kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pokerpatiens

Pokerpatiens är en patiens, ett slags pusselspel för en person som spelas med spelkort. Att spela en patiens kallas oftast att "lägga" en patiens. Oftast är två utfall är möjliga: antingen vinner man - patiensen "går ut" - eller så förlorar man, men i vissa patienser, till exempel pokerpatienser, räknar man poäng.

Liten pokerpatiens
Fem kort läggs ut rättvända bredvid varandra. Därefter läggs ett kort i taget rättvänt ut halvtäckande ovanpå vart och ett av de fem ursprungliga korten. Korten kan läggas på vilket som helst av de tidigare utlagda korten, men det måste ligga två kort i varje hög innan den tredje raden påbörjas, tre kort i varje hög innan den fjärde raden påbörjas etc. Proceduren pågår tills det ligger fem kort i varje hög. Syftet är att försöka lägga pokerhänder i varje hög, vilka ger poäng. 

 Ett par ger en poäng 

 Två par i samma hög två poäng 
 Triss tre poäng
 Stege fyra poäng 
 Färg fem poäng 
 Kåk sex poäng 
 Fyrtal sju poäng
 Färgstege åtta poäng 
 Färgstege med Ess som högsta kort nio poäng. 

Maximal poäng är alltså 44, men redan 15 poäng kan anses vara ett mycket bra resultat och mer än 20 poäng är sällsynt.

Stor pokerpatiens
Ett kort läggs rättvänt på bordet ganska långt upp till vänster (det ska få rum fem kort åt höger och fem kort nedåt). Ett nytt kort läggs ut angränsande det nyss lagda kortet, dvs direkt till höger om, direkt nedanför eller diagonalt nedanför till höger. Nästa kort läggs på samma sätt i kontakt med något av de tidigare lagda korten. Detta fortgår tills man har lagt ut tjugofem kort i fem rader och fem kolumner. Man har rätt att kasta fem kort under utläggningen. På samma sätt som i den lilla  pokerpatiensen räknas poäng, men nu både för varje rad och varje kolumn. En strategi kan vara att försöka samla på färger i raderna och på par, triss, fyrtal, stegar och kåkar i kolumnerna. Maximal poäng är 79 (fyra höga färgstegar och en vanlig färgstege i kolumnerna samt fem fyrtal i raderna). I själva verket kan mer än 40 poäng anses mycket bra och över 50 är sällsynt.

Externa länkar 

Patienser
Den långa resan (patiens)

Den långa resan är en patiens.

Fyra kort läggs ut rättvända bredvid varandra. Om två av korten har samma valör ska det högra av dem flyttas och läggas på det vänstra. Om det är flera ska alla läggas på det längst till vänster. Fyra nya kort läggs ut ovanpå de tidigare, om någon hög är tom läggs ett kort på den tomma platsen. Efter varje utlägg av fyra kort samlas de med samma valör ihop åt vänster, enligt ovan. Om fyra kort med samma valör ligger synliga efter ett helt utlägg, får dessa kastas. Detta fortgår tills alla kort lagts ut. Högarna samlas ihop så att högen längst till höger läggs ovanpå den näst längst till höger och så vidare tills alla kort ligger i en hög. Därefter börjar man på nytt med att lägga ut fyra kort och fortsätter enligt det ovan beskrivna. Patiensen har gått ut när (om) alla kort kastats.

Patienser
Ugolino della Gherardesca

Ugolino della Gherardesca, född omkring 1220, död 1289, var en pisansk adelsman, greve av Donoratico.

Ugolino della Gherardesca stammade från en toskansk familj, i början av 1200-talet trätt i ghibellinernas tjänst och slagit sig ned i Pisa. Efter sjöslaget vid Maloria 1284, där pisanerna led nederlag mot genueserna, kom det guelfiska partiet till makten i Pisa. Greven tillfångatogs 1288 tillsammans med två söner och två sonsöner efter inre strider mellan ghibellinerna. De svalt 1289 ihjäl i fångenskap, ett öde Dante Alighieri har i sin Divina commedia skildrat Ugolino della Gherardescas öde.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932

Personer i Italien under 1200-talet
Födda 1200-talet
Avlidna 1289
Män
Christine Tremarco

Christine Tremarco, född 1977 i Liverpool, är en brittisk skådespelare vars karriär började 1992.

Filmografi
The Leaving of Liverpool 1992
Priest 1994
Springhill 1996-1997
Heartbeat (TV-serie) 1997
Trial & Retribution 1998 as Cheryl Goodall
Hold Back the Night 1999
Clocking Off 2000-2001
Swallow 2001
Pretending to be Judith 2001
Anita and Me 2002
Gifted 2003
Fat Friends 2005
Uncle Adolf 2005
Dalziel and Pascoe 2006
New Street Law 2006
Waterloo Road 2007-2009
Five Days 2007
New Tricks 2007
Moving On 2009
Ingenious 2009
Casualty 2010, 2011-
Silent Witness 2011

Referenser

Noter

Externa länkar

 Profil på hellomagazine.com

Födda 1977
Levande personer
Engelska skådespelare
Engelska barnskådespelare
Personer från Liverpool
Kvinnor
Jakob de Gheyn II

Jakob (Jacques) de Gheyn II., född omkring 1565 i Antwerpen, död 1629 i Haag, var en nederländsk konstnär.

Gheyns far med samma namn som var glasmålare.

Gheyn anslöt sig som kopparstickare till Hendrick Goltzius i Haarlem som även var hans lärare. Han verkade därefter i Amsterdam, Leiden och slutligen från omkring 1598 i Haag. Han utförde i glänsande teknik stick efter samtida målare. Gheyns livfulla pennteckningar anses ha utövat inflytande på Rembrandt. Gheyn utförde även blomstermålningar och historiska bilder i olja.

Han utförde annars målningar, teckningar och gravyrer i praktiskt taget alla genrer. Gheyn är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932

Externa länkar 

Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Nederländska målare under 1500-talet
Nederländska konstnärer
Nederländska grafiker
Födda 1560-talet
Avlidna 1629
Män
Konstnärer från Antwerpen
Nederländska målare under 1600-talet
Grassy Hill Light

Grassy Hill Light, också känd som Cooktown Light, är en aktiv fyr på Grassy Hill i närheten av Cooktown, Queensland, Australien, på södra sidan av Endeavour River.

Historik
Då James Cook anlände till Australien 1770 steg han först iland på Grassy Hill. Drygt 100 år senare, i oktober 1873 grundades Cooktown i samband med guldruschen och blev snabbt en livaktig hamn. 1882 byggdes en tillfällig fyr på kullen. 1883 och 1884 gjorde George Poynter Heath två rapporter till parlamentet där han rekommenderade att den tillfälliga fyren ersattes av en permanent byggnad med adekvat utrustning.

Fyrar i Australien
Byggnader och anläggningar i Queensland
Revoltörerna

Revoltörerna är en roman från 1973 av Per Anders Fogelström, som utspelar sig i Stockholm i mitten av 1900-talet. Centralt tema i romanen är den unga människans ifrågasättande och revolt mot etablerade normer och värderingar i samhället de lever i.

Romanfigurerna 

 Folke Strömberg
 Lisbet Strömberg – Folkes lillasyster
 Maria Strömberg – Folkes och Lisbets mamma
 Tore Strömberg – Folkes och Lisbets pappa
 Rickard Borg
 Gustava Larsson – Rickards mamma
 Alfred Larsson – gift med Gustava, Rickards styvfar
 Alice Blomgren
 Iris Svensson – Alice storasyster, gift med Bengt
 Bengt "Trummis" Svensson – gift med Iris
 Otto Blomgren – pappa till Alice och Iris
 Leif Lind
 Sonja Lind – Leifs storasyster
 Annmari Eriksson
 Ester Möllerdal – Rickards farmor
 Margit Möllerdal – Rickards faster
 Mats Möllerdal – Rickards farbror
 John Skogman – utredare
 Direktör Molund – högsta chefen på Bengts arbete
 Nyberg – Folkes lumparkompis
 Andersson – Folkes lumparkompis
 Ina – vän till Nyberg
 Lena – vän till Nyberg
 Gun – en flicka som Leif gjort gravid

Källor 
 

Romaner av Per Anders Fogelström
Skönlitteratur 1973
Stockholm i skönlitteratur
1936 i skönlitteratur
Kräftans vändkrets (bok)

Kräftans vändkrets (originaltitel: Tropic of Cancer) är en banbrytande frispråkig erotiskt roman av Henry Miller. Den publicerades första gången 1934 av Obelisk Press i Paris, Frankrike, men den utgåvan förbjöds i USA. 1961 publicerades den i USA av Grove Press, men det ledde till rättegångar för dess obscena innehåll, rättegångar som blev ett test för de amerikanska pornografilagarna. 1964 kom dock ett utslag från Högsta Domstolen i USA om att boken skulle tillåtas.

Bokens tillkomst
Miller skrev boken mellan 1930 och 1934 under sitt "nomadiska liv" i Paris.  Miller gav följande förklaring till titeln, Tropic of Cancer:  "It was because to me cancer symbolizes the disease of civilization, the endpoint of the wrong path, the necessity to change course radically, to start completely over from scratch.” Anaïs Nin hjälpte till att redigera boken och 1934 publicerades den på förlaget Obelisk Press med finansiell hjälp av Nin, som i sin tur lånat pengarna av Otto Rank.

Filmatisering
Romanen filmatiserades 1970. Filmen fick samma namn som boken och regissör var Joseph Strick. Huvudrollerna spelas av Rip Torn, James T. Callahan och Ellen Burstyn.

Referenser

Vidare läsning

Amerikanska romaner
Erotisk litteratur
Skönlitteratur 1934
Alexandru Ghica

Alexandru Ghica, född 1 maj 1795, död januari 1862, var en rumänsk furste. Han var bror till Grigore IV Ghica.

Ghica blev furste i Valakiet 1834 och försökte för en nationell politik genom att befria landet från turkiskt och ryskt inflytande. Han avlägsnades 1842. Efter Krimkriget återvände han och var ståthållare i Valakiet 1856-1858.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932

Noter

Personer i Rumänien under 1800-talet
Födda 1795
Avlidna 1862
Män
Heinz Graffunder

Heinz Graffunder, född 23 december 1926 i Berlin, död där 9 december 1994, var en tysk arkitekt som framförallt var verksam i Östberlin och DDR. Graffunder ledde bland annat arbetet med Palast der Republik och flera andra offentliga byggnader. 

Graffunder tog en så kallad nödexamen (Notabitur) som en följd av andra världskriget och inkallades till krigstjänstgöring i Wehrmacht. Han hamnade i krigsfångenskap och gick senare i murarlära. Han studerade 1949–1952 arkitektur vid Vereinigte Bauschulen von Groß-Berlin. Han började sedan sin långa karriär som arkitekt och stadsplanerare vid Bauprojektbetreuung Groß-Berlin och dess efterföljare VEB Projektierung Berlin, VEB Hochbau II och VEB Berlin-Projekt. Han var där som arbetsledare ansvarig för offentliga byggprojekt som bostäder i Friedrichshain och Lichtenberg, byggnader i Tierpark och utomhusbadet i Pankow (1957–1960). Graffunder formgav också byggnader vid djurparkerna i Rostock, Cottbus, Neustrelitz, Magdeburg och Erfurt. Graffunder var även ansvarig för Östtysklands ambassad i Budapest (1963–1965).

1967 blev han avdelningschef på VEB Projektierung des Volkseigenen Wohnungsbaukombinates Berlin. Tillsammans med Dietmar Kuntzsch ansvarade han för planeringen av Rathauspassagen och var ansvarig för det nya bostadsområdet Fennpfuhl. Han var chefsarkitekt och ledare för arkitektkollektivet i skapandet av Palast der Republik. 1976–1988 ledde han som chefsarkitekt och chef för projekteringen byggandet av de nya stora bostadsområdena Marzahn och Hellersdorf i Östberlins utkanter. Han var sedan professor vid Bauhochschule Cottbus 1989. 1990–1994 ledde han den egna arkitektbyrån och engagerade sig för ett bevarande av Palast der Republik.

Tyska arkitekter under 1900-talet
Tyska stadsplanerare
Födda 1926
Avlidna 1994
Män
Arkitekter från Berlin
Solanum lycocarpum

Solanum lycocarpum är en växt i familjen potatisväxter vilken förekommer på savann i Brasilien. Växten har ett buskliknande utseende och blir oftast 1,2 till 3 meter hög.

Blommorna påminner med sin blå eller violett färg om besksötans blommor som tillhör samma släkte. De stora frukterna når en diameter upp till 13 cm och har en gyllne färg, ibland med röda skuggor. De kan beskrivas som en blandning av tomat och aubergine.

Arten hittas vanligen på ställen med fuktig lera, mycket solljus och milda temperaturer.

På portugisiska och engelska kallas den (översatt) för "vargäpple" eller "vargfrukt" då frukterna utgör en huvudfödokälla för manvargen. Enligt studier består dess diet upp till 61,5% av frukten.
Frukten konsumeras även av människan. Den används av den lokala befolkningen för sylt men de omogna frukterna innehåller mycket tannin. Liksom hos flera andra potatisväxter är de flesta andra växtdelar giftiga.

Frukter av Solanum lycocarpum används förekommer inom folkmedicin som botemedel mot diabetes men det finns inga vetenskapliga studier som påvisat någon medicinsk verkan.

Referenser

Noter 

Potatissläktet
Solanum
Felix Oppenheim

Felix Oppenheim, född 27 februari 1950 i Stockholm, är en svensk fotograf med specialisering på sport, äventyr och resor över hela världen. Felix Oppenheim har arbetat som frilansfotograf sedan början på 70-talet. Hans bilder har publicerats i ett stort antal nationella och internationella tidskrifter.

År 1982 hade Oppenheim i uppdrag av den schweiziske extremskidåkaren Sylvain Saudan att dokumentera hans bestigning av Hidden Peak (8 068 m ö.h.). Expeditionen genomfördes och därmed satte Oppenheim det nya svenska höjdrekordet, som han behöll i 3 år. 

Oppenheim har under många år arbetat tillsammans med Felix St Clair. Tillsammans har de drivit företaget och bildbyrån Felix & Felix. År 2002 gav de tillsammans ut böckerna Off the Road som är en bildsamling över 25 års fotografering.

Externa länkar 
 Felix Oppenheims officiella webbplats
 Off the Road
 Felix St Clairs webbplats
 Felix Oppenheims bilder på Bildbyrån Folio

Svenska fotografer
Födda 1950
Män
Levande personer
Fotografer från Stockholm
Alessandro de' Medici

Alessandro de' Medici, född 1510, död 1537, var regerande hertig av Florens från 1531 till 1537 ur Medicéernas ätt; han var också författare. 

de' Medici har kallats för "il Moro" (moren) på grund av sitt utseende. Hans mörka hudfärg bestreds under många år, delvis på grund av att många adelsätter i Italien och Europa är hans ättlingar.

Biografi 
de' Medici var den förste hertigen av Florens, och den förste Medici som formellt blev monark i Florens.   

Han var formellt illegitim son till Lorenzo II de' Medici och den mörkhyade tjänarinnan eller slaven Simonetta da Collevecchio, men den biologiska fadern tros vara Clemens VII.  

de' Medici var gift med Margareta av Parma men dog utan legitima arvingar och efterträddes av en avlägsen släkting. Han fick däremot två barn med sin älskarinna Taddea Malaspina: Giulio de' Medici (1533/37–1600) och Giulia de' Medici (1535–ca 1588).

Lönnmord 
Han lönnmördades den 6 januari 1537 av en avlägsen kusin, Lorenzino de' Medici, vilken i sin tur mördades 1548. Orsaken till lönnmordet är oklart.

Källor

Externa länkar 

 The Black Prince of Florence: The Spectacular Life and Treacherous World of Alessandro de’ Medici av Catherine Fletcher (2016 ) på Goodreads.

Alessandro
Florens regenter
Födda 1510
Avlidna 1537
Män
Omgång 1 vid kvalspelet till världsmästerskapet i fotboll 2010 (CAF)

Denna sida innehåller sammanfattningar av Omgång 1 vid kvalspelet till världsmästerskapet i fotboll 2010.

Format 
Fem knockout-matcher var det som ursprungligen krävdes, där de tio lägst rankade afrikanska länder (baserat på Fifas ranking i juli 2007). Själva lottningen gjordes en dag innan det format som tillkännagavs av CAF. Landslagen som lottades mot varandra var:

  v 
  v 
  v 
  v 
  v 

São Tomé och Príncipe och Centralafrikanska republiken drog sig i början av september ut ur kvalet. Som en följd av detta behövde inte Swaziland och Seychellerna (de högst rankade av de tio länder) längre spela i denna omgång och de lag som de ursprungligen skulle spela mot, Somalia och Djibouti, fick mötas istället. I mötet mellan Djibouti och Somalia spelades bara en match i Djibouti då Somalia inte ansågs lämpligt för Fifa-matcher; alla andra möten spelades i två matcher.

Vinnarna gick vidare till Omgång 2.

Matcher 

Madagaskar vann med sammanlagt 10 – 2 och gick vidare till Omgång 2.

Djibouti gick vidare till Omgång 2. I detta möte spelades endast en match i Djibouti då Somalia inte ansågs lämpligt för Fifa-matcher.

Sierra Leone vann med sammanlagt 1 – 0 och gick vidare till Omgång 2.

Noter

Målskyttar 
Det gjordes 14 mål på 5 matcher, ett snitt på 2,80 mål per match.
4 mål
 Faneva Imà Andriantsima

2 mål

 Lalaina Nomenjanahary

 Rija Rakotomandimby

1 mål

 Bakar Ibor
 Daoud Midtadi

 Hussein Yassin
 Hubert Robson

 Jean Tsaralaza
 Kewullay Conteh

Referenser 

CAF Omgång 1
Alien hand-syndromet

Alien hand-syndromet (även känt som anarchic hand eller Dr.Strangelove-syndromet) är en neurologisk sjukdom av typen apraxi som kännetecknas av att den drabbade upplever det som om handen eller armen har en egen vilja och företar sig handlingar bortom personens kontroll. Det är ett syndrom som en individ kan få efter att dess hjärnhalvor har skiljts åt från varandra genom till exempel kirurgiska ingrepp. Personer som lider av sjukdomen upplever att de inte har kontroll över den en ena av sina händer och att denna hand istället har en egen vilja.

Anarchic hand och alien hand-syndromet påminner om varandra men är olika sjukdomar. I båda fallen är det fråga om en oavsiktlig, men målmedveten och autonom rörelse hos armen eller handen. De som är drabbade av anarchic hand vet att det är deras hand, men är frustrerade över sina oönskade handlingar, medan de som är drabbade av alien hand-syndromet tar avstånd från handen och dess beteende som om handen inte tillhör dem.

Symptom
Individer med syndromet kan ha kvar känsel i den drabbade handen. De upplever även att de förlorar förmågan att styra handen och att den istället agerar under egen influens, men däremot bibehåller de ägandekänslan. Handen upplevs ha en egen vilja, som kan särskiljas från reflexer genom att rörelserna inte uppvisar reflexkaraktär och är sporadiska. Ibland är de drabbade inte medvetna om vad handen gör tills en annan person uppmärksammar det eller att handen gör något som får den drabbades uppmärksamhet.

Undertyper 
Det finns flera undertyper av alien hand syndromet, de har alla gemensamt är att de är kopplade till någon form av hjärnskada.

Corpus Callosum
Skador på hjärnbalken kan leda till att den icke dominanta handen gör meningsfulla rörelser, så som att sträcka sig eller greppa efter objekt, utan att den drabbade är medveten om det.

Pannloben
Skador på pannloben kan leda till att den drabbades hand försöker greppa föremål. Om handen får tag på ett föremål kan det sedan vara svårt för den drabbade att släppa föremålet frivilligt.

Behandling
Det finns ingen behandling för att helt bli av med alien hand syndromet men däremot finns det sätt att till viss mån kontrollera och minska symptomen genom att låta den drabbade handen hållas sysselsatt.

Referenser

Noter 

Nervsjukdomar
Syndrom
Simonetta da Collevecchio

Simonetta da Collevecchio var mor till hertig Alessandro de' Medici av Florens. 

Simonetta kom från byn Collevecchio och blev tjänare åt Alfonsina Orsini i Florens. Hennes sons mörka hud fick honom att kallas "moren", så Simonetta tros ha varit mulatt eller afrikan. År 1510 blev hon mor till Alessandro de' Medici. Faderskapet till Alessandro de' Medici angavs officiellt vara Lorenzo II de' Medici, men tros i stället vara Clemens VII. Hon gifte sig med en arbetare i tjänst hos familjen Medici. År 1529 sände hon ett brev till sin son där hon avslöjade att han hade två halvsyskon. Hennes son blev hertig av Florens 1531. De sista uppgifterna om Simonetta är från 1534.

Referenser 

Kvinnor
Älskarinnor
Personer i Italien under 1500-talet
Haile Gerima

Haile Gerima, född 4 mars 1946 i Gondar, Etiopien, är en etiopisk regissör, manusförfattare, producent och klippare bosatt i USA. Gerima är en framstående person inom afrikansk film och har en lång karriär med sju långfilmer och två dokumentärer sedan debuten med kortfilmen Hour Glass 1971. För filmen Teza (2008) vann han så väl Guldhingsten på FESPACO som Silverlejonet på Filmfestivalen i Venedig och CinemAfricas filmpris.

Vid sidan av filmskapandet undervisar Gerima sedan 25 år i film på Howard University i Washington DC.

Källor
Haile Gerima på UCLA Film & Television Archive

Noter

Externa länkar

Levande personer
Män
Födda 1946
Etiopiska filmregissörer
Alumner från UCLA School of Theater, Film and Television
Alumner från DePaul University
Wittenburg

Wittenburg är en stad i det nordtyska förbundslandet Mecklenburg-Vorpommern. Staden ligger i distriktet Ludwigslust-Parchim och ingår i kommunalförbundet Amt Wittenburg tillsammans med kommunen Wittendörp.

Historia 
Under 1100-talet fanns en slavisk borg på stadens nuvarande stället. Borgen blev tysk 1154 och omnämns första gången år 1226 (Wittenburgh). Fram till 1201 tillhörde orten grevskapet Ratzeburg, men därefter tillföll orten furstendömet Schwerin och blev en del av hertigdömet Mecklenburg-Schwerin  år 1358.

Befolkningsutveckling 

 Befolkningsutveckling  i Wittenburg

Källa:,

Sevärdheter 
 St. Bartholomäuskyrkan från 1200-talet, uppförd i tegel
 Rådhuset från 1850-talet, ritat av arkitekten Georg Adolf Demmler

Referenser

Se även 

Mecklenburgs delningar

Kommuner och städer i Landkreis Ludwigslust-Parchim
Niels Dalgaard

Niels Dalgaard, född 1956, är en dansk litteraturvetare med fokus på science fiction. Han disputerade 1997 med avhandlingen Den gode gamle fremtid : modernitetskritik og genrevalg i halvfjerdsernes danske science fiction-roman och var i tolv år knuten till Köpenhamns universitet, vid Institut for Nordisk Filologi. Utöver att skriva ett halvdussin böcker om science fiction har han också varit verksam som översättare, och som redaktör för science fiction-tidskriften Proxima.

Bibliografi 
 Mareridtsmanden : Stephen King og science fiction (2009)
 Verdensjongløren : Svend Åge Madsen og science fiction (2007)
 Rumvandringer : udvalgte artikler (2006)
 Litteratur på dansk om science fiction : en selektiv bibliografi (2006)
 Fra Platon til cyberpunk : science fiction-litteraturens historie (2004)
 Guide til fantastisk litteratur : science fiction, fantasy- og horrorlitteraturens hvem er de?, hvad skrev de? (2000)
 Fanmarkshistorien : dansk science fiction fandoms historie (1999)
 Den gode gamle fremtid : modernitetskritik og genrevalg i halvfjerdsernes danske science fiction-roman (1997)
 Dage med Madsen eller Livet i Århus : om sammenhænge i Svend Åge Madsens forfatterskab (1996)

Födda 1956
Danska fackboksförfattare
Danskspråkiga fackboksförfattare
Danska litteraturvetare
Levande personer
Män
Slaget om Nyenskans

Slaget om Nyenskans ägde rum den 26 april till 2 maj 1703 och resulterade i att det svenska fästet Nyenskans inom det nuvarande Sankt Petersburgs gränser, intogs av ryska styrkor. Fästet, som var beläget vid Nevas utlopp i Finska viken, var en viktig stödjepunkt i försvaret av Ingermanland.

Belägringen av Nyenskans 
På våren 1703 riktade ryska styrkor under Boris Sjeremetev och i Peter I:s närvaro ett anfall mot Nyenskans och fästningens försvarare uppmanades att kapitulera. I fästningen fanns endast en besättning på drygt 700 svenska soldater och efter tre stormningar och två dagars bombardemang var försvararna redo att kapitulera mot garanti om fritt avtåg, vilket skedde 2 maj. Fästningens krutförråd hade då träffats av projektiler och exploderat. Detta faktum jämte ryssarnas stora övermakt medgav inte mycket hopp för försvararna. Troligen hade de flesta stadsborna flytt redan då staden brändes 1702. Tsar Peter gav sedan skansen kapitulerat order om att det svenska fästet skulle rivas. Stenarna borde istället föras till ön Harholmen närmare flodens mynning – platsen för S:t Petersburgs grundande, som skedde i all hast och i hemlighet för svenskarna. Resterna av skansen stod emellertid kvar i över ett sekel vid floden Ochtas mynning.

Efterverkningar 
Den nya hamnstaden Sankt Petersburg skulle komma att utgöra en viktig faktor i kriget då den gav Ryssland och dess flotta tillgång till Östersjön, något som ryska makthavare länge hade eftersträvat. S:t Petersburg präglades hårt av svenska anfall de följande åren bland annat anfallen mot Sankt Petersburg, men marken blev aldrig återerövrad av Sverige.

Källor
Carl von Rosen. Bidrag till kännedom om de händelser som närmast föregingo svenska Stormaktsväldets fall, 2:2, Stockholm 1936, sid 104–106
P. E. Sorokin. Landskrona, Nevskoe ust’e, Niensjants. 300 let poseleniju na Neve. Sankt-Peterburg 2001, sid 81–99

Noter

Hänvisningar

Nyen
1703 i Ryssland
Krigsåret 1703
Relationer mellan Ryssland och Sverige
Nyen
Nyen
Nyen
Nyen