kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Noraströms landskommun

Noraströms landskommun var en tidigare kommun i Västernorrlands län. Kommunkod 1952–73 var 2214.

Administrativ historik
Nora och Skogs landskommun bildades vid kommunreformen 1952 genom sammanläggning av de tidigare kommunerna Nora och Skog. Redan 18 dagar efter kommunens bildande, den 18 januari 1952, ändrades landskommunens namn enligt kungligt beslut till Noraströms landskommun.

År 1971 infördes enhetlig kommuntyp och Noraströms landskommun ombildades därmed, utan någon territoriell förändring, till Noraströms kommun. Tre år senare blev dock kommunen en del av Kramfors kommun.

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde kommunen Nora församling och Skogs församling. Dessa två församlingar gick samman 2006 att bilda Nora-Skogs församling.

Kommunvapnet
Blasonering: I fält av silver en blå fläkt skata inom blå bård, belagd med insektsnymfer av guld.

Detta vapen fastställdes av Kungl. Maj:t den 15 januari 1965 och är baserat på Nora respektive Skogs socknars sigill. Se artikeln om Kramfors kommunvapen för mer information.

Geografi
Noraströms landskommun omfattade den 1 januari 1952 en areal av 252,30 km², varav 231,10 km² land.

Tätorter i kommunen 1960

Tätortsgraden i kommunen var den 1 november 1960 21,9 procent.

Politik

Mandatfördelning i valen 1950-1970

Se även
 Nora-Skogs församling

Referenser

Fotnoter 

Indelningar i Kramfors kommun
Sveriges kommuner 1952-1970
Tidigare kommuner i Västernorrlands län
Hornsgatan 132

Hornsgatan 132 är ett byggnadskomplex med bostäder för sjuksköterskor vid Hornsgatan på Södermalm i Stockholm, vilket ritades 1955-1956 av arkitekt Lennart Tham.

Beskrivning
Byggnadskomplexet består av en niovånings höghusdel med gavelsidan mot Hornsgatan och långsidan mot Kristinehovsgatan samt en karakteristisk lågdel som med hjälp av på två pelare kragar ut över gångbanan vid Hornsgatan. Lågdelen innehåller ett bibliotek och i högdelen finns 150 enrumslägenheter med sovalkov och matplats. 

Lägenheterna nås från en lång mittkorridor i varje våningsplan. I bottenvåningen finns butiker. Tham gestaltade fasaderna genom utfackningar med fönster, fönsterdörr och fönsterbröstning i varje fack som motsvarar en bostadsmodul.

Externa länkar

Källor
 Arkitekturmuseet om Lennart Tham, sida 19
 sida 270

Byggnader och anläggningar på Södermalm
Eller (efternamn)

Eller är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Cássia Eller
 Elias Eller
 Hans Eller
 Heino Eller
 Helmi Eller
 Lars Eller

Efternamn
Gudmundrå landskommun

Gudmundrå landskommun var en tidigare kommun i Västernorrlands län i Sverige.

Administrativ historik
Gudmundrå landskommun inrättades den 1 januari 1863 i Gudmundrå socken  i Ångermanland när 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft. Den 7 juli 1889 inrättades municipalsamhället Kramfors inom kommunen. 1 januari 1947 blev Kramfors en stad, och landskommunen som helhet ombildades därmed till Kramfors stad, samtidigt som municipalsamhället upplöstes.

Kommunvapen
Gudmundrå landskommun förde inte något vapen.

Politik

Mandatfördelning i valen 1938-1942

Se även
 Gudmundrå församling

Referenser

Fotnoter 

Indelningar i Kramfors kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Tidigare kommuner i Västernorrlands län
Collingwood

Collingwood kan syfta på:

 Collingwood (efternamn) – ett engelskt efternamn samt personer med namnet

Geografi

Australien 

 Collingwood, Victoria – en stadsdel i Victoria, Yarra,

Kanada 

 Collingwood, Ontario, ort, Ontario,

Nya Zeeland 

 Collingwood, Nya Zeeland – en ort i Tasman, Tasman District, 

Robotskapade Australienförgreningar
Robotskapade Kanadaförgreningar
Robotskapade Nya Zeelandförgreningar
Burgundiska Nederländerna

Burgundiska Nederländerna var en senmedeltida politisk region, som tillhörde Burgund. Den fanns åren 1384-1530.

Europa under 1300-talet
Europa under 1400-talet
Europa under 1500-talet
Nederländernas politiska historia
Stater och territorier bildade 1384
Stater och territorier upplösta 1530
Historiska monarkier
Historiska länder och riken i Benelux
Lars Sundblad

Lars G. Sundblad, född 24 juli 1923 i Iggesund, Gävleborgs län, död 12 oktober 2016 i Hudiksvall, Gävleborgs län, var en svensk civilingenjör och företagsledare.

Lars Sundblad var son till Gunnar Sundblad (VD för Iggesunds bruk 1921-1956), tog examen från KTH 1947 och anställdes vid Cellulosaindustrins centrallaboratorium 1947. Han var överingenjörsassistent vid Wifstavarfs AB 1947-1949, var driftsingenjör och platschef vid Fagerviks sulfitfabrik 1949-1951, direktörsassistent vid AB Iggesunds Bruk från 1951, och verkställande direktör för företaget där från 1956, då han efterträdde sin far Gunnar Sundblad, till 1984.

Han invaldes 1969 som ledamot av Ingenjörsvetenskapsakademien.

2004 tilldelades han Ekmanmedaljen av Svenska Pappers- och Cellulosaingenjörsföreningen.

Källor

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Födda 1923
Avlidna 2016
Män
Personer från Njutångers socken
Cuthbert Collingwood, 1:e baron Collingwood

Cuthbert Collingwood, 1:e baron Collingwood av Caldburne och Heathpool, född den 26 september 1748 i Newcastle upon Tyne, död den 7 mars 1810 i Mahón, var en engelsk sjöhjälte. 

Collingwood kom i sjötjänst 1761 och tillbringade sedan nästan hela sitt liv till sjöss. År 1776 lärde han känna den åtta år yngre kamraten Nelson, vilken 1778 befordrades till commander före Collingwood, varefter denne i flera befattningar efterträdde Nelson. Det oaktat knöts vid denna tid mellan dessa framstående personligheter ett innerligt vänskapsband, som varade in i döden. År 1780 befordrades Collingwood till post-captain. 

Under amiral Howes strider mot fransmännen 1794 utmärkte han sig som chef på linjeskeppet Barfleur samt ännu mera under amiral Jervis som chef på linjeskeppet Excellent i slaget vid Kap Sankt Vincent 1797. Två år senare blev han konteramiral och befälhavare över en eskader, som företrädesvis användes till blockad av Brest. Viceamiral 1804, fick han följande år befäl över fem skepp, som blockerade Ferrol, varefter han innan Nelsons ankomst hade befäl över den sjöstyrka, som blockerade fransk-spanska flottan i Cádiz. 

I det ryktbara slaget vid Trafalgar den 21 oktober 1805 inledde han, som befälhavare över den engelska flottans lälinje, på ett lysande sätt striden, genombrytande efter Nelsons anvisningar de allierades slaglinje. Då Nelson stupade, övertog han befälet och hade under en efter slaget uppväxande storm en mycket svår uppgift att fylla. För sitt välförhållande under detta slag blev han peer av England samt  erhöll en livstidspension av 2 000 pund sterling.

Collingwoods har mången gång blivit jämförd med sin vän och vapenbroder Nelson. De var emellertid mycket olika. På Collingwoods privata liv faller inte någon skugga, men som ledare, strateg och taktiker står han långt efter segraren vid Abukir, Köpenhamn och Trafalgar. 

Som skeppschef och amiral skötte sig Collingwood förträffligt, när han hade Nelsons instruktioner eller föredöme att rätta sig efter; men när de saknades, lyckades han inte vinna någon utmärkelse. Från yrkessynpunkt var Collingwood en tapper, kraftig och duglig sjöman, en god officer och en beundransvärd underbefälhavare; men han kan ingalunda som Nelson räknas bland de stora ledarna eller de skapande snillena.

Källor

Noter 

Brittiska amiraler
Brittiska militärer under 1700-talet
Brittiska militärer under 1800-talet
Personer från Newcastle-upon-Tyne
Födda 1748
Avlidna 1810
Män
Ugglan
Collingwood, Ontario

Collingwood är en stad i Simcoe County i provinsen Ontario, Kanada. Den är belägen vid Nottawasaga Bay vid den södra punkten av Georgian Bay. 

Staden hade 5 755 invånare 1901 och 17 290 2006. Den har utmärkts av livlig handel. Industrin har företrädesvis varit skeppsbyggeri och sågverk.

Källor

Noter

Externa länkar

Collingwoods stad 

Orter i Ontario
Ugglan
Primärkommuner i Ontario
Nederländernas historia efter 1945

Nederländerna befriades under andra världskrigets slutskede 1945 från Tysklands militära närvaro. Slaget om Texel var ett av få fältslag där tyska trupper stred efter Tysklands kapitulation. Efter kriget ville nederländska regeringen annektera stora delar av Tyskland som krigsskadestånd. Efter förhandlingar annekterades bara 69 kvadratkilometer, som Västtyskland köpte tillbaka 1963. Operation Black Tulip verkställdes under åren efter kriget, för att förvisa alla tyskar från Nederländerna.

När Japan kapitulerade i Asien, började indonesiska revolutionen i Nederländska Ostindien, vilken ledde till att Indonesien blev självständigt 1949. Nederländska Nya Guinea kvarstod sedan som nederländsk besitning fram till 1962, då det annekterades av Indonesien.

Nederländerna gick med i EEC, som senare utvecklades till EU, och i NATO vid starten 1949.

Surinam blev självständigt i november 1975. Karibiska Nederländerna, som före oktober 2010 kallades Nederländska Antillerna, står dock fortfarande (2022) under Nederländskt beroende.

Den 30 april 1980 abdikerade drottning Juliana av Nederländerna.

Sport

På sportfronten har bland annat de nederländska fotbollsherrarna utmärkt med tre VM-finaler (1974. 1978 och 2010, dock stryk alla tre gånger), samt blivit Europamästare 1988. År 2000 arrangerade man Europamästerskapet i fotboll tillsammans med Belgien.

Källor

Fotnoter

Nederländerna under 1900-talet
Nederländerna under 2000-talet
Halen, Belgien

Halen är en ort och kommun i den belgiska provinsen Limburg. Folkmängden uppgick till 9 236 invånare den 1 november 2010, på en yta av 36 kvadratkilometer. Strax öster om orten rinner floden Gete.

Källor

Externa länkar

Officiell webbplats

Kommuner i Limburg, Belgien
Cellulosaindustrins centrallaboratorium

Cellulosaindustrins centrallaboratorium (CCL) var ett svenskt forskningsinstitut inom det cellulosatekniska området. Laboratoriet grundades 1936 och var då samlokaliserat med KTH:s institution för cellulosateknik och träkemi, som tillkommit 1931. 1968/69 slogs det ihop med Svenska träforskningsinstitutet (STFI). I mitten av 1960-talet, strax före sammanslagningen arbetade ett 70-tal personer vid laboratoriet.

Chefer 
 1936-1954: Erik Hägglund

Källor 

Ej längre existerande svenska forskningsinstitut
Organisationer bildade 1936
Georgian Bay

Georgian Bay, franska baie Georgienne, är en stor vik i provinsen Ontario (Kanada) på nordöstra stranden av Huronsjön, skild från dennas huvuddel genom Brucehalvön och Manitoulinön. Bruce Peninsulas nationalpark ligger på norra spetsen av Brucehalvön.

Sedan Storbritannien hade tagit över territoriet 1822, och en expedition med Royal Navy hade kommit dit, kallade löjtnant Henry Wolsey Bayfield viken Georgian Bay efter kung Georg IV.

Geografi 
Georgian Bay är ungefär 190 kilometer lång och 80 kilometer bred. Den täcker cirka 15 000 kvadratkilometer, vilket gör att dess storlek är 80% av Ontariosjön.

Georgian Bay kallas den östra delen av Huronsjön. Som mest är den 95 meter djup.
Georgian Bay finns vid den södra kanten av Kanadensiska skölden, en berggrund som formades av glaciärerna i slutet av den senaste istiden, för cirka 11 000 år sedan. Bergsformationerna av granit och weymouthtallarna är karakteristiska för öarna och mycket av viken. Områdets robusta skönhet inspirerade den konstnärsgrupp som kallas Group of Seven, en kanadensisk grupp av landskapsmålare som fanns mellan 1920 och1933.
Den västra delen av viken från Collingwood i norr, inklusive Manitoulin, Drummond, Cockburn och Saint Joseph-öarna, gränsar till Niagara Escarpment. På grund av att de sund som förenar Georgian Bay med Huronsjön är så långa, kan detta liknas med hur Huronsjön skils från Michigansjön.

Legenden om Kitchikewana 
Wyandotfolket har en legend som berättar om en gud som heter Kitchikewana, som var tillräckligt stor för att skydda hela Georgian Bay. Kitchikewana var känd för sitt heta humör, och hans stam bestämde sig för att det bästa sättet att lugna honom var med en hustru. De höll en stor fest och många kvinnor kom. Kitchikewana träffade en kvinna som hette Wanakita här. Han bestämde sig för att detta var kvinnan han ville gifta sig med och började planera bröllopet omedelbart efter att hon gett sig iväg. Men när hon blev inbjuden att komma tillbaka till Kitchikewana, berättade hon för honom att hon redan var förlovad. Kitchikewana blev upprörd, förstörde alla dekorationer, och sprang till den ena änden av Beausoleil Island och tog en stor klump med jord. Han gick mot den andra änden av Georgian Bay, och kastade jordklumpen i Stora sjöarna. På så sätt skapades de 30 000 öarna. De inbuktningar som hans fingrar lämnade kvar utgör de fem vikarna i Georgian Bay: Midland Bay, Penetang Bay, Hog Bay, Sturgeon Bay och Matchedash Bay. Sedan lade han sig att sova och sover fortfarande som Giants Tomb Island.
Staden Penetanguishene har nu en stor staty av Kitchikewana vid sin huvudgata. Det finns ett YMCA sommarläger för ungdomar på Beausoleil Island, YMCA Camp Kitchikewana, med kortnamnet Kitchi, i södra Georgian Bay, Georgian Bay Islands nationalpark, sedan 1919. Det sköttes ursprungligen av Midland YMCA, men är nu boendecamping för YMCA Simcoe/Muskoka.

Källor 

Bukter i Ontario
Stora sjöarna
Frisiska riket

Frisiska riket, på latin Magna Frisia, var frisernas rike under tidig medeltid i vad som idag är Nederländerna. Det bildades runt år 600 eller ännu tidigare och upphörde 734 då det erövrades av Frankerriket.

Referenser 

Europa under 600-talet
Europa under 700-talet
Nederländernas politiska historia
Stater och territorier upplösta 734
Historiska länder och riken i Benelux
Historiska monarkier
Långnosad strumpebandsfisk

Långnosad strumpebandsfisk (Benthodesmus elongatus), en fisk i familjen hårstjärtfiskar som finns i de flesta av världens varmare hav.

Utseende 
Den långnosade strumpebandsfisken är en långsmal fisk med mycket liten stjärtfena, stort huvud och mun med långa huggtänder. Bukfenorna är mycket små och består bara av en taggstråle och en mjukstråle. Ryggfenan är lång och täcker större delen av ryggen. Den består av en kortare taggstrålig del med 42 till 46 taggstrålar, och en längre mjukstrålig del med 99 till 108 mjukstrålar; det förekommer att det finns en ingröpning mellan de båda delarna. Kroppen är silverfärgad med mörkare rygg och fenor. Gällock och käkar är mycket mörka, medan gälhåla och mun är svarta. Arten, som påminner om släktingen dolkfisk, blir som mest 100 cm lång.

Vanor 
Arten är en djuphavsfisk som lever pelagiskt på ett djup mellan 180 och 950 m. Födan består av kräftdjur (framför allt räkor och lysräkor), bläckfisk och småfisk [främst laxsillar).

Utbredning  
Utbredningsområdet omfattar Atlanten, Indiska oceanen och Stilla havet utanför Kanada, från södra Brasilien via Uruguay till Argentina och Chile, Påskön, Moçambique, Sydafrika, Madagaskar, Komorerna, Nya Zeeland och Australien. En osäker uppgift finns även från Kuba.

Referenser 

Abborrartade fiskar
Upplands län

Upplands län var ett län i Sverige som existerade åren 1634–1640 samt 1649–1652 och 1655–1714. I regeringsformen 1634 med instiftandet av landshövdingedömen förenades Uppsala slottslän och Stockholms slottslän i det nya Upplands län. Genom kungligt brev av 24 april 1640 fastställdes att Stockholms län och Uppsala län skulle vara skilda åt i två landshövdingedömen, men detta beslut kom senare att upphävas, och fram till 2 april 1714 var Stockholms län och Uppsala län förenade i Upplands län.

Fram till 10 mars 1689 tillhörde Södertörn Upplands hövdingedöme eller län.

Källor 
 Sundquist, Nils & Tjernberg, Anna-Märta (1953). Ståthållare och landshövdingar i Uppsala län under 350 år: en krönika i bild och ord. Uppsala.

Historiska svenska län
Upplands historia
Knut Sundblad

Knut Herman Sundblad, född 15 september 1853 i Kjula socken, Södermanlands län, död 4 februari 1928 i Danderyds församling, Stockholms län, var en svensk företagsledare.

Sundblad studerade vid Falu bergsskola 1877–1878, var anställd vid Stora Kopparbergs bergslags AB i Lindesnäs 1874–1878, i Falun 1878–1879, i Domnarvet 1879–1884, vid huvudkontoret i Falun 1884–1886, och i Korsån 1886–1890. Han var chef vid Skutskärsverken 1890–1907 och verkställande direktör vid Wifstavarfs AB 1907–1918.

Knut Sundblad var ättling till Anders Sundblad. Han var far till Erik, Gunnar och Yngve Sundblad.

Källor

Svenska företagsledare
Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska ingenjörer under 1800-talet
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Näringslivspersoner från Eskilstuna
Födda 1853
Avlidna 1928
Män
Ingenjörer från Eskilstuna
Jakobitupproren

Jakobitupproren var en serie av uppror och krig i Storbritannien och på Irland. Upproren ägde rum mellan 1688 och 1746. Upproren hade som mål att återinsätta Jakob II av England - och senare hans ättlingar av huset Stuart - på Storbritanniens tron efter att han blivit avsatt av parlamentet under den Ärorika revolutionen.

Striderna var först och främst dynastiska, men hade också religiösa sidor eftersom de jakobitiska Stuart-arvingarna var katoliker. Många katoliker hade förhoppningar om att om man skulle lyckas sätta en katolsk monark på tronen skulle detta leda till stora ändringar i brittisk religionspolitik. 

När Jakob II av England avsattes insattes hans protestantiska dotter Maria II av England tillsammans med sin holländskfödde man Vilhelm av Oranien.

De största upproren skedde år 1715 samt år 1746. Det sista Jakobitupproret - även kallat "the Forty-Five" leddes av Karl Edvard Stuart, även känd som "Bonnie Prince Charles". Han blev i grunden besegrad vid Slaget vid Culloden 1746, och lyckades fly utomlands för att aldrig mer göra några upprorsförsök. Detta tillintetgjorde varje realistiskt hopp om att återinsätta en Stuart på tronen, och blev genom de drakoniska engelska bestraffningsåtgärderna efteråt slutet på de skotska striderna mot den engelska kronan. Engelsmännen försökte även utplåna klansystemet, och förbjöd bärandet av tartantyg och kilt.

Se även 
Jakobitism

Referenser

Storbritanniens historia
Uppror i England

eo:Unua jakobita ribelo
Sagan om Björn hitardalskämpen

Sagan om Björn hitardalskämpen (isl. Bjarnar saga Hítdælakappa) är en av islänningasagorna. Handlingen äger rum i Hítardalur i södra delen av Snæfellsnes på Island, strax norr om bygden i Borgarfjörður. Handlingen äger rum mellan 1000 och 1025.

Handling
Sagan handlar om skalden Björn. Björn lämnar sin fästmö Oddny, som lovar vänta på honom i tre år, och reser till Norge. Där träffade han en annan skald, Tord. Denne går bakom ryggen på Björn. Tord seglar till Island och den väntande bruden. Där sprider han det lögnaktiga ryktet om Björns död.

Björn, som är intet ont anande, är under tiden på vikingatåg. Han förvärvar under strider i Ryssland och i Frankrike ett  rykte som en kämpe, i synnerhet i tvekamp. Efter Björns återkomst till Island försöker han leva vid sidan av Oddny och Tord. Detta leder till spänningar, konflikter och fientlighet. Till följd av detta dräps Björn av Tord.

Tillkomst, manuskript och översättning
Sagan skrevs i början av 1200-talet av en författare som bodde i Hítardalur.

Kvar av det ursprungliga manuskriptet finns endast två lösrivna pergamentblad. För övrigt finns en pappershandskrift från 1600-talet. Den trycktes första gången i Köpenhamn år 1847.

Sagan är översatt till svenska av Åke Ohlmarks (1963).

Se även
Islänningasagor
Sagalitteratur
Islands historia

Referenser

Guðni Jónsson: Íslendinga sögur, band 3, s. VIII. Reykjavík 1946.
Åke Ohlmarks: De isländska sagorna, band 2, s. 5-6. Steinviks bokförlag 1962.

Externa länkar
Sagan i originaltext på Icelandic Saga Database

Islänningasagorna
Friedrich Herlin

Friedrich Herlin, död 1499 i Nördlingen, varifrån han antas härstamma, var en tysk målare. 

Herlin stod under inflytande av nederländska mästare, som Rogier van der Weyden och Hans Memling, och var verksam i Nördlingen, i Ulm och Rothenburg ob der Tauber. Hans äldsta arbete är flyglarna till ett altarskåp i Georgskyrkan i Nördlingen
(1462). Andra verk finns i stadskyrkan i Nördlingen, i Jakobskyrkan i Rothenburg, S:t Georg i Dinkelsbühl och S:t Blasius i Bopfingen.

Källor

Externa länkar 

 

Födda 1400-talet
Avlidna 1499
Tyska målare
Tyska konstnärer under 1400-talet
Män
Bayrare
Johannes Ruths

Johannes Carl Ruths, född 17 juli 1879 i Karlskrona, död 16 juni 1935, var en svensk ingenjör, uppfinnare och företagare.

Biografi 
Efter studentexamen i Karlskrona 1898 blev Ruths diplomingenjör vid  Tekniska högskolan i Hannover 1903, och Dr.-Ing. där 1908. Han blev konstruktör vid Bosnische Elektrische AG i Wien 1903, var chefsingenjör vid Gräflische Larisch-Mönnich'sche Bergdirektion i Karwin 1904–1907 och vid Krainische Eisenindustriegesellschaft i Assling 1908–1909. Han var delägare i Elektriska och mekaniska prövningsanstalten i Stockholm 1909–1913, och vice verkställande och teknisk direktör vid Kymmene AB i Kouvola 1914–1916.

Ruths uppfann vaporackumulatorn, senare även kallad Ruths ackumulator, och inlämnade 1913 sin första patentansökan relaterad till detta. Han var från 1916 direktör i AB Vaporackumulator, som bildades för att exploatera uppfinningen, och från 1923 företagets verkställande direktör. Från 1928 hette företaget Ruthsaccumulator AB.

Ruths var ledamot av Ingenjörsvetenskapsakademien från dess grundande 1919. Han tilldelades denna akademis stora guldmedalj 1924, första gången den delades ut, med motiveringen för hans uppfinning vaporackumulatorn. Han blev 1930 hedersdoktor vid Charlottenburgs tekniska högskola.

Johannes Ruths är begravd på Danderyds kyrkogård.

Bibliografi (i urval)
Om beräkning af elektriskt drifna valsverk (1911)
Undersökningar öfver mängden öfverskottsenergi vid masugnsanläggningar (1911)
Alstring af billig drifkraft i kombination med ånguppvärmning (1911)
Några satser rörande svängmassors förhållande vid asynkron koppling (1913)
Dampfspeicher (1922)

Källor
 
 Ruths, Johannes på SvenskaGravar.se

Noter

Svenska uppfinnare under 1900-talet
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Ingenjörer från Karlskrona
Näringslivspersoner från Karlskrona
Gravsatta på Danderyds kyrkogård
Födda 1879
Avlidna 1935
Män
Ugglan
Women's National Basketball Association 2000

Women's National Basketball Association 2000 var den fjärde säsongen av den amerikanska proffsligan i basket för damer. Säsongen inleddes måndagen den 29 maj och avslutades onsdagen den 9 augusti 2000 efter 256 seriematcher. Lagen i samma Conference mötte varandra tre gånger, två hemma och en borta eller vice versa, vilket gav totalt 21 omgångar, samt lagen från den andra Conferencen en eller två gånger, vilket gav ytterligare 11 omgångar, totalt 32 matcher. De fyra första lagen i varje Conference gick därefter till slutspel som spelades mellan den 12 och 26 augusti. Houston Comets blev mästare för fjärde året i rad efter att ha besegrat New York Liberty med 2-0 i finalserien.

När ligan expanderades inför säsongen antogs Indiana Fever från Indianapolis, Indiana, Miami Sol från Florida, Portland Fire från Oregon och Seattle Storm från Washington som nya lag.

Grundserien
Not: V = Vinster, F = Förluster, PCT = Vinstprocent

Lag i GRÖN färg till slutspel.
Lag i RÖD färg har spelat klart för säsongen.

Eastern Conference

Western Conference

Slutspelet
 De fyra bästa lagen från varje Conference gick till slutspelet.
 Alla slutspelsomgångar avgjordes i bäst av tre matcher.

WNBA-final
Houston Comets vs New York Liberty

Houston Comets vann finalserien med 2-0 i matcher

Källor

Externa länkar
 WNBA 2000 på wnba.com
 WNBA-slutspelet 2000 på wnba.com
 WNBA 2000 på basketball-reference.com

2000 i USA
2000