kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Irene Epple

Irene Epple-Waigel, född 18 juni 1957 i Seeg, Allgäu, är en tysk före detta alpin skidåkare.

Hennes främsta framgångar var VM-silvret i störtlopp 1978 och OS-silvret i storslalom vid Olympiska spelen i Lake Placid 1980. Hon var världscupsegrare 1982 i storslalom och i den alpina kombinationen.

Epple är gift med politikern Theodor Waigel.

Västtyska alpina skidåkare
Västtyska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1980
Födda 1957
Kvinnor
Levande personer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1976 från Västtyskland
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 1976
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1980 från Västtyskland
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 1980
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1984 från Västtyskland
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 1984
Riddare av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Australisk vadarsvala

Australisk vadarsvala (Stiltia isabella) är en fågel i familjen Glareolidae inom gruppen vadarsvalor.

Utseende och läten 
Australisk vadarsvala är en medelstor (19-24 cm) slank vadarfågel, med kort böjd röd och svart näbb samt långa spetsiga vingar. Den är något mindre och har längre vingar än orientvadarsvala. Det som framför allt utmärker arten är dess långa ben, längre än alla andra vadarsvalor. Det är dessa långa ben som släktnamnet och det tidigare svenska trivialnamnet refererar till.

I övrigt är fågeln sandbrun ovan och på bröstet, vit på haka och strupe. Näbben är svart med röd spets, ben och fötter är svarta. I flykten syns vitt övergump och sandbruna vingar med svarta handpennor. Könen är lika. Den är känd för att låta under dåligt väder, en mjuk och sorgsam vissling, dämpad drill eller vassare och ljudliga toner.

Utbredning och systematik

Arten häckar enbart i Australien. Delar av populationen är flyttfåglar som bland annat övervintrar i Indonesien, Malaysia och på Papua Nya Guinea, och årligen passerar den Christmas Island på sin flyttning till och från häckningsområdena. Den delas inte upp i några underarter.

Tidigare placerades den i släktet Glareola tillsammans med de övriga vadarsvalorna men placeras idag vanligast i det egna släktet Stiltia, som först beskrevs 1855 av George Robert Gray. Teorin är att den utgör en mellanform mellan de äkta vadarsvalorna och ökenlöparna i Cursorius. DNA-studier visar dock att detta synsätt troligen är inkorrekt och att australisk vadarsvala trots allt är inbäddat i släktet Glareola.

Levnadssätt

Biotop 
Australisk vadarsvala förekommer i trädlös öppen terräng med sparsam växtlighet. Ibland kan den också ses i närheter av våtmarker, flodbäddar, laguner och reningsverk. Under häckningstid behöver den tillgång till buskage som ungarna kan skydda sig i.

Föda 
Fågeln lever framför allt av insekter, spindlar och hundrafotingar. Födan fångas i luften eller från marken dagtid men framför allt kring gryning och skymning. Australisk vadarsvala har saltkörtlar, vilket betyder att den kan dricka saltvatten.

Häckning 
Australisk vadarsvala häckar i små och lösa kolonier beroende på väder, men de flesta mellan september och november.

Status
Världspopulationen uppskattas till 60.000 individer. Trots att den globala utvecklingstrenden inte är beräknad så kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Fåglar i australiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Vadarsvalor
Komma ut-roman

Komma ut-roman är en litterär genre som oftast riktar sig till tonåringar. Komma ut-romaner handlar om att komma ut ur garderoben.

Den första kom ut-romanen som gavs ut i Sverige var Inger Edelfeldts Duktig pojke som släpptes 1977. Andra exempel på komma ut-romaner är Spela roll (1993) av Hans Olsson, I väntan på liv (1999) av Marika Kolterjahn, Du och jag, Marie Curie (2003) av Annika Ruth Persson och Dags att våga (2005) av Åsa Nilsson. 
 
En typisk komma ut-roman följer ett visst standardmönster: En tonåring, ofta bokens berättar jag, upptäcker att hon/han är homosexuell, bisexuell eller transperson och plågas på grund av detta av skuldkänslor. Personen förälskar sig, oftast i en person som är säkrare i sin egen sexualitet än huvudkaraktären och avslutas med att personen kommer över rädslan och berättar om sin homosexualitet för sin familj och sina vänner. Lennart Kuick beskriver den typiska komma ut-romanen som en bok om "en ung man med svåra grubblerier och en fientlig omgivning".

Källor 
GT.se 4 april 2005

Litterära genrer
HBTQ-relaterad litteratur
Hans Olsson (författare)

Hans Olsson är en svensk författare av ungdomslitteratur född 1962 i Timrå, uppvuxen i Uppsala och bosatt i Stockholm.

Utbildning 
Olsson har bland annat studerat historia och u-landskunskap och har även en lärarutbildning i bagaget. Han har arbetat både som lärare och inom vården och arbetar nu inom RFSU med utbildning och skolfrågor. 1993 utkom Olssons första roman Spelar roll vilken är en komma ut-roman som även nominerades till August-priset. Vilket även Olssons andra bok Smitvarning blev.

Bibliografi 
1993 - Spelar roll
2000 - Smitvarning
2003 - Inga bomber över Skärholmen

Källor 
Författarinformation: Hans Olsson

Födda 1962
Män
Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur
Levande personer
Personer från Timrå
Lane-Ryrs landskommun

Lane-Ryrs landskommun var en tidigare kommun i dåvarande Göteborgs och Bohus län.

Administrativ historik
Den bildades som landskommunen Ryr i Ryrs socken (ibland även kallad Norra Ryr) i Lane härad i Bohuslän när 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft.  17 april 1885 namnändrades kommunen till Lane-Ryr i särskiljande syfte.

Kommunen påverkades inte av den landsomfattande kommunreformen 1952, men ingår sedan 1971 i Uddevalla kommun.

Kommunkoden 1952–70 var 1425.

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde kommunen Lane-Ryrs församling.

Geografi
Lane-Ryrs landskommun omfattade den 1 januari 1952 en areal av 84,82 km², varav 83,08 km² land.

Tätorter i kommunen 1960
I Lane-Ryrs landskommun fanns den 1 november 1960 ingen tätort. Tätortsgraden i kommunen var då alltså 0,0 procent.

Politik

Mandatfördelning i valen 1950–1966

Se även
 Sundals-Ryrs landskommun
 Valbo-Ryrs landskommun
 Väne-Ryrs landskommun

Referenser

Sveriges kommuner 1863-1951
Sveriges kommuner 1952-1970
Indelningar i Uddevalla kommun
Tidigare kommuner i Göteborgs och Bohus län
Mullvadssalamandrar

Mullvadssalamandrar (Ambystomatidae) är en familj bland stjärtgroddjuren med ett släkte, Ambystoma, och 32 arter, som finns i Nordamerika.

Mullvadssalamandrarna är medelstora till stora djur, den största arten, tigersalamandern, kan bli 34 cm lång. De är vanligtvis mörkt färgade i brunt eller svart, och har ofta någon form av ljus, kontrasterande teckning. Neoteni förekommer hos många arter, till exempel hos axolotlen, släktets troligtvis mest kända art. Med undantag av de neotena formerna är de flesta arterna landlevande. Släktet har fått sitt svenska namn av att många av de landlevande arterna är nattaktiva och tillbringar den ljusa delen av dygnet nergrävda antingen i egengrävda hålor eller gångar, eller gångar och bon som de övertagit från andra djur. 

Typiskt är ett brett huvud med små ögon. Hannar har vanligen en längre svans än honor. Flera arter har gula, orange eller vita fläckar på en mörk grundfärg. Före fortplantningen under våren vandrar flera mullvadssalamandrar över land. De rör sig vanligen på natten efter regnfall. I nordliga trakter börjar fortplantningen under sommaren. Hos arter med fullständig metamorfos varar den i två till tre år.

Fram till 2006 räknades även släktet Dicamptodon till familjen mullvadssalamandrar.

Arter 
Ambystoma annulatm tvärbandad mullvadssalamander
Ambystoma cingulatum nätmönstrad mullvadssalamander
Ambystoma gracile nordvästlig mullvadssalamander
Ambystoma jeffersonianum Jeffersons mullvadssalamander
Ambystoma laterale blåprickig mullvadssalamander
Ambystoma macrodactylum långtåad mullvadssalamander 
Ambystoma maculatum gulfläckig mullvadssalamander
Ambystoma mexicanum (neoten) axolotl
Ambystoma opacum marmorerad mullvadssalamander
Ambystoma tigrinum tigersalamander
Ambystoma talpoideum mullvadssalamander

IUCN listar dessutom:
 Ambystoma altamirani
 Ambystoma amblycephalum
 Ambystoma barbouri
 Ambystoma bishopi
 Ambystoma bombypellum
 Ambystoma dumerilii
 Ambystoma flavipiperatum
 Ambystoma granulosum
 Ambystoma lermaense
 Ambystoma leorae
 Ambystoma mabeei
 Ambystoma mavortium
 Ambystoma ordinarium
 Ambystoma rivulare
 Ambystoma rosaceum
 Ambystoma silvense
 Ambystoma subsalsum
 Ambystoma taylori
 Ambystoma texanum
 Ambystoma velasci

IUCN listar fyra arter som akut hotad (CR) och sju arter som starkt hotad (EN).

Referenser
Story of a Heart

Story of a Heart är ett samlingsalbum av BAO, släppt 6 juli 2009. Solister är Helen Sjöholm och Tommy Körberg.

Låtlista

1 Sång framförd av Helen Sjöholm
2 Sång framförd av Tommy Körberg
3 Sång framförd av Tommy Körberg och Helen Sjöholm

Listplaceringar

Referenser

Album av Benny Anderssons orkester
Album producerade av Benny Andersson
Musikalbum 2009
Engelskspråkiga musikalbum
Morlanda landskommun

Morlanda landskommun var en tidigare kommun i dåvarande Göteborgs och Bohus län.

Administrativ historik
I samband med att 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft den 1 januari 1863 inrättades i Morlanda socken i Orusts västra härad i Bohuslän  denna kommun. År 1892 bröts ett område ut för att bilda Skaftö landskommun.

Den 1 januari 1947 (enligt beslut den 27 september 1945) överfördes från Morlanda landskommun till Tegneby landskommun hemmanet Rålandsberg med 10 invånare och omfattande 0,87 km², varav 0,86 km² land.

Vid  kommunreformen 1952 bildade den storkommun genom sammanläggning med de tidigare landskommunerna Gullholmen, Käringön och Mollösund.

I kommunen inrättades: 
29 januari 1886 - Hälleviksstrands municipalsamhälle, upplöst 31 december 1959 
30 november 1893 - Ellös municipalsamhälle, upplöst 31 december 1959
18 november 1910 - Edshultshalls municipalsamhälle, upplöst 31 december 1956 
18 november 1910 - Stockens municipalsamhälle, upplöst 31 december 1959

Dessutom låg här efter kommunsammanslagningen 1952 Gullholmens municipalsamhälle och Käringöns municipalsamhälle vilka upplöstes 31 december 1959, samt Mollösunds municipalsamhälle som upplöstes först 31 december 1970. 

1971 blev området en del av Orusts kommun.

Åren 1952-70 var Kommunkoden 1420.

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde kommunen Morlanda församling. Den 1 januari 1952 tillkom församlingarna Gullholmen, Käringön och Mollösund.

Geografi
Morlanda landskommun omfattade den 1 januari 1952 en areal av 90,64 km², varav 89,19 km² land.

Tätorter i kommunen 1960

Tätortsgraden i kommunen var den 1 november 1960 49,5 procent.

Politik

Mandatfördelning i Morlanda landskommun 1938–1966

Mandatfördelning i Mollösunds municipalsamhälle 1962-1966

Källor

Indelningar i Orusts kommun
Sveriges kommuner 1863-1951
Sveriges kommuner 1952-1970
Tidigare kommuner i Göteborgs och Bohus län
Statens telenämnd

Statens telenämnd var en statlig nämnd i Sverige som hade i uppdrag att utfärda föreskrifter för anslutningar till televerkets anläggningar. Den hade också till uppgift att registrera utrustning som fick anslutas till det allmänna telenätet. Den skulle samt följa den tekniska utvecklingen och internationella och nationella standardiseringsarbetet och föreslå till regeringen de åtgärder man fann motiverade. Till uppgift hade telenämnden också att se till att likformigheten med den västeuropeiska utvecklingen upprätthölls samt att bistå de konkurrensvårdande myndigheterna med teknisk sakkunskap. Statens telenämnd startades 1989 och sammanslogs 1992 med Televerkets frekvensförvaltning för att bilda Telestyrelsen. Telestyrelsen sammanslogs i sin tur 1994 med postens myndighetsfunktioner för att bilda Post- och telestyrelsen.

Ej längre existerande svenska statliga myndigheter
Svenska statliga myndigheter bildade 1989
Svenska statliga myndigheter upplösta 1992
Melchior Treub

Melchior Treub, född 26 december 1851 i Voorschoten, död 30 oktober 1910 i Saint-Raphaël, var en nederländsk botaniker, bror till Hector och Willem Treub.

Treub blev filosofie doktor och assistent vid Leidens botaniska trädgård 1874. Han blev tidigt bemärkt genom botaniska undersökningar och kallades 1880 till föreståndare för botaniska stationen och trädgården i Buitenzorg på Java. Genom honom blev denna institution internationellt uppmärksammad; den utvidgades med ett botaniskt laboratorium, utrustat med instrument, bibliotek och samlingar för allsidig forskning över den tropiska floran, och erhöll som filial ett urskogsområde i bergstrakten vid Tjibodas, likaledes med laboratorium samt forskarbostäder. Många forskare lockades till Buitenzorg, där det med tiden uppstod speciallaboratorier, särskilt för tropiska nyttoväxter, vilka slutligen ombildades till departement för agrikultur och skogsforskning. 

Treubs botaniska skrifter omfattar dels kemisk fysiologi (Jets over het chlorophyll, 1874), dels cellforskning (Recherches sur le rôle du noyau dans la division des cellules végétales, 1876), dels utvecklingslära och organografi, vartill särskilt Javavegetationen lämnade material (Études sur les lycopodiacées, Recherches sur les cycadées, och undersökningar över avvikande fröbildning och apogami); dels ekologi (till exempel om den nya vegetationen på Krakatau efter utbrottet 1883).

Treub redigerade den 1874 av företrädaren Scheffer påbörjade tidskriften "Annales du Jardin botanique de Buitenzorg". Han lämnade Java 1909 och försökte förgäves återställa sin bristande hälsa genom en tids vistelse i Egypten, innan han bosatte sig vid Franska rivieran.

Treub blev ledamot av Vetenskapssocieteten i Uppsala 1893, av svenska Vetenskapsakademien 1895 och av Fysiografiska sällskapet i Lund 1898.

Källor

Nederländska botaniker
Nederländska forskare under 1800-talet
Personer från Voorschoten
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Födda 1851
Avlidna 1910
Män
Ugglan
Mottagare av Linnean Medal
Schweiz i olympiska vinterspelen 1932

Schweiz deltog i olympiska vinterspelen 1932. Schweiz trupp bestod av 7 män.

Medaljer

Silver

Två-manna: Reto Capadrutt och Oscar Geier

Resultat

Individuell herrar
Fritz Kaufmann – 6  
Cesare Chiogna – 9  
Fritz Steuri – 18

Två-manna
Reto Capadrutt och Oscar Geier – 2 

Fyra-manna
Reto Capadrutt, Hans Eisenhut, Charles Jenny och Oscar Geier – 4

Individuell
Cesare Chiogna – 22  
Fritz Kaufmann – 23  
Fritz Steuri – 26

Källor
SR/Olympic Sports

1932 i Schweiz
Nationer i olympiska vinterspelen 1932
1932
Schweiz i olympiska vinterspelen 1936

Schweiz deltog i olympiska vinterspelen 1936. Schweiz trupp bestod av 34 idrottare, 30 män och 4 kvinnor.

Medaljer

Guld

Fyra-manna: Pierre Musy, Arnold "Noldi" Gartmann, Charles Bouvier och Joseph Beerli

Silver

Två-manna: Fritz Feierabend och Joseph Beerli
Fyra-manna: Reto Capadrutt, Hans Aichele, Fritz Feierabend och Hans Bütikofer

Sporter
 
Marcelle Bühler 
Erna Steuri 

Reto Badrutt
Richard Bühler 
Marcel Raymond 

Joseph Beerli 
Fritz Feierabend  
Charles Bouvier 
Arnold "Noldi" Gartmann 
Pierre Musy 
Hans Aichele 
Hans Bütikofer 
Reto Capadrutt 

Ferdinand Cattini 
Hans Cattini 
Otto Heller 
Arnold Hirtz 
Ernst Hug 
Albert Künzler 
Charles Keßler 
Herbert Keßler 
Adolf Martignoni 
Thomas Pleisch 
Oskar Schmidt 
Bibi Torriani 

Angela Anderes 
Lucian Büeler 
Hertha Frey-Dexler 

Adolf Freiburghaus 
Eduard Müller 
August Sonderegger 
Willi Bernath (Deltog även i nordisk kombination)

Ernst Berger 
Oswald Julen

Källor
SR/Olympic Sports

1936 i Schweiz
Nationer i olympiska vinterspelen 1936
1936
Lexus HS

Lexus HS är en hybridbil som introducerades av Lexus på North American International Auto Show i januari 2009. HS 250h förväntas gå till försäljning under andra halvåret av 2009 som en 2010-modell. Plattformen är baserad på den tredje generationen av Toyota Avensis. Bioplastmaterial används för fordonets inredning. Med en total längd på 4,69 meter är Lexus HS något större än Lexus IS, men ändå mindre än de medelstora Lexus ES. Enligt Lexus står beteckningen "HS" för Harmonious Sedan.

Referenser

Externa länkar

HS
Framhjulsdrivna fordon
Selenografi

Selenografi är studiet av ytan och de fysiska kännemärkena på månen. Historiskt sett har selenograferna sysslat med att rita kartor och namnge månhav, kratrar, bergskedjor och andra formationer. Det arbetet var till stor del färdigt för månens framsida då högupplösta bilder togs av rymdsonder under den tidiga rymderan. Den bakre sidan kunde då börja namnges. Vissa regioner, särskilt runt polerna, är dock dåligt undersökta och den exakta lokaliseringen för många formationer kan vara felaktiga med flera kilometer.

Etymologi 
Ordet selenografi kommer från den grekiska gudinnan Selene och ordet γράφω (graphō, “jag skriver”).

Tidiga månkartor 

Följande fem månkartor tillhörde de allra först framställda.
 Michel Florent van Langren, 1645
 Jan Hevelius, Selenographia, 1647 (Se bild)
 Giovanni Battista Riccioli och Francesco Maria Grimaldi, Almagestum novum, 1651
 Giovanni Domenico Cassini, 1679 (ny upplaga 1787)
 Tobias Mayer, 1749, publicerad 1775

Se även 
 Selenographia
 Lista över månens kratrar
 Lista över månens berg
 Lista över månens hav

Referenser

Noter 

Månen
Kartografi
Edgar Mannheimer

Edgar Mannheimer, född den 20 april 1904 i Göteborg, död den 9 april 1965, var en svensk barnläkare och kardiolog, internationellt känd som "den europeiska barnkardiologins fader".

Mannheimer avlade studentexamen 1923 och medicine kandidatexamen vid Uppsala universitet 1927. Han blev medicine licentiat vid Karolinska institutet 1932 och disputerade 1940 på avhandlingen Calibrated phonocardiography and electro-cardiography. A clinical study of normal children and children with congenital heart disease. 

Mannheimer blev docent i pediatrik vid Karolinska institutet 1941 och arbetade därefter vid Karolinska sjukhuset. Han var en av författarna till den klassiska läroboken Diagnosis of congenital heart disease. A clinical and technical study by the Cardiologic Team of the Pediatric Clinic, Karolinska Hospital, Stockholm 1955.

Mannheimer arbetade även under 1960-talet i Etiopien inom ramen för Sidas verksamhet som medicinskt huvudansvarig för sjukhuset vid Haile Selassie I University i Addis Abeba, där han 1964 blev professor. Han avled 1965 i en bilolycka nära Kampala, Uganda, och efterträddes av barndiabetologen Yngve Larsson.

Edgar Mannheimer tillhörde den svenska släkten Mannheimer. Han var son till politikern Otto Mannheimer och konstnärinnan Charlotte Mannheimer, född Abrahamson.

Första gången var han gift 1930–1942 med Majt Ericsson (1907–1994), dotter till apotekare John Ericsson och Anna Mjöberg samt omgift med bankdirektör Ernst de Maré. I detta äktenskap hade Edgar Mannheimer döttrarna Bodil (född 1935) och Susanne (född 1939).

Andra gången var han gift från 1944 med friherrinnan Viveka von Essen (1912–2013), dotter till löjtnanten, friherre Reinhold von Essen och Eva Ribbing, samt omgift med överstelöjtnant Wilhelm af Sillén (1917–2015). I detta äktenskap hade Edgar Mannheimer barnen Otto (född 1944), Johan (född 1945), Eva (född 1948) och Anette (född 1957).

Källor

Noter

Vidare läsning

In memoriam - Edgar Mannheimer, Clinical Pediatrics, augusti 1965

Svenska professorer i pediatrik
Svenska kardiologer
Personer verksamma vid Karolinska Institutet
Alumner från Uppsala universitet
Personer som omkommit i trafikolyckor
Svenskar i Etiopien
Svenska läkare under 1900-talet
Läkare från Göteborg
Edgar
Födda 1904
Avlidna 1965
Män
Max von Pettenkofer

Max Joseph von Pettenkofer, född 3 december 1818 i Lichtenheim i Niederbayern, död 10 februari 1901 i München, var en tysk kemist och läkare. Han hävdade felaktigt att smitta kunde separeras mellan välbärgade och fattiga områden men hans arbete fick likväl betydelse för underprivilegierade gruppers miljöer och hälsa.

Pettenkofer studerade i Giessen kemi hos Justus von Liebig, blev 1843 medicine doktor samt utnämndes 1847 till extra ordinarie och 1853 till ordinarie professor i medicinsk kemi i München. År 1866 inrättades där för honom en lärostol i hygien, den första i Tyskland, vilken han behöll till 1894. År 1890 blev han president i bayerska vetenskapsakademien.

Pettenkofer grundlade den tyska hygieniska skolan. I en mängd, delvis gemensamt med Carl von Voit utförda, undersökningar bearbetade han hygienens alla områden (undersökningar över kolerans utbredningssätt, grundvattnets inverkan, ventilationen, desinfektionen, ämnesomsättningen med mera) och inverkade genom sina många lärjungar på hygienens utveckling även långt utanför Tyskland. 

Tillsammans med Ludwig von Buhl och Voit utgav han 1864-81 "Zeitschrift für Biologie". Därefter började han tillsammans med August Wilhelm von Hofmann och Joseph Forster utge "Archiv für Hygiene" samt redigerade i tillsammans med Hugo von Ziemssen en omfångsrik "Handbuch der Hygiene" (tre band i sju avdelningar 1882 ff.).

Bland Pettenkofers kemiska och fysiologisk-kemiska arbeten kan nämnas en avhandling Über die regelmässigen Abstände der Æquivalenzzahlen der sogenannten einfachen Radicale, i vilken han påpekade de regelbundna avstånden mellan atomerna i de så kallade triaderna; vidare utarbetade han metoden att kvantitativt bestämma koldioxiden i luft och i vatten och studerade förekomsten av garvsyrorna i ved.

Under 1840-50-talen sysselsatte Pettenkofer sig med talrika kemisk-tekniska problem, till exempel framställningen av antika glassorter. För restaurering av oljemålningar angav han två nya förfaringssätt och utgav en skrift, Über Ölfarbe und Conservirung der Gemälde-Galerien durch das Regenerations-Verfahren (andra upplagan 1902).

Pettenkofer blev 1877 ledamot av Göteborgs vetenskaps- och vitterhetssamhälle och 1885 av svenska Vetenskapsakademien. Ett monument restes över honom på Maximiliansplatz i München.

Källor

Tyska kemister
Tyska hygieniker
Tyska professorer i medicin
Personer verksamma vid Münchens universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg
Ledamöter av Bayerische Akademie der Wissenschaften
Walhalla
Kemister under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Bayrare
Födda 1818
Avlidna 1901
Män
Ugglan
Clifford Rose

Clifford Rose, född 24 oktober 1929 i Hamnish nära Leominster, Herefordshire, död 6 november 2021 i Northwood i Hillingdon, London, var en brittisk skådespelare, bland annat känd i rollen som Sturmbannführer (senare Standartenführer) Ludwig Kessler i TV-serien Hemliga armén och i den fristående fortsättningen Kessler.

Källor

Externa länkar 
IMDb

Brittiska TV-skådespelare
Brittiska skådespelare under 1900-talet
Brittiska skådespelare under 2000-talet
Personer från Herefordshire
Födda 1929
Avlidna 2021
Män
Alumner från King's College London
Världsmästerskapen i starbåt

Världsmästerskapen i starbåt har arrangerats varje år sedan 1923, med undantag för 1968, då de ställdes in på grund av de olympiska sommarspelen. Tävlingarna anordnades även under andra världskriget, då många andra internationella sportevenemang ställdes in. Detta då alla tävlingar under dessa år anordnades i Amerika, som drabbades lindrigare av kriget än Europa.

Den mest framgångsrika nationen i världsmästerskapen i starbåt är USA. På senare år har Brasilien, Storbritannien och Tyskland med flera länder haft framgångar.

Lista över världsmästerskap i starbåt

Externa länkar 
International Star Class Yacht Racing Association