kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Velamsund

Velamsund är en gammal lantegendom vid Insjön i Boo socken på Ormingelandet i Nacka kommun. Mangårdsbyggnaden vid Velamsunds gård, uppförd i sten på 1790-talet, brann ned 1978 och revs några år senare.

Historik

På 1500-talet fanns här två gårdar, Stora och Lilla Velamsund. Friherre Augustin Leijonsköld fick båda gårdarna i förläning och gjorde dem till sitt säteri 1665. Han sålde egendomen 1667 till riksrådet Pontus De la Gardie. Under senare 1700-tal var gården i dåligt skick och innehades av många olika ägare. 

År 1792 ägdes Velamsund av stockholmsbryggaren Anders Berg, som ville leva här ”sina övriga dagar”. Han avled dock redan 1794 men påbörjade bygget av en ny huvudbyggnad i sten som under hans arvingar fullbordades 1796. Huvudbyggnaden låg i en sluttning och hade en våning mot entrésidan och tre våningar mot trädgården. 

Under nästa ägaren, ryttmästaren Isaak Lorentsson Westman,  även han en bryggare, uppfördes den stora ladugården för 64 kreatur och 14 hästar. 1822 förvärvades Velamsund av general Louis Marie de Camps som fortsatte med byggandet och lät upprusta mangårdsbyggnaden. Själv bodde han huvudsakligen på närbelägna Kils gård i samma socken.

År 1880 förvärvade grosshandlaren Emil Egnell godset Velamsund. Han skulle senare bli känd som en av initiativtagarna för Djursholms AB som stod bakom tillkomsten av Djursholms villastad. Egnell kom att få stor betydelse för gårdens utveckling genom att han på kort tid förvandlade Velamsund till en mönstergård. Egnell sålde även tomtmark till sommarbebyggelse samt lät själv uppföra sommarvillor för uthyrning. På äldre dagar bosatte Egnell sig på gården, som vid sin död 1917 ärvdes av änkan Julia och sonen Fritz. Familjen Egnell ägde Velamsund i tre generationer och sålde gården slutligen 1964 till kommunen.

Området idag
Området hör numera till största delen till Velamsunds naturreservat. Vid Velamsund finns motionsanläggningar. Här börjar vandringsleden Boo-leden, som österut övergår i Värmdöleden.

Se även
 Vinberget i Velamsunds naturreservat
 Lista över slott och herresäten i Uppland

Referenser

Tryckta källor

Litteratur 
Josephson, Öberg Lindevall och Waldton Lézin: BooBoken - Saltsjö-Boo nu och då, 2008. .

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Nacka kommun
Herrgårdar i Uppland
Värmdöleden (vandringsled)

Värmdöleden är en 25 km lång vandringsled som börjar i Velamsunds naturreservat vid Velamsund, Nacka kommun, där den de första kilometrarna kallas Boo-leden. Leden fortsätter därefter österut och sedermera norrut på Värmdöns marker, i Värmdö kommun och slutar i småhus- och sommarstugeområdet Saltarö.

Beskrivning
Värmdöleden är ett samarbetsprojet mellan Värmdö kommun, Friluftsfrämjandet, Naturskyddsföreningen och Gustavsbergs orienteringsklubb. Leden är markerad med orangea skyltar och går förbi historiska och intressanta platser. Sträcken är uppdelad på tre deletapper: 
 Etapp 1 Velamsund – Ålstäket, ca 9 km.
 Etapp 2 Ålstäket – Sågen, ca 10 km. 
 Etapp 3 Sågen – Saltarö, ca 6 km.

Externa länkar
Karta
Värmdö kommun om Värmdöleden

Värmdö kommun
Nacka kommun
Vandringsleder i Stockholms län
Albert Mehrabian

Albert Mehrabian, född 1939, är en iransk-amerikansk professor, för närvarande professor emeritus i psykologi vid UCLA i USA.

Han är mest känd för att ha funnit att det var tre viktiga delar i öga mot öga-kommunikation för att förmedla känslor: 
 ord (7%)
 betoning och tonläge (38%) 
 ansiktsuttryck (55%)

Fördelningen mellan dessa är angiven i parentes och för meningsfull kommunikation så måste dessa delar hänga samman och ”säga” samma sak för att det ska förstås effektivt. Undersökningen baserades på experiment i frågor om känslor och attityder, det vill säga ”jag tycker om”- respektive ”jag tycker inte om”-frågor.

Hans forskningsresultat används ofta av talarcoacher och liknande för att lära ut framgångsrika talarmetoder, men gäller enligt Mehrabian själv enbart inom de specifika fält han undersökt.

Referenser

Noter

Allmänna källor 
 
 
 

Amerikanska psykologer
Män
Födda 1939
Levande personer
Alejandro Lago

Eduardo Alejandro Lago Correa, född 28 juni 1979 i Montevideo i Uruguay, är en uruguayansk fotbollsspelare. Han har bland annat spelar för CA Peñarol, Rosenborg BK, IFK Göteborg och för Uruguays landslag.

Karriär
2005 skrev Lago ett kontrakt med norska Rosenborg BK, dit han köptes tillsammans med landsmannen Sebastián Eguren. Deras visit hos klubben blev dock ingen succé och de lånades i januari 2006 ut till SK Brann, men fann ingen lycka där heller. I februari samma år lånades Lago istället ut till uruguayanska CA Bella Vista innan han återvände till Skandinavien för att på nytt bli utlånad, den här gången till IFK Göteborg. Han gjorde succé i första matchen där han nickade in ett mål men efter det gick det neråt igen och de ville inte skriva kontrakt med Lago, varpå han återvände till Rosenborg i januari 2007.

Källor

Externa länkar 
 

Födda 1979
Uruguayanska fotbollsspelare
Spelare i CA Fénix
Spelare i CA Peñarol
Spelare i Rosenborg BK
Spelare i CA Bella Vista
Fotbollsspelare i IFK Göteborg
Spelare i Montevideo Wanderers
Spelare i Copa América 2004
Män
Levande personer
Uruguayanska landslagsspelare i fotboll
Personer från Montevideo
U1 (Berlins tunnelbana)

|}
|}
Linje U1 i Berlins tunnelbana har 13 stationer och är 8,8 kilometer lång. Den går från Uhlandstrasse till Warschauer Strasse. Den går till stora delar över markytan, bland annat över Landwehrkanal.

I likhet med linje U2 förändrades sträckan av Berlins delning. Sträckan kortades till att sluta vid Schlesisches Tor. När Berlin åter blev en stad inleddes en nysatsning på linjen och bland annat Oberbaumbrücke sanerades. 1995 började U1 gå till Warschauer Strasse.

Linjen går till stora delar utomhus på viadukter med utomhusstationer i centrala staden, bland annat i Kreuzberg. I stadsdelen Schöneberg går linjen i en tunnel som avslutas under Kurfürstendamm och Uhlandstrasse. U1 delar spåren med U3 mellan Nollendorfplatz och Warschauer Strasse (i motsatt riktning mellan Warschauer Strasse och Wittenbergplatz).

Framtid
Det finns långt framskridna planer på att förlänga linjen dels genom att flytta nuvarande station Warschauer Strasse så den skulle ligga ovanför S-bahnstationen men även att linjen ska föras vidare till Frankfurter Tor och linje U5. I väster vill man förlänga linjen under Kurfürstendamm till Adenauerplatz station och linje U7.

Bilder

Externa länkar
 Fotografier på linje U1 på Untergrundbahn.de

Berlins tunnelbanelinjer
Landwehrkanal

Landwehrkanal är en 10,7 km lång kanal i Berlin, som förbinder övre Spree i Kreuzberg, i höjd med Osthafen, med undre Spree i Charlottenburg och längs vägen passerar stadsdelarna Neukölln och Tiergarten.

Landwehrkanal byggdes 1845–1852 för att avlasta Spree som transportväg och även för dränering av omgivande mark. Namnet kommer av att kanalen byggdes längs en tidigare så kallad Landwehrgraben, en sorts vallgrav utanför stadsmuren som del av stadens försvarsverk. Under åren 1883–1890 breddades och fördjupades kanalen och dess kanter förstärktes med sten.

Referenser 

Kanaler i Berlin
Kreuzberg
Neukölln
Tiergarten
Charlottenburg
Vorpommern

Vorpommern (på svenska även Förpommern), är Pommerns västliga landsdel, ett historiskt landskap vid Östersjöns södra strand som sedan 1945 är delat mellan Tyskland och Polen; sedan 1999 är delat mellan det tyska förbundslandet Mecklenburg-Vorpommern och Västpommerns vojvodskap i Polen.

Vorpommerns svenska historia 
Vid Westfaliska freden 1648 tillföll Vorpommern Sverige (då benämnt Svenska Pommern), till skillnad från övriga Pommern (Hinterpommern) som kvarblev under Brandenburgs krona. Dess östliga gräns drogs längs floden Oder.
Under 1700-talet avträdde sedan Sverige Vorpommern i etapper till den framväxande världsmakten Preussen. De sista resterna avträddes 1814 till Danmark (i utbyte mot Norge), vilka emellertid redan 1815 avträdde sitt förvärv till Preussen.

Vorpommern under tyskt och polskt styre 
Inom Preussen återförenades Vorpommern med Hinterpommern till provinsen Pommern.
Efter andra världskrigets slut 1945 tvingades Tyskland avträda landområdena öster om Oder-Neisse-linjen till Polen, samt mindre delar av Vorpommern; Stettin, Swinemünde och Neuwarp.
Med Vorpommern avses efter 1990, efter Tysklands återförening och återupprättade av Tyska förbundsländer i forna Östtyskland, vanligen den östra tredjedelen av Mecklenburg-Vorpommern, det vill säga den, större, delen av Vorpommern som kvarblivit under tysk förvaltning. Öarna Rügen och Usedom är Tysklands största öar. De till Polen avträdda områdena ingår sedan 1999 i det då nybildade vojvodskapet Västpommern (Vorpommerns största stad, Stettin, är där huvudstad).

Viktigare städer 
 Sassnitz (Tyskland)
 Stralsund (Tyskland)
 Stettin (Polen)

Litteratur 
 Önnerfors, Andreas: Svenska Pommern: kulturmöten och identifikation 1720-1815, Lund 2003 (Avhandlingen online)

Externa länkar 
Semester vid Östersjön - turistinformation på svenska från Vorpommerns regionala turistförbund

Pommern

Polens geografi
Geografiska områden i Sveriges historia
Mecklenburg-Vorpommern
Gretl

gretl är ett fritt datorprogram för statistisk och ekonometrisk analys. Namnet är en akronym för Gnu Regression, Econometrics and Time-series Library. Det kan användas tillsammans med X-12-ARIMA, TRAMO/SEATS och GNU R, och kan importera filformaten Excel, Gnumeric, Stata, EViews, RATS 4, SPSS och GNU Octave.

Se även 
 JMulTi

Externa länkar 
 Gretl Homepage
 Archive for gretl-user's mailing list
 Gretl User's Guide
 Gretl Command Reference

Fria statistikprogram
Sourceforge-projekt
Kanon (fiktion)

Kanon, då termen används om berättande verk, omfattar de verk som utspelar sig inom ett fiktivt universum, och som av upphovsmannen själv eller fansen fått särskild status: de räknas som den "riktiga" historien i det fiktiva universumet. Ett verk som tillhör kanon är kanoniskt. Begreppet kanon kommer från den kristna kyrkan.

Ett exempel på kanonisk fiktion är de fyra romaner och femtiosex noveller som utgör Arthur Conan Doyles samlade Sherlock Holmes-produktion. Ett verk som utspelar sig i samma uppdiktade verklighet som andra berättelser, men som inte beaktas med samma status inom det fiktiva universumet benämns apokryf. Exempel på apokryfisk fiktion är Ellery Queens Sherlock Holmes-historia En studie i skräck. Även om Sherlock Holmes förekommer i Queens berättelse, anses den inte berätta något som verkligen hände den figur som Conan Doyle hittade på. En vanligt förekommande form av apokryfisk fiktion är fanfiction.

Kanon används ofta för att förklara vilken historia som är den riktiga, såvida samma påhittade figur förekommer i flera, varandra motsägelsefulla berättelser. Man kan då bestämma sig för att en viss version är den som ska räknas som "riktig".

Termerna kanon och apokryf är hämtade från teologin, där de avser statusen på religiösa urkunder. Precis som inom olika religioner, kan det beträffande fiktiva historier förekomma debatter kring vilka berättelser som skall anses vara kanoniska.

Se även
 Retcon
 Kulturell kanon

Fiktiva universum
U7 (Berlins tunnelbana)

|}
|}

Linje U7 i Berlins tunnelbana har 40 stationer och är 31,8 kilometer lång. Den börjar i Spandau (Rathaus Spandau) och går via Neukölln till Gropiusstadt och Rudow. Linje U7 den längsta tunnelbanesträckan i Berlin både gällande sträcka, antalet stationer och restid. Den går helt under jord och var under en period världens längsta underjordiska byggnadsverk. Linje U7 var ursprungligen en sidlinje till dagens U6 som gick mellan Seestrasse och Grenzallee. 1966 skildes linjen från U6 och byggdes ut i tre etapper fram till 1984.

Historia
U7 skapades utifrån det som idag är linje U6, U7 var en sidlinje till denna linje med namnet CII då U6:an hette CI. Detta kan ses när man åker då det blir ett hopp i stationsarkitekturen mellan linjens västliga del och dess östra. Stationerna i Kreuzberg och Neukölln har den för Berlins tunnelbana typiska 1920-talsformgivningen av Alfred Grenander.  

Under 1950-talet bestämdes att man skulle undvika denna typ av linjer och stationer och istället ha korsningsstationer. Nuvarande U7 byggdes ut från 1959 utifrån den existerande delen på linje U6:s en del, en första utbyggnad söderut stod klar 1963. 1961-1966 följde den södra förlängningen av linje U6. Detta innebar att stationen Mehringdamm byggdes om 1964-1966 då linje U7 skapades utifrån linje U6:s östra del och sedan drogs västerut i etapper. Tidigare hade linje U6 delat sig i två riktningar på Mehringdamm. 

Delen ut mot Rudow, Rudower Zweig, skulle bli den egna linjen H och minska trycket på Hallesches Tor. Byggarbetena började 1962. Den nya linjen började trafikera Möckernbrücke - Rudow 1966 som linje 7 sedan det beslutats att lämna bokstäver och införa siffror för linjerna. Det var sedan tidigare beslutat om en utbyggnad. Under 1970- och 1980-talet kunde en omfattande utbyggnad ske genom de stora subventioner som gick in till utbyggnadsprojekt av Västberlins tunnelbana. 

1971 kunde U7:an sträckning förlängas till Fehrbelliner Platz. 1978 öppnades en till etapp som sträckte sig till Richard-Wagner-Platz. U7 förlängdes återigen 1980 då den nådde Siemensstadt, den sista delen av U7 invigdes 1984 då Rathaus Spandau öppnades för trafik.

Bland U7:s stationer återfinns bland andra Rathaus Spandau, Zitadelle, Siemensdamm, Richard-Wagner-Platz, Bismarckstrasse, Wilmersdorfer Strasse, Kleistpark, Hermannplatz och Mehringdamm. De nyare stationerna är ritade av Rainer G. Rümmler.

Utbyggnad
Det finns planer för en möjlig utbyggnad såväl västerut i Spandau som i det sydöstra slutet i Rudow. Västerut finns sedan 1970 en möjlig utbyggnad mot Staaken genom Wilhelmstadt. Tidvis har planen även varit att förlänga till Falkenhagener Feld. Enligt BVG:s plan Expressmetropole Berlin från 2023, planeras U7 förlängas västerut till Gatower Strasse och söderut till Berlin Brandenburgs flygplats.

Galleri

Se även 
Siemensbahn

Referenser

Externa länkar 
 Fotografier på linje U7 på Untergrundbahn.de

Berlins tunnelbanelinjer
Kudzuböna

Kudzuböna (Pueraria montana) är en mångårig klängande ärtväxt som har sitt ursprung i Japan och sydöstra Kina. På japanska heter växten,  japanska: クズ eller 葛 (Kuzu). Namnet kommer av det japanska ordet för vinranka och den kan nå höjder på 20-30 meter i träd, men kan också breda ut sig ordentligt över lägre vegetation. Kudzu har användningsområden både i kokkonst och som medicinalväxt, då studier har visat att den kan reducera såväl bakfylla som sug efter alkohol. När den har introducerats på andra håll i världen, som i USA och i Australien, har den snabbt blivit ett svårkontrollerbart ogräs med förmåga att täcka stora landarealer.

Varieteter 
Den egentliga kudzubönan är en varietet av P. montana och bär det vetenskapliga namnet Pueraria montana var. lobata (Willd.) Maesen & S.M.Almeida

Referenser

Externa länkar 
 IPNI • International Plant Names Index

Ärtväxter
Ku Växtindex
U6 (Berlins tunnelbana)

|-
|}
|}
Linje U6 i Berlins tunnelbana har 29 stationer och är 19,9 kilometer lång. Den åker i nord-sydlig riktning från stationen Alt-Tegel (Tegel) till Alt-Mariendorf.

Historia

Dagens linje U6 började planeras i början av 1900-talet under namnet Nord-Süd-Bahn. Byggandet av linjen påbörjades i december 1912 och såg ut att vara avslutande 1917-1918 men första världskriget försenade projektet. 1921 återupptogs byggandet och 1923 öppnade linjen. Seestrasse var då slutstation norrut och vid stationen Mehringdamm förgrenades linje, en gick österut mot Neukölln och den andra delen fortsatte söderut mot Tempelhof som slutstation från 1929 efter etappvisa utbyggnader under 1920-talet. U6 hade då beteckningen C med beteckningarna CI och CII för respektive förgrening 1929 påbörjades arbetet med att förlänga linjen norrut från Seestrasse men pengabrist gjorde att projektet ställdes in. Först 1953 återupptogs planerna och linjen sträcktes vidare ut mot Tegel.

Utbyggnad mot Tegel och Mariendorf
I Västberlin kom tunnelbanesystemet att byggas ut kraftigt från 1950- och fram till slutet av 1980-talet. Det högst prioriterade projektet i planen var sträckningen ut mot Tegel. Det innebar tunnelbyggande för första gången på 20 år som tunnelbanas första stora projekt efter kriget. Den första sträckan öppnades 1956 och sedan 1958 är Alt-Tegel slutstation norrut. Även söderut byggdes linjen ut under denna period. Fram till 1966 byggdes stationerna Alt-Tempelhof, Kaiserin-Augusta-Strasse, Ullsteinstrasse, Westphalweg och Alt-Mariendorf som sedan 1966 är slutstation söderut. Arkitekt för dessa stationer är Rainer G. Rümmler. 

Då Berlinmuren uppfördes 1961 stängdes stationerna i den östra sektorn (Östberlin) av efter beslut av den östtyska inrikesministern Karl Maron och blev spökstationer. Tågen åkte från väst, passerade förbi de nedstängda stationerna i öst men kunde stanna på Friedrichstrasse, sedan åkte tågen vidare in i väst där stationerna var öppna som vanligt igen. De så kallade spökstationerna återöppnades 1990.

Linjen delas
Under 1950-talet bestämdes att man skulle undvika att linjer och stationer delade spår och istället ha korsningsstationer. Nuvarande U7 byggdes ut från 1959 utifrån den existerande delen på linje U6:s en del, en första utbyggnad söderut stod klar 1963. 1961-1966 följde den södra förlängningen av linje U6. Detta innebar att stationen Mehringdamm byggdes om 1964-1966 då linje U7 skapades utifrån linje U6:s östra del och sedan drogs västerut i etapper. Tidigare hade linje U6 delat sig i två riktningar på Mehringdamm. Mehringdamm byggdes om 2012-2013 och återställdes delvis till sin ursprungliga utformning med välvda tak och vit puts.

År 2020 öppnades en helt ny station på linje U6 men namnet Unter den Linden. Stationen är en knutpunkt där man kan byta till linje U5. I och med att den nya stationen öppnade, så lades U6:ans station Französische Strasse ner då den låg endast 200 meter från den nya stationen.

Stationer

Externa länkar 
 Fotografier på linje U6 på Untergrundbahn.de

Referenser

Berlins tunnelbanelinjer
ExpressCard

ExpressCard är en tänkt ersättare av den idag något föråldrade standarden PC Card (PCMCIA). ExpressCard-korten kan kommunicera med datorn via USB 2.0 eller PCI Express. Korten är 75 mm långa och 34 eller 54 mm breda, och till skillnad mot PC Card bara 5 mm tjocka. Kortet är tänkt att användas exempelvis för att surfa mobilt.

Se även
PC Card
PCMCIA

Externa länkar
PCMCIA – officiell webbplats

ExpressCard
Lil' Flip

Lil' Flip, född som Wesley Weston, Jr. den 3 mars 1981, är en amerikansk hiphop-artist från Houston, Texas.

Källor 

Amerikanska hiphopmusiker
Födda 1981
Levande personer
Män
U5 (Berlins tunnelbana)

|-
|}
|}

Linje U5 i Berlins tunnelbana har 26 stationer och är 22,4 kilometer lång. Den går från Berlin Hauptbahnhof över Berlins östra centrum Alexanderplatz till Friedrichsfelde och svänger sedan vid Tierpark till Hellersdorf till slutstationen Hönow. Den öppnades 1930 och byggdes ut under 1970- och 1980-talen i DDR samt år 2020.

Historia
Det fanns tidigt planer för en tunnelbana längs med Frankfurter Allee, idag Karl-Marx-Allee. Hochbahngesellschaft ville bygga en sträcka och fick 1914 tillstånd till byggandet. Planerna avbröts av första världskriget. 1927 förnyades tillståndet att bygga tunnelbanesträckan för Hochbahngesellschaft. Sträckningen gick från Alexanderplatz till Friedrichsfelde. I Friedrichfelde byggdes i anslutning till stationen en depå. Sträckan öppnades för trafik 1930 och hade då 10 stationer och var 7 km lång:

 Alexanderplatz 
 Schillingstrasse
 Strausberger Platz
 Memeler Strasse (idag Weberwiese)
 Petersburger Strasse (idag: Frankfurter Tor)
 Samariterstrasse
 Frankfurter Allee
 Magdalenenstrasse
 Lichtenberg 
 Friedrichsfelde (slutstation 1930–1973)

Det fanns tidigt planer på en förlängning ut till Karlshorst. Efter andra världskriget prioriterade Berlins stad istället återuppbyggnaden av bostäder och planerna skrinlades. 9 000 bostäder vid områdena runt om Tierpark för 25 000 invånare gjorde att man beslöt att förlänga linjen med en station. Byggandet av det första tunnelbaneprojektet i DDR startades 1969. 1973 öppnades den nya sträckningen med stationen Tierpark som ny ändstation. Den utdragna byggtiden berodde på Östtysklands bristekonomi.

Uppförandet av nya stora områden i Östberlins östra utkanter förde med sig planer på ytterligare förlängningar. Projektering startades 1983-1984 och sträckningen skulle förlängas med 10,10 km och ha ytterligare nio stationer. Byggarbetena startades 1985. 1989 blev Hönow den nuvarande ändstationen.

Den 4 december 2020 invigdes förlängningen på linje U5 som tidigare slutade vid Alexanderplatz. Förlängningen av linjen går därmed förbi följande stationer Alexanderplatz - Rotes Rathaus - Museumsinsel - Unter den Linden (ersatte station Französische Strasse på linje U6) - Brandenburger Tor - Bundestag - Hauptbahnhof. En första del av den nya linjen gick mellan Berlin Hauptbahnhof och Brandenburger Tor mellan 2009 - 2020 och hade linjenummer U55 tills sträckan knöts samman med U5 vid Alexanderplatz. 9 juli 2021 invigdes station Museumsinsel.

Arkitektur
Under 2000-talet har stationerna från 1930-talet längs med Karl-Marx-Allee sanerats. Detta innebär att alla utom Samariterstrasse numera inte har sina ursprungliga väggar men väl det färgschema för respektive station som skapades av Alfred Grenander. Stationerna från 1930-talet är sparsmakade i sin utformning, vilket delvis hade att göra med stadens ansträngda ekonomi och dåtidens arkitekturideal.

Stationerna som byggdes under 1980-talet är sparsmakat utformade stationer ovan jord.

Stationer

Externa länkar 
 Fotografier på linje U5 på Untergrundbahn.de

Källor

Berlins tunnelbanelinjer
Provinsen Pommern

Pommern var en preussisk provins, som existerade från 1815 till 1945. Den omfattade större delen av den historiska regionen Pommern och huvudstad var Stettin (nuvarande Szczecin i Polen). Provinsen upphörde formellt att existera i samband med Preussens upplösning av de allierade ockupationsmakterna efter andra världskriget, och delades mellan den sovjetiska ockupationszonen, sedermera Östtyskland, och Polen.

Geografi 
Provinsen Pommern gränsade ursprungligen i norr till Östersjön, i väster till Mecklenburg, i söder till provinsen Brandenburg och i öster till Westpreussen samt hade en areal av 30 131 km2, ej inräknat Oderlagunen och övriga kustvatten, som utgjorde 1 338,6 km2. 

År 1938 genomfördes en större gränsomdragning för provinsen i samband med upplösningen av provinsen Grenzmark Posen-Westpreussen, som införlivades i Provinsen Pommern.

Området är med dagens administrativa gränser primärt delat i en västlig del med Vorpommern, tillhörande förbundslandet Mecklenburg-Vorpommern i Tyskland, och en östlig del med Szczecinregionen och Hinterpommern, tillhörande Västpommerns vojvodskap i Polen; en mindre del av Hinterpommern längst i öst tillhör även Pommerns vojvodskap.

Befolkning och religion enligt 1910 års folkräkning 
Provinsen hade  invånare år 1910, varav 95,4 procent då angavs vara protestanter, 3,3 procent katoliker och 0,5 procent judar. Pommern var då näst Ostpreussen den glesast befolkade provinsen i Preussen, med endast 57 personer per kvadratkilometer. 57,3 procent bodde i landdistrikt. Endast 4 städer hade mer än 10 000 invånare. Störst var Stettin med 236 113 invånare. Befolkningen angavs till större delen som tysktalande med undantag av 25 718 personer, vars modersmål var polska, samt några hundra kasjubisktalande vid Leba- och Gardersjöarna.

Administrativa förhållanden 1910 

I administrativt hänseende var Pommern indelat i 3 regeringsområden: Stettin med 14, Köslin med 13 och Stralsund med 6 kretsar. Till Preussens andra kammare sände provinsen 26 ombud, till tyska riksdagen 14. En preussisk prins var ofta ståthållare i provinsen. Provinsregeringens säte var Stettin. Provinsens Oberlandesgericht låg i Stettin samt hade 5 Landgerichte, 59 Amtsgerichte och 2 handelskamrar. Uppsikten över den evangeliska landskyrkan utövades av konsistoriet i Stettin. Katolikerna hörde till större delen till Breslaus biskopsstift. Militäriskt hörde Pommern till den 2:a armékårens område, utom de 5 östligaste kretsarna, som tilldelades 17:e armékåren.

Källor 

Pommern
Stater och territorier bildade 1815
Stater och territorier upplösta 1945
Mecklenburg-Vorpommerns historia