kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Portable Executable

Portable Executable (PE) är ett filformat för exekverbara filer, objektkod och DLL-bibliotek. För Windows NT-operativsystem används formatet bland annat för EXE, DLL, OBJ, SYS (drivrutiner). PE-formatet är en datastruktur som gör det möjligt för Windows programladdare att hantera och köra programkoden som är inbäddad i datastrukturen. PE-formatet är även standard för exekverbara filer i Extensible Firmware Interface (EFI)-miljöer.

Ordet "Portable" avser att formatet kan användas i många olika miljöer och operativsystemsarkitekturer. Bland annat så ingår referenser till dynamiska bibliotek (som används vid dynamisk länkning), import- och exporttabeller för API:n, resurshanteringsdata och tråd-lokalt lagringsutrymme (TLS).

PE-formatet är baserat på COFF-formatet som används i operativsystemsfamiljen Unix. PE kallas därför ibland för PE/COFF.

I Windows NT-baserade system så stöds för närvarande instruktionsuppsättningarna IA-32, IA-64 och x86-64 (AMD64/Intel64). Innan Windows 2000 stödde Windows NT (och därmed även PE) också MIPS, Alpha och PowerPC-uppsättningarna. Windows CE stöder dock fortfarande instruktionsuppsättningarna för flera varianter av MIPS, ARM och SuperH.

Historik
Microsoft introducerade PE-formatet i Windows NT 3.1. Alla senare versioner av Windows (inklusive Windows 95/98/ME) stödjer formatet. Formatet har fortfarande visst stöd för att överbrygga gapet mellan DOS-baserade system och NT-system. Till exempel innehåller PE-formatet fortfarande ett litet DOS-program som skriver ut texten "Det har programmet kan inte köras i DOS-läge" (eller något i den stilen). PE utvecklas tillsammans med Windowsplattformen. Bland utökningarna finns PE-formatet för .NET, en 64-bits version som kallas PE32+ eller PE+, och en specifikation för Windows CE.

Referenser

Externa länkar
Microsoft Portable Executable and Common Object File Format Specification (latest edition, OOXML format)
Microsoft Portable Executable and Common Object File Format Specification (1999 edition, .doc format)
The original Portable Executable article by Matt Pietrek (MSDN Magazine, March 1994)
Part I. An In-Depth Look into the Win32 Portable Executable File Format by Matt Pietrek (MSDN Magazine, February 2002)
Part II. An In-Depth Look into the Win32 Portable Executable File Format by Matt Pietrek (MSDN Magazine, March 2002)
Creating the smallest possible PE executable (97 bytes)
Detailed description of the PE format by Johannes Plachy
Windows Authenticode Portable Executable Signature Format

Filformat
Microsoft Windows
Gulstrupig vireo

Gulstrupig vireo (Vireo flavifrons) är en liten amerikansk sångfågel i familjen vireor.

Utseende
Gulstrupig vireo är en medelstor vireo, 13–15 centimeter lång. Adulta fåglar är huvudsakligen olivgröna på huvudet och överdelen, med gul strupe och vit buk. Den har mörka ögon med gul orbitalring. Stjärten är mörk och likaså vingarna som har vita vingband. Både benen och näbben är blågrå och kraftiga.

Utbredning
Gulstrupig vireo är en flyttfågel som häckar i sydöstra Kanada och östra USA. Den har sina vinterkvarter i södra USA, Mexiko och Centralamerika så långt söderut som Venezuela och Västindien. 

Fågeln är en mycket sällsynt besökare i Västeuropa. Fågeln har påträffats i Storbritannien 1990 och 2008, i Tyskland 1998 samt vid fem tillfällen i Azorerna.

Systematik 
Arten är monotypisk och delas inte upp i några underarter. DNA-studier visar att den av de nordamerikanska vireorna står närmast en närbesläktad grupp med västvireo, blygrå vireo och glasögonvireo.

Ekologi
Gulstrupig vireo häckar i olika typer av uppvuxna lövfällande skogar och blandskogar. Även om den håller sig till skogsbryn är den starkt beroende av relativt stora skogsområde för att kunna häcka framgångsrikt. I nordöstra USA minskar antalet markant i skogar som är mindre än 100 hektar.

Fågeln är en insektsätare som födosöker högt upp i trädkronorna men den äter även bär, speciellt innan flytten och under vintern när de emellanåt ses äta frukter av Bursera simaruba. 

Dess bo är ett tjockt skålformat bo som den placerar i en grenklyka. Honan lägger tre till fem gräddvita ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till 3,5 miljoner vuxna individer.

Noter

Externa länkar

Artfakta om gulstrupig vireo, Cornell Lab of Ornithology
Information och bilder på arten, South Dakota Birds and Birding
 Läten på xeno-canto.org

Vireor
Fåglar i nearktiska regionen
Fåglar i neotropiska regionen
Indisk popmusik

Indisk popmusik, indi-pop, hindupop, på engelska Indian pop eller Indian synthpop, är en typ av brittisk syntpop, starkt influerad av indisk populärmusik, som en rad nya, unga brittiska band riktade in sig på omkring 1980 - 1990. Även denna musik släpptes ofta på små, oberoende, invandrarägda skivbolag. Bandmedlemmarna eller deras föräldrar var ofta födda i Indien, Bangladesh eller Pakistan. Ett av motiven till att musikstilen dök upp var att de västindiska invandrarnas stora framgångar med reggae, medan det inte fanns några indiska band i England. Ett av de mest kända banden blev Monsoon med sångerskan Sheila Chandra som förgrundsfigur. Monsoons singlar "Ever So Lonely", och "Shakti" från albumet Third Eye hamnade på 12:e respektive 41:a plats på den brittiska hitlistan 1982. 

Liknande artister var Zubeen Garg, Daler Mehndi, Raghav Sachar Rageshwari, Devika Chawla, Bombay Vikings, Asha Bhosle, Sunidhi Chauhan, Bombay Rockers, Anu Malik, Jazzy B, Malkit Singh, Hans Raj Hans, Raghav, Jay Sean, Juggy D, Rishi Rich, Bally Sagoo, Punjabi MC, Bhangra Knights, Mehnaz, och Sanober.

Sheila Chandra är fortfarande aktiv och är mycket respekterad inom världsmusiken. När begreppet indiepop kom att handla om en helt annan typ av musik började indienbritternas pop att kallas för Indian-Western Fusion.

Indisk popmusik var populär i mitten av 1980-talet. Det mest kända namnet är den indiska sångerskan Sheila Chandra, som bl.a. gav ut LP:n Out of My Own 1984 på skivbolaget Indipop Records - i Sverige distribuerad av MNW (Musiknätet Waxholm) SCH-1. Från Out of My Own blev spåret "All You Want Is More" en radiohit i Sverige. 

Sheila Chandra gjorde även en cover på Beatleslåten Tomorrow Never Knows från LP:n Revolver.

Indipop betyder indisk pop och skall inte blandas samman med indiepop, som på det engelska språket uttalas på samma sätt men som betyder independent pop, (av de stora skivbolagen och de styrda trenderna) oberoende pop.

Musik i Indien
Popmusik
Stora synagogan i Barcelona

Stora synagogan i Barcelona (katalanska: Sinagoga Major de Barcelona; spanska: Sinagoga Mayor de Barcelona) tros vara en gammal synagoga belägen i Barcelona, Katalonien, Spanien. Den kan vara en av de äldsta synagogorna i Europa. Sedan 2002 fungerar synagogan som museum.

Referenser 

Synagogor i Spanien
Byggnader och anläggningar i Barcelona
Sefardiska synagogor
Louise av Savojen

Louise av Savojen, född 11 september 1476, död 22 september 1531, var en fransk regent, mor till kung Frans I av Frankrike. Hon tjänstgjorde som Frankrikes regent under sin sons frånvaro år 1515 och 1525–1526.

Biografi

Tidigt liv
Louise var dotter till hertig Filip II av Savojen och Margareta av Bourbon. 

Hon blev vid elva års ålder den 16 februari 1488 gift med den franske kungens kusin Karl av Orléans, hertig av Angoulême, i Paris. Makens älskarinna Antoinette de Polignac blev hennes hovdam. 

Louise visade ett intresse för den italienska renässansen och gav sina barn en hög utbildning. Hon var också politiskt ambitiös och beskrivs som en skicklig intrigör; som änka 1496 flyttade hon med barnen till det franska hovet.

Frans I:s regeringstid

Hennes son blev år 1514 gift med Ludvig XII:s dotter Claude av Frankrike och utnämnd till tronföljare: 1 januari 1515 blev hennes son Frankrikes monark. Hon fick av sin son titlarna hertiginna av Angoulême och hertiginna av Anjou.

Genom sin mor ställde Louise krav på tronen i hertigdömerna Bourbon och Auvergne efter Suzanne av Bourbons död 1521 och erbjöd sig att gifta sig med Suzannes änkling Karl III av Bourbon. Då han tackade nej utbröt ett krig mellan Bourbon och Frankrike fram till år 1527, då Bourbons landområden tillföll Louise, och sedan Frankrike. Louise blev därmed regerande hertiginna av Auvergne. 

Louise vikarierade för sin son som Frankrikes regent då sonen var utomlands 1515 och sedan från 1525 till 1526, då sonen var i Italien och sedan under hans fångenskap i Spanien. Hon grundlade 1525 den långvariga alliansen mellan Frankrike och osmanska riket. År 1529 undertecknade hon som Frankrikes representant den så kallade Damfreden eller Fördraget i Cambrai mellan Frankrike och Tyskromerska riket, tillsammans med Margareta av Österrike som representant för den andra sidan. 

Hon dog enligt traditionen av en förkylning hon ådragit sig då hon såg på en komet.

Barn
 Marguerite d'Angoulême (1492–1549)
 François d'Angoulême (1494–1547), som blev kung av Frankrike.

Referenser

Externa länkar

Frankrikes regenter
Kvinnliga regenter under 1500-talet
Födda 1476
Avlidna 1531
Kvinnor
Personer i Frankrike under 1500-talet
Fabian Bæhrendtz

Fabian Julius Bæhrendtz, född den 15 mars 1849 i Sölvesborg, död den 26 februari 1920 på Lidingö, var en svensk kulturhistoriker. Han var farfar till Nils Erik Bæhrendtz.

Bæhrendtz blev filosofie doktor i Lund 1879 och var lektor i Kalmar 1880–1914. Bæehrendtz främsta insatser gjordes i Kalmar läns fornminnesförenings tjänst. Han var föreståndare för Kalmar läns museum 1884–1919 och utgivare av dess tidskrift. Han skrev även flera artiklar i tidskriften, bland vilka märks Striderna om Kalmar 1611 och Anteckningar om Kalmar domkyrka. Bæhrendtz företog även givande arkeologiska undersökningar.

Källor
Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Noter

Externa länkar

Svenska arkeologer under 1800-talet
Svenska kulturhistoriker
Svenska lektorer
Personer från Sölvesborg
Födda 1849
Avlidna 1920
Män
Svensk uppslagsbok
Svenska arkeologer under 1900-talet
Fabian
Zacharias Westbeck

Zacharias Westbeck, född 1 juni 1696 i Västerås, död 14 maj 1765, var en svensk präst och lanthushållare.

Westbeck blev filosofie magister i Uppsala 1722, rektor i Klara skola i Stockholm 1725 och komminister i Katarina församling samma år. Han kallades 1727 till kyrkoherde i Österlövsta patronella pastorat och utnämndes till kontraktsprost i Örbyhus 1759. 

Westbeck var en rättfram och folklig predikant med ett inte sällan burleskt uttryckssätt. Såsom en bland sin tids skickligaste lanthushållare invaldes han 1740 i Vetenskapsakademien, till vars "Handlingar" han lämnade uppsatser om utsäde och gödsling, såningsmaskiner, skötspiggfiske m.m. I bokform utgav han bland annat Oförgripeliga landtmanstankar om den förmån eller skada getekreaturen kunna riket tillskynda (1745; ny upplaga 1775) samt Om skogars och bränsels fulla besparing etc. (1762). Han uppodlade en öde liggande mark med sådan framgång, att rikets ständer tillerkände denna hans nyodling (Sakrisberg) säteris frihet och förmåner, fastän ägaren var ofrälse.

Källor

Noter 

Svenska präster under 1700-talet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1696
Avlidna 1765
Män
Präster från Västerås
Tommy Skotte

Tommy Skotte, född i Malmberget den 8 mars 1953, är en svensk musiker med kontrabas som huvudinstrument. Sedan 1970-talet har han medverkat som musiker i en mängd olika sammanhang, i olika grupper och olika genrer. Han har ett förflutet i olika proggrupper och är idag bland annat verksam som jazzbasist.  

I tonåren spelade han med lokala band och var med om att starta Musikfolket i Gällivare/Malmberget. År 1975 flyttade han till Luleå, där han ingick i musikkollektivet Anton Svedbergs Swängjäng och gav namn till Skottes musikorkester (senare kallad Skottes musikteater) som han grundade tillsammans med Ted Ström och Tomas Forssell. Han ingick i bandet Spilld mjölk som utgav albumet Svart mjölk (1975) och medverkade på Tomas Forssells album Ingenting står stilla, utgiven på skivbolaget Manifest (1977). 

Tommy Skotte har studerat vid Framnäs folkhögskolas musiklinje. År 1980 flyttade han till Stockholm i samband med studier på Musikhögskolan, där han hade bland andra basisterna Stefan Brolund, Sture Nordin och Palle Danielsson som lärare.

År 1982 bildades gruppen Tvist tillsammans med Johan Petri och Nils Danell. Gruppen gav ut en LP-skiva, "Hotel Tranquill". Trion rönte stor framgång på freeformscener i Sverige och på bland annat festivalen i Moers i Tyskland.

År 1992 började han spela i trion Abash med Anders Ekholm, saxofon och Nils Danell, trummor, som gav ut de tre CD-skivorna Abash (1993), Jazz (1996) och Sike (2000). Gruppen turnerade i Norden och Europa och medverkade även i flera radio- och TV-program.

Tommy Skotte flyttade år 2008 tillbaka till Luleå och spelar numera i bland annat gruppen Hardly och i Kersti Olin Band.

Nu jobbar Tommy Skotte, sedan några åt tillbaka på det estetiska programmet, inriktning musik, i Boden där han undervisar i bas, ensemble och musikproduktion samt arrangemang och komposition.

Referenser

Externa länkar
Tommy Skotte på Discogs
"Very slow piece" med Tommy Skottes kvintett 2014

Svenska jazzmusiker
Svenska basister
Levande personer
Män
Födda 1953
Personer från Gällivare socken
Stadland

Stadland är en kommun i det nordvästtyska distriktet Wesermarsch i delstaten Niedersachsen. Kommunens centralort är Rodenkirchen. Kommunen Stadland har cirka  invånare.

Geografi 

Stadland ligger på en halvö mellan havsbukten Jadebusen och floden Unterweser. Stadland tillhör de mest låglänta områdena i Tyskland och ligger 1,2 meter över havet och 0,8 meter under havsnivån. Området präglas av ett stort antal kanaler och avvattningsdiken. Stadland skyddas mot översvämningar genom skyddsvallar mot Jadebusen och Weser.

Liksom för flera andra områden längs denna del av Nordsjökusten har historien präglats av närheten till havet, floden Wesers utlopp och de förändringar i landskapet som olika stormfloder har inneburit. Bebyggelsen i detta låglänta område låg först på konstgjorda kullar (terp) för att skydda mot översvämningar i samband med stormfloder. Stadland har vid olika tillfällen varit en ö. En stormflod år 1334 gjorde att området frigjordes från fastlandet och en stormflod 1362 innebar nya förändringar i landskapet. När grevskapet Oldenburg erövrade området började man att bygga skyddsvallar men först 1643 blev Stadland en del av fastlandet igen.

Historia 

Under tidig medeltid tillhörde Stadland och Butjadingen det frisiska området Rüstringen vid Nordsjökusten. Stadland var vid denna tid en bonderepublik. 1300-talet präglades av en rad naturkatastrofer i samband med stormfloder som krävde tusentals döda och stora landförluster. År 1514 erövrades Stadland av Oldenburg med stöd från Bremen och huset Welf.

Den nuvarande kommunen Stadland bildades genom kommunreformen 1974 då de tidigare kommunerna Rodenkirchen, Schwei och Seefeld slogs ihop med Kleinensiel.

Orter i Stadlands kommun 
Rodenkirchen är kommunens centralort och har ca 4 000 invånare. Orten är känd sedan 1244. Äldsta byggnad är Sankt Matteus-kyrkan 
Schwei har ca 1 500 invånaare. Runt Schwei finns ett flertal små orter, bland annat Norderschwei, Kötermoor, Süderschwei, Schweieraußendeich, Schweieraltendeich, Schweierfeld och Schwei-West. 
Seefeld grundades 1643 genom att området försågs med skyddsvallar och torrlades.  
Kleinensiel är kommunens minsta ort med ca 800 invånare. Nära orten ligger kärnkraftverket Unterweser som tillhör E.ON. Under drygt tusen år fanns en färjeförbindelse mellan Kleinensiel och Dedesdorf (Landkreis Cuxhaven) på andra sidan Weser. Denna färjeförbindelse upphörde 2004 då den nya Wesertunneln togs i bruk.

Näringsliv 
Stadlands näringsliv präglas av jordbruk och turism. Motorvägen A22 planeras att gå genom Stadland, bland annat genom den nybyggda Wesertunneln. Järnväg går till Rodenkirchen och Kleinensiel. Ett flertal cykelvägar går genom Stadland.

Referenser 

Kommuner och städer i Landkreis Wesermarsch
Lionel Robbins

Lionel Charles Robbins, född 22 november 1898, död 15 maj 1984, var en brittisk nationalekonom. Robbins utnämndes till professor vid London School of Economics 1929, var senare prefekt vid nationalekonomiska institutionen vid samma universitet, och var ordförande för British Academy 1962-1967. 1959 utnämndes Robbins till baron för Clare Market i Westminster. 

Robbins var influerad av bland annat den österrikiska skolan inom nationalekonomin, vilket märktes bl.a. i hans tidiga texter om subjektiv värdelära, och han deltog i den s.k. kalkyleringsdebatten under 1920- och 1930-talen på samma sida som Ludwig von Mises och Friedrich Hayek. Efter att från början varit motståndare till keynesianismen ändrade Robbins åsikt senare i livet och godtog mycket av keynesianismen. Metodologiskt vände sig Robbins mot Alfred Marshalls teorier - som vid tiden dominerande inom nationalekonomin - om bl.a. kostnadsbegreppet, företag och definitionen av effektivitet. Senare i sitt liv gick Robbins över till att studera ekonomisk doktrinhistoria.

Robbins är främst känd för att ha fört den anglosaxiska nationalekonomiska forskningen bort från Marshalls teorier, samt för att 1932 ha stipulerat en definition av nationalekonomi som blev vida använd: "Economics is a science which studies human behavior as a relationship between ends and scarce means which have alternative uses."

Bibliografi (svenska översättningar)
 Krigens ekonomiska orsaker (The economic causes of war) (översättning Åke Malmström, 1940)
 Ekonomiska problem i fred och krig (The economic problem in peace and war) (översättning Nils Gustaf Ehrnrooth, Natur och kultur, 1948)
 Den klassiska liberalismens samhällssyn (The theory of economic policy in English classical political economy) (översättning Anders Byttner, Natur och kultur, 1953). Ny uppl. 1973 med titeln De klassiska ekonomernas samhällssyn
 Nationalekonomin inför dagens problem (The economist in the twentieth century) (översättning Leif Björk, Natur och kultur, 1954)

Externa länkar 
Robbins biografi på London School of Economics hemsida

Män
Födda 1898
Avlidna 1984
Brittiska nationalekonomer
Marby landskommun

Marby landskommun var en tidigare kommun i Jämtlands län.

Administrativ historik
Marby landskommun inrättades i Marby socken i Jämtland när 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft 1863. Den upphörde vid kommunreformen 1952, då den gick upp i Hallens landskommun. Sedan 1974 tillhör området Åre kommun.

Kommunvapen
Marby landskommun förde inte något vapen.

Se även
 Marby församling

Referenser

Fotnoter

Indelningar i Åre kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Tidigare kommuner i Jämtlands län
Falskmyntarna

Falskmyntarna (originaltitel: Die Fälscher) är en tysk-österrikisk dramafilm från 2007 i regi Stefan Ruzowitzky. Det är ett verklighetsbaserat drama som utspelar sig under andra världskriget. Filmens manus är baserat på Adolf Burgers memoarer.

Handling 
Salomon Sorowitsch (Karl Markovics) är en judisk konstnär som i koncentrationslägret Sachsenhausen ingick i nazisternas plan Operation Bernhard. För att rädda sitt eget liv samarbetar Salomon med nazisterna för att förstöra de allierades ekonomi genom att infiltrera falska pengar. Adolf Burger (August Diehl) var gruppens ljustrycksexpert som ansvarade för kopiering av sedlarna.

Medverkande 

 Karl Markovics – Sorowitsch (Salomon Smolianoff)
 August Diehl – Burger (Adolf Burger)
 Devid Striesow – Sturmbannführer Herzog (Bernhard Krüger)
 Veit Stübner – Atze
 Sebastian Urzendowsky – Karloff/Kolya
 August Zirner – Dr Klinger
 Martin Brambach – Hauptscharführer Holst
 Andreas Schmidt – Zilinski
 Tilo Prückner – Hahn
 Lenn Kudrjawizki – Loszek

Priser och nomineringar 
 Nominerad till Guldbjörnen (Stefan Ruzowitzky) vid Filmfestivalen i Berlin 2007
 Vann en Oscar för bästa icke-engelskspråkiga film vid Oscarsgalan 2008

Externa länkar 

 

 Austrian Film Commission

Filmer 2007
Österrikiska dramafilmer
Tyska dramafilmer
Andra världskriget på film
Berlin på film
Monaco på film
Österrike på film
Oscar för bästa icke-engelskspråkiga film
Filmer som utspelar sig på hotell
Daniel Ekström

Daniel Ekström, född 1711 på Eksåg i Härads socken, Södermanland, död 1755, var en matematisk instrumentmakare.

Ekström arbetade hos instrumentmakare Rosenberg i Stockholm och studerade matematik. 1735 upprättade han en verkstad i Stockholm och blev samtidigt instrumentmakare vid Lantmäterikontoret. 

Vid 1738 års riksdag erhöll han ett reseanslag, på rekommendation av Anders Celsius åt vilken han förfärdigat utmärkta instrument. Han blev därefter i London mottagen som lärjunge hos den skicklige instrumentmakaren George Graham. 

Efter sin återkomst till Sverige, 1741, förfärdigade han en mängd astronomiska, geografiska, optiska och mekaniska instrument av mycket hög klass och som rönte erkännande även i utlandet. Bland annat var det troligen Ekström som ”rättvände” Celsiusskalan för temperaturmätning, så att den fick sitt nuvarande utseende med 0 °C vid vattnets fryspunkt och 100 °C vid vattnets kokpunkt. 

År 1742 blev han ledamot av Vetenskapsakademien. 

1751 utnämndes Ekström till direktör för instrumentmakerierna i Sverige, som belöning för teknisk‐vetenskapliga och medborgerliga förtjänster.

Bibliografi
Tal om jernförädlingens nytta och vård (1750, hållet vid presidiets nedläggande i Vetenskapsakademien) 
Tre rön (Vetenskapsakademiens Handlingar, 1743, 1750 och 1753)

Referenser

Noter

Övriga källor

Svenska ingenjörer under 1700-talet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1711
Avlidna 1755
Män
Personer från Härads socken
Elsfleth

Elsfleth är en stad i det nordvästtyska distriktet Wesermarsch i det historiska landskapet Oldenburger Land i delstaten Niedersachsen. Staden har cirka  invånare.

Geografi 
Elsfleth ligger på det nordtyska låglandet vid floden Huntes inlopp i Weser. Staden ligger nära Nordsjön och havsbukten Jadebusen.

Historia 
Elsfleth omnämns första gången 1220 och är därmed en av de äldsta orterna längs nedre Weser (Unterweser). Kring år 860 lär Bremens biskop Ansgar ha grundet Elsfleths första kyrka.

På 1100- och 1200-talen var Elsfleth kyrklig centralort för landskapet Stedingen och i mitten av 1300-talet kom Elsfleth att tillfalla Oldenburg. År 1504 byggdes St. Nicolai-kyrkan som fick sin nuvarande form 1690. Genom att greve Anton Günther började ta ut en tullavgift vid Elsfleth för trafiken på Weser så fick orten ett kraftigt uppsving från och med 1624. Tullen togs upp fram till 1820. I maj 1856 fick Elsfleth stadsrättigheter.

Elsfleths ekonomiska historia har präglats av floderna Weser och Hunte och närheten till Nordsjön. I mitten av 1800-talet utvecklades Elsfleth till den viktigaste hamnen i Oldenburger Land. I staden fanns som mest 22 rederier och 100 fartyg. Flera varv i Elsfleth byggde segelfartyg. År 1832 grundades navigationsskolan som fortfarande finns kvar i form av en sjöfartsskola.

När ångfartygen gjorde sitt intåg började Elsfleths ekonomiska tillbakagång. Stadens rederier konkurrerades ut.

Näringsliv 
Elsfleths näringsliv präglas i dag av olika företag, bland annat ett varv och ett antal rederier. Elsfleth ligger vid järnvägen mellan Hude och Nordenham.

I floden Hunte finns en skyddsanläggning mot högvatten och stormfloder (ett så kallat sperrwerk) vid Elsfleth. Skyddsanläggningen i Elsfleth byggdes 1976–1979 och skyddar även bland annat staden Oldenburg mot översvämningar.

Källor

Kommuner och städer i Landkreis Wesermarsch
John Shelton Wilder

John Shelton Wilder, född 3 juni 1921 i Mason, Tennessee, död 1 januari 2010 i Memphis, Tennessee, var en amerikansk politiker som var Tennessees delstatssenator och viceguvernör i Tennessee åren 1971-2007,. Det var den längsta tiden någon innehaft ämbetet i USA.

Källor

Avlidna 2010
Födda 1921
Viceguvernörer i Tennessee
Män
Personer i USA under 1900-talet
Personer i USA under 2000-talet