Dödsfuga

"Dödsfuga" (i original Todesfuge) är en elegisk dikt av den tyskrumänske poeten Paul Celan, tillkommen mellan 1944 och 1945. Med lyriska medel tematiserar dikten Förintelsen. Dödsfuga är Celans mest kända dikt. Till svenska tolkades dikten första gången 1964, av Bengt Höglund, i antologin Fyra tyska poeter (1964).

Bakgrund
Dödsfuga trycktes första gången 2 maj 1947 i en rumänsk tidskrift översatt till rumänska, gjord av Celans vän Petre Solomon, med titeln Tangoul morţii (Dödstango) i tidskriften Contemporanul. Det var Celans första publicering. Tryckningen åtföljdes av en kommentar från chefredaktören, vilken gav en del av verkligheten bakom:

 John Felstiner klargör vidare att en SS-fänrik i lägret Janowska, inte långt från Celans hemstad Cernăuţi, beordrade att spela upp en tango med namnet "dödstango" vid avrättningar och tortyr. Även i Auschwitz och andra läger förekom musik som en del av avrättningar och den kallades "dödstango".

Den tyskspråkiga versionen publicerades 1948 i Celans första diktsamling Der Sand aus den Urnen, men fick en större uppmärksamhet först när den togs med i nästföljande bok Mohn und Gedächtnis (1952). Celans "Dödsfuga" var fram till utgivningen av Mohn und Gedächtnis i december 1952 i stort sett okänd.

Uppläsning inför Gruppe 47 
En uppläsning av Celan vid ett möte hos Gruppe 47 i maj 1952 - ordnad genom förmedling av några vänner från tiden i Wien, Ingeborg Bachmann, Milo Dor och Reinhard Federmann - blev ett fiasko. Walter Jens mindes uppläsningen 1976 i samtal med Heinz Ludwig Arnold. "Då Celan läste första gången sa man: 'Detta kan väl ändå ingen lyssna på!', han läste så patetiskt. Vi kunde inte hålla oss för skratt: 'Han läser ju som Goebbels!', sa en. [...] 'Dödsfuga' var en riktig flopp i gruppen! Det var en helt annan värld, där hängde neorealisterna inte alls med." Hans Weigel tillade att en del kolleger senare hånfullt skanderade "Gryningens svarta mjölk ..." och Hans Werner Richter förde fram kritiken att Celan "läste på ett nynnande vis som i en synagoga". Celan själv kommenterade i ett brev till sin fru Gisèle: "De där alltså, som inte gillar poesi – de var i majoritet – reagerade emot." Uppläsningen gjorde i vilket fall chefslektören vid det tyska förlaget Deutsche Verlags-Anstalt uppmärksam på Celan, vilket ledde till att Mohn und Gedächtnis utkom i december samma år. Ernst Schnabel arrangerade efter mötet en uppläsning i tysk radio.

Form 
Kännetecknande för dikten är en flerstämmig uppbyggnad på samma sätt som den polyfona musikens fuga, liksom användandet av en kärnfull och känsloladdad modernistisk metaforik. Diktens inledande och återkommande bildtema om "gryningens svarta mjölk" kan även sägas vara en modern variant av den antika stilfiguren oxymoron. 

Dödsfuga börjar med versraderna:

"Gryningens svarta mjölk vi dricker den varje kväll
vi dricker den middag och morgon vi dricker den varje natt
vi dricker och dricker
vi gräver en grav i vinden där ligger man inte trångt"

Därefter växlar perspektivet från ett fångarnas lyriska "vi", som gräver sin egen grav, till anblicken av en "han", deras uppsyningsman, som skriver brev till sin älskade:

"En man bor i huset han leker med ormar han skriver
han skriver när det mörknar till Tyskland 
ditt gyllene hår Margarete"

Uppbyggnaden erinrar om fugans musikaliska kompositionsprincip, i vilken olika stämmor följer på varandra i ett eller flera teman. Liksom fugans spel mellan dux och comes står även i dikten två stämmor mot varandra: "vi", offrens talkör, och "han", handlingarnas förövarfigur. De genomförs med modifikationer, variationer och nya ansatser, och skjuts in i varandra och sammanvävs. En "dramatisk struktur" blir följden, "mellan en dödsmäktig mästare från Tyskland och de judar som måste leva och arbeta eller musicera i väntan på sin död". Konfrontationen skärps stegvis, fram till förintelsen.

Dödsfuga uppfattas av vissa uttolkare som en dubbelfuga med ett "vi"- och "han"-tema, lika väl som en trippelfuga med "en mästare från Tyskland är döden" som tredje tema. Ytterligare en läsning är att återgå till ett enda tema formulerat i "vi"-avsnitten, där "han"-avsnittet bildar en för fugan karakteristisk kontrapunkt.

Eftermäle
Dödsfuga har tryckts i otaliga antologier och skolböcker världen över, citerats vid minneshögtider och blivit använd på många sätt rent konstnärligt. Anselm Kiefers målning dein goldenes Haar Margarete (1981) hämtar till exempel sin titel från en återkommande fras i denna dikt.

Litteratur

Tyska utgåvor
 Der Sand aus den Urnen (A. Sexl, Wien 1948)
 Mohn und Gedächtnis (Deutsche Verlags-Anstalt, Stuttgart 1952)
 Der Sand aus den Urnen. Mohn und Gedächtnis (Suhrkamp, Frankfurt am Main 2003, inom ramen för Werke. Historisch-kritische Ausgabe)
 Todesfuge. Med kommentar av Theo Buck. (Rimbaud, Aachen 2002) 
 Die Gedichte – Kommentierte Gesamtausgabe in einem Band (Suhrkamp Verlag, Frankfurt am Main 2003)  ; (2005)

Svenska utgåvor
 Dikter, s 18, tolkning Carl-Henrik Wittrock (FIB:s lyrikklubb 1972)
 Dikter (2), s 15, tolkning Lars-Inge Nilsson (Ellerströms 1999)

Sekundärlitteratur
 Lars Elleström: Paul Celans "Todesfuge" : en dikt och en titel Ingår i: Ulla-Britta Lagerroth (red.), I musernas tjänst, s. 291-312 (B. Östlings bokförl. Symposion, 1993)   
 John Felstiner: Paul Celan. Eine Biographie. (Beck, München 2000) 
 Helmuth Kiesel & Cordula Stepp: Paul Celans Schreckensmusik. Ingår i: Udo Bermbach & Hans Rudolf Vaget (red.).: Getauft auf Musik. Festschrift für Dieter Borchmeyer, s. 115–131. (Königshausen & Neumann, Würzburg 2006) 
 Klaus Weissenberger: Formen der Elegie von Goethe bis Celan (Bern: 1969)

Fotnoter

Externa länkar
 Texten på originalspråk 
 Paul Celan läser själv sin Todesfuge youtube.com 

Tyskspråkig litteratur
Tyska dikter
Dikter 1948
Förintelsen i skönlitteratur
Dikter 1947
Verk av Paul Celan