kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Svart te (Kina)

Mörkt te (kinesiska 黑茶; pinyin: hēi chá) är en kinesisk kategori för efterfermenterade teer och inte detsamma som "svart te" i västerländsk kultur syftar på. Det vanliga, oxiderade, teet kallas på kinesiska "rött te" (红茶; pinyin: hóng chá).

Framställning 
Mörka teer produceras främst i provinserna Sichuan, Yunnan och Hubei. Efter plockning upphettas bladen för att oxidation inte ska påbörjas varefter de rullas, torkas och slutligen pressas samman i tekakor, teklumpar, tebrickor eller teskålar. En mindre del mörka teer säljs också som löste.

Det som skiljer kinesiska mörka teer, från de gröna är att de tillåts fermentera efter torkningen, en process som sätter igång av sig själv i ett varmt och fuktigt klimat. Till skillnad från oxidation (vilket inom tenäringen traditionellt kallats fermentering) är detta en mycket komplex historia som inkluderar både kemiska och biologiska processer. Beroende på i vilket klimat teet förvaras tar processen olika lång tid, men vanligen aldrig kortare än några år. Teet kan också drickas tidigt och smakar då likt ett grönt te.

De flesta svarta mörka teer anses hålla låg kvalitet och har historiskt framför allt spelat en stor roll som handelsvara med icke-kinesiska folkslag i västra och nordvästra Kina. Från Songdynastin fanns en officiell policy att byta svart te mot hästar och handelsvägen blev känd som te-häst-vägen. Tibetanskt smörte framställs fortfarande som regel med svart te och även i Centralasien är det mycket vanligt.

Idag är pu'er den i särklass mest kända sorten av mörkt te, men till skillnad från andra svarta teer har pu'er idag status som ett mycket högkvalitativt te, med priser därefter. Mörka teer anses vara bra för matsmältningen och de flesta "skönhetsteer" och "bantningsteer" är gjorda av mörkt te.

Te
Kinesiska drycker
WP:Projekt Kina
Roger D. Kornberg

Roger David Kornberg, född 24 april 1947 i Saint Louis, Missouri, är en amerikansk biokemist och professor i strukturell biologi vid Stanford University. Kornberg mottog Nobelpriset i kemi 2006. 
Hans far, Arthur Kornberg, som också var professor vid Stanford, mottog Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1959.

Kornberg doktorerade 1972 i kemisk fysik vid Stanford med avhandlingen The Diffusion of Phospholipids in Membranes, och verkade därefter som postdoktor vid Laboratory of Molecular Biology i Cambridge, Storbritannien, innan han 1978 utsågs till professor i strukturbiologi vid Stanford University School of Medicine. 

Kornberg fick nobelpriset för sina kartläggning av de molekylära detaljerna i hur transkriptionen av den genetiska informationen i DNA går till, och överförs till RNA i de eukaryota cellernas kärnor.

Utmärkelser 
 1981: Eli Lilly Award i biokemi
 2003: Utsågs till hedersdoktor av medicinska fakulteten vid Umeå universitet

 2009: Utsågs till utländsk ledamot i Royal Society

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i kemi 2006
 Nobelprize.org, Roger Kornberg - självbiografi

Källor 

Födda 1947
Män
Levande personer
Amerikanska kemister under 1900-talet
Nobelpristagare i kemi
Personer verksamma vid Stanford University
Hedersdoktorer vid Umeå universitet
Alumner från Harvard University
Alumner från Stanford University
Amerikanska nobelpristagare
Forskare från Missouri
Personer från Saint Louis
Lennart Sjögren (politiker)

För andra personer med samma namn, se Lennart Sjögren.

Johan Erik Lennart Sjögren, född 13 juni 1954 i Lycksele, Västerbottens län, var partisekreterare för Kristdemokraterna 2006-2010. Han var dessförinnan oppositionsråd i Gävle kommun. Han har varit politiskt aktiv sedan 1998.

Lennart Sjögren är gift och har tre barn. Han är bosatt i Valbo.

Referenser

Noter

Externa länkar
Kristdemokraterna - Lennart Sjögren

Födda 1954
Svenska kristdemokrater
Män
Levande personer
Svenska Kristdemokraternas partisekreterare
Personer från Lycksele
Lennart Sjögren

Lennart Sjögren kan syfta på:

Lennart Sjögren (författare) (född 1930), svensk bildkonstnär och författare
Lennart Sjögren (politiker) (född 1954), svensk politiker (kristdemokrat)
Lennart Sjögren (fotbollsspelare) (född 1965), allsvensk fotbollsspelare och sportchef  i Örebro SK
Käppalaförbundet

Käppalaförbundet är ett kommunalförbund bestående av elva kommuner i Stockholms län.

Förbundet bildades 1957 för rening av avloppsvattnet från sina medlemskommuner. Åren 1958–1969 byggdes 60 km tunnlar, pumpstationer och reningsverk för ändamålet. Reningsverket är beläget i Käppala (Gåshaga) på Lidingö, efter vilket hela kommunalförbundet har sitt namn. Käppalaverket anses vara ett av världens effektivaste reningsverk.

Verksamheten
Käppalaverket som har sina anläggningar i stora bergrum i Käppala på östra Lidingö renar avloppsvatten från cirka 500 000 personer i anslutna kommuner, motsvarande över 50 milj. m3 avloppsvatten per år. Genom Käppalaverket har miljöbelastningen på vattnen från både industri och hushållsavloppen i det aktuella upptagningsområdet i princip helt upphört. Varje industri, bensinmack etc. är också försedd med egen oljeavskiljare och alla farliga kemikalier hanteras till största delen lokalt för att inte dessa ämnen ska komma in i reningsverket vilket annars kan förstöra reningsprocessen. Kontinuerlig provtagning och noggranna analyser görs för att verifiera att inkommande avloppsvatten håller tillåtna max. värden på otillåtna ämnen. Käppalaverket är också en stor producent av rötslam och biogas.

Medlemskommuner
Danderyds kommun
Lidingö kommun
Nacka kommun
Sigtuna kommun
Sollentuna kommun
Solna kommun
Täby kommun
Upplands-Bro kommun
Upplands Väsby kommun
Vallentuna kommun 
Värmdö kommun

Referenser

Se även
 Käppalaverket
 Vatten och avlopp i Stockholm

Externa länkar
Käppalaförbundets webbplats
Käppalaförbundets 50 års bok. PDF-fil, 4 Mbyte

Kommunalförbund
Stockholms län
Politik i Stockholms län
Organisationer bildade 1957
Företag i Lidingö kommun
Käppala
Eric Bristow

Eric Bristow, The Crafty Cockney, född 25 april 1957 i Hackney i London, död 5 april 2018 i Liverpool, var en brittisk dartspelare. Han vann VM i dart fem gånger, vilket fortfarande är ett rekord som står sig.

Prestationer 
Bristow blev en av de mest framgångsrika dartspelarna under 1980-talet då han låg först i världsrankningen från 1980 till 1987. Många har spekulerat i om han hade tur eftersom han hade varit aktiv under den tid då TV började visa ökat intresse för sporten under sent 1970-tal, då det första världsmästerskapet hade ägt rum 1978. Bristow hade inte bara en suverän talang för sporten, utan sades också ha en imponerande personlighet, vilket också kan ha bidragit till hans tidiga publicitet. Då Bristows personlighet kunde beskrivas som kaxig och arrogant, sågs han ofta trakassera och psyka sina motståndare. Publiken hördes ofta bua för Bristow när han stod på scen under tävlingar.

Referenser

Noter

Brittiska dartspelare
Födda 1957
Män
Avlidna 2018
Team 10

Team 10 eller Team X var namnet på en gruppering av arkitekter/kritiker som skapades inför det tionde CIAM-mötet (Congrès Internationaux d'Architecture Moderne), därav namnet. 

Gruppen arrangerade efter detta ett sista elfte CIAM-möte 1959 i Otterlo, Nederländerna, men bestämde sig sedan för att träffas under eget namn. I gruppen, som stod för brutalism och strukturalism, ingick bland andra Jacob Berend Bakema, Giancarlo De Carlo och Aldo van Eyck. 

Organisationer inom arkitektur
Ljusenergi

Ljusenergi är den energi som alla ljuskällor avger. Ljusenergi är livsviktigt för växters och andra organismers fotosyntes och därmed indirekt även för de djur som lever av dessa. 

Solen är den naturliga energikällan för fotosyntesen, men den kan även hållas igång med ljuset från artificiella ljuskällor som en vanlig glödlampa eller lysrör. Detta är oftast fallet med akvarium.

Den fotometriska SI-enheten för ljusenergi är lumensekund.

Se även 
 Elektromagnetisk strålning
 Synliga spektrumet
 Ljusstyrka
 Luminans
 Radiometri
 William Henry Fox Talbot
 Artificiell fotosyntes
 
Energi
Ljus
Joachim Peiper

Joachim Peiper, även känd som Jochen från det tyska smeknamnet för Joachim, född 30 januari 1915 i Wilmersdorf, Berlin, död 13 juli 1976 i Traves, var en tysk Waffen-SS-officer och dömd krigsförbrytare. Han tjänstgjorde i 1. SS Pansardivisionen Leibstandarte Adolf Hitler. Peiper blev medlem i Waffen-SS 1933.

Biografi
Peiper var mellan 1938 och 1941 adjutant åt SS-chefen Heinrich Himmler. Peiper steg därefter i hierarkin inom sin division och blev 1944 chef för dess pansarregemente. Peiper är förmodligen mest känd för sin delaktighet i Malmedymassakern på amerikanska krigsfångar under Ardenneroffensiven i mitten av december 1944. Kampfgruppe Peiper spelade en nyckelroll i Ardenneroffensiven och gjorde den främsta framryckningen av någon grupp, men Peipers drivmedel tog slut och Kampfgruppe Peiper sargades av amerikanska 30. infanteridivisionen och stridsgrupp B i 3. pansardivisionen. Peiper bestämde sig för att bryta igenom de amerikanska linjerna och ta de återstående 800 männen tillbaka till de tyska linjerna. Efter att till fots ha färdats 20 km i snö och kyla på 36 timmar nådde Peiper och 770 av männen säkerhet.

Efter kriget ställdes Peiper inför rätta av de allierade vid Malmedyrättegången och dömdes till döden för krigsförbrytelser. Straffet omvandlades efter fem år till livstids fängelse, som kort därefter omvandlades till 35 års fängelse (Peiper skulle då bli frigiven vid 76 års ålder). Straffet blev mildare på grund av att Peiper hade torterats under förhör av amerikaner och domarna sympatiserade med Peiper. Under den tredje veckan i december 1956 fick Peiper reda på att den västtyska nämnden som utredde villkorliga frigivningar, hade rekommenderat att han skulle friges i början av 1957. Så blev också fallet. Peiper, efter att ha varit skild från sin familj i 13 år, fick själv välja vilken stad han ville bosätta sig i. Villkoret för frigivningen var att han skulle anmäla sig till den lokala polisstationen en gång per vecka och att han inte fick lämna staden utan tillstånd.

År 1972 lämnade Peiper tillsammans med sin fru Västtyskland för gott och bosatte sig i byn Traves i Frankrike, efter att ha fått ett 5-årigt EG-bostadstillstånd beviljat av den lokale franske prefekten. Peiper mördades i sitt hem 1976 av vad som tros ha varit före detta franska motståndsmän.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Vidare läsning

Externa länkar 

Födda 1915
Avlidna 1976
Män
Personer från Berlin
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
Personer som blivit mördade i Frankrike
Mottagare av Riddarkorset med eklöv och svärd
Mottagare av Tyska korset
SS-Standartenführer
Deltagare i Ardenneroffensiven
Aurivillius

Aurivillius var en släkt från Uppland till vilken flera betydande vetenskapsmän vid Uppsala universitet har hört.

Släktens äldste kände stamfader är Christopfer Olsson, som under 1500-talet var befallningsman vid Örbyhus. Hans son Olaus (1603-1668) blev kyrkoherde och kontraktsprost i Gefle församling, och antog släktnamnet genom en latinisering av födelseorten Örbyhus. Han var med sin hustru Barbro Cassiopaea far till Petrus Aurivillius, som gifte sig med Margareta Blix som var ättling till Bureätten och Johannes Olai Anthelius, och Ericus Aurivillius, som gifte sig med Anna Loccenia, Johannes Loccenius dotter. En gren av ätten, barnen till Samuel Aurivillius (1721-1767) och Nils Rosén von Rosensteins dotter, upptogs i den adliga ätten Rosén von Rosenstein, däribland ärkebiskopen Carl von Rosenstein.

Personer ur släkten 
Petrus Aurivillius (1637-1677), språkforskare, teolog och filosof
Magnus Aurivillius (1673-1740), superintendent och Karl XII:s biktfader
Carl Aurivillius (1717-1786), språkforskare och orientalist
Pehr Fabian Aurivillius (1756-1829), biblioteksman
Erik Wilhelm Aurivillius, prost
Christopher Aurivillius (1853-1928), entomolog
Bengt Aurivillius (1918-1994), kemist, hans hustru Karin Aurivillius, kemist
Magnus Aurivillius (1892-1928), zoolog
Carl Aurivillius (1854-1899), zoolog
Samuel Aurivillius (1721-1767), läkare
Ericus Aurivillius (1643-1702), jurist och språkforskare

Källor
 Svenska män och kvinnor

Svenska släkter
Osborne 1

Osborne 1 var den första kommersiellt framgångsrika bärbara mikrodatorn. Den släpptes på marknaden april 1981 av Osborne Computer Corporation. Den vägde 12 kg, kostade 1795 USA-dollar och körde det då populära operativsystemet CP/M 2.2. Dess största begränsningar var en 5-tums (13 cm) bildskärm och diskettstationer som bara kunde läsa enkelsidiga, enkelformaterade disketter, vilket var otillräckligt för affärssammanhang. Dess utformning inspirerades till stor del av Xerox NoteTaker, en prototyp som utvecklades 1976 av Xerox PARC.

Mjukvara och hårdvara
Utöver att ha varit den första tillgängliga bärbara datorn var Osborne 1 också den första datorn som bundlades med mjukvara, bland annat ordbehandlaren WordStar, kalkylprogramnet SuperCalc och programspråken CBASIC och MBASIC. Dessa mjukvaror var ledande i sina respektive nischer på den tiden, och gjorde att datorn med mjukvara var värd över $2000.

Hårdvara bestod av bl.a.:
Två 5¼-tums diskettstationer
4 MHz Z80 CPU
64 KiB arbetsminne
Nedfällbart tangentbord som också fungerade som datorchassits lock
5-tums CRT-bildskärm à 52x24 tecken
Parallellport för anslutning av skrivare
Serieport för anslutning av externa modem eller seriella skrivare

Marknadslivslängd
Som mest tillverkade Osborne Computer Corporation 10 000 Osborne 1-datorer i månaden. Datorn imiterades vida allt eftersom andra datortillverkare började erbjuda (relativt) billiga bärbara datorer med tillhörande mjukvarupaket. Jämfört med dagens mindre och lättare bärbara datorer kan Osborne 1, som var stor som en resväska, mer noggrant beskrivas som en "släpbar" eller "transporterbar" dator. Den utkonkurrerades av Kaypro II, som hade en mycket mer praktisk 9-tums bildskärm som kunde visa de sedvanliga 80x24 tecknen samt dubbelformatterade diskettstationer som kunde lagra dubbelt så mycket data.

Osborne Computer Corporation misslyckades med att kontra den utmanande Kaypron innan CP/M och 8-bitarsprocessorernas tid var förbi. Försäljningen av Osborne 1-datorerna sjönk också avsevärt efter att företaget annonserade mer kraftfulla efterföljare alltför tidigt (se vidare Osborneeffekten). Senare slog Compaq igenom med en bärbar dator (Compaq Portable) med en 9-tums bildskärm som var helt mjukvarukompatibel med IBM PC—den första PC-klonen.

Externa länkar
 Information och bilder på Osborne 1 – Obsolete Technology Website
 Detaljerade bilder och bootvideo på en Osborne 1 – Bunker of DOOM
 En samling gamla digitala och analoga datorer

Bärbara datorer
Persondatorer
Phil Neville

Philip John "Phil" Neville, född 21 januari 1977 i Bury, England, är en brittisk (engelsk) fotbollstränare och tidigare fotbollsspelare som spelade för Manchester United och Everton. År 2018 blev han förbundskapten för Englands damlandslag i fotboll. Sedan 28 februari 2021 så är han huvudtränare för Inter Miami CF, ett kontrakt som förlängdes i november 2022. 

Som spelare stod Phil Neville ofta i skuggan av sin äldre bror, Gary Neville, när de båda spelade i Manchester United. De konkurrerade om samma position från början men den tog Gary och han har behållit den sedan dess. I slutet av tiden i Manchester fick Neville dåligt med speltid. Egentligen hade han aldrig varit ordinarie i startuppställningen, men en riktig "super sub", och han började se sig efter en annan klubb. Sommaren 2005 presenterades Philip Neville som ett av Evertons nyförvärv. Där har han fått en betydelsefull roll på lagets mittfält, men han har även spelat back en del. Han var även lagkapten i Everton.

Meriter
Philip Neville var med det engelska landslaget i EM i fotboll 1996, 2000 och 2004. Han har aldrig varit med i en VM-trupp.

Han har vunnit Premier League sex gånger, FA-cupen tre gånger och Champions league en gång.

Referenser 

Engelska landslagsspelare i fotboll
Födda 1977
Spelare i Everton FC
Spelare i Manchester United FC
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 1996
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2000
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2004
Spelare i Premier League
Män
Levande personer
Tredje slaget vid Charkov

Tredje slaget vid Charkov var en serie av offensiva operationer på östfronten under andra världskriget som genomfördes av den tyska Armégrupp Syd mot Röda armén, runt staden Charkiv (; ), mellan den 19 februari och den 15 mars 1943. Känd för tyskarna som Donetsfälttåget och för sovjetsidan som Donbas- och Charkovoperationerna. Den tyska motoffensiven ledde till förstörelsen av cirka 52 sovjetiska divisioner och återtagandet av städerna Charkiv och Belgorod.

Bakgrund 

Efter det tyska nederlaget vid slaget om Stalingrad inledde Röda Armén en omfattande offensiv i Ukraina. Den tyska armégrupp Syd pressades tillbaka men efterhand blev de långt framsända sovjetiska pansarspjutspetsarna känsliga för tyska motanfall. Under den kände tyske fältmarskalken Erich von Mansteins befäl lyckades tyskarna samla sig till ett kraftfullt motanfall genom en styrka som bland annat bestod av tre välutrustade och utvilade, från Frankrike, nyss anlända pansargrenadjärdivisioner ur Waffen-SS.

Slagets förlopp 

Den tyska motoffensiven inleddes den 21 februari och blev omedelbart framgångsrik. Röda Armén tvingades avbryta sina bägge offensiva operationer i Ukraina (Operation Stjärna och Operation Galopp) för att försöka parera den tyska offensiven. Den 2 mars hade tyskarna lyckats skära av stora delar av den sovjetiska Sydvästfronten följt av en tysk seger vid Krasnograd och Barvenkovo. Tyskarna anföll vidare och SS-Panzerkorps under Paul Hausser erövrade den viktiga staden Charkiv samt Belgorod den 14 mars. Därefter mattades operationerna av på grund av töperioden, vilket gjorde rörelser med stora förband svåra.

Effekter 

Efter den tyska katastrofen vid Stalingrad lyckades tyskarna stabilisera hela södra delen av östfronten trots numerär sovjetisk överlägsenhet. Slaget anses därför som den sista större tyska segern på östfronten under andra världskriget och ett typexempel på tysk operativ skicklighet, bland annat i rörligt försvar.  Trots slagets stora betydelse och storlek har den det fått relativt lite uppmärksamhet i militärlitteraturen jämfört med slaget om Stalingrad och slaget vid Kursk.  

Efter den tyska offensiven uppstod en större frontutbuktning kring staden Kursk. Det var denna frontutbuktning som tyskarna avsåg att eliminera under sommaren 1943 (se slaget vid Kursk).

De högsta befälhavarna i Röda armén drog viktiga slutsatser av detta nederlag mot Wehrmacht. I framtiden strävade man i det längsta att undvika alltför "flytande" frontlinjer eftersom tyskarna då kunde utnyttja sin större flexibilitet och taktiska skicklighet (se uppdragstaktik). De metodiska och förhållandevis begränsade (både i tid och rum) sovjetiska offensiverna efter Kursk berodde delvis på de slutsatser man dragit av nederlaget mot Wehrmacht vid Charkov.

Referenser

Noter

Externa länkar

1943 i Sovjetunionen
Krigsåret 1943
Charkov 3
Charkov 3
Charkov 3
Charkov 3
Ukraina under andra världskriget
Ericus Aurivillius

Ericus Aurivillius, född 31 juli 1643 i Knutby socken, Uppsala län, död 5 februari 1702, var en svensk jurist och språkforskare. Han utgav den första svenska språkläran.

Ericus Aurivillius var son till riksdagsmannen och kontraktsprosten Olaus Aurivillius och hans hustru Barbara (Barbro) Cassiopæa (1610–1679). Han studerade vid Uppsala universitet, där han 1684 blev professor i romersk rätt. Vårterminerna 1691 och 1700 var han rektor vid universitetet; på den tiden uppbars ämbetet terminsvis av särskilt framstående professorer.

År 1684 skrev han Grammaticæ svecanæ specimen, men den förblev handskrift i två hundra år. Först 1884 kom den i tryck av G. Stjärnström. År 1693 skrev han den första fonetiken över svenska språket som även innehåller rättstavningslära, Cogitationes de lingvæ Svionicæ.

Han gifte sig 1681 med Johannes Loccenius dotter, Anna Loccenia.

Källor 
Gustaf Utterström, artikel i Svenska Män och Kvinnor Del 1, Albert Bonniers förlag Stockholm 1942

Noter

Svenska jurister under 1600-talet
Svenska lingvister
Rektorer vid Uppsala universitet
Alumner från Uppsala universitet
Personer från Knutby socken
Män
Födda 1643
Avlidna 1702
Ericus
Svenska professorer i romersk rätt
Ikano Bank

Ikano Bank AB (publ) är en bank med säte i Sverige som bedriver verksamhet i åtta europeiska länder. Banken grundades 1995 i Sverige och är en så kallad nischbank, som sköter sina kundkontakter i huvudsak via Internet och telefon.

Verksamhet
Ikano Bank är verksam inom tre affärsområden:

 Privat: banktjänster till privatpersoner såsom bolån, billån, privatlån, kreditkort och sparkonton.
 Säljfinans: säljstödjande finansieringslösningar såsom kundkort och delbetalningslösningar för samarbetspartners inom detaljhandeln.  
 Företag: leasing- och factoringtjänster till företag genom direktförsäljning och via partners.

Tidigare affärsområden

Fonder 
Ikano Bank erbjöd fram till 2007 fond- och pensionstjänster på den svenska marknaden. Verksamheten såldes till nätaktiemäklaren Avanza som tog över bankens 18 300 konton. Det sammanlagda sparkapitalet uppgick till 690 miljoner kronor och årsintäkterna till 3,2 miljoner kronor.

Bolån 
Ikano Bank erbjöd tidigare bolån i samarbete med SBAB. Samarbetet upphörde 2018. I september 2019 meddelade banken lanseringen av ett nytt bolåneerbjudande. Bolånet erbjuds via ett nybildat hypoteksbolag som ägs tillsammans med Ålandsbanken, Ica Banken, Söderberg & Partners och Borgo.

Referenser

Externa länkar 
Bankens webbplats
Ikano Groups webbplats

Nischbanker
Svenska affärsbanker
Banker bildade 1995
Ikea
Företag i Malmö
Filip Ingevaldsson (Örnsparre)

Filip Ingevaldsson (Örnsparre), nämnd första gången 1285, död 28 maj 1318 i Hässelby  (dödad av norrmännen), svensk riddare, riksråd, lagman. 

Filip Ingevaldsson var son till riddaren Ingevald Torstensson (Örnsparre) och hans maka Sigrid, som var bosatta i Bromsten, Spånga socken. 

Han var medlem i kung Birger Magnussons råd 1285–1318. 

Filip Ingevaldsson efterträdde 1305 sin bror Johan Ingevaldsson (Örnsparre) som lagman i Södermanlands lagsaga. 

1317 efterträdde han Birger Persson (Finstaätten) (den heliga Birgittas far) som lagman i Upplands lagsaga.

Den 28 maj 1318, under efterspelet till Nyköpings gästabud, dödades Filip Ingevaldsson (Örnsparre) av norrmännen i Hässelby.

Familj
Filip Ingevaldsson (Örnsparre) gift före 24 april 1301 med en dotter till Gregers Birgersson, Birger jarls oäkte son. 

En dotter Margareta Philipusdotter (Örnsparre) var gift med Magnus Kristinasson (död 1309, stupad i strid), vilken på grund av okänd far, räknas till Vinstorpaätten.

Se även
Örnsparre

Referenser 

Svenska riddare
Män
Avlidna 1318
Födda 1200-talet
Lagmän i Uppland
Lagmän i Södermanland
Personer i Sverige under 1300-talet