kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Landeskrone

Landeskrone (även stavningsvarianterna Landskrona, Landscrone) är en lämning av en befästning i Sanda socken på Gotland. Den ligger på halvön Vivesholm strax norr om Klintehamn.

Landeskrone under medeltiden 
Landskrone uppfördes av hertig Erik av Mecklenburg 1394 som dog där i pesten 1397. Hertig Erik stöddes av Vitaliebröderna som också bedrev piratverksamhet på Östersjön. För att stävja deras verksamhet ingrep Tyska orden år 1398 med en flotta på 84 fartyg med 4 000 man jämte 400 hästar samt livsmedel, kanoner, krut etc. Truppen landsattes i Västergarn och de intog snart Landescrona och brände det till grunden. Även Vitaliebrödernas två andra fästen på ön, Slite och Lojsta, intogs och raserades.

Landskrone / Stålhatt på 1600- och 1700-talet 
Under danska tiden hade för Klintehamns försvar funnits befästningar på såväl Vivesholm på inloppets norra strand som Sicklingsudd på södra stranden. Dessa befästningar fick efter att Gotland tillfallit Sverige 1645 förfalla. I början av 1676 byggdes en ny skans på Vivesholm. Den intogs utan motstånd 29 april samma år då danska trupper besatte Gotland. Svenskarna försökte landstiga i Klintehamn, men hindrades av danska linjeskepp, understödda av batterierna på skansen Landskrone. Efter fredsslut och återförening med Sverige fick skansen förfalla. Från 1710 befästes Vivesholm igen då en redutt som benämndes Stålhatt uppfördes på initiativ av Anders Sparrfelt. På Sicklingsudd byggdes ett batteri för 8 kanoner mot inloppet och redden samt för flankering av Stålhatt. 1719 bestämdes, att befästningarna vid Klintehamn skulle bibehållas, men de fick detta oaktat förfalla. Några strider har sedan danska tiden inte utkämpats här.

Lämningarna idag 
Borgområdet är rektangulärt och 110 gånger 75 meter stort. Det omsluts av vallgravar och cirka 1,5 meter höga övertorvade grusvallar. På den västra vallanläggningen finns spår från 1700-talet i form av avplaningar för uppställning av kanoner.

Källor
Vägen till kulturen på Gotland, Gotländskt arkiv 1987 s. 139. 
Berättelser ur svenska historien, Carl Georg Starbäck & Per Olof Bäckström
En spionrapport om försvarsförhållandena på Gotland 1524, Hugo Yrwing
, Riksantikvarieämbetet.
, Riksantikvarieämbetet.
Länsstyrelsen om Sanda Vivesholm

Borg- och slottsruiner på Gotland
Vetenskapsåret 1789



Händelser

 10 juli - Alexander Mackenzie utforskar Mackenzieflodens delta.
 Antoine de Jussieu publicerar sin bok Genera Plantarum.
 Martin Heinrich Klaproth upptäcker grundämnena zirkonium och uran.
 Antoine Lavoisier publicerar sin bok Traité élémentaire de chimie, ansedd att vara den första moderna kemiboken, där han formulerar lagen om massans bevarande och förnekar existensen av flogiston.
 Gilbert White publicerar The Natural History and Antiquities of Selborne.

Anatomi
Okänt datum - Antonio Scarpa publicerar Anatomicæ disquisitiones de auditu et olfactu, en klassisk avhandling om hörsel och luktorgan.

Botanik
Okänt datum - Antoine Laurent de Jussieu publicerar Genera Plantarum: secundum ordines naturales disposita, juxta methodum in Horto regio parisiensi exaratam, anno M.DCC.LXXIV, som länge blir en grund för klassificeringssystemet för gömfröväxter.

Pristagare
 Copleymedaljen: William Morgan, walesisk läkare.

Födda
 7 februari - Joakim Frederik Schouw (död 1852), dansk naturforskare.
 16 mars - Georg Ohm (död 1854), tysk fysiker.
 26 mars - William Charles Redfield (död 1857), amerikansk meteorolog.
 21 augusti - Augustin Louis Cauchy (död 1857), fransk matematiker.
 9 september - William Cranch Bond (död 1859), amerikansk astronom.
 28 september - Richard Bright (död 1858), brittisk läkare.
 25 oktober - Heinrich Schwabe (död 1875), tysk astronom.
 1 november - Johan Emanuel Wikström (död 1856), svensk botaniker.

Avlidna
 25 maj - Anders Dahl (född 1751), svensk botaniker, Linné-lärjunge.
 23 november - Anders Hellant (född 1717), svensk astronom.

Källor

Fotnoter
Mommas Steakhouse

Mommas Steakhouse, tidigare Mommas krog, är en känd pub och restaurang i Kiruna, belägen på Lars Janssonsgatan i anslutning till hotellet Ferrum. En stor del av besökarna sägs utgöras av raggare i bilar från 1950-talet. Krogen är omnämnd i Ted Ströms "Vintersaga" med textraden "och fyllan växer till på Mommas krog".

Se även 
 Momma

Externa länkar 
 Scandic Hotels webbplats – Mommas bar & kök

Restauranger i Sverige
Byggnader och anläggningar i Kiruna
Företag i Kiruna kommun
Wilson förväljarlåda

Wilson förväljarlåda är en växellåda för bilar som patenterades av britten Walter Gordon Wilson 1928.

Den presenterades som ett alternativ till synkroniserade växellådor, vilka inte hunnit slå igenom ännu vid den här tiden. Wilson hade varit med och konstruerat de första stridsvagnarna under första världskriget och hans växellåda byggde vidare på transmissionen i dessa. Wilson-lådan är uppbyggd med planetväxlar, likt planetväxellådan i T-Forden. Genom att bromsa olika hjul i planetväxeln med bromsband får man olika utväxlingar. Växellådan hade två planetväxlar, vilket gav fyra växlar. Vissa biltillverkare använde sig av treväxlade varianter. Denna typ av växellåda användes även i vissa Ford Traktorer under namnet Select-O-Speed samt i vissa svenska rälsbussar under namnet Wilsonväxel. Varianter på Wilsons patent byggdes på licens av bland andra franska Cotal.

Föraren väljer växel ”i förväg” via ett reglage på rattstången. Själva växlingen genomförs först när föraren trampar ner ”växlingspedalen”, som ersätter den konventionella kopplingspedalen. Anledningen till den här manövern är att förväljarlådan manövreras mekaniskt utan hjälp av el eller hydraulik. Kraften som krävs för växlingsmanövern skapas när pedalen trampas ner.

Wilson förväljarlåda användes främst i brittiska bilar, som Armstrong Siddeley, Daimler och MG, men även franska Talbot-Lago. Den var komplicerad och därmed dyr att tillverka och eftersom man växlade utan frikoppling, krävdes ett visst mått av vana och skicklighet för att växla smidigt och ryckfritt. Daimler löste det senare problemet genom att addera en hydraulisk koppling mellan motor och växellåda. Wilson-lådan försvann ganska snabbt från personbilarna när helautomatiska växellådor blev vanligare på femtiotalet, men kom att börja användas i bussar och lastbilar istället. Bland annat Volvo och Scania erbjöd sina kunder Wilson förväljarlådor.

Principen för förväljarlådan används än i dag för att driva moderna stridsvagnar.

Drivlinan
Masters of Hardcore

Masters of Hardcore är ett skivbolag som producerar elektronisk hardcore och gabber. Förutom sin roll som skivbolag anordnar man även en serie stora fester med samma namn i Nederländerna med cirka 30 000 besökare.

Externa länkar
 Officiell webbplats

Nederländska skivbolag och skivmärken
Musikfestivaler i Nederländerna
Skivbolag och skivmärken bildade 1996
Sireköpinge kyrka

Sireköpinge kyrka är en kyrkobyggnad i Sireköpinge. Den är församlingskyrka i Billeberga-Sireköpinge församling i Lunds stift.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan uppfördes av sandsten i romansk stil under senare delen av 1100-talet. Kvar från denna tid finns koret och den halvrunda absiden. Under 1400-talet slogs valven och kyrktornet byggdes till.
Under början av 1900-talet byggde man till trappgavlar och strävpelare.
I absiden finns romanska kalkmålningar från 1100-talets senare del, som anses vara utförda av Bjäresjömästaren.

Inventarier
 Ursprungliga dopfunten härstammar från medeltiden men är numera försvunnen. Dopfatet från 1500-talet finns dock kvar. I dess botten finns ett motiv som skildrar Maria bebådelse. Nuvarande dopfunt är från 1917.
 En malmljuskrona härstammar från 1300-talet.

Orgel
1862 byggde Johan Nikolaus Söderling, Göteborg en orgel med 6 stämmor.
1917 byggde A. Mårtenssons Orgelfabrik AB, Lund en orgel med 10 stämmor.
Den nuvarande orgeln byggdes 1952 av Th Frobenius & Co, Lyngby, Danmark och är en mekanisk orgel.

Leo Tolstojs grav

Ryske författaren Lev Tolstojs son (1863-1945), med samma namn som fadern, har sin grav på kyrkogården. Sonen skickades till Sverige för att få vård då han var svårt sjuk. Han förälskade sig i doktorns dotter och bosatte sig i Skåne.

Källor

Referenser

Externa länkar
 Billeberga-Sireköpinge församling informerar
 Länsstyrelsen i Skåne informerar
 Åsbo Släkt- och Folklivsforskare informerar

Kyrkobyggnader i Lunds stift
Kyrkobyggnader i Svalövs kommun
Josefine Ottesen

Josefine Ottesen född 4 februari 1956 i Köpenhamn, är en dansk författare.

Ottesen är utbildad skådespelare vid Dell'Arte School of Physical Theatre i Kalifornien (1981), och i dramaturgi vid Aarhus universitet 1997. Hon debuterade som författare 1983 med barnboken Prinsesse Morgenrøde og Lindormen och hon har efter det skrivit ett sextiotal barnböcker.
 
Ottesen har arbetat med barnkultur sedan 1970-talet. Hon har varit skådespelare (1977-1988), teaterinstruktör (1985-1993) och undervisat vid Institutet för Dramaturgi i Århus, Den fria Lärarskolan i Ollerup, skådespelarskolan vid Odense Teater och Odense Universitet. Under perioden 1985-1994 var hon medlem av det danska Kulturdepartementets rådgivande organ för Barn- och Ungdomskultur.

Ottesen har tilldelats flera priser för sitt författarskap, särskilt för fantasy-serierna Krigeren och Historien om Mira.

Bibliografi utgivet på svenska 
 Isprinsessan 2004
 Drakherren 2005
 Drakens offer 2005
 Är allt förlorat? 2005
 Fångad av orcher 2005
 Förrådd 2005
 Goda krafter samlas 2005
 Den gyllene källan 2005
 Den magiskakikki skogen 2005
 Nagirs makt 2005
 Flickan med falken 2005
 Smycket 2005
 Tjuvflickan 2005
 Enya 2006
 Källans dotter 2007
 Klanen 2007
 Prövningen 2007
 Rosalill och blomsterkriget 2007
 Rosalill och hennes vänner 2007
 De tre systrarna 2007
 Trollflickan 2007
 Den utvalda 2007
 Fafner 2008
 Grane 2008
 Hämnd 2008
 Regin 2008
 Sigge Svinaherde 2008
 Vargatid 2008

Priser och utmärkelser 
 Kulturministeriets barnbokspris 1987 för Eventyret om fjeren og rosen
 Orla-priset 2006 för Dæmonernes hvisken

Danska författare
Danskspråkiga författare
Danska författare av barn- och ungdomslitteratur
Födda 1956
Kvinnor
Levande personer
Halmstads kyrka

För kyrkor i staden Halmstad, se kategorin Kyrkobyggnader i Halmstad.

Halmstads kyrka är en kyrkobyggnad i Halmstads socken i Skåne. Den tillhör Kågeröd-Röstånga församling i Lunds stift.

Kyrkobyggnaden
Där nuvarande kyrka står uppfördes en kyrkobyggnad under 1100-talet. Denna revs 1862 och en ny stenkyrka stod färdig 1863 enligt arkitekt Johan Adolf Hawermans ritningar. Det medeltida kyrktornet och västra väggen revs inte utan ingår i nuvarande kyrkobyggnad.
Kyrkan består av ett långhus med rakt kor i öster och torn i väster. I korets norra del finns ett utrymme som är avdelat till sakristia.
Kyrkan har tre ingångar där huvudentrén finns i väster i tornets bottenvåning. I öster finns två dörrar där den ena leder till sakristian och den andra till en herrskapsloge i koret. De båda östra ingångarna används inte längre.

Inventarier
 Dopfunten av sandsten är tillverkad omkring år 1200.
 Predikstolen är tillverkad 1862 och sammanbyggd med sakristian.
 Krucifixet är det enda som återstår av det gamla altaret från 1703.

Orgel
1874 byggde Anders Victor Lundahl, Malmö en orgel. Den byggdes om 1903 av Johannes Magnusson, Göteborg och hade då 9 stämmor.
Den nuvarande orgeln byggdes 1926 av A. Mårtenssons Orgelfabrik AB, Lund och är en pneumatisk orgel. Orgeln har fasta kombinationer.

Bildgalleri

Referenser
 
 Åsbo Släkt- och Folklivsforskare informerar
 kyrkoguiden.se

Externa länkar
 Kågeröd-Röstånga församling

Kyrkobyggnader i Lunds stift
Kyrkobyggnader i Svalövs kommun
Konga kyrka

Konga kyrka är en kyrkobyggnad i Konga. Den tillhör Kågeröd-Röstånga församling i Lunds stift.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan uppfördes av sten i romansk stil omkring år 1200. Då bestod kyrkan av absid, kor och långhus. Under 1400-talet slogs valven. Någon gång under senmedeltiden tillkom vapenhuset i söder som finns kvar idag. Vid denna tiden, eller senast 1794, förlängdes kyrkan åt väster. I norr fanns tidigare en ingång som blockerats. Kalkmålningarna har tillkommit i två omgångar varav de äldsta består av geometriska motiv och anses vara samtida med valven. De senare figurativa motiven dateras till 1500–1525 och tillskrivs Kongamästaren, som också är representerad i Simris kyrka och är besläktad med den så kallade Vittskövlemästaren. Knutstorps gods hade patronaträtten till kyrkan 1563-1760. Senast på 1600-talet byggdes läktaren som sedan gått genom flera ombyggnationer. Så sent som 1796 byggde man till kyrktornet som ersatte en tidigare klockstapel. Kyrkan genomgick en omfattande, om än varsam, renovering 1909-1910 under Theodor Wåhlins ledning. Då avtäcktes de överkalkade målningarna. De senare genomgick ytterligare renoveringsarbete 1966-67, då fler målningar upptäcktes.

Inventarier
 Dopfunten tillkom samtidigt med kyrkan och har bedömts tillhöra den så kallade Genarpsgruppen.
En medeltida oljelampa, ett så kallat luminarium, tillverkad av ett fyrkantigt sandstenblock kan vara lika gammal.
Ett rökelsekar i brons dateras till slutet av 1200-talet.
 Nuvarande altartavla målades 1910 av Mathias Taube som var kusin till Evert Taube. Altartavlan är en kopia av en tavla utförd av Carl Bloch från Holbæk i Danmark.
 Altaret av huggen kalksten är från 1910.
 Altarkrucifixet kom till kyrkan 1962 och är en gåva från en anonym givare.
 I tornet hänger en kyrkklocka gjuten 1734.
 Predikstolen tillkom någon gång före år 1700.

Orgel
Åren 1880 till 1910 användes ett harmonium i kyrkan.
1910 byggde Åkerman & Lund, Stockholm en orgel med 5 stämmor.
Den nuvarande orgeln byggdes 1958 av Frederiksborgs Orgelbyggeri, Hilleröd, Danmark och är en mekanisk orgel.

Bildgalleri

Referenser

Tryckta källor
 Våra kyrkor, sidan 412, Klarkullens förlag, Västervik, 1990,

Webbkällor
 
Karl Johan Kember, Konga Kyrka, Kulturhistorisk karakteristik och bedömning, 2015-06-26.
 Åsbo Släkt- och Folklivsforskare informerar
 kyrkoguiden.se
 Demografisk databas för södra Sverige informerar om Konga kyrka

Externa länkar
 Kågeröd-Röstånga församling

Kyrkobyggnader i Lunds stift
Kyrkobyggnader i Svalövs kommun
Vetenskapsåret 1769



Händelser

 3 juni - Venuspassagen observeras från flera platser för att kunna mäta avståndet mellan jorden och solen. James Cook observerar den från Tahiti.
 9 november - James Cook observerar Merkuriuspassagen från Mercury Bay i Nya Zeeland.
 Nicholas-Joseph Cugnot visar upp sin ångdrivna artilleritraktor (eller "automobil") för franska armén.
 Carl Wilhelm Scheele och Johan Gottlieb Gahn visar att det finns fosfor finns i djur- och människoskelett.

Pristagare
 Copleymedaljen: William Hewson, brittisk kirurg och anatom

Födda
 1 januari - Marie Lachappelle (död 1821), fransk barnmorska. 
 23 mars - William Smith (död 1839), engelsk geolog.
 29 mars - Friedrich Accum (död 1838), tysk kemist.
 25 april - Marc Isambard Brunel (död 1849), fransk-brittisk ingenjör.
 12 augusti - Ludwig Wilhelm Gilbert (död 1824), tysk fysiker och kemist.
 23 augusti - Georges Cuvier (död 1832), fransk zoolog.
 14 september - Alexander von Humboldt (död 1859), tysk biolog och upptäcktsresande.

Avlidna
 28 mars - Johann Friedrich Endersch (född 1705), tysk kartograf och matematiker.
 21 maj - Gottfried Heinsius (född 1709), tysk matematiker och astronom.

Externa länkar
Nanumanga

Nanumanga (tuvaluanska  Nanumanga, även Nanumaga) är en ö i Tuvalu i sydvästra Stilla havet.

Geografi
Nanumanga ligger cirka 390 km nordväst om Funafuti.

Ön är av vulkaniskt ursprung och har en areal om cirka 2,78 km² med en längd på cirka 3 km och är cirka 1,5 km bred . Ön omges av ett korallrev.

Den högsta höjden är på endast några m ö.h. Ön har några små saltvattensjöar där Vaiatoa på öns norra del är den största.

Befolkningen uppgår till cirka 590 invånare  där cirka 300 bor i huvudorten Tonga (även Toga) på öns västra del och i övriga större byar Tokelau och Lemuli. Förvaltningsmässigt utgör ön ett eget "Island council" (distrikt).

Ön kan endast nås med fartyg då den saknar flygplats.

Historia
Tuvaluöarna beboddes av polynesier sedan 1000-talet f.kr..

Den spanske upptäcktsresanden Francisco Antonio Maurelle blev den 5 maj 1781 den förste europé att besöka Nanumanga som han då namngav till Isla de Cocal.

Tuvaluöarna hamnade 1877 under brittisk överhöghet där de i oktober 1892  deklarerades ett brittiskt protektorat och införlivades i Gilbert och Elliceöarna och från 1916 blev området en egen koloni.

1986 upptäcktes undervattensgrottor, de så kallade Fire Caves of Nanumaga, utanför öns norra del på cirka 40 meters djup.

Referenser

Externa länkar
 Karta över Nanumanga

Tuvalus geografi
Niulakita

Niulakita (tuvaluanska Niulakita) är en ö i Tuvalu i sydvästra Stilla havet.

Geografi
Niulakita ligger cirka 190 km söder om Funafuti. 

Ön är av vulkaniskt ursprung och har en areal om ca 0,42 km² med en längd på cirka 1 km och ca 0,5 km bred (1). Ön omges av ett korallrev och är det sydligaste område i Tuvalu.

Den högsta höjden är på endast några m ö.h. På öns norra del finns några små saltvattensjöar.

Befolkningen uppgår till ca 35 invånare (2) där alla bor i huvudorten Niulakita på öns sydvästra del. Förvaltningsmässigt utgör ön ett eget "Island council" (distrikt).

Ön kan endast nås med fartyg då den saknar flygplats.

Historia
Tuvaluöarna beboddes av polynesier sedan 1000-talet f.kr. medan Niulakita troligen alltid varit obebodd.

Den spanske upptäcktsresanden Álvaro de Mendaña de Neira blev den 29 augusti 1595 den förste europé att besöka Niulakita som han då namngav (3) La Solitaria.

1821 återupptäckte amerikanske George Bennett ön och döpte den då till Independence.

Senare köptes ön av amerikanske Harry J. Moors (vars dotter gifte sig med svenskättade Olaf Frederick Nelson) som ville utvinna öns guanofyndigheter. 1914 såldes ön till det samoanska bolaget "Samoa Shipping and Trading Company" för att 1916 säljas vidare till det australiensiska bolaget "Burns Philp and Co".

1944 köptes ön av förvaltaren för det Brittiska Västra Stillahavsterritoriet och 1949 bosatte sig emigranter från den överbefolkade Niutaoön på den då obebodda ön.

Den 7 februari 1979 slöts ett vänskapsfördrag med USA (4) som då gav upp sina krav på och erkänner Tuvalus anspråk på öarna Funafuti, Nukefetau, Nukulaelae och Nurakita (Niulakita)som del av Tuvalu.

Externa länkar
 Om Niulakita
 Karta över Niulakita

Tuvalus geografi
Vetenskapsåret 1797



Händelser
Louis Vauquelin upptäcker grundämnet beryllium i mineralet beryll.

Pristagare
Copleymedaljen: ej utdelad

Födda
 14 januari - Wilhelm Beer (död 1850), tysk astronom.
 29 mars - Immanuel Ilmoni (död 1856), finländsk läkare.
 30 maj - Carl Friedrich Naumann (död 1873), tysk mineralog och geolog.
 14 juli - James Scott Bowerbank (död 1877), brittisk paleontolog.
 14 november - Charles Lyell (död 1875), brittisk geolog.
 17 december - Joseph Henry (död 1878), amerikansk fysiker och ingenjör.

Avlidna
 26 mars - James Hutton (född 1726), skotsk geolog.
 okänt datum - Christina Roccati (född 1732), italiensk fysiker.
 Wang Zhenyi (född 1768), kinesisk astronom.
Der

Der var en viktig sumerisk stad i området öster om Tigris på vägen från Babylonien till Elam. Den var senare en framskjuten bas för de assyriska härarna. Runt 720 f.Kr. marscherade den assyriske kungen Sargon II mot Elam men hans armé besegrades nära Der.

Stadens lokala gud hette Ishtaran som på jorden representerades av ormguden Nirah. Idag heter staden al-Badra och ligger i Irak.

Historia 
Der skall ha varit bebott från 2000-talet f.Kr. fram till åtminstone det persiska riket. Under Shulgi av Urs tid (2029–1982 f.Kr.) i det nysumeriska riket nämns staden två gånger i årsnamnen. Shungis elfte år på tronen beskrivs som "året då Ishtaran av Der fördes till sitt tempel" och det 21 året beskrivs som "året då Der förgjordes". På tusentalet omnämns Der i en skrift från Yarim-Lim 1, Kung av Yamhad. Texten är en krigsförklaring skickad från Yarim-Lim 1 till Yasub-Yahad som var kung av Der. I texten påminner Yarim-Lim Yasub-Yahad om att Der fått militär hjälp för 15 år sedan. Han förklarar sedan krig mot Der som hämnd för vad Yarim-Lim beskriver som "onda gärningar" utförda av Yasub-Yahad.

Rim-Sin av Larsa påstår sig ha förstört Der under sitt 20:e år på tronen medan Ammi-Ditana av Babylon påstår sig ha rivit stadens murar under sitt 37:e år. Han påstod då att murarna tidigare byggts av kung Damqi-ilishu av Babylons sjölands-dynasti. 720 f.Kr. gick assyrierna under Sargon II i krig mot Elam men besegrades nära Der av allierade babyloniska och elamitiska trupper. När Persiska imperiet erövrade Babylon 539 f.Kr, nämner Cyruscylindern repatriering av Ders befolkning samt restaurerandet av stadens heliga platser.

Källor 

Mesopotamska städer
Forna städer
Hans Hansson (skidåkare)

Hans "Hasse" Hansson, född 30 maj 1919, död 14 november 2003, Mörviken i Åre, var en av de första framgångsrika svenskarna inom alpin skidsport. Han vann sex svenska mästerskapstitlar under perioden 1939–1951, och tävlade för Åre Slalomklubb.

Idrottandet utförde han på sin fritid medan han yrkesmässigt drev en rörfirma. Efter sin karriär som alpin idrottare engagerade han sig inom turistnäringen och bland annat startade en camping i Åre by. Dessutom stod han för bygget av den första stolliften i Åre 1953, enstolsliften Stjärnliften, som hölls i bruk tills den 1976 ersattes av nuvarande tvåstolsliften WorldCupliften.

Externa länkar 
Åre SLK
Test1 - Rötter i Åre

Svenska alpina skidåkare
Män
Födda 1919
Avlidna 2003
Personer från Åre socken
Svenska idrottare under 1900-talet
Niutao

Niutao (tuvaluanska Niutao) är en ö i Tuvalu i sydvästra Stilla havet.

Geografi
Niutao ligger cirka 370 km nordväst om Funafuti.

Ön är av vulkaniskt ursprung och har en areal om ca 2,53 km² med en längd på cirka 2 km och ca 1 km bred (1). Ön omges av ett korallrev.

Den högsta höjden är på endast några m ö.h. På öns västra del finns några små saltvattensjöar.

Befolkningen uppgår till ca 660 invånare (2) där de flesta bor i huvudorten Kua (även Kulia) på öns västra del. Förvaltningsmässigt utgör ön ett eget "Island council" (distrikt).

Ön kan endast nås med fartyg då den saknar flygplats.

Historia
Tuvaluöarna beboddes av polynesier sedan 1000-talet f.kr..

Det finns ej dokumenterat när Niutao upptäcktes av européerna.

Tuvaluöarna hamnade 1877 under brittisk överhöghet där de i oktober 1892 (4) deklarerades ett brittiskt protektorat och införlivades i Gilbert och Elliceöarna och från 1916 blev området en egen koloni.

1944 köptes den obebodda ön Niulakita av förvaltaren för det Brittiska Västra Stillahavsterritoriet och 1949 bosatte sig emigranter från den överbefolkade Niutao på Niulakita.

Externa länkar
 Om Niutao
 Karta över Niutao

Tuvalus geografi
Bill Whelan

Bill Whelan, född 22 maj 1950 i Limerick, är en irländsk kompositör. Han är mest känd för dansshowen Riverdance.

Whelan blev inför Eurovision Song Contest 1994 i Dublin ombedd att komponera pausnumret i tävlingen. Resultatet, Riverdance, ett sju minuter långt framförande av traditionell Irish dance, blev en stor succé. Året efter hade den första fullängdsföreställningen premiär i Dublin.

Källor 

Födda 1950
Irländska kompositörer
Alumner från University College Dublin
Personer från Limerick
Män
Levande personer
Fördraget i Kjachta

Fördraget i Kjachta var ett handels- och fredsfördrag som slöts den 23 augusti 1727 i gränsstaden Kjachta mellan Qingdynastins Kina och Ryssland.

Fördraget författades på ryska, latin och manchuiska, dock ej kinesiska, och bestod av elva artiklar.

Artikel I och XI slog fast att fred skulle råda mellan Ryssland och Kina. Artikel II behandlade utväxlingen av rymlingar. Artikel III och VII slog fast gränsen mellan de två imperierna söder om Bajkalsjön och lämnade endast området längs Ob-floden odefinierat. Artikel VI reglerade gränshandeln, som begränsades till den ryska staden Kjachta och den mongoliska staden Maimaicheng. Artikel V tillät de rysk-ortodoxa kyrkan att öppna en kyrklig mission i Peking.

Källor 

 
 Weiers, Michael, red. Die Verträge zwischen Russland und China, 1689-1881 : Faksimile der 1889 in Sankt Petersburg erschienenen Sammlung mit den Vertragstexten in russischer, lateinischer und französischer sowie chinesischer, mandschurischer und mongolischer Sprache. Bonn: Wehling, 1979. 

Kjachta
Kinas politiska historia
Rysslands politiska historia
1727 i Ryssland
WP:Projekt Kina