kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
George Kerr

George Ezekiel Kerr, född 16 oktober 1937 i Hanover, Jamaica, död 15 juni 2012 i Saint Andrew, Jamaica, var en jamaicansk kort- och medeldistanslöpare. 

George Kerr deltog i tre olympiska spel mellan 1956 och 1964. Vid spelen 1960 i Rom tävlade han för Brittiska Västindien, som bestod av tävlande från Trinidad och Tobago, Barbados och Jamaica. 
Vid spelen 1956 i Melbourne tävlade Kerr i stafett på 4x400 meter och 400 meter. Han åkte ut i kvartsfinalen på 400 meter och kom sist i stafettens final. Fyra år senare, i Rom, bytte Kerr ut 400 meter mot 800 meter. Det resulterade i ett brons. Han var även med och vann brons på stafetten tillsammans med Mal Spence, Jim Wedderburn och Keith Gardner. Ytterligare fyra år senare, i Tokyo, var Kerr nära att försvara sina medaljer. På 800 meter slog han olympiskt rekord i semifinalen och i finalen var han en tiondel långsammare än hans tidigare rekord, vilket gav honom en fjärdeplats. Han missade bronset med en tiondels sekund. På stafetten missade det jamaicanska laget också medalj och Kerr fick en andra fjärdeplats. 

På panamerikanska spelen 1959 i Chicago vann han guld på 400 meter. I Centralamerikanska och karibiska spelen 1962 i Kingston vann han guld på både 400 och 800 meter.

Kerr har vunnit tre medaljer vid samväldesspelen. 1962 i Perth vann han guld på 440 yards och silver på 880 yards. 1966, då i Kingston, vann han ett brons på 880 yards, vilket blev hans sista internationella mästerskapsmedalj.

Källor 
SR/Olympic Sports - George Kerr

Jamaicanska friidrottare
Födda 1937
Avlidna 2012
Jamaicanska kortdistanslöpare
Jamaicanska medeldistanslöpare
Män
Olympiska bronsmedaljörer 1960
Brittiska Västindiens olympiska bronsmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1956 från Jamaica
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1956
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Brittiska Västindien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1960
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1964 från Jamaica
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1964
Qasem Burhan

Qasem Burhan, född 15 december 1985, är en qatarisk fotbollsspelare som för närvarande spelar som målvakt för Al-Gharrafa SC.

Källor 
 FIFA.com profile
 Goalzz.com profile

Qatariska fotbollsspelare
Spelare i Al-Khor SC
Spelare i Al Rayyan SC
Spelare i Al-Gharafa SC
Spelare i asiatiska mästerskapet i fotboll 2004
Spelare i asiatiska mästerskapet i fotboll 2011
Spelare i asiatiska mästerskapet i fotboll 2015
Födda 1985
Män
Levande personer
Personer från Dakar
Ernst von Eynern

Ernst von Eynern, född 2 april 1838 i Barmen, död där 2 november 1906, var en tysk politiker och köpman.

Eynern invaldes 1879 i preussiska deputeradekammaren, där han anslöt sig till Tyska nationalliberala partiet och med iver bekämpade Centrumpartiets ultramontana politik. Han arbetade särskilt för nya järnvägs- och kanalbyggnader och var flera gånger ordförande i deputeradekammarens kanalutskott. Han utgav 1901 Zwanzig Jahre Kanalkämpfe, 1882-1901.

Källor

Noter

Preussiska politiker
Tyska liberaler
Födda 1838
Avlidna 1906
Män
Yvonne Printemps

Yvonne Printemps, född Yvonne Wigniolle den 25 juli 1894 i Ermont, Val-d'Oise, död 18 januari 1977 i Neuilly-sur-Seine nära Paris, var en fransk skådespelerska.

Biografi 
Printemps var särskilt känd för sin raffinerade lustspelskonst. Hon var en tid gift med Sacha Guitry och spelade i hans teaterstycken och filmer. Senare levde hon tillsammans med Pierre Fresnay, som hon också spelade mot i filmer och med vilken hon ledde en teater i Paris.

Printems spelade från 1912 revy i Paris, huvudsakligen på Folies Bergère övergick 1916 till talscenen och var från 1917 Sacha Guitrys motspelare bland annat på Théâtre-Mathurins och Théâtre Édouard VII.

Filmografi i urval

Källor

Noter

Externa länkar 

Franska skådespelare under 1900-talet
Födda 1894
Avlidna 1977
Kvinnor
Franska teaterchefer
Woermann-Linie

Woermann-Linie var ett rederi i Hamburg som existerade mellan 1885 och 1941. Det var ett av de viktigaste rederierna vad gäller resor till Afrika. Företaget hade sitt huvudkontor i det så kallade Afrikahaus.

Historia
Rederieriet grundades som Afrikanische Dampfschiffs-Actiengesellschaft Woermann-Linie av Adolph Woermann. Man började då bygga upp en verksamhet med passagerar- och frakttrafik till de nyligen skapade tyska kolonierna i Afrika. 1890 grundades Deutsche Ost-Afrika Linie. 1907 blev man en del av Hapag och såldes 1916 till ett konsortium med Hapag, Norddeutscher Lloyd och Hugo Stinnes som ägare. Nazistregimen, som kom till makten 1933, drev 1934 igenom en nyordning av sjöfarten varpå Hapag och Norddeutscher Lloyd tvingades lämna ifrån sig Woermann-Linie eftersom det blev statligt. 1941 sålde staten till cigarettillverkaren Philipp F. Reemtsma som sålde vidare till John T. Essberger. Efter andra världskriget fortsatte han med trafik till Afrika men inte genom Woermann-Linie.

Tyska rederier
Algutstorps kyrka

Algutstorps kyrka är en kyrkobyggnad som ligger strax öster om Säveån omkring en kilometer söder om Vårgårda. Den tillhör Algutstorps församling i Skara stift.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan är byggd av gråsten och troligen uppförd omkring år 1200. Från början var kyrkan liten och hade sannolikt ett smalare rakt kor. Nuvarande tresidiga kor uppfördes 1748 då långhuset förlängdes åt öster. Sakristian vid norra sida tillkom troligen samtidigt.  År 1750 bemålades kyrkorummets plana innertak av Sven Kinnander med motivet Yttersta domen. Det är den enda riktigt bevarade av Kinnanders målningar. År 1766 uppfördes vapenhuset vid södra sidan och 1770 byggdes ett gaveltorn ovanpå långhusets tak vid västra sidan. Man tog 1850 upp fönster på norra väggen.

Långhus och kor täcks av ett gemensamt sadeltak som är valmat över koret. Takbeläggningen är enkupigt lertegel. Torntaket täcks av svart falsad plåt och kröns av förgylld tupp på kula. 

Kyrkan restaurerades 1950.

Inventarier
 Dopfunten i romansk stil är från 1200-talet och har palmettdekor.
 Predikstolen i barockstil, som pryds med evangelistbilder, är byggd på 1600-talet och konserverad 1953.
 Altaruppsatsen i barockstil tillkom 1695.
 En mässkrud är från 1600-talet.

Klockor
Storklockan är gjuten 1536, troligen av Alf Pederson. Den har en latinsk inskrift som i svensk tolkning lyder: Jesus, Marie son, vare oss mild och nådig! Herrens år 1536. O Maria Magdalena. Sven med Guds nåd. Med Sven avses biskopen Sven Jakobsson i Skara stift.

Orgel
Orgelverket med femton stämmor fördelade på två manualer och pedal är byggt 1990 av Tostareds Kyrkorgelfabrik. Den ljudande fasaden är också tillverkad i Tostared och ritad av Arne Nygård. Den tidigare orgeln var byggd 1951 av Nordfors & Co och ett antal stämmor från den ingår i det nuvarande verket.

Disposition:

Bilder

Referenser

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Skara stift
Kyrkobyggnader i Vårgårda kommun
Dark Chronicle

Dark Chronicle (ダーククロニクル) (släpptes med namnet Dark Cloud 2 i Nordamerika) är ett rollspel (rpg) utvecklat av Level-5 och släppt av Sony Computer Entertainment den 28 november 2002 i Japan, den 17 februari 2003 i Nordamerika, den 10 september 2003 i Europa och den 12 september 2003 i Storbritannien. Det är en efterträdare till spelet Dark Cloud, och innehåller några av samma världs-uppbyggnads mekaniker. Konceptet Tidsresande återvänder också från det tidigare spelet, men i mycket större kapacitet. Spelaren kontrollerar två huvudpersoner, Max och Monica, som kommer från nutiden, respektive framtiden för att stoppa Emperor Griffons onda planer.

Spelform 
Huvudsakligen är Dark Chronicle ett aktion/rollspel med inslag från "dungeon crawl" spel. Spelaren tar sig fram genom en serie slumpmässigt skapade banor, som periodvis bryts av med bestämda platser där man antingen bevittnar en scen eller möter en boss. I banorna kan spelaren hitta diverse material och "geostones" som är nödvändigt för "Georama".

Utanför banorna ligger fokus huvudsakligen på "Georama-systemet", där spelaren fått uppdraget att återuppbygga vissa platser för att kunna återställa framtiden. Genom att hämta "Geostones" från banorna får spelaren riktlinjer för platsen och planer för att bygga objekt (såsom hus, broar etc.) som behövs för att följa de nämnda riktlinjerna. Tillsammans med uppbyggnaden av infrastrukturen, måste platsen befolkas med invånare från Max hemstad Palm Brinks.

Målet för varje Georama plan är att göra klart så många av de ca 10 målen för varje plan som möjligt. Medan några objektiv är nödvändiga för att avancera i handlingen så är flertalet valfria men ger belöningar om spelaren klarar alla. Temat att återuppbygga en delvis utplånad värld är ärvt från Dark Cloud, fast den här gången använder spelaren en stor maskin kallad "Carpenterion". Färdigställandet av Georamaplanen i nutiden reparerar framtiden, låser upp nya föremål och filmklipp som hjälper dig med spelandet.

Källor

Externa länkar 

Datorrollspel
Datorspel 2002
Datorspel utvecklade av Level-5
Playstation 2-spel
Reichskolonialbund

Reichskolonialbund var i Nazityskland en paraplyorganisation under ledning av Franz von Epp som 1933-1943 samlade alla de tyska kolonialorganisationerna, däribland Deutsche Kolonialgesellschaft.

Reichskolonialbund verkade på olika sätt för att hålla "den koloniala frågan" öppen med målet att på sikt få tillbaka de tyska kolonierna. Man gav ut bland ut agitationskrifter som "Kolonie und Heimat" och "Deutsche Kolonialzeitung" och organiserade föredrag. Organisationen hade också flera så kallade kolonialutställningar.

Tysklands kolonialhistoria
Nazityskland
Michaël Guigou

Michaël Guigou, född 28 januari 1982 i Apt i departementet Vaucluse, är en fransk tidigare handbollsspelare (vänstersexa). Han spelade sina 20 första seniorsäsonger för Montpellier HB i LNH Division 1 och har spelat över 300 landskamper för Frankrikes landslag.

Referenser

Externa länkar 

 

Franska handbollsspelare
Spelare i Montpellier HB
Världsmästare i handboll
Europamästare i handboll
Franska olympiska guldmedaljörer
Franska olympiska silvermedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 2008
Olympiska guldmedaljörer 2012
Olympiska silvermedaljörer 2016
Olympiska guldmedaljörer 2020
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Frankrike
Tävlande i handboll vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Frankrike
Tävlande i handboll vid olympiska sommarspelen 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Frankrike
Tävlande i handboll vid olympiska sommarspelen 2016
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2020 från Frankrike
Tävlande i handboll vid olympiska sommarspelen 2020
Personer från Apt
Födda 1982
Levande personer
Män
Arthur Coquard

Joseph Arthur Coquard, född 26 maj 1846, död 20 augusti 1910, var en fransk tonsättare.

Coquard var elev till César Franck och har framträtt med operor, mindre lyrisk-dramatiska scener, kör- och orkesterverk samt romanser. Han var även verksam som musikskriftställare med De la musique en France depuis Rameau (1891), samt biografier över sin lärare Franck och Hector Berlioz.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter 

Födda 1846
Avlidna 1910
Män
Franska kompositörer
Brett Ratner

Brett Ratner, född 28 mars 1969 i Miami Beach, Florida, är en amerikansk filmregissör och producent av musikvideor. Han är mest känd för filmer som The Family Man, Red Dragon, Rush Hour serien, och X-Men: The Last Stand. Som producent av musikvideor har han arbetat med världsartister såsom Madonna, Mariah Carey och Courtney Love.

Karriär

Filmregissör

Innan karriären som filmregissör tog riktig fart regisserade Ratner musikvideor, men också actionkomedin Money Talks. Efter det kom den kommersiella succén Rush Hour (1998) med filmstjärnorna Jackie Chan och Chris Tucker i huvudrollerna. Både Chan och Tucker spelade också i uppföljarna Rush Hour 2 (2001) och Rush Hour 3 (2007), med Ratner som regissör.

Film och TV

Musikvideor

Referenser

Noter

Externa länkar
Officiell webbplats
Brett Ratner Producer Profile for The 1 Second Film
New York Film Academy School of Film and Acting

Födda 1969
Amerikanska filmregissörer
Levande personer
Personer från Miami Beach
Män
Amerikanska TV-regissörer
Amerikanska musikvideoregissörer
Översvämningarna i Australien 2010–2011

Översvämningarna i Australien 2010–2011 drabbade delstaten Queensland i Australien, i synnerhet delstatshuvudstaden Brisbane, med början i december 2010. Regnet som orsakade översvämningarna har kopplats till väderfenomenet La Niña.

Översvämningarna medförde att tusentals människor flydde och evakuerades. Minst 22 städer och fler än 200 000 människor drabbades. De initiala skadorna beräknades kosta cirka 1 miljard dollar. De beräknade förlusterna uppgår till cirka 10 miljarder dollar.

Bakgrund 
Översvämningarna berodde på mycket kraftiga regn som orsakades av cyklonen Tasha som uppträdde samtidigt som en tromb under La Niña. Företeelsen, som medförde att östra Australien drabbades så hårt av regnet, var den kraftigaste sedan 1973. Separata översvämningar uppstod i delar av delstaten under början av december. Den 24 december drog en monsun in över kusten från Korallhavet och medförde att oerhört kraftigt regn föll över ett område från Carpentariagolfen till Gold Coast. Förhållandena ledde också till en ökad tillströmning av ormar och krokodiler.

30 december var stora delar av södra och centrala Queensland, ett område lika stort som Tyskland och Frankrike tillsammans, drabbat av översvämningarna. Cirka 300 vägar hade stängts, inklusive nio större vägar. Järnvägslinjer stängde och ett antal gruvor svämmade över. Översvämningarna ledde till att priserna på frukt och grönsaker steg kraftigt.

Referenser

Noter

Översättning

Externa länkar 

2010 i Australien
2011 i Australien
Queenslands historia
Naturkatastrofer 2011
Naturkatastrofer 2010
Översvämningar i Australien
Sacha Guitry

Alexandre Georges Pierre (Sacha) Guitry, född 21 februari 1885 i Sankt Petersburg, död 24 juli 1957 i Paris, var en fransk skådespelare, regissör och dramatiker, son till skådespelaren Lucien Guitry.

Guitry skrev från 1901 en lång rad skådespel i den lättare genren. Han verkade från 1910 även som skådespelare, och medverkade oftast i sina egna stycken tillsammans med hustrun Yvonne Printemps. Han regisserade också spelfilmer i en munter historisk-teatral stil, helst med anknytning till hans arbete på teatern, bland annat Le Roman d'un tricheur (Jag är en falskspelare, 1936), Les Perles de la couronne (Kronans pärlor, 1937, tillsammans med Christian-Jaque), och Si Versailles m'était conté (Om Versailles kunde berätta, 1955). Hans memoarer, Souvenirs, kom 1953.

Från 1920 var Guitry teaterdirektör för Théâtre Edouard VII, där hans hustru Yvonne Printemps var en av de ledande skådespelarna.

Filmografi i urval

Regi 
Pasteur (1935)
Jag är en falskspelare (1936)
Kronans pärlor (1937)
Lidelsernas gata (1938)
De voro 9 ungkarlar (1939)
Den förste Bernadotte (1942)
Om Versailles kunde berätta (1953)
Oss skojare emellan (1953)
Napoléon - soldat och kejsare (1955)
Tjuvar och älskare (1956)

Bibliografi (svenska översättningar) 
 En falskspelares roman (Mémoires d'un tricheur) (översättning av Stig Ahlgren, Fritze, 1938)
 Svartsjuka: lyriskt lustspel (La jalousie) (otryckt översättning av Sven-Bertil Norberg för Radioteatern 1959)

Källor

Externa länkar 
 
 

Franska scenskådespelare
Franska filmregissörer
Franska dramatiker
Franska teaterchefer
Franska teaterregissörer
Riddare av Hederslegionen
Dramatiker under 1900-talet
Franska författare under 1900-talet
Franska skådespelare under 1900-talet
Personer från Sankt Petersburg
Födda 1885
Avlidna 1957
Män
Cherchez la femme

Cherchez la femme  är ett franskt uttryck som bokstavligen betyder ’sök kvinnan!’. Det används för uppfattningen att det som driver en mans (konstiga, annars oförklarliga) handlingar är en kvinna, till exempel såtillvida att han därigenom vill imponera på henne, eller för omvärlden dölja en kärleksaffär med henne.

Uttrycket myntades av Alexandre Dumas d.ä. i romanen Les Mohicans de Paris (1854) genom polisens motto: Cherchez la femme, pardieu ! cherchez la femme ! (’Sök kvinnan, för guds skull! Sök kvinnan!’).

Att kvinnan är roten till  mannens problem menas med uttrycket som använts allmänt i beskrivningar om sociala ambitioner främst, men också om brott som syftar till rikedom och välfärd. 

Ord och fraser på franska
Cities XL 2011

Cities XL 2011 är ett stadsbyggarspel, utvecklat och utgivet av Focus Home Interactive. Det är den andra delen i Cities XL- serien och uppföljare till Cities XL. Spelet släpptes 14 oktober 2010 till Windowsenheter. Det har ett samlat recensionsbetyg på 70% av 100 på Metacritic, baserat på 17 recensioner.

Referenser

Externa länkar
 Officiell webbplats

Datorspel 2010
Stadsbyggarspel
Windows-spel
Sloveniens damlandslag i handboll

Sloveniens damlandslag i handboll representerar Slovenien i handboll. Laget har deltagit i både VM och EM 4 gånger, men aldrig tagit medalj då bästa placering är 8:e plats i VM (2003) och 8:e plats i EM 2022. Dess första framträdande var i  Världsmästerskapet 1997, då de kom på 18:e plats. Coach är Ivica Rimanić.

Externa länkar 
Officiell hemsida (på slovenska)

Damlandslag i handboll
Handboll i Slovenien
Slovenska landslag
Pierre Fresnay

Pierre Fresnay, född 4 april 1897 i Paris, död 9 januari 1975, var en fransk skådespelare. Vid Comédie-Française spelade han i ett stort antal klassiska och moderna pjäser. I många år ledde han sedan sin egen teater i Paris tillsammans med sin livskamrat Yvonne Printemps.

Fresnays första stora filmroll kom i Marius (1931), och han blev en viktig figur i den franska filmen, bland annat i Jean Renoirs Den stora illusionen (1937) och Henri-Georges Clouzots Korpen (1943). Han spelade också i internationella filmer, bland annat i den klassiska första versionen av Alfred Hitchcocks Mannen som visste för mycket  (1934).

Filmografi i urval

Källor

Noter

Externa länkar 

Franska skådespelare under 1900-talet
Franska teaterchefer
Skådespelare från Paris
Födda 1897
Avlidna 1975
Män
Sakramentarium

Ett sakramentarium är ett medeltida bokverk med den text som läses av en präst under mässan och andra gudstjänster. Böckerna skrevs egentligen för biskopar och andra högre prästmän som till exempel abbotar. Många rikt illuminerade manuskript har bevarats. 

Även om man i USA och andra engelsktalande länder under senare delen av 1900-talet använde ordet sacramentarium ("sacramentary") som beteckning på den engelskspråkiga översättningen av det romerska missalet är det inte detsamma som ett missale. Ett sakramentarium innehåller mer än ett missale jämfört med andra gudstjänster och på samma gång mindre eftersom av andra personer lästa texter och läsestycken inte finns med.

Sakramentariet är celebrantens bok och som innehåller alla och bara de ord som sägs eller sjunges av honom. Vanligen förutsätts att det samtidigt tjänstgör en kör och en diakon. Vid den tid då dessa böcker skrevs var det inte brukligt för celebranten vid altaret att repetera det som sjöngs av andra deltagare under gudstjänsten, något som blev regel i den tridentinska riten. Det enda undantaget till denna regel var evangeliet som i den tridentinska mässan sjungs av diakonen medan prästen lyssnar och samtidigt läser texten tyst för sig själv, såsom han gör då episteln sjungs. Därför innehåller sakramentariet inte dessa delar av mässan, inte heller introitus, graduale, offertorium och så vidare, utan bara kollektbönen, prefationen och kanon.

Sakramentariet innehåller även texter för andra förrättningar än mässan. Sakramentariets författare förutsatte att celebranten vanligen var biskop, vilket gör att det också innehåller texter för prästvigning, konsekration av till exempel en kyrkobyggnad och av altare samt för exorcism och välsignelse. Dessa texter fördes senare in i Pontificale Romanum och i ritualen.

Ett antal olika versioner av texter för sakramentarier, huvudsakligen ur den romerska riten, har bevarats helt eller delvis. De mest betydelsefulla av dessa textgrupper är den leoninska, den gelasianska och den gregorianska boken. Deras datering, upphovsmän, upphovsplats och ursprungliga syfte har varit föremål för många diskussioner. 

Uttrycket "sakramentarium" är synonymt med Liber Sacramentorum, som till exempel används i den gelasianska boken. Dess form är därvid samma form som för beteckningen hymnarium på en hymnsamling. Gennadius av Marseille (400-talet) sade till exempel om Paulinus av Nola: Fecit et sacramentarium et hymnarium: ungefär "han gjorde ock sakramentarium och [ett] hymnarium" (De viris illustribus, XLVII). Ordet sacramentum eller sacramenta i detta fall avser mässan. Sacramenta celebrare eller sacramenta facere är en vanlig beteckning på att förrätta mässan..

Referenser

Noter

Översättning

Litteratur under medeltiden
Katolsk liturgi
Charles Coquelin

Charles Coquelin, född 25 november 1803, död 12 oktober 1852, var en fransk nationalekonom.

Coquelin var 1839–1844 affärsman, medverkade därefter i Revue des Deux Mondes och Journal des Économistes, samt ledde vid sin död redigerandet av Dictionnaire de l'économie politique (2 band, 1852–1853). I sitt huvudarbete Du crédit et des banques (1848) betonade Coquelin nödvändigheten av handelns och näringslivets frihet från statsingripande.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Födda 1803
Avlidna 1852
Män
Franska nationalekonomer
Personer från Dunkerque
Svensk uppslagsbok
Den förste zigenaren i rymden

Den förste zigenaren i rymden är en svensk/norsk/finsk film från 2002 i regi av Agneta Fagerström-Olsson och med manus av Peter Birro och Agneta Fagerström-Olsson. Den producerades av SVT Göteborg och sändes i fyra timslånga avsnitt i SVT under 2002.

Källor

Externa länkar 

Svenska dramafilmer
Filmer 2002
Filmer i regi av Agneta Fagerström-Olsson
Gyda Christensen

Gyda Marthe Kristine Christensen, född Andersen den 21 maj 1872 i Christiania (Oslo), död den 20 augusti 1964 i Oslo, var en norsk skådespelare, regissör och teaterchef.

Karriär 
Christensen debuterade 1894 på Christiania Theater, och var 1899-1920 vid Nationaltheatret. Vid sidan av sin skådespelargärning gjorde hon här en betydande insats som dansös och skapare av den första norska baletten. Därefter var hon på Centralteatret 1920-1928, där hon i högre grad fick utveckla sina talanger som skådespelare.

Från 1928 var hon knuten till Det Nye Teater, där hon var skådespelerska, rådgivare och 1939-1945 också teaterchef. Men först och främst arbetade hon som regissör; hon har mer än någon annan gett teatern den lätta och intima kammarspelton som blivit dess särprägel. Hennes roller sträckte sig från främmande ryska kvinnor som Varvara i Ilja Surgutjovs Höstens violiner över realistiska norska rollfigurer som Nora i Henrik Ibsens Et dukkehjem, till Shaw-roller som Eliza Doolittle i Pygmalion och titelrollen i Candida.

Familj 
Christensen var gift tre gånger, först med ingenjören Georg Monrad Krohn, sedan med teaterchefen Halfdan Christensen, och sist med politikern och pressmannen C.J. Hambro. I det första äktenskapet fick hon dottern Lillebil Christensen, senare gift med Tancred Ibsen.

Filmregi

Källor

Externa länkar 

Norska skådespelare under 1800-talet
Norska skådespelare under 1900-talet
Norska teaterregissörer
Norska teaterchefer
Födda 1872
Avlidna 1964
Kvinnor
Skådespelare från Oslo
Blå Band

Blå Band är ett varumärke ägt av Campbell Soup Company som bland annat omfattar soppor och såser. Tidigare var det ett svenskt livsmedelsföretag i Karpalund.

Historik
Blå Band grundades i Landskrona cirka 1950 och flyttade senare till Halmstad. 1971 slogs Blå Band ihop med Bjäre Industrier AB i Karpalund (tidigare till dotterbolag till Margarinbolaget AB, men köpt av Unilever 1970) och bildade Novia Livsmedelsindustrier AB, som var ett helägt dotterbolag till Unilever. Under de följande åren flyttades all produktion till Karpalund.

I september 2000 slogs Unilever ihop med Bestfoods, vilket ledde till krav från EU:s konkurrensmyndighet på att en del av det sammanslagna företagets varumärken skulle säljas, och Blå Band valdes ut som ett av dem. I april 2001 fick Campbell Soup Company godkänt som köpare och tog över Blå Band.

Källor

Externa länkar
Blå Bands webbplats

Ej längre existerande svenska livsmedelsföretag