kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Långstjärtad ålbrosme

Långstjärtad ålbrosme (Lycenchelys muraena) är en bottenfisk i familjen tånglakefiskar som lever i Arktis och angränsande vatten.

Utseende 
Den långstjärtade ålbrosmen är en långsträckt fisk med bakåt avsmalnande kropp och platt huvud. Kroppsfärgen är gulbrun; sidolinjen är dubbel, även om den undre ofta är otydlig. Största konstaterade längd är 22,6 cm.

Vanor 
Ålbrosmen är en bottenfisk som lever på djup mellan 350 och 1700 meter. Den föredrar temperaturer under 0°C och dybottnar på mellan 620 och 1175 meters djup, där den lever på små kräftdjur.

Utbredning 
Utbredningsområdet omfattar Arktis från Norska havet, östra och nordvästra Grönland och norra Karahavet samt nordöstra Atlanten från Spetsbergen söderut till Färöarna. Den har även påträffats vid Norge.

Referenser 

Abborrartade fiskar
Anglo-siamesiska fördraget 1909

Anglo-siamesiska fördraget 1909 eller Bangkok-fördraget 1909 var ett traktat mellan Storbritannien och Konungariket Siam som undertecknades den 10 mars 1909 i Bangkok. Ratifikationer utväxlades i London den 9 juli 1909. Anglo-siamesiska fördraget 1909 definierade den moderna gränsen mellan Siam och Brittiska Malaya genom att säkra thailändsk auktoritet över provinserna Pattani, Yala, Narathiwat och Satun, som tidigare var en del av de delvis oberoende malajiska sultanaten Pattani och Kedah.

Avtalet, där den malajiska befolkningen inte var företrädda, delade på ett effektivt sätt de norra Malajstaterna i två delar. Området kring moderna Pattani (malajiska: ڤتنا (Patani)), Narathiwat (malajiska: منارة (Menara)), Songkhla (Malay: سيڠڬورا (Singgora)), Satun (malajiska: مقيم ستل (Mukim Setul)) och Yala (malajiska: جال (Jala)) kvarstod under thailändsk kontroll, medan Thailand avstod sina anspråk på överhöghet över Kedah (thai: ไทรบุรี (Saiburi)), Kelantan (thai: กลันตัน (Kalantan)), Perlis (thai: ปะลิส (Palit)) och Terengganu (thai: ตรัง กา นู (Trangkanu)) vilka integrerades i den brittiska intressesfären som protektorat. Dessa fyra stater blev, tillsammans med Johor, senare kända som Oförenade malajstaterna.

Ursprungligen var Satun och Perlis en del av malajiska Sultanatet Kedah men bara Satun kvarstod med Thailand. Patani, Narathiwat, Songkhla och Yala styrdes historiskt av det malajiska Sultanatet Patani.
Den brittiska logiken för sanktionera den fortsatta thailändska ockupationen av den återstående norra delen av Malaya var att Thailand upplevdes som en vänlig buffert mot fransmännen i Indokina.

De bägge undertecknarna av fördraget 1909 hade tidigare slutit Burneyfördraget 1826. Burneyfördraget erkände Kedah, Kelantan, Perlis och Terengganu som thailändska provinser, medan ön Penang och provinsen Wellesley på fastlandet tillhörde britterna, samt att Thailand inte skulle störa den brittiska handeln med Kelantan och Terengganu.

Källor

Externa länkar
Text

Fördrag
 
 
1909 i Storbritannien
Politikåret 1909
Relationer mellan Storbritannien och Thailand
1909 i Thailand
Bangkoks historia
Sangha Trinational

Sangha Trinational är ett regnskogsområde i gränsområdet mellan de tre länderna Centralafrikanska republiken, Kamerun och Kongo-Brazzaville.

Området kom till 1999 när Yaoundédeklarationen skrevs under. Den innebar en överenskommelse om att skapa en tri-nationell park sammansatt av Dzanga-Sangha speciella reservat i Centralafrikanska republiken, Lobéké nationalpark i Kamerun och Nouabalé-Ndoki nationalpark i Kongo-Brazzaville. Området sköts av Centralafrikanska skogskommissionen (COMIFAC) och övervakas och finansieras av internationella viltgrupper såsom Världsnaturfonden (WWF), Wildlife Conservation Society (WCS) och Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit (GIZ). Det utnämndes till världsarv 2012 efter att de ingående delarna hade varit uppsatta på sina länders tentativa världsarvslistor sedan 2006.

Referenser

Sangha Trinational
Världsarv i Centralafrikanska republiken
Världsarv i Kamerun
Världsarv i Kongo-Brazzaville
Världsarv inskrivna 2012
Skogar i Centralafrikanska republiken
Skogar i Kamerun
Skogar i Kongo-Brazzaville
Double Trouble

Double Trouble är en film från 1967 med Elvis Presley i huvudrollen. Filmen regisserades av Norman Taurog.

Filmens Handling
Filmen handlar om Guy Lambert (Elvis Presley), en sångare som är på Europaturné. Han möter två kvinnor, spelade av Anette Day och Yvonne Romain. Trubbel uppstår då mordförsök utförs mot Guy och den stora frågan är om de hinner till Stockholm innan mördaren kommer ikapp.

Annat om filmen
 Double Trouble var den enda film Anette Day spelade in.
 Double Trouble regisserades av Norman Taurog, och var hans sjunde Elvis-film av totalt nio filmer. De andra var: Älska mig lite, Speedway, California Holiday, Tickle Me, Hjärta till salu, Girls! Girls! Girls!, Blue Hawaii och En Yankee Med Takter I. 
 Delar av filmen går ut på att Guy Lambert samt Anette Days karaktär ska ta sig till Stockholm.

Källor

Engelskspråkiga filmer
Amerikanska musikalfilmer
Filmer 1967
Elvis Presley
William Henry Hudson

William Henry Hudson, född 4 augusti 1841, död 18 augusti 1922, var en brittisk författare.

Hudson föddes i Argentina, kom 1874 till London och levde i fattigdom tills han 1901 fick statspension. Hudsons främsta arbeten är hans sydamerikanska böcker The purple land (1885), The crystal age (1887), Green mansions (1904) och Far away and long ago. Bland hans böcker om engelska landsbygden märks Afoot in England (1909) och A shepherd's life (1910).

Svenska översättningar
 I Ombuträdets skugga: berättelser från Argentina (översättning Karin Jensen, Wahlström & Widstrand, 1922)
 Urskogens hemlighet: en vildmarksroman från tropikerna (översättning Senta Centervall, Svenska andelsförlaget, 1923)
 Grönskande boningar: en skildring från tropikernas urskog (Green mansions) (översättning Karin Jensen, Wahlström & Widstrand, 1923)
 Det purpurstänkta landet: en viss Richard Lambs öden och äventyr i La Banda Orientál i Sydamerika, skildrade av honom själv (''The purple land) (översättning Karin Jensen, Wahlström & Widstrand, 1924). Ny uppl. 1944 med titel Det blodröda landet
 I fjärran land för länge sen: historien om mina barndoms- och uppväxtår (Far away and long ago) (översättning Karin Jensen, Wahlström & Widstrand, 1925)
 I fåglarnas rike (Adventures among birds) (översättning Karin Jensen, Wahlström & Widstrand, 1926)
 I fjärran land och för länge sen (översättning Gustav Sandgren, Natur och kultur, 1961)

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 13 s. 389.

Brittiska författare
Födda 1841
Avlidna 1922
Män
Personer från Buenos Aires (provins)
Avant-garde metal

Avant-garde metal (eller experimentell metal) är en undergenre av heavy metal, med ursprung från Centraleuropa under början av 1980-talet.

Historia 
Ordet avant-garde är franskt och betyder "förtrupp". Avant-garde metal är en beteckning på heavy metal musik som är radikal, experimentell och nyskapande.

Se även 
 Heavy metal-prickar
 Hårdrockare
 Experimentell rock

Referenser

Noter 

Undergenrer till metal
Östra Herrestad

Östra Herrestad är kyrkbyn i Östra Herrestads socken i Simrishamns kommun i Skåne. Orten ligger på Österlen nordost Hammenhög väster om Simrishamn.

I byn ligger Östra Herrestads kyrka.

Orter i Simrishamns kommun
Air batu campur

Air batu campur (mixad is) oftast kallad ABC (även känd som Ais kacang (nötter, is) i Penang och Singapore) är en malaysisk efterrätt gjord av hyvlad is. Från början bestod den endast av hyvlad is och röda bönor, men antalet ingredienser har sedan dess utökats. Idag har ABC vanligen starka färger och serveras med olika fruktcocktails och dressingar. I Malaysia innehåller nästan alla varianter numera en stor av portion attap chee (palmfrön), röda bönor, sockermajs, gräsgelé och kuber av agar som vanliga ingredienser. 

Andra mindre vanliga ingredienser är aloe vera, cendol, nata de coco och glass. Slutligen ringlas en toppning av kondenserad mjölk, eller kokosmjölk över berget av is. Några matställen har även infört nya toppingar såsom durian, chokladsås och glass. Det finns också versioner som serveras med gula melaka (palmsockersirap) i stället för flerfärgade toppingar.

Traditionellt användes en speciell ismaskin för att framställa den hyvlade isen som används i desserten, ursprungligen handvevad men numera oftast motordriven.

Källor

Mat och dryck i Malaysia
Mat och dryck i Singapore
Friedrich-Ebert-Siedlung

Friedrich-Ebert-Siedlung är ett bostadsområde i stadsdelen Afrikanisches Viertel i Wedding i Berlin. Området skapades 1928-1939 under ledning av arkitekten Paul Mebes och Paul Emmerich. Delar av området är skapat av Bruno Taut, Werner Harting och Wolfgang Werner. Sammanlagt finns här 1400 lägenheter. Området ägdes från början av spar- och byggnadsföreningen Eintracht som 1996 blev en del av GAGFAH. Sedan 2010 ägs det av Zentral Boden Immobilien AG (ZBI). Området är kulturminnesskyddat och har sitt namn efter Weimarrepublikens förste president Friedrich Ebert.

Externa länkar

Arkitektur i Berlin
Wedding
Bahnhof Berlin Warschauer Strasse

Warschauer Strasse  är en tunnelbane- samt pendeltågsstation vid gatan Warschauer Strasse i stadsdelen Friedrichshain i Berlin, Tyskland. Utanför stationen stannar spårvagnar.

S-Bahnstationen
Pendeltågsstationen, S-Bahnhof Warschauer Strasse, fanns här från 1884. Den ursprungliga byggnaden ersattes av en ny byggnad 1903. 1924 kom återigen en ny byggnad. Den förstördes under andra världskriget men byggdes upp i en förenklad form. 1983 renoverades stationen och 1986 följde en tredje perrong för att underlätta trafiken till de nya områdena i östra Berlin. Byggnaden stängdes pga förfall 2004 och revs 2005. 2006 började återuppbyggandet och den nya byggnaden stod klar 2020.

U-Bahnstationen
Stationen tillhör Berlins första tunnelbanelinje U1, och numera stannar även U3. Stationen skapades av Paul Wittig på uppdrag av Siemens & Halske och började trafikeras 17 augusti 1902. Den var då som nu slutstation för högbanan. Här återfanns även den första verkstaden för tunnelbanan. Under Berlinmurens tid så stängdes stationen år 1961, då stationen låg i Östberlin och inte förrän 1995 öppnades stationen efter en renovering.

Bilder

Källor

Externa länkar 
 

Warschauer Strasse
Berlins tunnelbanestationer
Warschauer Strasse
Järnvägsstationer invigda 1884
Järnvägsstationer invigda 1902
1884 i Tyskland
1902 i Tyskland
S:t Jörgens kyrkogård

S:t Jörgens kyrkogård (tidigare kallad Nya kyrkogården) är en begravningsplats i Varberg, belägen vid Håstensberget. Namnet på kyrkogården med gravkapellet S:t Jörgens kapell är hämtat från det medeltida S:t Jörgens kapell vid Ny Varberg, och Varbergs församling har härigenom velat ge kyrkogårdens namn en historisk anknytning. Sankt Jørgen är det danska namnet på helgonet sankt Göran. S:t Jörgens kyrkogård tillkom vid 1800-talets slut, men har utvidgats flera gånger under 1900-talet.

Historia 
Kyrkostämman i Varberg beslutade den 27 mars 1877 att en ny griftegård skulle anläggas för att tas i bruk från och med 1885. Anledningen var att Östra kyrkogården inte längre kunde utnyttjas, eftersom lik från och med 1885 inte fick begravas inom stadsområde, enligt 1874 års hälsovårdsstadga. En kommitté tillsattes för att komma med förslag på lämplig plats för begravningsplatsen. Kommittén föreslog odaljorden 311 öster om staden, vilken kyrkostämman beslutade inköpa av ägaren, handelsmannen C.F. Bagge. Köpeskillingen var 4 000 kronor. Denna summa, tillsammans med utgifter för iordningställande av marken till begravningsplats, gjorde att den totala kostnaden för den nya kyrkogården blev 15 000 kronor.

1909 befanns kyrkogården vara för liten, och kyrkorådet föreslog att ett jordområde invid Gödestadsvägen skulle inköpas för att utvidgda kyrkogården, vilket kyrkostämman godkände. Kostnaden för marken var cirka 11 000 kronor. Tomtjorden avskildes från fastigheten och såldes på auktion för 7 700 kronor. Den nya delen av kyrkogården invigdes 1919, efter att arbetet fördröjts av första världskriget. Men även efter att kyrkogården utvidgats uppstod behovet att göra den större. År 1930 ansåg kyrkorådet att man inte längre kunde skjuta upp frågan, och tillsammans med stadsingenjören togs två alternativ fram: antingen kunde ett område i Brunnsbergsskogen norr om kyrkogården köpas, eller också kunde ett antal stadsägor i direkt anslutning till kyrkogården användas. Församlingen valde den senare vägen och planerna godkändes av länsstyrelsen 1933. Kostnaderna för inköp av mark och iordningställande till kyrkogård uppgick till 125 000 kronor. Arbetet påbörjades 1937 och invigningen förrättades den 6 juli 1939 av biskop Carl Block. Emellertid tvingades församlingen 1969 avstå största delen av området till Varbergs stad för byggande av bostäder, i utbyte mot mark på Håsten. Detta område iordningställdes under 1970-talet.

I minneslunden finns "Sorg", en skulptur i brons av konstnären Tore Heby.

S:t Jörgens kapell 

Ett provisoriskt gravkapell uppfördes på kyrkogården 1931. I början av 1940-talet började ett nytt permanent gravkapell och krematorium utredas, men det dröjde till 1964 innan kyrkofullmäktige beslutade att kapellet skulle byggas. Byggarbetena påbörjades sedan 1967, och kapellet invigdes 1969 av biskop Bo Giertz.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 

Begravningsplatser i Varberg
Varbergs historia
Bolshög

Bolshög är kyrkbyn i Bolshögs socken i Simrishamns kommun i  Skåne, belägen sydväst om Simrishamn. Bolshög ligger även ett drygt stenkast från Nordens bäst bevarade medeltidsborg, Glimmingehus 

Här finns Bolshögs kyrka.

Källor 

Orter i Simrishamns kommun
Österlen
Säbyholms Järnväg

Säbyholms Järnväg (SbhJ)  var en 1435 mm 2,4 kilometer normalspårig järnväg från Säby station vid Landskrona-Ängelholms Järnväg (LEJ) till Skånska sockerfabriksaktiebolagets sockerbruk vid Säbyholm. Banan byggdes av sockerfabriken som en industribana enbart för godstransport och öppnades den 15 december 1883 för enskild godstrafik med allmän godstrafik följande år.  Den bokförda byggnadskostnaden var 230 000 kronor och fordonskostnaden 112 000 kronor vid slutet av 1916.

Säbyholms järnväg ägde godsvagnar för betestransporterna och ånglok från bland annat Nydqvist & Holm AB. Ångloken kompletterades eller ersattes med bensin- och dieseldrivna lokomotorer bland annat från Orenstein & Koppel i början av 1920-talet  och Z4 från Kockums Mekaniska Verkstad i början av 1950-talet. 

Statens Järnvägar (SJ) begärde 1960 att få lägga ner bana mellan Landskrona och Billesholm som staten hade köpt av LEJ. SJ fick tillstånd att upphöra med all trafik från den 25 maj 1960 vilket innebar att trafiken på Säbyholms järnväg också måste upphöra. Svenska Sockerfabriks AB (SAA) förhandlade med SJ om fortsatt vagnstrafik till sockerfabriken. Ett samtrafiksavtal träffades och SJ skulle stå för dragkraft och banunderhåll. Banan blev tillsammans med spåret för LEJ från Säby till Landskrona ett stickspår till Landskrona station. SAA flyttade efter betessäsongen 1961 beteshanteringen till andra fabriker och nästan alla transporter till Säbyholm försvann. Underhållet av spåret blev eftersatt och 1969 anhöll SJ om att få upphöra med trafiken och riva spåret. Det beviljades med verkan den 22 maj 1971 (23 maj 1970?) men spåret hade redan rivits 1970.

Sockerbruket hade spåranslutning till hamnen i Borstahusen med en smalspårig 820 mm industribana för betestransport. Banan byggdes 1894 och användes till slutet på 1930-talet men revs inte förrän på 1960-talet. Vagnarna var till en början hästdragna men i början av 1920-talet anskaffades en lokomotor.

Den nedlagda banvallen korsas av den 2001 nybyggda sträckningen av Västkustbanan mellan Landskrona och Helsingborg. Vid före detta Säby station finns det spår av järnvägen och närmare Säbyholm går en mindre väg på banvallen.

Referenser 

Historiska järnvägslinjer i Sverige
Ej längre existerande svenska järnvägsbolag
Järnvägslinjer öppnade 1883
Järnvägslinjer stängda 1970
Maotianshanskiffern

Maotianshanskiffern är en serie lagerstätten i Kina från äldre kambrium, för cirka 530 miljoner år sedan.. Maotianshanskiffern bildar en av ett fyrtiotal kambiska fossilplatser i världen och visar upp utomordentligt välbevarade sällsynta, icke-mineraliserade mjukvävnad, jämförbar med fossilerna som hittats i Burgesskiffern. De har fått sitt namn efter berget Maotianshan  i häradet Chengjiang i provinsen Yunnan i sydvästra Kina.

Sedan 2012 är Maotianshanskiffern listade av Unesco som världsarv.

Den kända samlingen av organismerna som hittats här refereras till som Chengjiangbiotan för de många spridda fossilplatserna i Chengjiang. Åldern på Chengjiangs lagerstätte kallas lokalt Qiongzhusian, ett steg som odiskutabelt sammanfaller med senare delen av Atdabanium i Siberiens Yngre kambrium. Eftersom det är den äldsta samlingen av ytterst välbevarade fossil ger den oss en unik inblick i hur livet på jorden utvecklades vid den här tidpunkten.

Den har daterats till mellan 525 och 520 miljoner år sedan - en period belägen i mitten av den yngre kambriska epoken och åtminstone 10 miljoner år äldre än Burgesskiffern. Skiffern innehåller också något yngre Guanshan biota.

Historia och vetenskaplig betydelse
Fastän fossiler i regionen har varit kända redan i början av 1900-talet, blev Chengjiang först uppmärksammat för det 1984 upptäckta välbevarade naraoiid Misszhouia, en släkting till trilobiten med en mjuk kropp. Sedan dess har området studerats intensivt av vetenskapsmän från hela världen och gett ett konstant flöde av nya upptäckter som triggat en omfattande vetenskaplig debatt om hur man ska tolka upptäckterna. Under denna tid, har olika taxa reviderats eller tilldelats andra grupper. Tolkningarna har lett till många förfiningar av fylogenin kring olika grupper och även tillkomsten av det nya fylumet Vetulicolia av primitiva deuterostomer.

Chengjiangbiotan har redan alla djurgrupper som hittats i Burgesskiffern; men, då den är tio miljoner år äldre, stöder den mycket starkare slutsatsen att djuren diversifierades tidigare eller snabbar under yngre kambrium än Burgesskiffern fauna. Bevarandet av en extremt mångfasetterad faunasamling gör Maotianshanskiffern till världens viktigaste plats för att förstå det tidiga flercelliga livets evolution och särskilt de olika medlemmarna i fylumet Chordata (ryggsträngsdjuren), som bland annat omfattar alla ryggradsdjur. Chengjiangfossilerna omfattar den äldsta varierande djurgruppen ovan övergången mellan  Proterozoikum och Fanerozoikum och därmed den fossilfyndens främsta informationskälla till att förstå den uppenbarligen snabba diversifieringen av livet känd som den Kambriska explosionen.

Referenser

Noter

Externa länkar
 
 http://www.fossilmuseum.net/Fossil_Sites/Chengjiang/Chengjiang-Biota.htm

Lagerstätte
Världsarv i Kina
Världsarv inskrivna 2012
WP:Projekt Kina
Hellersdorf (tunnelbanestation)

Hellersdorf är en tunnelbanestation i Hellersdorf i Berlin på linje U5.

Berlins tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 1989
Hellersdorf
1989 i Västtyskland
Bahnhof Berlin Innsbrucker Platz

Innsbrucker Platz är en tunnelbane- och pendeltågsstation vid Innsbrucker Platz i stadsdelen Schöneberg i Berlin. Här finns Berlins pendeltåg (S-bahn) med flera linjer och Berlins tunnelbana (U-bahn) med linje U4. S-bahn trafikerar på en ringbana som går runt centrala Berlin. Under tunnelbanans station finns en perrong samt tunnel byggd för framtida linje U10 som är tänkt att gå till Weissensee i östra Berlin. S-Bahnstationen stängdes 1980 och var nedlagd i 13 år, men öppnades åter 1993 efter upprustning.

Berlins tunnelbanestationer
Innsbrucker Platz
Järnvägsstationer invigda 1933
Järnvägsstationer invigda 1910
Schöneberg
1910 i Tyskland
1933 i Tyskland
Bak kut teh

Bak kut teh (kinesiska: 肉骨茶) är en kinesisk soppa som är populär i Malaysia, Singapore, Kina och Taiwan och även angränsande regioner som Riau-öarna och södra Thailand. Namnet kan bokstavligen översättas som "kött-ben-te", och består i sin enklaste form av köttiga fläskrevben som puttrar i timmar i en komplex buljong av örter och kryddor (inklusive stjärnanis, kanel, kryddnejlika, kinakvanne, frön från fänkål och vitlök).

Kinesiskt te serveras ofta till i tron att det späder ut eller löser upp den kopiösa mängd fett som konsumeras i den fläskstinna rätten. Bak kut teh är vanligen en morgonmåltid.

Bak kut teh introducerades i Malaysia på 1800-talet av kinesiska kulier och arbetare av Hokkien-ursprung. Rätten skulle komplettera stuveriarbetarnas magra diet och fungera som en medicin för att stärka deras hälsa. Teochew-kineserna kom senare och den främsta visuella skillnaden mellan Hokkien-och Teochew-versionen av Bak kut teh är att i Hokkiens variant används mörk soja och soppan är därmed mörkare i färgen.

Källor

Mat och dryck i Malaysia
Mat och dryck i Singapore
Rådhuset, Uddevalla

Rådhuset i Uddevalla är en byggnad från tidigt 1800-tal.

Uddevalla stad hade tidigare för sin rådhusrätt använt en 1737 uppförd tvåvåningsbyggnad, som hade byggts 1737 av en köpman i staden och köpts av staden 1747. Detta hus brann ned vid stadsbranden 1806. Det nuvarande rådhuset uppfördes i holländskt tegel vid Kungstorget 1816–18 mellan de två flyglar som tidigare byggts av privat köpmän i staden. Flyglarna övertogs av staden.

Källor

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Uddevalla
Rådhus i Sverige
Pierre Daniel Huet

Pierre Daniel Huet, född 8 februari 1630 i Caen, död 26 januari 1726 i Paris, var en fransk lärd och biskop.

Huet föranstaltade som lärare för Le grand dauphin tillsammans med Jacques Bénigne Bossuet textupplagan Ad usum Delphini. Han ägnade sig efter 1701 helt åt sina studier, vilkas frukter han nedlade i ett flertal skrifter, såväl filosofiska (bland annat Censura philosophiæ cartesianæ 1689, en stridsskrift mot René Descartes) som filologiska (De interpretatione 2 band 1661 och Histoire du commerce et de la navigation des anciens 1716). Självbiografisk är Commentarius de rebus ad eum pertinentibus (1718).

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 13 s. 410–411.

Noter

Franska författare
Franska romersk-katolska biskopar
Franskspråkiga författare
Personer i Frankrike under 1700-talet
Personer från Caen
Födda 1630
Avlidna 1726
Män
Svensk uppslagsbok
Helan och Halvan som svågrar

Helan och Halvan som svågrar (engelska: Twice Two) är en amerikansk kortfilm med Helan och Halvan från 1933 regisserad av James Parrott.

Handling 
Filmen handlar om Helan, som är expert på människans hjärna, och hans sekreterare Halvan, som brukar tjuvlyssna på andras telefonsamtal. De är gifta med varandras systrar och planerar att fira bröllopsdagen tillsammans. Men förberedelserna går inte riktigt som planerat, och de båda kvinnorna går varandra på nerverna.

Om filmen 
När filmen hade Sverigepremiär gick den under titeln Helan och Halvan som svågrar. Alternativa titlar till filmen är Svågrarna och Kära släkten.

Detta var sista gången James Parrott regisserade en film för Helan och Halvan. Han fortsatte dock att samarbeta med duon som manusförfattare, bland annat i Vi reser västerut som utkom 1937.

Både Helan och Halvan har dubbelroller och spelar sina egna systrar. Konceptet med dubbelroller är hämtat från duons tidigare kortfilm Helan och Halvan i Familjeidyll från 1930 och kom att återanvändas i duons senare film Bröder i kvadrat som utkom 1936.

Filmen finns utgiven på DVD och Blu-ray.

Rollista (i urval) 
 Stan Laurel – Halvan/Sandy Hardy
 Oliver Hardy – Helan/Fanny Laurel
 Charlie Hall – Springpojke
 Baldwin Cooke – biträde
 Ham Kinsey – Passerande man, stand-in för Stan Laurel
 Carol Tevis – Mrs. Sandy Hardy (röst)
 May Wallace – Mrs. Fanny Laurel (röst)

Källor

Externa länkar 
 Helan och Halvan som svågrar på IMDb

Filmer 1933
Amerikanska kortfilmer
Amerikanska komedifilmer
Helan och Halvan-filmer
Engelskspråkiga filmer