  "features": [
    {
      "type": "Feature",
      "properties": {},
      "geometry": {
        "type": "Point",
        "coordinates": [
          15.21700859069824,
          59.59339632025514
        ]
      }
    }
  ]
}
 Om arenan på Lindesbergs kommuns webbplats
 Om arenan på Lindesbergs IF:s webbplats

Sportanläggningar i Lindesbergs kommun
Sportanläggningar invigda 2010
2010 i Sverige
Flash Thompson

Eugene "Flash" Thompson är en fiktiv figur i Marvel Comics, skapad av Stan Lee och Steve Ditko. Han dök upp för första gången i Amazing Fantasy #15 (augusti 1962).

Fiktiv biografi
Flash är en riktig sportfantast som spelar amerikansk fotboll, född i Queens. Han studerar på högskolan och retar ofta Peter Parker, som är Spindelmannens civila alter ego. Han älskar att förödmjuka honom inför hela skolan och anser att alla flickor som Peter vill dejta är hans egna. Ironiskt nog är han ett av Spindelmannens största fans och drömmer om att vara precis som han.

Efter examen går Flash med i USA:s armé och blir senare även vän med Peter Parker.

Flash har dykt upp i ett flertal andra medier om Spindelmannen, vanligen i sitt tidigare liv som Peters mobbare.

Externa länkar

Spindelmannen
Seriefigurer introducerade 1962
Fiktiva figurer från New York
Seriefigurer i Marvels universum
Fiktiva idrottare
Olivia Mariamne Devenish

Olivia Mariamne Devenish, född 1771 i Madras i Indien, död 1814 på Buitenzorg på Java. Hon var guvernörsfru i Ostindien och introducerade som sådan flera sociala umgängesreformer, som sedan präglade den västerländska elitens liv under ett sekel framåt. Hon är föremål för ett minnesmärke i Botaniska trädgården i Buitenzorg (Bogor).

Hon var dotter till skotten George Devenish och dennes tjerkessiska fru och växte upp på Irland. Hon gifte sig i Madras 1793 med kirurgen Jacob Cassivelaun Fancourt (död 1800) och 1805 i London med Thomas Stamford Raffles.

År 1811 annekterade britterna Nederländska Indien. Thomas Raffles utsågs till generallöjtnant på Java, och paret flyttade till Batavia (Jakarta). Som "första dam" introducerade hon en del reformer i det sociala umgängeslivet. Hon uppträdde tillsammans med maken vid officiella ceremonier, så som besök hos inhemska makthavare, och höll mottagningar där både könen av olika etnisk tillhörighet blandades, vilket var något nytt på Java där europeiska kvinnor dittills hade isolerat sig från den inhemsk befolkningen. Samtidigt introducerade hon en strikt europeisk stil och rensade ut alla de inhemska seder som då präglade livet i Batavia. Hennes mottagningar var hållna i strikt europeisk stil, och hon avlägsnade spottkoppen för beteltuggning från residenset. Under denna tid klädde sig europeiska kvinnor på Java ofta i den inhemska klädseln kebaya eller sarong, förutom då de visade sig offentligt i kyrkan eller gick på visiter och mottagningar, och de tuggade även betel. Dessa inhemskt präglade seder hos de västerländska innevånarna på Java uppfattades som dekadens av besökare från Europa. Devenish förbjöd betel för vita kvinnor och gjorde det till regel för vita kvinnor att klä sig västerländskt även till vardags, reformer som man sedan höll fast vid under 1800-talet. Det skulle dröja hundra år innan västerländska kvinnor på Java bar inhemska kläder.

Källor 
 http://www.inghist.nl/Onderzoek/Projecten/DVN/lemmata/data/Devenish
 Ulbe Bosma,Remco Raben: Being "Dutch" in the Indies: A History of Creolisation and Empire, 1500-1920
 The influence of Olivia Mariamne Raffles on European society in Java (1812-1814)" 

Födda 1771
Kvinnor
Avlidna 1814
Personer i Indonesiens historia
Ernst von Düring

Ernst  Carl Eduard Camille von Düring Pascha, född den 6 maj 1858 i Hamburg, död den 23 december 1944 i Heidelberg, var en tysk läkare.

Efter avlagda examina och fortsatta specialstudier, bland annat hos Paul Gerson Unna i Hamburg 1887-89, blev han 1889 professor i dermatologi och syfilidologi i Konstantinopel. Han torde vara mest känd för sina omfattande undersökningar över syfilis och speciellt hereditär syfilis i Mindre Asien och sin kamp mot denna sjukdom, som där hade en oerhörd utbredning och rent endemisk karaktär. Dessa undersökningar verkställdes 1899-1902. Han återvände därefter till Tyskland, blev professor i sitt fack i Kiel, men lämnade 1906 sin professur för att efter Heinrich Lahmann överta chefskapet för sanatoriet Weisser Hirsch vid Dresden.

Källor

Tyska dermatologer
Venerologer
Tyska professorer i medicin
Personer verksamma vid Kiels universitet
Tyska läkare under 1800-talet
Tyska läkare under 1900-talet
Personer från Hamburg
Födda 1858
Avlidna 1944
Män
Ugglan
Paul Gerson Unna

Paul Gerson Unna, född 8 september 1850 i Hamburg, död där 29 januari 1929, var en tysk dermatolog. 

Unna, som 1878 blev titulär professor, var praktiserande läkare i sin födelsestad, där han sedermera uteslutande ägnade sig åt hudsjukdomar. Trots att han endast var privatläkare utan officiell ställning, gjorde han sig känd som en av samtidens främsta på sitt område. Till hans privatklinik i Hamburg strömmade inte bara patienter från in- och utlandet, utan även läkare från hela världen för vidareutbildning, sedan Unna gjort denna klinik till ett betydande vetenskapligt centrum. Av hans lärjungar kan nämnas Ernst von Düring och Ludvig Moberg.

Unna utövade en mycket omfattande författarverksamhet inom alla grenar av sin vetenskap, och många av hans arbeten var verkligt banbrytande och epokgörande. De flesta av dem publicerades i tidskriften Monatshefte für praktische Dermatologie, som han 1882 började utge och som under hans ledning intog en rangställning bland hithörande facktidskrifter.

Källor

Tyska dermatologer
Alumner från Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
Alumner från Leipzigs universitet
Alumner från Strasbourgs universitet
Personer verksamma vid Hamburgs universitet
Tyska innehavare av professors namn
Tyska läkare under 1800-talet
Tyska läkare under 1900-talet
Personer från Hamburg
Födda 1850
Avlidna 1929
Män
Ugglan
Dumont d’Urvillehavet

Dumont d’Urvillehavet (franska: Mer Dumont d’Urville, engelska: Dumont d’Urville Sea) är ett randhav till Antarktiska oceanen och ligger utanför Östantarktis.

Geografi
Dumont d’Urvillehavet ligger utanför kusten mellan Adélieland och George V land.

Havet sträcker sig mellan 136° och 148° Ö med ett djup på cirka 500 m i den södra delen och ett största djup på cirka 3 600 m i den norra delen. Områdets södra del ligger inom kontinentalsockeln.

Historia
1911 namngavs Dumont d’Urvillehavet av den Australiska Antarktisexpeditionen åren 1911–1914 under ledning av Douglas Mawson.

Området namngavs efter den franske marinofficeren Jules Dumont d’Urville som utforskade området åren 1839 till 1840 och då även upptäckte Adélieland. Namnet fastställdes 1912.

1997 installerades en tidvattenmätare nära kusten.

Den 24 mars 1998 drabbades området av en jordbävning.

2009 låg den Magnetiska sydpolen inom området.

Referenser

Externa länkar
 Bild över Dumont d’Urvillehavet
 Lägeskarta över området
 Översiktskarta över området (NASA)

Antarktis geografi
Antarktiska oceanen
Bihav
Susanna du Plessis

Susanna du Plessis även känd som Maria Susanna Duplessis, född 1739 i Paramaribo, Surinam, död där 1795, plantageägare.   

Dotter till Solomon du Plessis, jurist vid holländska kompaniet, och plantagearvtagaren Johanna Margaretha van Strijp. Gift 1754 i Paramaribo med Frans Laurens Willem Grand, och 1767 med Frederik Cornelis Stolkert, son till Elisabeth Buys ; skild 1783. Hennes far förvisades 1754 från Surinam av politiska skäl.

Susanna var en förmögen plantageägare som själv skötte sin egendom: i äktenskapskontraktet 1767 tillförsäkrades hon kontroll över sin egen egendom. Hon var en framgångsrik odlare som vid sin död efterlämnade en blomstrande verksamhet, stora konstsamlingar och en förmögenhet. Hon separerade från maken 1783 på grund av misshandel och oenighet och flyttade då till kolonins huvudstad Paramaribo. 

Plessis har i Surinams historia fått utgöra prototypen för en grym slavägare, och hon figurerar i den traditionella muntliga berättelsehistorien, sånger, pjäser, sagor och legender. År 1790, publicerade en viss A. Barrau en artikel i vilken han berättar historien om en slavälskarinna vars barn dränkts då det inte kunde sluta gråta, och John Gabriel Stedman, en skotte som under 1773 till 1777 stannade i Surinam, publicerade 1796 en reseskildring om slavägarnas grymhet i Surinam som bidrog till antislaverirörelsen; även om dessa skrifter inte nämner hennes namn, tros berättelserna handla om henne. Den mest berömda historien om Susanna du Plessis behandling av slavarna beskriver hur hon, då hon trodde sig se att maken blivit attraherad av mulattslavinnan Alida, skar av dennas bröst och serverade dessa till maken vid middagen. Denna historia är med säkerhet utbroderad med tiden, men kan möjligen ursprungligen härstamma från en verklig händelse. Den 1 juli, dagen då slaveriets avskaffande firas i Surinam, blev senare uppkallad efter Alida. Ingen av de många historier om Plessis grymhet är bekräftade. Det är möjligt att hon blev utsatt för en kampanj av sin före detta make samt av guvernören, med vilken fadern länge var inblandad i en konflikt. 

Susanna de Plessis är föremål för böcker och pjäser.

Källor 

 http://www.inghist.nl/Onderzoek/Projecten/DVN/lemmata/data/Plessis,%20Susanna%20du

Noter

Personer i Nederländerna under 1700-talet
Födda 1739
Kvinnor
Avlidna 1795
Personer från Paramaribo
Surinams historia
Plantageägare
Godsägare under 1700-talet
Flying Fish Cove

Flying Fish Cove är huvudstad på det australiska territoriet Julön. Staden är namngiven efter det brittiska undersökningsfartyg HMS Flying Fish. På många kartor är den bara utmärkt som The Settlement. Den grundades 1888 av britterna. Cirka tre fjärdedelar av befolkningen i territoriet, som består av 2 072 invånare enligt 2011 års folkräkning, bor i Flying Fish Cove.

Vidare läsning
 Golder Associates.(1995) Landslide risk assessment, Flying Fish Cove, Christmas Island, Indian Ocean : submitted to Australian Construction Services. Leederville, W.A. : Golder Associates. "Oktober 1995"

Källor

Noter

Orter i Oceanien
Orter grundade 1888
Orter i Julön
Maurice de Broglie

Louis Cécar Victor Maurice de Broglie, född 27 april 1875 och död 14 juli 1960, var den sjätte hertigen de Broglie och en fransk fysiker. Han var bror till fysikern Louis de Broglie.

Maurice de Broglie grundade i Paris ett privat forskningslaboratorium för undersökning av röntgenstrålning och är som fysiker känd för sina grundläggande arbeten inom röntgenspektroskopin, där han införde den så kallade vridkristallmetoden i förening med fotografisk registrering av röntgespektra. 

De Broglie har även utfört omfattande undersökningar av de vid bestrålning med röntgenljus ur olika substanser utlösta elektronerna genom att undersöka dessas magnetiska spektra.

Källor

Noter

Tryckta källor
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.

Franska hertigar
Franska fysiker under 1900-talet
Ledamöter av Franska Akademien
Ledamöter av Franska vetenskapsakademien
Ledamöter av Royal Society
Ledamöter av Rysslands Vetenskapsakademi
Storofficerare av Hederslegionen
Forskare från Paris
Män
Födda 1875
Avlidna 1960
Sara Specx

Sara Specx, född 1616 i Hirado i Japan, död 1636 på Formosa, var centralfigur i en uppmärksammad skandal i Batavia. 

Dotter till Jacques Specx, chef för handelsstationen i Hirado och senare generalguvernör i Batavia, och en japansk kvinna. Sara Specx gifte sig i maj 1632 i Batavia med Candidus Georg (1597-1647), tysk präst i Moluckerna och Formosa. 

Som utomäktenskaplig avkomma till en holländare och en inhemsk person omhändertogs Specx 1628 för att uppfostras under uppsyn av guvernören i Batavia, Jan Pieterszoon Coen och hans fru Eva Ment. År 1629 ertappades Spexc med att ha samlag med den sexton år gamla Peter Kortenhoef; denne halshöggs, medan Specx som ännu inte 14 år gammal inte var straffmyndig och därför dömdes till att piskas i stället för att dränkas i en tunna. Näste guvernör i Batavia blev hennes egen far, som iscensatte häftiga hämndaktioner på de myndighetspersoner han betraktade som ansvariga för den offentliga misshandeln av hans dotter. Hela affären åstadkom en hel del konflikter och förvecklingar inom den holländska kolonialadministrationen. 

Fallet Specx har varit föremål för omfattande historieforskning och pjäser. På artonhundratalet såg Conrad Busken Huet Sarahs straff som en bekräftelse på Coens rykte som en barbar. 

Fallet är föremål för boken "Nieuwe Indische verhalen en herinneringen uit vroegeren en lateren tijden" (1845) av WL Ritter och pjäsen Jan Pietersz. Coen (1930) av Slauerhoff.

Källor 

 http://www.inghist.nl/Onderzoek/Projecten/DVN/lemmata/data/Specx

Personer i Nederländerna under 1600-talet
Födda 1616
Kvinnor
Avlidna 1636
Personer i Nederländska Ostindien
Erik Brogren

Per Axel Erik Brogren, född 28 juni 1871 i Stjärnorps församling, död 25 december 1932 i Göteborg, var en svensk journalist och författare.

Biografi
Föräldrar var kyrkoherden John Wilhelm Brogren och Louise Petersson. Han tog studentexamen 1889 och filosofie kandidatexamen vid Uppsala universitet 1893. Därefter studerade Brogren katolsk teologi 1899-1900 i Eichstätt och München. I debutverket En ynglingasaga (1901), skildras hans omvändelse från esteticism till katolsk religiositet. Bland hans senare diktsamlingar märks Psalmernas bok (1910) och Psyke (1912). Som dramatiker framträdde Brogren även med versdramat I dödens skugga (tryckt i diktsamlingen Medusa (1902)), samt Natten: nutida mortalitet (1920). Han var gift med författaren Gertrud Almqvist-Brogren.

Bibliografi
 - Medverkande: Martin Landahl ; Niklas Bergius ; Erik Brogren ; Josef Helander ; Karl-Erik Forsslund

Redaktör
 - Redaktör och ansvarig utgivare Erik Brogren.

Översättningar
 E. T. A. Hoffmann: Djäfvulselixiret: Kapucinermunken broder Medardus' efterlämnade papper (Bonnier, 1904)
 Sil-Vara: Brittiska personligheter (Norstedt, 1918)
 Arthur Stiehler: Guldmakaren: roman ur grevinnan, Kosels och porslinets uppfinnare Böttgers levnad (Ljus, 1920) (Goldene Berge)
 Zdensko von Kraft: Maria Theresia: historisk roman (Ljus, 1920)

Referenser

 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.

Externa länkar

Svenska journalister under 1900-talet
Svenska författare under 1900-talet
Svenska dramatiker
Svenska översättare
Födda 1871
Avlidna 1932
Män
Personer från Stjärnorps socken
Översättare från tyska
Angelina Valentijn

Angelina Catharina Valentijn, även känd som Anjelina av Batavia, född 1768 som Anjelina i Batavia, död 1817 i Batavia, var en nederländsk slav. Gift först med löjtnant Johan Samuel Heinrich Wüstenberg, 1803 Johannes Loetzrich, vicepresident, och sedan med marin-kapten Adriaan Maarschalk. 

Hon döptes till katolik av Margaretha Catharina van Wargaren, som gav henne en europeisk uppfostran, och växte upp i borgarklassen i Batavia. Angelina Valentine är känd för sina äktenskap; hon gifte sig tre gånger med europeiska män i inflytelserika kretsar Batavia, vilket är anmärkningsvärt för någon som föddes in i slaveri. Genom sitt första äktenskap kom hon i besittning av egendomen Tjitrap och en del av landet Sukkah Raja, som hennes man hade fått omkring 1800, och kom i besittning av en anmärkningsvärd förmögenhet och en plats i den styrande klassen. Valentjin betraktas som ett anmärkningsvärt exempel på socialt avancemang under sin tid.

Källor 
 http://www.inghist.nl/Onderzoek/Projecten/DVN/lemmata/data/Valentijn

Personer i Nederländerna under 1700-talet
Födda 1768
Kvinnor
Avlidna 1817
Slavar
Personer i Nederländska Ostindien
Plantageägare
Godsägare under 1800-talet
Bernhard Fränkel

Bernhard Fränkel, född 17 november 1836 i Elberfeld, död 11 november 1911 i Berlin, var en tysk läkare.

Fränkel blev medicine doktor 1859, docent i Berlin 1872, 1884 extra ordinarie professor i rhinologi och laryngologi och 1887 direktör för universitetspolikliniken för hals- och nässjukdomar där. År 1893 blev han direktör för kliniken för hals- och nässjukdomar vid Charitésjukhuset. Flera svenska specialister på Fränkels område fick sin utbildning hos honom. Han var utländsk ledamot av Svenska Läkaresällskapet.

Källor

Noter

Öron-, näs- och halsläkare
Tyska professorer i medicin
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Tyska läkare under 1800-talet
Personer från Elberfeld
Födda 1836
Avlidna 1911
Män
Ugglan
Catharina Besselman

Catharina Besselman, född Tonkin 1678, död 1702 i Batavia, var föremål för flera uppmärksammade skandaler i Nederländska Indien och en välkänd figur i samtidens persongalleri.  
 
Dotter till Johannes John, köpman, och Christina Porcelius; gift med Dirk Hurdt (d. 1698), och år 1699 med prästen Johannes Kiezenga. Hennes far var chef för Tonkin (1677-1679), och kassör på slottet i Batavia (1681-1684). 

Besselman var en av sin tids mest uppmärksammade personligheter i Batavia, välkänd och omtalad för sitt kärleksliv. Hon älskade fester och ska ha haft flera förhållanden före sitt äktenskap och till och med ha underhållet en man och gett honom pengar i utbyte mot sex, något som väckte stor skandal. Under perioden 1698-1699 var hon som änka förlovad fyra gånger innan hon gifte sig, något som var ett svårt brott mot denna tids normer. Besselman betraktades med sin levnadsstil som ett svårt hot av kyrkan, och vid sitt andra äktenskap förvägrades hon av kyrkans ledare Theodore Zas att ta emot sakramentet. Detta orsakade en uppmärksammad skandal, där hennes make skällde ut hela kyrkokollegiet "som om han var besatt av Satan". Kyrkan tog ärendet till generalguvernör William Outshoorn. Hennes make dömdes till att återvända till Nederländerna, men hans fru lyckades med hjälp av sitt inflytande och sina kontakter hindra domen att verkställas.

Källor 

 http://www.inghist.nl/Onderzoek/Projecten/DVN/lemmata/data/Besselmans

Personer i Nederländerna under 1600-talet
Födda 1678
Kvinnor
Avlidna 1702
Personer i Nederländska Ostindien