kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Laura Christensen

Laura Elisabeth Christensen, född 26 januari 1984 i Østerbro i Köpenhamn, är en dansk skådespelare. Hon har bland annat medverkat i Råzone (2006), Kandidaten (2008) och Ondskans rum (2005).

Laura Christensen är sedan 2007 gift med skådespelaren Thomas Levin.

Filmografi 
 Mammon (2016)
 Dig og mig (2008)
 Kandidaten (2008)
 Råzone (2006)
 Ondskans rum (2005)
 La de små barn ... (2004)
 Den tredje makten (2004)
 ''Midsommar (2003)

Referenser

Noter

Webbkällor 
 , läst den 27 mars 2009.
 Filmdelta, läst den 27 mars 2009.

Externa länkar 

__

Danska skådespelare under 2000-talet
Födda 1984
Kvinnor
Levande personer
Skådespelare från Köpenhamn
Narkotikahandel

Narkotikahandel eller droghandel är en global svart marknad som omfattar odling, framställning, distribution och försäljning av illegala substanser. Vissa droger, till exempel alkohol och tobak är utanför den kategorisering av illegala droger som innefattas av begreppet narkotika. Storleken på de drogkarteller som står för den illegala narkotikahandeln kan variera stort, beroende på de vinster som kan tas ut i produktions- och distributionskedjans olika steg. Distributionskedjan består av allt ifrån mindre knarklangare, som kan vara droganvändare själva, via gatugäng och andra mellanhänder till enorma multinationella organisationer.

Se även
 Gyllene halvmånen
 Organiserad brottslighet
 Gyllene triangeln, Asien
 Korruption
 Drogkriget i Mexiko

Narkotikabrott
Messier 61

Messier 61 (M61) även känd som NGC 4303, är en spiralgalax i Virgohopen i stjärnbilden Jungfrun. Den upptäcktes den 5 maj 1779 av Barnaba Oriani sex dagar innan Charles Messier upptäckte samma galax. Messier hade observerat den samma natt som Oriani men hade misstagit den för en komet. Den av fyra spiralgalaxer som förekommer i Messiers katalog.

Galaxen tros ha ett supermassivt svart hål i centrum, med en beräknad massa av fem miljoner solmassor.

Egenskaper
Messier 61 är en av de största medlemmarna i Virgohopen och tillhör en mindre undergrupp som kallas S Cloud. Den morfologiska klassificeringen av SAB(rs)bc anger en svagt spärrad spiral (SAB) med antydan till en ringstruktur och måttlig till löst lindade spiralarmar. Den har en aktiv galaktisk kärna och klassificeras som en starburstgalax som har en kärna av massiva stjärnor med en beräknad massa av 105 solmassor och en ålder av 4 miljon år, och ett antaget centralt supermassivt svart hål med en massa av omkring 5×106 solmassor. Det ligger tillsammans med en äldre massiv stjärnhop och en sannolik äldre starburst. Bevis för betydande stjärnbildning och en aktiv ljusstark nebulosa syns ovanför M61:s skiva. Till skillnad från de flesta spiralgalaxer av sen typ inom Virgohopen visar Messier 61 ett ovanligt överskott av neutralt väte (H I)

Extragalaktiska supernovor
Åtta extragalaktiska supernovor har hittills observerats i Messier 61, vilket gör den till en av de mest framträdande galaxerna för sådana katastrofala händelser. Dessa är SN 2020jfo, SN 2014dt, SN 2008in, SN 2006ov, SN 1999gn, SN 1964F, SN 1961I, och den första som observerades, Typ II-K SN 1926A, som publicerades den 9 maj 1926.

Galleri

Referenser

Noter

Externa länkar 

messier.seds.org/m/m061.html

M061
M061
061
07420
Messier 61
040001
+01-32-022
M061
M058
Georg Friedrich von Greiffenklau

Georg Friedrich von Greiffenklau (tyska: Georg Friedrich von Greiffenclau zu Vollrads), född 8 september 1573 på slottet Vollrads vid Winkel i Rheingau, död 6 juli 1629 i Mainz, var från 1626 till 1629 ärkebiskop och kurfurste av Mainz och därmed ärkekansler av det Tysk-romerska riket.

Biografi
Georg Friedrich härstammade från den adliga släkten Greiffenclau i Rheingau. Han studerade på Germanicum i Rom, och trädde sedan i tjänst som diplomat och tjänsteman i Mainz. 1616 blev han vald till biskop av Worms och 1626 slutligen till ärkebiskop av Mainz.
von Grieffenklau var upphovsman till Restitutionsediktet, som fick en stor påverkan på det Trettioåriga kriget. 1627 lät han påbygga residenset Martinsburg till ett kurfurstepalats i renässansstil. 
Han är begravd i Domen i Mainz.

Referenser

Noter

Litteratur  
 Allgemeine deutsche Biographie Leipzig 1878 
 Neue deutsche Biographie Berlin 1964 
 Ferdinand Sender, Georg Friedrich Greiffenclau von Vollrads 1573-1629. Ein Prälat aus der mittelrheinischen Ritterschaft. Aufstieg und Regierungsantritt in Mainz. 1977. XXXII, 255 Seiten.

Översättning

Externa länkar
Om Georg Friedrich von Greiffenklau

Kurfurstar av Mainz
Födda 1573
Avlidna 1629
Män
Personer från Hessen
Paladin Energy

Paladin Energy Ltd. är ett aktiebolag som prospekterar och bryter uran. Bolagets aktier är noterade på Toronto Stock Exchange, Australian Securities Exchange och Namibian Stock Exchange. Själva brytningen av uran sker än så länge i Namibia, men Paladin har även mark för exploatering i Australien och Malawi.

Externa länkar
Paladin Energy

Australiska gruvföretag
Företag listade på Australian Securities Exchange
Företag bildade 1993
A-135

A-135 är beteckningen på det ryska antirobotsystem som omger den ryska huvudstaden Moskva. Systemet togs i drift 1995 och består av kraftiga radarstationer med tillhörande kort- och långdistans-luftvärnsrobotar. Föregångaren kallades A-35, och det uppfördes under det tidiga 1970-talet i det dåvarande Sovjetunionen. Systemet är i dagsläget i drift, men vissa delar är inaktiverade av ekonomiska skäl.

Don-2N Radar 

Systemets eldledningsradar Don-2N är placerad utanför Pusjkino, (). Den består av en bunker i form av en stympad pyramid, 33 meter hög med en sidolängd i botten på 130 meter och 90 meter i toppen. På vardera av de fyra sidorna är cirkulära fasstyrda antenner med 18 meters diameter placerade. Radarn kan följa stridsspetsar på 3700 kilometers avstånd.

Robotar 
Systemet förlitade sig från början på två försvarslinjer, den första var långdistansroboten 51T6 som skulle möta stridsspetsar utanför atmosfären och den andra var kortdistansroboten 53T6. Båda robotarna använde samma kärnstridsspets på 10 kt för att slå ut inkommande stridsspetsar.

51T6 

Långdistansroboten 51T6 (NATO-rapporteringsnamn ABM-4 Gorgon) skulle möta inkommande stridsspetsar utanför atmosfären. Roboten hade med sina två steg en startvikt på 33 ton och skulle möta målen på en höjd på upp till 670 kilometer. Roboten transporterades i en transportkapsel som även sänktes ner i silon för att fungera som en avfyrningskapsel. Totalt 16 robotar fanns i beredskap i silosar, med 8 utanför Naro-Fominsk och 8 i Vladimir oblast. Robotarna togs ur bruk 2006 efter att robotarna hade uppnått sin tekniska livslängd.

53T6 
Kortdistansroboten 53T6 (NATO-rapporteringsnamn ABM-3 Gazelle) skulle möta inkommande stridsspetsar innanför atmosfären. Roboten hade med sina två steg en startvikt på 10 ton och skulle möta målen på en höjd på upp till 100 kilometer. Roboten transporterades i en transportkapsel som även sänktes ner i silon för att fungera som en avfyrningskapsel. Totalt 68 robotar finns i beredskap vid totalt fem batterier runt Moskva.

Batterier

Referenser 

Kalla kriget
Sovjetiska robotvapen
Lovisa Tawast

Lovisa Albertina Tawast, född Barck den 13 september 1792, död 10 juli 1860 i Stockholm, var en svensk grevinna, donator och filantrop. Hon var också värd för en litterär salong.

Hon var dotter till greve Nils Augustin Barck. Hon gifte sig 1823 med greven Johan Henrik Tawast (1763–1841), general och minister, i hans andra äktenskap. Paret förblev barnlöst. Efter makens bortgång 1841 ägnade hon sig åt kulturell verksamhet och välgörenhet; hon höll salong (samling) och finansierade fattiga artister, och hon bedrev filantropisk välgörenhet bland de fattiga. 

Delar av sin förmögenhet donerade hon i sitt testamente till Allmänna Barnhuset i Stockholm. Hon jordfästes av Per Lindstén i Hedvig Eleonora kyrka 21 juli 1860 och är begravd på Solna kyrkogård tillsammans med maken.

Källor 
Crusenstolpe, Magnus Jacob, nekrolog över Tawast i Svea folkkalender s. 161, 1861.
Stålberg, Wilhelmina, Anteckningar om svenska qvinnor, Stockholm, 1864.

Noter 

Kvinnor
Födda 1792
Avlidna 1860
Svenska donatorer
Svenska grevinnor
Svenska salongsvärdar
Svenska filantroper under 1800-talet
Gravsatta på Solna kyrkogård
Medbådan

Medbådan är en ö i Bottenviken, belägen knappt en kilometer från fastlandet i Robertsfors kommun. 
Stränderna utgörs delvis av klipphällar, delvis av stenig morän. Ön är bevuxen med rönn-, gran- och tallskog. 
Medbådan är ett populärt utflyktsmål i trakten, och känt för det skeppsvrak som ligger utspritt på och i vattnet runt ön. Eftersom vattnet är grunt besöks vrakdelarna ofta av snorkel- och nybörjardykare.

Källor
 Kustinventering Robertsfors kommun

Robertsfors kommun
Västerbottens öar
Svenska öar i Bottniska viken
Kristin Samuelsson

Kristin Samuelsson, född 1972, är en svensk "strong woman" som vid två tillfällen har vunnit tävlingen Sveriges starkaste kvinna, 1997 och 1998. Hon är gift med Magnus Samuelsson.

Källor
Vimmerby tidning: Kristin är kvinnan som många lyssnar till

Kvinnor
Födda 1972
Levande personer
Richmond Landon

Nation:  

Richmond Wilcox Landon, född 20 november 1898 i Salisbury i Connecticut, död 13 juni 1971 i  Lynbrook i staten New York, var en amerikansk friidrottare som tävlade i höjdhopp. 

Landon blev olympisk mästare när han vann höjdtävlingen vid sommar-OS 1920 i Antwerpen i Belgien med ett hopp på 1,935 som var nytt olympiskt rekord. Harold Muller från USA tog silver medan svenske Bo Ekelund fick brons, bägge med höjden 1,90.

Amerikanska höjdhoppare
Olympiska guldmedaljörer 1920
Födda 1898
Avlidna 1971
Män
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1920 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1920
Sokratisk metod

Den sokratiska metoden, även känd som sokratisk debatt, är en samarbetsvillig form av argumenterande dialog mellan individer. Den handlar om att ställa frågor och söka svar på dessa för att därmed stimulera kritiskt tänkande och genomarbeta idéer och bakomliggande föreställningar. Det är en dialektisk metod som innefattar en diskussion där argument eller hypoteser kring en ståndpunkt ifrågasätts. En deltagare kan alltså få en meningsmotståndare att argumentera för en idé och därefter genomlysa denna med sina frågor, för att undersöka styrkan hos idén eller svagheten och komma fram till bättre hypoteser. Diskussionsmetoden är döpt efter den forngrekiske filosofen Sokrates och användes av honom första gången i Platons dialog Theaitetos.

Utveckling 
Under andra hälften av 400-talet f.Kr. undervisade sofister i hur filosofi och retorik kunde användas för att övertyga en allmän åhörarskara om ett särskilt synsätt. Sokrates alternativa undervisningsmetod kom att kallas den sokratiska metoden. Sokrates började engagera sig i dylika diskussioner med andra atenare sedan hans barndomsvän Chaerephon hade besökt Oraklet i Delphi och där fått bekräftat att ingen i Grekland var visare än Sokrates. Sokrates ansåg detta vara en paradox och började använda den sokratiska metoden för att kunna lösa gåtan.

Källor 

Sokrates
Utbildning
Utbildningshistoria
Pedagogik
Psykologi
Problemlösning
Filosofi
Bilvrak

Ett bilvrak är en bil som är i så dåligt skick att den inte går att använda eller lönar sig reparera. Detta kan vara orsakat av till exempel svåra rostangrepp, motor- eller drivlineshaveri, allmänt slitage eller trafikolycka. I Sverige har organisationen Håll Sverige rent periodvis drivit en kampanj, Skrotbilskampanjen, för att få bort skrotbilar från naturen. De anses vara både miljöskadliga och trafikfarliga.

Enligt svensk lag behöver inte Trafikverket ta bort bilvrak om de inte står i vägen för trafiken, eller på annat sätt är skadlig. I oktober 2009 lämnades ett förslag på en lagändring, att Trafikverket skall ta bort alla bilvrak, in.

I Storbritannien måste ett bilvrak tas till en så kallad "ATF" (Authorised Treatment Facility, auktoriserad behandlingsanläggning) innan den skrotas. ATF avregistrerar bilen från försäkringsbolaget, innan den kan slängas. I Ottawa har man löst den stora mängden outnyttjade bilvrak genom att brandmännen använder dem som övning för att rädda personer ur brinnande bilar och liknande.

Referenser

Bilar
Skrotning
Nils Barchius

Nils Barchius, född 25 november 1676 i Västerås, död där 16 februari 1733, var en svensk biskop.

Biografi
Nils Barchius var son till kyrkoherden i Söderbärke i Dalarna, Laurentius Barchius och Anna Rudbeck, dotter till biskop Nicolaus Johannis Rudbeckius. Barchius studerade vid Uppsala universitet och Västmanlands-Dala nation 1689. Han företog därefter en studieresa till Danmark, Tyskland, Holland och England. I sin frånvaro utnämndes han till magister i Uppsala 11 december 1700. 17 augusti 1702 prästvigdes han i Västerås. Efter sin prästvigning fick han tjänst som huspredikant hos hovrådet Nils Gyldenstolpe, och blev 1706 hovpredikant hos änkedrottningen. 

Han utnämndes 27 november 1709 till domprost i Västerås domkyrka, en tjänst han tillträdde 1711. År 1719 kallades han till överhovpredikant och biktfader hos drottning Ulrika Eleonora och blev samma år teologie doktor. Han befordrades 14 maj 1725 till pastor i Storkyrkoförsamlingen i Stockholm. Sex år senare, 1731, tillträdde han som biskop i Västerås stift. Barchius var även riksdagsman 1713, 1719, 1726-27 samt 1731.

Barchius arbetade, som strängt ortodox, i riktning för den evangeliska lärans renhet, både i sina predikningar som i riksdagen. Han var aktivt drivande för att få Erik Tolstadius avsatt.
 
Barchius gifte sig 1/8 1707 med Maria Steuch, dotter till ärkebiskop Mattias Steuchius från Bureätten. 26/4 1720 gifte han om sig med Maria Eufrosina Franc, dotter till landshövding Peder Franc i Nyköping. En dotter i första äktenskapet, Maria Elisabeth Barchia, gifte sig med Johan Rahde som adopterades på ätten Gripenstedt och hon är sålunda stammoder till friherrliga ätten Gripenstedt samt därigenom till Annie Adelsköld, Raoul Wallenbergs farmor. En annan gifte in sig i ätten Cederholm von Schmalensee.

Se även 
Lista över biskopar i Västerås stift

Noter

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor

Prästeståndets riksdagsledamöter
Biskopar i Västerås stift
Präster från Västerås
Födda 1676
Avlidna 1733
Män
Svensk uppslagsbok
Svenska överhovpredikanter
Domprostar i Västerås
Kyrkoherdar i Stockholm
Svenska präster under 1700-talet
Alma Richards

Nation:  

Alma Wilford Richards, född 20 februari 1890 i Parowan i Utah, död 3 april 1963, var en amerikansk friidrottare. Han var den förste utövaren från Utah som vann en guldmedalj i olympiska spel, när han gick till topp i höjdhopp vid sommar-OS 1912 i Stockholm.

På Brigham Young University i Provo i Utah spelade Richards basket. Friidrottstränaren Eugene L. Roberts lade märke till Richards och bad honom hoppa över en sex fot (ca 1,85 m) hög ribba, vilket han gjorde med lätthet. Tränaren startade en pengainsamling för att kunna sända Richards till de amerikanska OS-uttagningarna i höjdhopp.  Uttagningarna gick bra, och Richards kvalificerade sig till tävlingen i Stockholm.

Väl på plats i den svenska huvudstaden gick Richards segrande ur OS-finalen med höjden 1,93, före den tyske Hans Liesche (1,91), med den amerikanske mästaren George Horine på tredjeplats med höjden 1,89.

OS-segern gjorde underverk med Richards självförtroende. 1913 blev han amerikansk mästare i höjdhopp och breddade nu också sin repertoar också till tiokamp. 1915 blev han amerikansk mästare, nästan 500 poäng före tvåan, den blivande IOK-ordföranden Avery Brundage.

1916 var Richards USA:s klart bäste i både höjdhopp och tiokamp, men fick aldrig möjlighet att visa fram sina färdigheter i OS, eftersom spelen blev inställda på grund av första världskriget.

Civilt studerade Richards juridik och tog också examen inom detta gebit. Han valde dock inte att praktisera som advokat, utan kom i stället att arbeta i 32 år som lärare vid en gymnasieskola i Los Angeles innan han pensionerades.

Amerikanska höjdhoppare
Amerikanska mångkampare
Olympiska guldmedaljörer 1912
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1912 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1912
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Idrottare från Utah
Personer från Iron County, Utah
Födda 1890
Avlidna 1963
Män
Idrottare i Cornell Big Red
Alumner från Cornell University
Alumner från Brigham Young University
Röbäcksdalen

Röbäcksdalen är enligt Umeå kommuns officiella indelning en stadsdel i Umeå. Området saknar dock i princip stadsbebyggelse, utan består främst av jordbruksmark belägen öster om Röbäck, på Röbäcksslätten, som sträcker sig österut mot byarna Stöcksjö och Degernäs. 

En stor del av området utgörs av odlingar som sedan snart 60 år tillhör Röbäcksdalens försöksgård, som ingår i Institutionen för norrländsk jordbruksvetenskap vid Sveriges lantbruksuniversitet (SLU) i Umeå. En forskningsladugård invigdes 2006 med stallar för mer än 120 mjölkkor samt de får som redan tidigare fanns vid gården.

Se även 
 Röbäcksslätten

Externa länkar 
Institutionen för norrländsk jordbruksvetenskap vid SLU

Källor 

Umeå kommun
Harry Porter

Nation:  

Harry Franklin Porter, född 31 augusti 1882 i Bridgeport i Connecticut, död 27 juni 1965 i Hartford i Connecticut, var en amerikansk friidrottare som tävlade i höjdhopp. 

Han vann guldmedaljen i sommar-OS 1908 i London med ett hopp på 1,905, vilket var nytt olympiskt rekord. Tre utövare delade andraplatsen på höjden 1,88 - fransmannen Géo André, ungraren István Somodi och irländaren Cornelius Leahy.

Porter avlade examen vid Cornell University. Han skall inte ha fattat intresse för idrott förrän efter detta. 1907 vann han de amerikanska inomhusmästerskapen i höjdhopp och året efter tog han hem titlarna både inomhus och utomhus.

Fotnoter

Amerikanska höjdhoppare
Olympiska guldmedaljörer 1908
Födda 1882
Avlidna 1965
Män
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1908
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1908 från USA
Personer från Bridgeport, Connecticut
Alumner från Cornell University
Kraniofaryngiom

Kraniofaryngiom är en benign tumör som växer extracerebralt och utgår från området kring sella turcica. Den kan dock med utskott växa in i hjärnvävnaden. Oftast är det barn och tonåringar som drabbas, detta eftersom kraniofaryngiom i grunden är en kongenital missbildningstumör.

Denna typ av tumör växer sig ofta stor innan den diagnostiseras. Man känner idag inte till hur pass elakaratade dessa är och hur snabbt eller hur stor risken för att de sprider sig i kroppen är. Möjliga symptom på kraniofaryngiom inkluderar bland annat ett tryck mot hypofysen, vilket beror på ett ökat tryck inuti hjärnan. Övervikt, nedsatt syn och svullen optisk nerv är andra symptom på kraniofaryngiom.

Referenser 

Benigna tumörer
Nervsjukdomar
Medfödda och ärftliga sjukdomar
Hjärncancer
Te Urewera nationalpark

Te Urewera nationalpark är en nationalpark på Nordön i Nya Zeeland. Den inrättades år 1954 och omfattar en yta på cirka 2 127 kvadratkilometer. Te Urewera är därmed den största av Nya Zeelands nationalparker på Nordön. Parken ligger i regionen Hawke's Bay och de närmaste större samhällen är Whakatane, Murupara och Wairoa.  

Naturen i parken består av skogar, berg, dalar, floder, vattenfall och sjöar. De två mest kända sjöarna är Lake Waikaremoana och Lake Waikareiti. Lake Waikaremoana är den större av de två och har ett djup på upp till 248 meter. Sjön bildades för ungefär 2 200 år sen när ett större jordskred blockerade floden Waikaretahekes lopp genom en kanjon. 1946 utvecklade man vattenkraft i området, vilket sänkte sjöns yta med 5 meter.

Växtligheten är mycket frodig och det finns mer än 650 arter av för Nya Zeeland inhemska växter i parken. Skogarna domineras av sydbokar i söder för att allt mer blandas upp med andra träd som rimu och tawa i norr. Eftersom stora delar av Te Urewera nationalpark är mycket otillgänglig så har skogarna inte påverkats så mycket av människan. Införda djur som getter och klätterpungdjur har dock skadat den ursprungliga växtligheten i en del områden och omfattas därför av kontrollåtgärder.

Även djurlivet är rikt och varierat, särskilt fågelfaunan som innehåller alla för Nya Zeeland inhemska skogsfåglar som förekommer på Nordön, utom rallfågeln wekarall. Kiwi och kaka är två hotade fåglar som finns här, liksom den inhemska blåanden. Den största kvarvarande populationen av den hotade nordökokako, som hör till ordningen tättingar, i Nya Zeeland finns också i parken.

Te Urewera nationalpark har också höga kulturhistoriska värden som boplats för maorier sedan flera hundra år.

Referenser 
 Department of Conservation information on Te Urewera National Park  

Nationalparker i Nya Zeeland
Nordön
Naturskyddsområden bildade 1954
Hugo Standertskjöld

Hugo Robert Standertskjöld, född 24 september 1844 i Janakkala, död 9 maj 1931 i Helsingfors, var en finländsk överste, vapenfabrikör och donator.

Standertskjöld ledde fram till 1884 sin gevärsfabrik i Tula i Ryssland. Så småningom överflyttade han sin verksamhet till Finland. Han planerade och grundade Karlbergs stora naturpark, som inköptes av Tavastehus stad 1926.

I Helsingfors lät han bygga ett stort hus invid Presidentpalatset.

Källor 

Födda 1844
Avlidna 1931
Män
Personer inom Finlands näringsliv under 1800-talet
Finländska militärer
Personer från Janakkala
Finländsk adel
Hugo
Snurran

Snurran var ett svenskt radioprogram för hela familjen, skapat av bland andra Ulf Peder Olrog och Georg "Tuppen" Eliasson, och med Rolf Bergström och Gösta Knutsson som programledare. 

Programmet, som sändes inför publik från Karlaplansstudion i Stockholm med Jerry Högstedt som kapellmästare, hade premiär i oktober 1953 och sändes fram till och med våren 1958. Programmet återkom i en serie under våren 1962 med Lars Lönndahl som programledare.

Stående inslag i programmet var bland annat "Morfar Ginko" (med Nils Ohlin som morfar Ginko och Anna-Lisa Baude som mormor Ginko) och frågesport för barn under ledning av Gösta Knutsson. Under de första åren var även Gunnel Lindes äventyrsserie för barn, "Osynliga klubben" (med huvudpersonerna Chefen och Hönebjär), ett återkommande inslag. 

Snurran blev sedermera ett familjeprogram på SVT med programledaren Barbro Svinhufvud.

Källor
 Snurran i Myggans nöjeslexikon, Band 13, 1993
 Snurran på Svensk underhållningsmusik, revyer och film 1900–1960

Noter

Vidare läsning
 Michael Forsman (2000). Från klubbrum till medielabyrint: ungdomsprogram i radio och TV 1925–1993. Nr 14, Stiftelsen Etermedierna i Sverige

Externa länkar
Snurran på Svensk mediedatabas

Nedlagda underhållningsprogram i Sveriges Radio
Svenska TV-program
Stockholms ånglokssällskap

Stockholms ånglokssällskap är en ideell förening som bevarar och restaurerar järnvägsmateriel från företrädesvis Stockholmsområdet.

Föreningen började sin verksamhet med ett beredskapslok som köptes från SJ 1974. Ångloket och vagnarna stod först uppställda utanför de tidigare lokalerna för Järnvägsmuseum på Tomteboda bangård, långt innan Tomteboda postterminalen byggdes på ungefär samma plats. Efter en tid flyttade man till slakthusområdets bangård. Omdaningen av slakthusområdet i samband med bygget av Globen gjorde att Stockholms ånglokssällskap i november 1988 fick flytta till ett industrispår i Västberga industriområde söder om Stockholm. 

De traditionella körningarna för Stockholms ånglokssällskap blev körningarna på Slakthusbanan, där sista resan kördes i samband med Lucia 1993. Dessa körningar blev snabbt populära, och så småningom anskaffades då och då fler ånglok och vagnar när sådana blev tillgängliga. Även längre resor började köras när ett lok med större räckvidd hade anskaffats. Med detta gjordes bland annat resor till Strängnäs, Nora och Mälaren runt. Efter 1993 har de lokala resorna gjorts på godsspåret Liljeholmen–Västberga och på Saltsjöbanan.

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Föreningar i Sverige
Organisationer i Stockholm
Museijärnvägar i Sverige