kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Oberschöneweide

Oberschöneweide är en stadsdel i stadsdelsområdet Treptow-Köpenick i Berlin. Stadsdelen har 18 919 invånare (2011).  Oberschöneweide ligger vid floden Spree, öster om Berlins centrum, och skiljs från grannstadsdelen Niederschöneweide av floden.  Oberschöneweide är främst känt som en industri- och arbetarstadsdel, med bland annat AEG:s tidigare fabriker. I området ligger Hochschule für Wirtschaft und Technik Berlins södra campus.

Historia
Platsen Schöneweide omnämns först som Schöne Weyde i en reseberättelse av kurfursten Joakim II av Brandenburg från 1598.  På platsen fanns på 1600-talet en krog på landsvägen mellan Berlin och Köpenick.  Under 1800-talet kom nöjeslokalen Wilhelminenhof i Schöneweide att bli ett populärt utflyktsmål för Berlinbor.  

1890 byggde AEG sin första fabrik i Oberschöneweide och utökade snabbt verksamheten under åren fram till första världskriget.  I Oberschöneweide fanns bland annat AEG:s batteritillverkning och kabeltillverkning, biltillverkaren NAG som var ett dotterbolag till AEG, samt Tysklands första elverk för växelström.  Omkring fabrikerna växte en arbetarstadsdel upp.  

1920 blev området en del av Stor-Berlin.  De många fabrikerna och den starka arbetarrörelsen i området blev en viktig faktor i att området kom att bli ett viktigt fäste för SPD under Weimarrepubliken och därefter ett av de viktigaste motståndsfästena under Nazityskland och Andra världskriget.

I och med krigsslutet, då Oberschöneweide hamnade i den sovjetiska ockupationssektorn i Östberlin, kom många av de stora företagen i området, inklusive AEG, att istället återuppbygga tillverkningen i Västtyskland.  Under DDR-tiden låg mellan 1956 och 1990 det östtyska statliga radiohuset på Nalepastrasse i Oberschöneweide.

Efter återföreningen 1990 kom många industrilokaler i området att stå tomma efter de stora nedläggningarna av statliga företag från det tidigare DDR.  AEG:s tidigare lokaler inrymmer sedan 2006 Hochschule für Technik und Wirtschaft Berlin (HTW), med omkring 10 000 studenter.

Kultur och sevärdheter 

 Parken Wuhlheide, med:
 Waldfriedhof Oberschöneweide, en skogskyrkogård anlagd 1902 efter ritningar av Max Stutterheim på uppdrag av Emil Rathenau. På kyrkogården finns familjen Rathenaus familjegrav, där bland andra utrikesministern Walther Rathenau är begravd.
 Berliner Parkeisenbahn, en smalspårig järnväg som går runt Wuhlheideparken och drivs som del av parkens fritidsverksamhet för barn och ungdomar.
 Kindl-Bühne, utomhusscen med plats för 17 000 åskådare som används för konserter sommartid.
 Peter-Behrens-Bau, kulturminnesmärkt industribyggnad på Ostendstrasse med 70 meter högt torn.
 Funkhaus Nalepastrasse, mellan 1956 och 1990 lokaler för Östtysklands statstelevision.
 Kabelwerk Oberspree, tidigare industribyggnad mellan Wilhelminenhofstrasse och Spree.
 Rathenau-Hallen, kultur- och teknikcentrum.
 Industriesalon Schöneweide, forum för industri-teknik-kultur
 Konstnärshuset Atelierhaus79

Kända invånare
 Emil Rathenau, grundare av AEG.
 Walther Rathenau, Tysklands utrikesminister under Weimarrepubliken, mördad 1922.

Källor

Externa länkar

Stadsdelar i Berlin
Treptow-Köpenick
Französisch Buchholz

Französisch Buchholz (Franska Buchholz) är en stadsdel i stadsdelsområdet Pankow i nordöstra Berlin. 

Buchholz omnämns första gången 1242 som Buckholtz och blev 1670 kurfursten Friedrich Wilhelms egendom. 1685 bildades här en fransk koloni av till Berlin flyktade hugenotter och från omkring 1750 började området kallas Französisch Buchholz. 1913 bytte man namn till Berlin-Buchholz då antifranska stämningar gjorde sig starka och först 1999 återtog man namnet Französisch Buchholz.

Källor

Externa länkar 

Stadsdelar i Berlin
Pankow (stadsdelsområde)
Frackband

Frackband, även kårband eller nationsband, är de band som bärs  av medlemmarna i olika studentföreningar, till exempel nationer, fakultetsföreningar eller kårer. Bandet används ofta till föreningens insignier och medaljer.

Till frack bärs bandet snett över skjortbröstet, likt ordensband men under västen eller till kavaj (vilket är mindre vanligt) vikt över slaget, även om det historiskt sett också förekommit att bandet burits över bröstet till kavaj. Till klänning bärs det i rosett. Regler om hur många band som får bäras och av vilka varierar mellan olika lärosäten. Vanligtvis tillåts upp till tre olika band med den egna nationens, fakultets- eller sektionsföreningens band överst, därefter kårens, och olika ämbetsband eller allmänna föreningsband nederst. 

Bandets färg går ibland igen i färgerna för motsvarande förenings heraldiska vapen eller overall. Vid studentnationer finns särskilt breda band för seniorer och för hedersmedlemmar.

Referenser

Akademiska insignier
Utstyrsel med anknytning till utbildning
Svensk studentkultur
Diddl

Diddl är en mus tecknad av den tyske tecknaren Thomas Goletz och skissades första gången 1990.

Diddl finns som motiv på bl.a. brevpapper och pennor, men finns även som figur.

Externa länkar
Officiell webbplats

Källor

Översättning

Fiktiva möss och råttor
Discreet Music

Discreet Music är ett musikalbum av Brian Eno som släpptes 1975. Albumet var det första som lanserades under hans hela namn "Brian Eno", tidigare hade hans skivor släpptes med artistnamnet "Eno". Skivan anses vara en av de viktigaste i utvecklingen av musikstilen ambient, men blev ingen kommersiell framgång på sin tid. Eno fick inspiration till skivan då han efter en olycka var sängliggande. Han hade fått en musikskiva med harpmusik som han med stor möda satte igång på grammofonen. Men han glömde ställa in volymen som var mycket lågt inställd vilket ledde till att han fick koncentrera sig noga då han lyssnade eftersom han inte orkade ta sig upp ur sängen igen. Skivans titelstycke var ursprungligen tänkt att användas av gitarristen Robert Fripp som bakgrundsspår att improvisera till under konserter.

Låtlista
"Discreet Music" - 31:35
"Fullness of Wind" - 9:57
"French Catalogues" - 5:18
"Brutal Ardour" - 8:17

Externa länkar
  Allmusic om albumet

Musikalbum 1975
Album av Brian Eno
Triptyk (musikalbum)

Triptyk är Triptyks självbetitlade debutalbum, utgivet på skivbolaget Atrium 1998. På skivan medverkar Johan Hedin (nyckelharpa), Ola Bäckström (fiol) och Jonas Knutsson (saxofon). Albumet producerades av Manne Ahn von Öberg.

Låtlista 
 "Triptyk" (Bäckström) – 3:34
 "Yrsnö" (Hedin) – 5:46
 "Tjärdalen" (Bäckström) – 4:42
 "Den blomstertid nu kommer" (trad.) – 5:36
 "Viken" (Bäckström) – 5:05
 "Rättvikspolska" (trad.) – 3:44
 "Trägudars land" (Knutsson) – 5:35
 "Carins vals" (Hedin) – 5:04
 "Occult Diary" (Knutsson) – 6:31
 "Diarium spirituale" (Hedin) – 2:48

Referenser 
 

Musikalbum 1998
Svenska folkmusikalbum
Svenska debutalbum
Svenskspråkiga musikalbum
Album av Johan Hedin
Nauvoo, Illinois

Nauvoo är en småstad vid Mississippifloden i Hancock County, Illinois i USA. Staden hade en befolkning på 1 063 vid folkräkningen år 2000. Staden är en historiskt viktig plats för Sista dagars heliga-rörelsen. Staden och dess omgivningar är listad i National Register of Historic Places som "Nauvoo Historic District".

Området beboddes ursprungligen av USA:s ursprungsbefolkning men under 1820-talet började nybyggare bosätta sig på platsen och den nya staden fick namnet Commerce. 1839 anlände mormoner till Commerce efter att de tvingats fly från Missouri. De köpte området och rörelsens grundare Joseph Smith döpte om staden till "Nauvoo" från ett hebreiskt ord i Jesaja 52:7. De byggde upp staden och antalet invånare växte stadigt till runt 12 000 vilket var jämförbart med Springfield och Quincy och inte mycket mindre än Chicago. Mormonernas ökade politiska inflytande i området mötte motstånd och Smith dödades i den näraliggande staden Carthage 1844. Motståndet mellan mormonerna och övrig lokalbefolkning utvecklades till stridigheter mellan lokal milis och mormonernas milisgrupp Nauvoo Legion och slutade med att mormonerna fick lämna platsen och bege sig västerut (under ledning av Brigham Young grundade de Salt Lake City i nuvarande delstaten Utah). Smiths änka Emma Hale Smith bodde dock kvar i Nauvoo och parets son Joseph Smith III grundade där senare Reorganiserade Jesu Kristi Kyrka av Sista Dagars Heliga.

1849 anlände Étienne Cabet till Nauvoo och grundade där en utopisk socialistisk koloni. Även dessa mötte motstånd från lokalbefolkningen och lämnade Nauvoo 1856.

Dagens Nauvoo är en liten stad som dock lockar många besökare, främst mormoner, på grund av sin historiska betydelse. Mormonernas tempel i Nauvoo förstördes efter en anlagd brand 1848 och en tornado en tid senare, men ett nytt tempel, med likadan exteriör, har byggts på platsen och invigdes 2002.

Bilder

Källor

Externa länkar

Orter i Illinois
Hancock County, Illinois
Atomkraftsmikroskopi

Atomkraftsmikroskopi (AFM) skiljer sig mycket från optisk mikroskopi och elektronmikroskopi. AFM fungerar genom att man låter en mycket fin spets löpa över ett prov. Spetsen påverkas av olika krafter när den rör sig över provet. Det AFM främst påverkas av är van der Waals- och Coulombkrafter samt mekaniska krafter.

Det finns flera olika metoder man kan utnyttja i AFM, beroende på vad provet består av och vad man vill mäta.

Contact mode: I kontaktmetoden har spetsen full kontakt med provet under hela mätningen. Armen som spetsen sitter på hålls på konstant avstånd från provet. En laser riktas mot armens baksida, från vilken den reflekteras mot en fotodetektor. När spetsen går över toppar och dalar i provets yta böjs eller vrids armen. Det ändrar den vinkel som lasern träffar fotodetektorn med. På så sätt får man en tredimensionell bild av provets yta.

Denna metod tillåter snabb topografisk avbildning men har vissa nackdelar. Exempelvis krävs en mycket tunn och skarp spets för att korrekt avbilda fina detaljer i provet. Metoden kan också skada både spetsen och provet; biologiska material är särskilt känsliga. För att undvika skada på spetsen och provet kan armen kopplas till ett piezoelektriskt material, vilket gör att man kan hålla växelverkan mellan spetsen och provet konstant genom att flytta armen i vertikal riktning.

Non-contact och tapping mode: I båda dessa metoder oscillerar den arm som spetsen sitter på. När spetsen närmar sig ytan attraheras den av van der Waals-krafter, vilket förändrar oscillationens amplitud. Denna skillnad i amplitud används för att utvinna information om till exempel geometri och bindningsstruktur i materialet. Dessa metoder är fördelaktiga genom att de fungerar bättre för mjuka/känsliga material; dock är de långsammare än contact mode.

Källor

Noter

Se även
 Sveptunnelmikroskop

Nanoteknik
Analysmetoder på nanoskalan
Materialteknik
Mätinstrument
Schweiziska uppfinningar
Erik Pekkari

Erik Pekkari, född 1966 i Piteå, är en svensk dragspelare. Han har samarbetat med musiker som Pelle Björnlert och Bengt Löfberg. År 2012 tilldelades han Zornmärket i guld.

Biografi 
Pekkari började spela dragspel i sjuårsåldern vid Framnäs musikhögskola. I tonåren flyttade han till Småland där han upptäckte folkmusiken.

Hans debutalbum Högtryck utkom 1992. År 1994 medverkade han på Britt-Marie Perssons studioalbum Personligt tillsammans med Birgitta Lundin. Pekkari har även samarbetat med folkmusikerna Pelle Björnlert och Bengt Löfberg, tillsammans med vilka han utgav skivan Mikaelidansen (2000) och Gubbstöt (2004). Den sistnämnda inkluderade även Löfbergs son, Anders Löfberg. År 2012 utkom livealbumet Live Concert in Paris, inspelat i Paris 2011 tillsammans med Johan Hedin och Björnlert.

Sin musikaliska inspiration har Pekkari hämtat från bland andra Carl Jularbo samt yngre generationer av folkmusiker.

Erik Pekkari bor med sin familj utanför Linköping.

Diskografi 
 1992 – Högtryck
 1994 – Personligt
 2000 – Mikaelidansen
 2004 – Gubbstöt
 2012 – Live Concert in Paris

Medverkande 
 (Pelle Björnlert)

Priser och utmärkelser 
 2012 – Zornmärket i guld

Referenser 

Svenska dragspelare under 1900-talet
Svenska dragspelare under 2000-talet
Svenska folkmusiker
Födda 1966
Män
Levande personer
Musiker från Piteå
Musik i Linköping
Pojkarna (roman)

Pojkarna är en ungdomsroman av Jessica Schiefauer utgiven 2011 på bokförlaget Bonnier Carlsen. Boken tilldelades Augustpriset 2011 för bästa barn- och ungdomsbok.

Handling 
Momo, Bella och Kim är tre flickor som nyss fyllt fjorton. Men de vill inte bli vuxna och fortsätter vara barnsliga. I skolan blir de trakasserade av pojkar, men vågar inte göra något åt det.
Bellas stora intresse är blomsterodling och en dag i början av sommarlovet får hon hem ett speciellt frö som de planterar i Bellas växthus. Blomman växer upp över natten, till Bellas förvåning, och en natt smakar de på dess nektar som en del av en lek. Men det blir inte alls som de tänkt sig och deras flickkroppar blir förvandlade till pojkkroppar i ett helt dygn. Flickorna ser det som en möjlighet att slippa sina vanliga liv och stiger in i en ny värld, full av nattliga äventyr. Men Bella och Momo gillar inte det nya pojklivet lika mycket som Kim gör och de slutar snart följa med henne när hon går ut på natten. Vännerna glider isär allt mer, men Kim börjar gilla Tony, en pojke som är full av hemligheter.

Dramatiseringar 
Boken dramatiserades 2013 av Ninna Tersman. Den hade senare samma år urpremiär på Uppsala Stadsteater, för att sedan åka på Riksteaterturné. En filmatisering hade premiär 2015 (i Sverige 2016).

Källor 

Böcker tilldelade Augustpriset
Skönlitteratur 2011
Svensk fantasylitteratur
Svenskspråkig skönlitteratur
Svensk ungdomslitteratur
Svenska romaner
Litteratur inom magisk realism
Rosemarie Trockel

Rosemarie Trockel, född 13 november 1952 i Schwerte i dåvarande Västtyskland, är en tysk konstnär.

Rosemarie Trockel växte upp i den dåvarande lilla staden Opladen i Nordrhein-Westfalen som en av tre döttrar i en ingenjörsfamilj. Hon utbildade sig från 1971 till lärare på Lärarhögskolan i Köln i antropologi, sociologi, teologi och matematik. 1974–1978 studerade hon måleri för Werner Schriefers vid Fachhochschule Köln. Vid skolan gjorde hon sina första Super 8-filmer, bland annat Sei kein Kind von Traurigkeit. 1980 träffade hon sin senare gallerist, Monika Sprüth, och reste med henne i USA, där hon bland annat bekantade sig med konstnärerna Jenny Holzer, Barbara Kruger och Cindy Sherman och deras verk. Inspirerad av dessa gjorde hon att vara kvinna till sitt huvudtema.

Rosemarie Trockel arbetar med olika uttryckssätt och tekniker som keramik, bilder i maskinstickat ylle och tyg, fotografier, teckningar, skulpturer, video, collage och installationer. Hon slog igenom vid en separatutställning i Köln 1982 och har inte minst uppmärksammats i USA. 

Hon bor och arbetar i Köln och undervisar på Kunstakademie Düsseldorf. År 2011 fick hon Wolfpriset i konst.

Offentliga verk i urval
Ein Haus für Schweine und Menschen, tillsammans med Carsten Höller, Documenta X i Kassel 1997
Frankfurter Engel i Frankfurt am Main, minnesmärke över förföljda homosexuella, 1995

Rosemarie Trockel är representerad vid bland annat Moderna museet.

Källor
Om Rosemarie Trockel i Life on Mars, 5th Carnegie International 2008, läst 2011-11-22

Noter

 

Tyska keramiker
Mottagare av Wolfpriset i konst
Tyska fotografer under 1900-talet
Tyska skulptörer under 1900-talet
Tyska videokonstnärer
Tyska installationskonstnärer
Tyska konstnärer under 1900-talet
Tyska konstnärer under 2000-talet
Personer från Schwerte
Födda 1952
Levande personer
Kvinnor
Representerade vid Moderna museet
Fäktning vid olympiska sommarspelen 1936

Vid olympiska sommarspelen 1936 i Berlin avgjordes sju grenar i fäktning, sex för män och en för kvinnor, och tävlingarna hölls mellan 2 och 15 augusti 1936 i Deutsches Sportforum. Antalet deltagare var 311 tävlande från 29 länder.

Medaljfördelning

Medaljörer

Herrar

Damer

Deltagande nationer 
Totalt deltog 311 fäktare (270 män och 41 kvinnor) från 29 länder vid de olympiska spelen 1936 i Berlin.

Källor

Externa länkar

Fäktning vid olympiska sommarspelen
Sporter vid olympiska sommarspelen 1936
Gatpojkar

Gatpojkar (norska: Gategutter) är en norsk film från 1949, regisserad av Arne Skouen och Ulf Greber. Manuset är skrivet av Skouen, baserat på hans egen roman med samma namn. Den är Skouens debutfilm.

Filmen skildrar ett gäng gatpojkar som stjäl varor ur lastbilar i Oslos östra arbetarkvarter under 1920-talets storstrejker. Den ses som ett huvudverk inom den norska filmen.

Rollista 
Tom Tellefsen – Karsten
Ivar Thorkildsen – Gotfred
Pål Bang-Hansen – Sofus
Svein Byhring – Høna
Per Arne Knobelauch – Reidar (som Per Knobelauch)
Ella Hval – Karstens mor
Jack Fjeldstad – Styggen
Finn Bernhoft – Reidars far
Ingrid Borthen
Helge Essmar
Per Frisli
Turid Haaland
Ole Johan Larsen
Eva Steen
Stevelin Urdahl
Einar Vaage
Carsten Winger
Harald Aimarsen

Källor 

Filmer 1949
Norska dramafilmer
Oslo på film
1920-talet på film
Filmer från Norsk Film
Norskspråkiga filmer
Norska 1940-talsfilmer
Friedhelm Krummacher

Friedhelm Krummacher, född 22 januari 1936 i Berlin, är en tysk musikolog och professor.

Biografi 
Efter avlagd musiklärarexamen som privatist 1957 studerade Krummacher musikvetenskap, filosofi och germanistik i Berlin, Marburg och Uppsala och disputerade 1965 på avhandlingen Die Überlieferung der Choralbearbeitungen in der frühen evangelischen Kantate. Mellan 1965 och 1972 var han verksam som assistent till Martin Ruhnke i Erlangen där han meriterade sig genom habilitation genom att undersöka Mendelssohns kammarmusik. Han stannade där till 1975 som privatdocent tills han 1976 efter att ha varit lärare vid musikhögskolan i Detmold blev utsedd till ordinarie professor vid Kiels universitet. År 1983 initierade han och ledde arbetet med "Johannes-Brahms-Gesamtausgabe". Han är också medarbetare i samlingsutgåvorna av Mendelssohns och Buxtehudes verk. Mellan 1992 och 1994 var han dekan vid den filosofiska fakulteten vid Humboldt-Universität zu Berlin och 2001 gick han i pension.

Krummachers arbeten sträcker sig över musikhistorien från renässansen till vår tid. Tonvikten ligger på kyrko- och orgelmusik från 1500-talet till 1700-talet, musikteori och musikestetik, stråkkvartettens historia mellan 1700 och 1900-talet och tonsättare som Johann Sebastian Bach, Felix Mendelssohn Bartholdy, Johannes Brahms, Gustav Mahler och Max Reger.

Bibliografi

Utmärkelser, ledamotskap och priser
 Ledamot av Kungliga Musikaliska Akademien (LMA, 1996)
 Ledamot av Vetenskapssocieteten i Lund (LVSL, 1975)
 Ledamot av Joachim-Jungius-Gesellschaft für Wissenschaften i Hamburg
 Ledamot av Det Norske Videnskaps-Akademi
 Hedersmedlem vid Humboldt-Universität zu Berlin (1995)
 Hedersdoktor vid Uppsala universitet (2003)

Referenser

Fotnoter

Webbkällor 
 

Tyska musikologer
Tyska professorer
Personer verksamma vid Erlangens universitet
Personer verksamma vid Kiels universitet
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Hedersdoktorer vid Uppsala universitet
Tyska fackboksförfattare
Tyskspråkiga fackboksförfattare
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Ledamöter av Vetenskapssocieteten i Lund
Ledamöter av Det Norske Videnskaps-Akademi
Personer i Tyskland under 1900-talet
Personer från Berlin
Födda 1936
Levande personer
Män
Dewp
Denis-Luc Frayssinous

Denis-Luc de Frayssinous, född 9 maj 1765 i Curières, Aveyron, död 12 maj 1841 i Saint-Geniez-d'Olt, Aveyron, var en fransk greve, präst och politiker.

Frayssinous blev 1821 hovpredikant hos Ludvig XVIII, 1822 pär och greve, samt var 1824-1828 kultusminister. 1830 följde han för en tid den franska kungafamiljen i landsflykt. Bland hans skrifter märks Les vrais principes de l'église gallicane (1818) och Défense du christianisme (3 band, 1825). Hans Oeuvres oratoires utgavs 1856 av Jacques Paul Migne.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932

Noter

Franska präster under 1700-talet
Frankrikes ministrar
Födda 1765
Avlidna 1841
Män
Personer från Aveyron
Kyrko- och undervisningsministrar
Franska präster under 1800-talet
Englandsfarare

Englandsfarare (norska: Englandsfarere) är en norsk film från 1946, regisserad av Toralf Sandø. Manuset är skrivet av Sandø och Victor Borg, baserat på Sigurd Evensmos roman med samma namn.

Filmen kom ut strax efter andra världskrigets slut, och skildrar några dödsdömda motståndskämpars fängelsetillvaro på det tyska interneringslägret Grini i Bærums kommun utanför Oslo.

Rollista 
Knut Wigert – Harald Silju
Jørn Ording – Arild Jørn
Ola Isene – Peder
Elisabeth Bang – Hilde, sykepleierske
Ingeborg Cook – Torild
Sigurd Magnussøn – Skipperen
Johannes Eckhoff – Bjørn Hjelm
Per Skift – Arnfinn
Claus Wiese – Normann
Bjarne Larsen – Jonas
Gudmund Vold – Knut, skipperens sønn
Pål Skjønberg – Torbjørn Dalsberg
Gunnar Jakobsen – Torkild
Kåre Wicklund – Espen Stordalen
Per Røtvold – Knotten
Harald Aimarsen – Josef
Kåre Johansen – Tønnes
Erik Løchen – Eivind
Lydia Opøien – Johanne Volden
Elsa Sandø – Mor til Bjørn Hjelm
Oscar Egede-Nissen – Cramer
Helge Essmar – Mörner
Stevelin Urdahl – Drømmeren
Kristen Dahl – Suggen, fangevokteren
Karl Eilert Wiik – Kommandanten på Grini
Leif Enger – Jacob Vollen
Thorleif Reiss – Advokaten
Finn Mehlum – Femtemann
Per Sunderland – Den navnløse
Øivind Berne – Tysk vaktsjef
Knut M. Hansson – Gustav Karlsen
Arne Christian Magnussen – Den sivile
Knut Thomassen – NS-politimann
Roy Bjørnstad – Arne
Rolf Paulsen – Bernt
Vilhelm Lund – Ingeniør Hamar
William Nyrén – Heydner
Torbjørn Narvestad – Crause
Einar Rudaa – Drosjesjåføren

Källor 

Filmer 1946
Norska dramafilmer
Norska krigsfilmer
Andra världskriget på film
Norska 1940-talsfilmer
Filmer i regi av Toralf Sandø
Nordlandets våghals

Nordlandets våghals (norska: Trysil-Knut) är en norsk film från 1942, regisserad av Rasmus Breistein. Manuset är skrivet av Breistein och Halvor Floden, baserat på en roman av Rudolf Muus. I huvudrollen syns Alfred Maurstad.

Filmen spelades in mitt under den tyska ockupationen av Norge. Den är en bygdemelodram om den legendariske skidåkaren Knut Skaret (Maurstad), som med sina skidfärdigheter lyckas förhindra att krig utbryter mellan Norge och Sverige. På klassiskt sagomaner vinner Knut också tillbaka en egendom som han har blivit avlurad, och får sin "prinsessa".

Då filmen lanserades i New York efter kriget blev den en stor framgång.

Rollista 
Alfred Maurstad – Knut Skaret, "Trysil-Knut" 
Eva Sletto   
Karl Holter – Ole Kynsberg 
Lars Tvinde – Torgal Skaret 
Ola Isene – presten Smith  
Aud Egede-Nissen – prestefruen 
Henny Skjønberg – Gjartrud Skaret 
Thomas Thomassen – Auden Løkja 
Jørn Ording – hans sønn 
Tryggve Larssen – Pyran 
Sigurd Magnussøn – lensmannen 
Edvard Drabløs –  Pål Skolemester 
Berit Brænne – Gari, Pyrans datter 
Alfred Solaas – lensmannsdrengen 
Martin Gisti – Silver-Jan, en svensk kramkar 
Einar Vaage – prokurator Crown  
Sofie Bernhoft – Olga Liplassen 
David Knudsen – generalen 
Joachim Holst-Jensen – Anneus Phil, intendant 
Theodor Berge – sorenskriveren 
Gösta Cederlund – kansleren 
Knut Jacobsen – en adjutant 
Carl Hultman – kjøkemesteren 
Emmy Worm-Müller – en kjerring 
Lydia Opøien – en tjenestejente 
Astrid Sommer – en kjerring 
Bjarne Bø – en kurér 
Kolbjørn Brenda – en bondegutt 
Toralv Maurstad   
Haakon Arnold – en fløter 
Harald Heide Steen   
Kristian Hefte – en fløter 
Oscar Egede-Nissen – en fløter
Snefrid Aukland – en äldre kvinna

Källor 

Noter

Filmer 1942
Norska dramafilmer
Norska äventyrsfilmer
Filmer i regi av Rasmus Breistein
Norska 1940-talsfilmer