kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Dohnafors

Dohnafors är namnet på en herrgård och ett gammalt bruk i Askersunds kommun, Örebro län. Ursprungligen hette platsen Sigriatorp, eller Sigridstorp, men uppkallades sedan efter brukets grundare, generalmajoren greve Carl August Dohna.

Huvudbyggnaden i trä stod ursprungligen vid Vissboda, men flyttades på 1820-talet till sin nuvarande plats. På 1850-talet påbyggdes den med en andra våning. Samtidigt byggdes två flyglar. Huvudbyggnaden har nio rum och moderniserades 1944.

Godset omfattar huvudgården Dohnafors med Kullängen, Håkantorp och arrendegårdarna Dammen och Lerdalen. Egendomens totalareal var 639 ha, varav 543 ha skog (år 1948).

På godsets ägor ligger 1600-talshuset Kullängsstugan, nu i Örebro läns museums ägo. Den byggnadsminnesförklarades år 1970.

Stångjärnshammaren
År 1725 anlade greve Dohna en stångjärnshammare vid Dohnaforsån. Järnbruket kallades först Stjernsunds bruk därför att det fram till 1822 hade samma ägare som Stjärnsunds slott, nämligen greve Dohnas änka, senare deras son, Abraham Dohna, och efter 1785, Olof Burén, adlad Burenstam. För ytterligare ägarlängdm se Svenska Län.

Stångjärnshammaren lades ned år 1899. Idag finns från brukstiden en järnbod och arbetarbostäder bevarade.

Referenser
Svenska Län - Örebro läns förvaltning och bebyggelse, del II, s. 978-79. Bokförlaget Svenska Län, Göteborg 1948
Carl Anders Lindstén: Sevärt i Tiveden, s. 58. Fritids- och turistnämnden i Örebro kommun 1985

Herrgårdar i Närke
Svenska järnbruk
Byggnader och anläggningar i Askersunds kommun
Sevärdheter i Örebro län
Skyllbergs bruk
Knut Hergel

Knut Hergel, född 27 november 1899 i Kristiania (nuvarande Oslo), död där 2 september 1982, var en norsk teaterchef och regissör.

Han knöts 1935 till Det Norske Teatret som regissör, och var åren 1936–1946 även teaterchef där, förutom åren 1942–1945 då han var flykting i Sverige och regisserade vid Malmö stadsteater. Till hans främsta uppsättningar hörde Olav Duuns Medmänniskor och den gripande uppsättningen av Sofokles Antigone (1945).

Åren 1946–1960 var han chef för Nationaltheatret, där han skapade en fast ensemble efter upplösningen under krigsåren, och ledde teatern efter en klar litterär linje, med tonvikt på klassisk norsk och modern utländsk dramatik. Bland hans uppsättningar på huvudscenen märks modern psykologisk dramatik som Arthur Millers En handelsresandes död och Priset, och stora klassiska uppsättningar som Shakespeares Mycket väsen för ingenting och Ibsens Kejsare och galiléer. 1954 satte han upp Ibsens Brand på Finlands nationalteater. Åren 1960–1969 var han fast regissör vid Nationaltheatret.

Filmografi

Teater

Regi

Källor

Externa länkar
 Knut Hergel på Malmö stadsteater

Norska teaterregissörer
Norska teaterchefer
Födda 1899
Avlidna 1982
Män
Personer från Oslo
Personer i Norge under 1900-talet
Vallaleden

Vallaleden var en planerad genomfartsled och del av Linköpings ringled fram till 1989, då en kommunal folkomröstning hölls. Cirka tre fjärdedelar av de röstande var negativa till ett byggande av leden, vilket ledde till att planerna aldrig genomfördes.

Bakgrund 
Redan på 1950-talet framkom idén om att bygga en ringled kring Linköping, i syfte att underlätta för motortrafiken. En del av denna tänkta ringled var Vallaleden, en 1,5 km lång bilväg genom den centralt belägna Vallaskogen - ett sedan länge populärt rekreationsområde. Första gången leden förekom i generalplanen var 1968, och 1978 röstade Socialdemokraterna tillsammans med Folkpartiet igenom en detaljplan för byggandet av leden.

Motstånd 
Redan i början av 70-talet var torgmöten mot Vallaleden en vanlig syn, liksom stora demonstrationer. När kommunen 1978 skulle riva upp sitt beslut från 1977 att inte bygga leden, blev det också omfattande protester.

När man 1984 började förberedelsearbeta med att gallra bland träden i Vallaskogen fick man genast gensvar av ett antal Vallaledsmotståndare, som i protest hindrade avverkningen. Man gav upp, men återupptog ett kvartal senare gallringen där man slutat förra gången. Detta resulterade i ännu en blockad. Motståndarna var betydligt ihärdigare denna gång, och tältade även i skogen för att hindra arbetet. Man hade även under årens gång lyckats samla in protestlistor med mellan 10 000 och 17 000 namn varje gång.

En kommunal folkomröstning hölls 1989, där 74 % röstade mot bygget, och med det fick planerna läggas ned. Trots att det gällde en till synes så lokal fråga så deltog hela 49 % av samtliga röstberättigade i hela kommunen. Aktivisternas spridning på åldrar och samhällsklasser var också påfallande. Sedan dess har i princip allt aktivt motstånd upphört och det har även varit tyst från kommunens sida.

Vallaleden idag 
Trots eventuella samhälls- och tidsvinster och den ökande biltrafiken så är motståndet till en led genom Vallaskogen fortfarande stort. Inga nya planer har antagits, men ett alternativ som diskuterades redan inför folkomröstningen är att lägga Vallaleden i en tunnel, och på så sätt beskona grönområdet från biltrafik. Kostnaden för detta alternativ är dock mycket högre än de 2,1 miljoner kronor (i 1980 års penningvärde) som marknivåalternativet beräknades kosta. Vallaskogen har sedan 1989 blivit naturreservat. Först ingick endast den norra delen i reservatet, men senare har också kvarvarande delar infogats. Yttre ringleden mellan Valla- och Garnisonsrondellerna följer Universitetsvägen och Lambohovsleden, som motståndarna förordade. I översiktsplanen från 2010 kommer också vägen att kortas halvannan kilometer för bilister västerifrån, de som skulle ha haft störst nytta av Vallaleden.

Referenser 

Vägar i Sverige
Gator i Linköping
Ramundeboda

Ramundeboda (uttalas [ramúndeboda]) kan syfta på:
Ramundeboda kloster – en klosterruin vid Borasjöns strand i Tiveden i Närke
Ramundeboda socken – en socken i Närke
Ramundeboda landskommun – en tidigare kommun i Örebro län 1863–1946
Ramundeboda församling – en församling Strängnäs stift
Ramundeboda kyrka – en kyrkobyggnad som tillhör Ramundeboda församling
 Ramundeboda distrikt –  ett distrikt i Laxå kommun och Örebro län 2016–

Se även
 Laxå köping – en tidigare kommun i Örebro län 1946–1971
Portugalströmmen

Portugalströmmen är en varm havsström i Atlanten som går i sydostlig riktning mot Portugals kust. Strömmen sträcker sig mellan 36°N och omkring 46°N, och från Iberiska halvöns kust till omkring 24°W. Strömmen är en fortsättning av Nordatlantiska strömmen och har en uppskattad vattenföring på 4 miljoner m³/sek.

Källor 

Atlanten
Havsströmmar i Atlanten
William McGregor Paxton

William McGregor Paxton, född 22 juni 1869 i Baltimore, Maryland, död 1941, var en amerikansk impressionistisk målare.

Paxton studerade för Jean-Léon Gérôme vid École des Beaux-Arts i Paris. Paxton utförde i huvudsak porträtt av kvinnor. Han utmärkte sig särskilt för sin omsorg i återgivandet av ljusets effekter på hud och tyg.

Källor 
 William McGregor Paxton på Art Renewal 
 William McGregor Paxton Biography

Externa länkar 

Amerikanska målare
Personer från Baltimore
Födda 1869
Avlidna 1941
Män
Norrby stenar

Norrby stenar är ett gravfält från folkvandringstid (ca 500 eKr) beläget intill gamla vägen mellan Hallsberg och Sannahed i Hallsbergs kommun, Örebro län. Gravfältet består av fyra domarringar, grupperade två och två, och ytterligare några resta stenar. Det ligger på en rullstensås, och har beskrivits som "i sin art Svealands mest monumentala gravfält" (Lindstén).

Den största domarringen är 18 meter i diameter och består av nio stenar, vissa över två meter höga. Utöver domarringarna består gravfältet av 15 resta stenar och sex klumpstenar. Dessa är sannolikt rester av förstörda domarringar. Från platsen, som har moderna villor som grannar, har man vidsträckt utsikt över Närkeslätten.

Referenser
Norrby stenar - Länsstyrelsen i Örebro län
Carl Anders Lindstén: Sevärt runt Örebro, s. 83. Turistnämnden i Örebro kommun 1982.
Riksantikvarieämbetet .

Fornminnen i Närke
Hallsbergs kommun
Sevärdheter i Örebro län
Stenkretsar i Sverige
Fornminnen från järnåldern i Sverige
Farmors tatueringar

Farmors tatueringar är en film gjord av de svenska filmarna PeÅ Holmquist och Susanne Khardalian. Filmen berör som flera av deras tidigare filmer det armeniska folkmordet. Denna gång handlar det om hur armeniska kvinnor våldtogs och såldes som slavar av turkarna. Berättelsen utgår från Susanne Khardalians farmor som Susanne som liten tyckte var sur och konstig. När hon ser bilder på andra kvinnor med samma tatueringar börjar hon söka efter dess betydelse för att kunna förstå sin farmors beteende.

Källor 
DN's recension

Svenska filmer 2011
Svenska dokumentärfilmer
Filmer i regi av Suzanne Khardalian
Benoit Benoni-Auran

Benoît Benoni-Auran, född 1859 i Monteux, död 1944, var en fransk målarmästare.

Ett antal verk skapat av honom finns utställd i Monteuxs stadshus.

Källor

Noter

Personer från Monteux
Franska målare under 1800-talet
Franska målare under 1900-talet
Födda 1859
Avlidna 1944
Män
Carl Saltzmann

Carl Saltzmann, född 23 september 1847 i Berlin, död 14 januari 1923 i Potsdam, var en tysk landskaps- och marinmålare.

Liv
Carl Saltzmann var son till skomakaren Johann Friedrich Saltzmann. Saltzmann erhöll sin första undervisning vid konstakademien i Berlin och senare hos målaren Hermann Eschke (1868–1871). Därefter hade han en egen ateljé i Düsseldorf (sedan 1872). 1877 flyttade han tillbaka till Berlin, där han blev lärare 1894 och, 1896, professor vid konstakademien.

Saltzmann företog vidsträckta sjöresor, bland annat deltog han minst 22 gånger i den tyske kejsaren Vilhelm II:s årliga sjöresa till Norge (mellan åren 1889 och 1914). Vid dessa sjöresor fann Saltzmann sina marinmotiv. 

Före dessa resor målade Carl Saltzmann huvudsakligen landskap.

Källor

Externa länkar

 

Tyska landskapsmålare
Tyska marinmålare
Män
Födda 1847
Avlidna 1923
Personer från Berlin
Françoise Filastre

Françoise Filastre, född 1645, död 1680 i Paris, var en fransk giftblandare. Hon var en av de åtalade i den beryktade Giftmordsaffären, där hennes bekännelse betraktas som en av de avgörande.

Françoise Filastre var medarbetare till La Voisin. Hon sålde afrodisiakum till Ludvig XIV:s mätress madame de Montespan, som använde det till att droga monarken: under kungens förbindelse med Anne de Rohan-Chabot försåg Filastre på La Voisins order Montespan med potensmedel från Louis Philippe Galet i Normandie. När kungen 1679 inledde ett förhållande med Marie-Angelique de Fontanges anlitade Montespan La Voisin för att förgifta både kungen och Fontanges. Efter arresteringen av La Voisin under giftmordsaffären i mars anlitades Filastre av Montespan för att fullfölja mordförsöket på Fontanges.  

Filastre greps, efter att ha utpekats av andra arresterade, i december 1679 efter att ha ansökt om en plats i Fontanges hushåll. Den 30 september dömdes hon till döden, och underkastades sedan förhör under tortyr.  
Efter avrättningen av La Voisin i februari 1680, hade Marguerite Montvoisin vittnat om La Voisins kontakter med Montespan, och Adam Lesage om svarta mässor med spädbarnsoffer. Under natten den 30 september till 1 oktober 1680 avlade Filastre under tortyr ett samstämmigt vittnesmål. Hennes vittnesmål ansågs som den slutgiltiga bekräftelsen av det av Lesage tidigare avgivna vittnesmål om de spädbarnsoffren och Monvoisins vittnesmål om Montespans förbindelse med organisationen. Hon bekände att hon hade arrangerat en pakt med Djävulen åt Montespans syster hertiginnan Antoinette de Vivonne, och att hon hade offrat ett av sina egna barn åt Satan under en svart mässa.   

Samma dygn som hennes bekännelse avgavs, den 1 oktober, blev Ludvig XIV informerad om de vittnesmål som implicerade Montespan, och gav omedelbart order om att processen skulle avstängas. Filastre drog tillbaka sin bekännelse så fort tortyren hade upphört. 
Françoise Filastre avrättades genom bränning på bål i Paris 1680.

Referenser

 Frantz Funck-Brentano: Princes and Poisoners Or Studies of the Court of Louis XIV
 H Noel Williams: Madame de Montespan and Louis XIV
 Anne Somerset - The Affair of the Poisons: Murder, Infanticide, and Satanism at the Court of Louis XIV (St. Martin's Press (October 12, 2003) )
 Arlette Lebigre: 1679-1682, l'affaire des poisons

Personer som blivit avrättade av Frankrike under 1600-talet
Födda 1645
Avlidna 1680
Kvinnor
Personer som blivit avrättade genom bränning i Frankrike
Personer inom Frankrikes näringsliv under 1600-talet
Giftmordsaffären
Gerda Ring

Gerda Ring, född 11 maj 1891 i Kristiansand, död 12 januari 1999 i Oslo, var en norsk skådespelare och regissör. Hon var dotter till Barbra Ring, gift med Halfdan Christensen och mor till Bab och Pelle Christensen.

Ring debuterade 1911 på Det Nye Teater i Köpenhamn som Lersol i Barbra Rings Kongens hjerte. Hon var mellan 1912 och 1961 knuten till Nationaltheatret, och ledde tillsammans med Halfdan Christensen Fri norsk scene i Sverige under andra världskriget. Hon slog igenom i impulsiva flickroller som Charlotte i Gunnar Heibergs Gerts have, men övergick senare till mognare uppgifter, bland annat i Pär Lagerkvists dramatik. 1930 debuterade hon som regissör med Gerts have. Hennes intima, verklighetsnära regi betydde på 1930-talet mycket för nya norska dramatiker och unga skådespelare, och hon skapade en lång rad goda ensembleföreställningar på Nationaltheatret under efterkrigsåren. Bland hennes uppsättningar av norsk dramatik märks Ibsens Gengångare, Bjørnsons Paul Lange och Tora Parsberg och Heibergs Kong Midas. Sina mest personliga sidor som regissör visade hon i modern utländsk dramatik, bland annat med Sartres Lyckta dörrar och Smutsiga händer samt Tennessee Williams Glasmenageriet, Linje Lusta och Katt på hett plåttak. Hon fortsatte arbeta även i pensionsåldern, särskilt i Danmark och på Island.

Källor 

Norska teaterregissörer
Norska skådespelare under 1900-talet
Födda 1891
Avlidna 1999
Kvinnor
Skådespelare från Kristiansand
Saltzmann

Saltzmann är ett efternamn som bärs av bland andra:

 Carl Saltzmann, tysk landskaps- och marinmålare
 Harry Saltzman, amerikansk filmproducent

Se även
 Salzmann
Louis-Marie Autissier

Louis-Marie Autissier, född 8 februari 1772 i Vannes, död 21 september 1830 i Bryssel, var en fransk-belgisk miniatyrmålare.

Autissier ses som grundare av 1800-talets miniatyrmåleri i Belgien. Bland hans elever och efterföljare räknas Alexandre Delatoura (1780—1858), Louis Henry Fontenay (1800—1852) och Dominique Ducaju (1802—1867). Hans verk återfinns i Cincinnati Art Museum, Nationalmuseum och Kungliga samlingen i Storbritannien.

Autissier studerade konst hos Vautrin vid École nationale supérieure des Beaux-Arts. Han anslöt sig till Franska revolutionära armén vid Rennes och tjänstgjorde som sekreterare för en befälhavare som mycket snart insåg hans skicklighet som tecknare. Efter att ha lämnat armén år 1795 kom han till Paris för fördjupade studier och studieanalytiska betraktelser av målningar i det franska museet Louvren. År 1796 bosatte han sig i Bryssel och ägnade sig åt miniatyrmåleri och blev känd för sina porträtt.

De efterföljande åren befann han sig på resande fot och utställde med jämna mellanrum sin konst vid olika salonger i närliggande länder. Han blev också anställd hos ett flertal högt uppsatta personer. Efter revolutionen och skapandet av det första kejsardömet blev han hovmålare hos bland andra Louis Bonaparte. Han målade bland annat porträtt av hertigen av Wellington samt den franske kungen Ludvig XVIII och kungliga medlemmar. Då och då målade han miniatyriserade historiska scener.

Hans miniatyrmålningar kostade omkring 400-600 francs vid utställningarna. Priserna var tämligen höga vid denna tid och trots han skapade mer än 250 miniatyrer dog han utfattigt.

Franska målare
Miniatyrmålare
Födda 1772
Avlidna 1830
Män
Personer från Vannes
Pelle Christensen

Per "Pelle" Christensen, född 9 mars 1923 i Oslo, död 30 juli 1995, var en norsk skådespelare. Han var son till Gerda Ring och Halfdan Christensen och bror till Bab Christensen.

Christensen debuterade 1949 på Nationaltheatret som Elias i Bjørnstjerne Bjørnsons Over Ævne I, och var därefter anställd där till 1958. Åren 1958–1962 var han vid Rogaland Teater, och från 1962 vid Den Nationale Scene. Senare arbetade han även som frilans och verkade som översättare, särskilt av fransk skönlitteratur.

Filmografi (urval)

Källor 

Norska skådespelare under 1900-talet
Norska översättare
Födda 1923
Avlidna 1995
Män
Skådespelare från Oslo
Marc Ribot

Marc Ribot är en inflytelserik amerikansk gitarrist och kompositör född 1954 i Newark, New Jersey. Hans musik sträcker sig över många genrer, som exempelvis Hardcore, Frijazz, Klezmer och Latinamerikansk musik och han anses vara en mycket viktig person för New Yorks Avant-Garde-scen. Ribot samarbetar också flitigt med andra stora artister, som Elvis Costello, Chuck Berry och Robert Plant, och var inflytelserik i att utveckla Tom Waits nya 'sound' på skivan Rain Dogs från 1985. Efter Rain Dogs fortsatte Ribot att samarbeta med Tom Waits och har till exempel medverkat på Franks Wild Years (1987), Mule Variations (1999), Real Gone (2004) och Bad as Me (2011).  Ribot har alltid haft många projekt på gång, men några av de mest bestående är hans experimentella band Ceramic Dog och det kubanska samarbetet Marc Ribot y Los Cubanos Postizos. Som kompositör har Ribot skrivit filmmusiken till ett dussintal filmer och som studiomusiker har han medverkat i musiken till bland annat The Kids Are All Right, Mystery Train och Down by Law.

Trots att Ribot är vänsterhänt spelar han gitarr som en högerhänt, vilket han själv beskriver som något som sätter en gräns på hans tekniska förmåga. 

År 2003 gjordes 'Marc Ribot: The Lost String', en dokumentärfilm om Ribot och hans inflytelserika gitarrspel. Filmen är fylld med livefrämträdanden och intervjuer och är gjord av det franska filmbolaget La Huit

Diskografi 
 Rootless Cosmopolitans (1990) med Fred Firth
 Requiem for What's His Name (1992)
 Marc Ribot Plays Solo Guitar Works of Frantz Casseus (1993)
 Subsonic 1 - Sounds of a Distant Epidsode (1994)
 Shrek (1994)
 The Book of Heads (1995)
 Don't Blame Me (1995)
 Shoe String Symphonettes (1997)
 The Prosthetic Cubans (1998) med Los Cubanos Postizos
 Yo! I Killed Your God (1999)
 Muy Divertido! (2000)
 Saints (2001)
 Inasmuch as Life Is Borrowe (2001)
 Scelsi Morning (2003)
 Soundtracks Volume 2] (2003)
 Spiritual Unity (2005)
 Asmodeus: Book of Angels Volume 7 (2007)
 Exercises in Futility (2008)
 Party Intellectuals (2008)
 Silent Movies (2010)

Referenser

Se även 
 Tom Waits

Externa länkar 
 http://www.marcribot.com/
 Marc Ribot bio från Pi Recordings
 
 

Amerikanska jazzgitarrister
Födda 1954
Män
Levande personer
Personer från Newark, New Jersey
Musiker från New Jersey
Michele Coppino

Michele Coppino, född 1 april 1822 i Alba i Piemonte, död där 25 april 1901, var  en italiensk språkvetare och politiker. 

Coppino verkade i Turin som lärare i italienska språket och litteraturen samt blev 1861 professor vid därvarande universitet. Han var upprepade gånger undervisningsminister: tiden april till oktober  1867 i Urbano Rattazzis sista ministär, mars 1876 till mars 1878 under Agostino Depretis, december 1878 till juli 1879 under Benedetto Cairoli och april 1884 till juli 1887 åter under Depretis och därefter under Francesco Crispi intill februari 1888. 

År 1876 lyckades Coppino, vilken som deputerad ständigt tillhörde vänstern, genomföra en lag om obligatorisk folkskoleundervisning. År 1880 och 1884 var han deputeradekammarens president. Bland hans skrifter märks hans dikter om Petrarca (1844), Parole al popolo italiano (1848) och en mängd bidrag till tidskriften "Rivista contemporanea".

Källor

Italienska lingvister
Italienska professorer
Italiens undervisningsministrar
Personer från Alba
Födda 1822
Avlidna 1901
Män
Ugglan
Kjetil Wæhler

Kjetil Wæhler, född 16 mars 1976 i Oslo, är en norsk före detta fotbollsspelare. Han spelade som försvarsspelare avslutade karriären i Sogndal i norska Tippeligaen.

Han har tidigare representerat Lyn, Wimbledon, Moss (lån), Vålerenga, AaB och IFK Göteborg. Han är yngre bror till Thomas Wæhler.

Landslagsspel
Kjetil Wæhler har fram till februari 2012 representerat det norska herrlandslaget i fotboll vid 29 tillfällen och gjort ett mål. Wæhler gjorde sin debut mot Schweiz 17 augusti 2005. Det hittills enda mål mittbacken gjort för landslaget kom den 10 oktober 2009 i en vänskapsmatch mot Sydafrika som Norge vann med 1-0.

Referenser

Externa länkar

AaB:s profil
Nationell lagprofil
 

Födda 1976
Levande personer
Män
Norska fotbollsspelare
Norska landslagsspelare i fotboll
Idrottare från Oslo
Spelare i FC Lyn Oslo
Spelare i Wimbledon FC
Spelare i Moss FK
Spelare i Vålerenga IF Fotball
Spelare i Ålborg BK
Fotbollsspelare i IFK Göteborg
Spelare i Sogndal Fotball
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Norska idrottare under 2000-talet
Gunnar Forszén

Gunnar Forszén, född 29 september 1908 i Ramsele, död 15 april 1966, var en svensk arkitekt.

Biografi
Forszén studerade vid Kungliga tekniska högskolan till 1931. Han var anställd på Kooperativa förbundets arkitektkontor 1934-36 och drev därefter egen verksamhet i Stockholm.
 
I huvudstaden har han ritat bostadshus vid Grev Turegatan 64 (1937-1938). Vid Skogshögskolan i Frescati hage uppfördes elevhem enligt Forszén och Artur von Schmalensees ritningar 1948-1951 samt elevrum och bibliotek 1952-1955. Han har ritat byggnader för Svenska forskningsinstitutionen för cement och betong vid KTH (1945),  Medicinsk-kemiska och farmakologiska institutionen i Uppsala, Bagarmossens skola (1954) och Blackebergs gymnasium, tillsammans med arkitekt Åke E. Lindqvist (1952). Han ritade centrumanläggningen vid Hullsta gård i Sollefteå (1947-1966) och ritade Vallaskolan i samma stad (1947-1950). 1957 projekterade han Sollefteå centrum.

Bilder av några verk

Referenser

Externa länkar

 
Svenska arkitekter under 1900-talet
Födda 1908
Avlidna 1966
Män
Personer från Ramsele socken
Ragnhild Hald

Ragnhild Fjermeros Hald, född Fjermeros 9 november 1896 i Kristiania, död 17 juli 1975 i Oslo, var en norsk skådespelare. Hon var 1922–1938 gift med skådespelaren Nils Hald och från 1950 med konstnären Rolf Nesch.

Biografi 
Från debuten 1919 till 1952 var Hald en av de bärande krafterna på Det Norske Teatret, förutom åren 1930–1933, då hon spelade vid Nationaltheatret. Hon gjorde enkla och rena unga kvinnoroller som Ragnhild i Olav Duuns Medmänniskor och gamla original som Hønse-Lovisa i Oskar Braatens Ungen och titelrollen i Jean Giraudoux Tokiga grevinnan. Besläktade med dessa rolltolkningar var också Nille i Jeppe på berget och Mor Aase i Ibsens Peer Gynt.

Filmografi

Källor 

Norska skådespelare under 1900-talet
Födda 1896
Avlidna 1975
Kvinnor
Skådespelare från Oslo