kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gamla tullhuset, Norrköping

Gamla tullhuset är ett tidigare tullpackhus vid norra fästet av Hamnbron i stadsdelen Saltängen i Norrköping.

Byggnaden uppfördes 1784 i en våning efter ritningar av Johan Fredric Fehmer. Andra våningen påbyggd 1842 efter ritningar av Fredrik Blom. Envåningsflyglarna uppfördes 1876 efter ritningar av Carl Theodor Glosemeyer.

Gamla tullhuset är uppfört i klassisk stil. Huset hade tidigare en körbar passage genom mitten på bottenvåningen. Det blev byggnadsminne 1978.

Mellan 1916 och 1969 var Gamla tullhuset säte för Norrköpings hamnförvaltning. Numera är det dagcentral för Schizofreniförbundet.

Saltängen
Byggnadsminnen i Östergötlands län
Byggnader och anläggningar i Norrköping
Tullhus
Axel Rosenquist af Åkershult

Axel Mauritz Rosenquist af Åkershult, född den 4 februari 1815 i Marbäcks socken, Jönköpings län, död den 26 december 1907 i Uddevalla, var en svensk jurist och politiker.

Rosenquist blev student vid Uppsala universitet 1827 och avlade examen till rättegångsverken 1833. Han blev auskultant i Göta hovrätt sistnämnda år, extra ordinarie notarie där 1839 och var tidvis tillförordnad domhavande 1840–1856. Rosenquist blev vice häradshövding 1842, fiskal i Göta hovrätt 1848, ordinarie notarie där 1852 och häradshövding i Sunnervikens domsaga 1856. Han var ledamot av ridderskapet och adeln i Sveriges ståndsriksdag riksdagarna 1862–1863 och 1865–1866 samt av andra kammaren i Sveriges riksdag 1867–1869 och 1879–1881. Rosenquist var ledamot av Göteborgs och Bohus läns landsting  1874–1877 och 1879–1887 (vice ordförande 1884–1885, ordförande 1886–1887). Han blev riddare av Nordstjärneorden 1871 och kommendör av första klassen av Vasaorden 1885.

Axel Rosenquist af Åkershult tillhörde ätten Rosenquist af Åkershult. Han var far till Tomas och Kjell Rosenquist af Åkershult.

Källor

Noter 

Svenska häradshövdingar
Ridderskapet och adelns riksdagsledamöter
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Svenska landstingspolitiker
Svensk obetitlad adel
Kommendörer av första klass av Vasaorden 
Riddare av Nordstjärneorden
Svenska jurister under 1800-talet
Svenska ämbetsmän under 1800-talet
Svenska politiker under 1800-talet
Personer från Marbäcks socken, Småland
Axel
Födda 1815
Avlidna 1907
Män
James M. Cain

James Mallahan Cain, född 1 juli 1892 i Annapolis, Maryland, död 27 oktober 1977 i University Park, Maryland, var en amerikansk författare.

James M. Cain slog igenom med sin debutroman The Postman Always Rings Twice 1934, som filmats flera gånger. Till exempel har hans roman Double Indemnity från 1936 filmatiserats under namnet Kvinna utan samvete. Cains styrka är hans suggestiva atmosfärskildring, och förmåga att skildra trovärdiga personer. Hans noirskildringar påverkade både filmmakare och författare. Albert Camus berättade att Främlingen var påverkad av James M. Cain.

Bibliografi (på svenska) 

 Blindstyre (översättning Barbro Linder, Universal Press, 1935)
 Tredje gången gillt (översättning Ebba Ehrenberg, Bonnier, 1958). Ny uppl. 1981 med titeln Postmannen ringer alltid två gånger

 Serenad (översättning Olof Lagercrantz, Wahlström & Widstrand, 1938)

 En amerikansk kvinna (översättning Karin Alin, Tiden, 1942)

 Tre kvinnor (översättning Nils Jacobsson, Tiden, 1946)

Filmatiseringar 
1939 Vild passion (Le dernier tournant), fransk film baserad på The postman always rings twice, regisserad av Pierre Chenal
1943 Köttets lust (Ossessione), italiensk film baserad på The postman always rings twice, regisserad av Luchino Visconti
1944 Kvinna utan samvete (Double indemnity), amerikansk film regisserad av Billy Wilder
1945 Mildred Pierce - en amerikansk kvinna (Mildred Pierce), amerikansk film regisserad av Michael Curtiz
1946 Vilse (The postman always rings twice), amerikansk film baserad på romanen med samma namn, regisserad av Tay Garnett
1949 Rena rama skandalen (Everybody does it), amerikansk film baserad på novellen Two can sing, regisserad av Edmund Goulding
1956 Gangstervälde (Slightly scarlet), amerikansk film baserad på romanen Love's lovely counterfeit, regisserad av Allan Dwan
1956 Serenad (Serenade), amerikansk film baserad på romanen med samma namn, regisserad av Anthony Mann
1981 Postmannen ringer alltid två gånger (The postman always rings twice), amerikansk film baserad på romanen med samma namn, regisserad av Bob Rafelson
2011 Mildred Pierce, amerikansk miniserie baserad på romanen med samma namn, regisserad av Todd Haynes

Litteratur 
John-Henri Holmberg: Dunkla drifter och mörka motiv, 2001 ()

Referenser

Noter

Externa länkar 
 

Amerikanska författare
Engelskspråkiga författare
Amerikanska kriminalförfattare
Amerikanska manusförfattare
Födda 1892
Avlidna 1977
Män
Personer från Annapolis
Alumner från Washington College
Anders Johansson i Lövåsen

Anders Johansson (i riksdagen kallad Johansson i Lövåsen), född 11 december 1831 i Leksbergs socken, Skaraborgs län, död 4 januari 1908 i Lövåsen, var en svensk lantbrukare och riksdagsman.

Johansson var lantbrukare i Lövåsen i Skaraborgs län. Han var ledamot av andra kammaren i Sveriges riksdag för Vadsbo norra domsagas valkrets. I riksdagen skrev han tolv motioner bland annat om fläsktull och ersättning till rusthållare för vid möten skadade nummerhästar och inrättande av riksbankens avdelningskontor i Mariestad.

Referenser

Noter

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Personer från Leksbergs socken
Födda 1831
Avlidna 1908
Män
Fodervallört

Fodervallört (Symphytum asperum) är en växtart i familjen strävbladiga växter. Arten förekommer naturligt i östra Europa, Kaukasus, nordöstra Turkiet och norra Iran.

Synonymer
Symphytum armeniacum Bucknall
Symphytum asperrimum Sims
Symphytum asperum	var. armeniacum (Bucknall) A.Kurtto
Symphytum echinatum Ledebour
Symphytum majus Gueldenstaedt ex Ledebour

Externa länkar
Den virtuella floran

Strävbladiga växter 
Fo Växtindex
Mesohippus

Mesohippus var en forntida liten stamfader till hästen. Den utvecklades ur de första hästarna Eohippus och Orohippus för ca 35-45 miljoner år sedan under den tid som kallades oligocen.  

Mesohippus var ca 43 cm i mankhöjd och hade tre tår på vardera fot. Den mellersta tån var mycket större och påminde mycket om dagens hästars hovar. Mesohippusen liknade hästen mer till utseendet än vad föregångarna Eohippus och Orohippus hade gjort och hade längre ben. Dagens häst kan man se spår från den forntida hästen. Hästens kastanj, liten hård knöl på innerbenet, säg enligt forskare vara en av den forntidna hästens tå som krupit upp på benet.  

Mesohippusen vandrade bort från de tropiska skogarna och bosatte sig på stäpper med buskvegetation och framtänderna utvecklades då mer på hästarna. Man tror även att fläckarna i den gråbruna pälsen bleknade bort då kamouflaget inte behövdes lika mycket längre.

Se även
 Eohippus
 Orohippus
 Epihippus
 Miohippus
 Merychippus
 Parahippus
 Megahippus
 Pliohippus
 Hästens förfäder

Hästar
Förhistoriska däggdjur
Equidae
Johan Fredric Fehmer

Johan Fredric Fehmer, född 14 april 1735 i Tyskland, död 9 maj 1817 i Norrköping (Hedvig), Östergötlands län, var en svensk murarmästare och byggmästare. Fehmer bodde i Norrköping och verkade i Östergötland.

Verk i urval
Stenhuset på Saltängen i Norrköping
 Norrköpings tullpackhus 
 W6-huset i Norrköping, omkring 1760
 Söderköpings rådhus, 1777
Västra Eneby kyrka (1778–1780).

 Ombyggnad av Styrstads kyrka i Linköpings kommun, 1782
 Sankt Johannis gamla kyrka i Norrköping, 1887-89, efter ritningar av Jacob Wulf

Källor

Noter

Svenska arkitekter under 1700-talet
Födda 1735
Avlidna 1817
Män
Rudolf Schindler

Rudolf Michael Schindler, född 10 september 1887 i Wien i Österrike, död 22 augusti 1953 i Los Angeles i Kalifornien, var en österrikisk-amerikansk arkitekt. 

Rudolf Schindler utbildade sig till byggnadsingenjör vid Technische Hochschule i Wien mellan åren 1906 och 1911. Där fortsatte han sedan sina studier inom arkitektur och fick arkitektexamen 1913. Då hade han bland andra haft Otto Wagner och Adolf Loos som lärare, som han kom att påverkas av, liksom av studiekollegan Richard Neutra som skulle komma att bli en nära vän till Schindler under hela dennes liv.

Efter avslutad utbildning reste Schindler till USA, där han besökte New York och Chicago i syfte att hitta en praktikplats. Helst ville han arbeta på Frank Lloyd Wrights kontor, men blev nekad. Han gav dock inte upp utan försökte i tre år att övertyga Wright, som 1917 gav med sig och anställde Schindler som platsansvarig i USA då Wright under denna tid var upptagen med ett projekt i Japan. År 1920 uppstod ett bråk mellan de båda och Rudolf Schindler flyttade till Los Angeles med Sophie Pauline Gibling, som han hade gift sig med året innan. År 1921 öppnade han ett eget arkitektkontor och gav sig själv det första uppdraget att rita sig en bostad. Redan från början fick han ett antal projekt att sysselsätta sig med, där de flesta var mindre enfamiljsvillor på den amerikanska västkusten. 

Mellan 1926 och 1930 samarbetade han med Richard Neutra, men hade parallellt egna uppdrag. Det mest berömda från denna tid är Lovell Beach House i Newport Beach i Kalifornien, färdigställt 1926. Rudolf Schindler utarbetade tidigt en egen stil som var starkt influerad av modernismens ideal och stil, med konstruktioner i betong och med sparsmakade utsmyckningar. Han var också något av en pionjär inom denna stil i USA. Han experimenterade också tidigt med metoder kring modulelement, vilket annars inte började användas i stor skala förrän i mitten av 1950-talet. Han rönte dock inte någon större uppmärksamhet under sin verksamhetstid fram till sin död 1953, utan stod i skuggan av exempelvis Richard Neutra och Philip Johnson. Han blev till exempel inte representerad på den stora International styleutställningen i New York 1932, men har sedan dess omvärderats och anses idag som en av de främsta representanterna för tidig amerikansk modernism.

Referenser
 Peter Gössel och Gabriele Leuthäuser, Architecture in the 20th century, band 2 sid. 597, Taschen 2005, 

Amerikanska arkitekter under 1900-talet
Österrikiska arkitekter under 1900-talet
Personer från Wien
Födda 1887
Avlidna 1953
Män
Orohippus

Orohippus var en av de forntida stamfäderna till hästen och utvecklades ur den första hästen, Eohippus, för ca 47 miljoner år sedan. De levde i Nordamerika och flyttade ut från de tropiska skogarna till sumpmarkerna. Namnet Orohippus betydde "bergshäst" även om dessa små hästar inte levde i bergsområden. 

Orohippus var något större än föregångarna med cirka 35 – 40 cm mankhöjd och huvudet blev mer hästlikt men påminde mycket om ett rådjurs. Tänderna blev lite starkare, men dessa hästar var inte gräsätare utan levde på mjuka blad, knoppar och köttigare frukter.

Se även 

 Eohippus
 Epihippus
 Mesohippus
 Miohippus
 Merychippus
 Parahippus
 Megahippus
 Pliohippus
 Hästens förfäder

Hästar
Förhistoriska däggdjur
Equidae
Kaba Ma Kyei

Kaba Ma Kyei eller Gba Majay Bma är en patriotisk sång skriven 1930 av Saya Tin som sedan 1947 tjänar som Burmas nationalsång. Landet har sedan dess bytt namn till Myanmar men nationalsången talar fortfarande om "Burma".

Externa länkar 
 Noter till nationalsången, från Burmas ambassad i Washington, USA

Kultur i Myanmar
Nationalsånger i Asien
Grava kyrka

Grava kyrka är församlingskyrka som tillhör Grava församling i Karlstads stift. Den ligger en liten bit från Klarälvens västra strand strax norr om Skåre norr om Karlstad i Värmland. Grava kyrka är den enda kyrkan inom Svenska kyrkan i församlingen, en kyrka som hör till Svenska Missionskyrkan finns dock i tätorten Skåres centrum.

Historia
Grava hade under tidig medeltid troligen en mindre träkyrka, belägen strax norr om den nuvarande.

En liten rektangulär kyrka av sten som ingår i den nuvarande finns dokumenterad på den nuvarande kyrkans plats redan 1635. Denna stenkyrka kan dock härstamma från början av 1600-talet. Dokumentationen från 1635 (som dock saknas från tidigare år) är dock den första skriftliga noteringen om kyrkan i sockenstämmoprotokoll och andra handlingar. Dessa handlingar gäller en ombyggnad av kyrkan år 1635. År 1645 byggdes ett torn till och kyrkan förlängdes, 1661 restes en tornspira och 1684 tillbyggdes en korsarm i söder. Kyrkan var efter denna tillbyggnad trearmad. 1773 beslöt man att bygga den norra korsarmen, varvid kyrkan fick sin slutliga planform som korskyrka. Ritningarna till denna tillbyggnad upprättades troligen av Christian Haller, känd som byggmästare av den närbelägna domkyrkan i Karlstad. 

År 1862 förändrades tornet och fick sitt nuvarande utseende. Efter detta år har kyrkans yttre inte förändrats. Kyrkan är försedd med tre läktare, i respektive södra och norra korsarmarna tillsammans med orgelläktaren i väster. Tidigare fanns också en herrskapsläktare ovanför och bakom altaret. 

Kyrkan har renoverats i olika omgångar, senast åren 1998 - 2000. Kyrkan är uppskattad som dop- och vigselkyrka, även av människor utanför församlingen. Det finns både gamla och nya inventarier i kyrkan.

Källor

 Tidernas kyrka, Riksantikvarieämbetet och Svenska kyrkan, utgiven 1997.
 Grava kyrka, Svenska kyrkan

Byggnader och anläggningar i Karlstads kommun
Kyrkobyggnader i Karlstads stift
Kyrkobyggnader i Karlstads kommun
Kyrkobyggnader invigda under 1600-talet
Carl Theodor Glosemeyer

Carl Theodor Glosemeyer, född 1832, död 1886, var en svensk arkitekt. 

Carl Theodor Glosemeyer var stadsarkitekt i Norrköping 1885-86 och ritade bland annat fabriksbyggnader i industrilandskapet, Saltängsskolan, Statens skola för vuxna, Lennings sjukhem samt påbyggnad av Gamla tullhuset.

Externa länkar
Ståndsmässigt hem för en brukspatron i Norrköpings Tidningar 28 februari 2004

Svenska arkitekter under 1800-talet
Norrköpings stadsarkitekter
Födda 1832
Avlidna 1886
Män
Linköpings Skäggetorps församling

Linköpings Skäggetorps församling är en församling i Linköpings stift inom Svenska kyrkan. Församlingen ingår i Linköpings domkyrkopastorat och ligger i Linköpings kommun i Östergötlands län.

Församlingskyrkan är Skäggetorps kyrka.

Administrativ historik 
Församlingen tillkom 1989 som en utbrytning ur Linköpings domkyrkoförsamling. 

Församlingen utgjorde ett eget pastorat till 2011 från vilken tid till 2014 församlingen var en annexförsamling i Linköpings domkyrkopastorat. Från 2014 ingår församlingen i Linköpings pastorat, 2015 namnändrat till Linköpings domkyrkopastorat.

Referenser

Externa länkar
Domkyrkopastoratet

Indelningar i Linköpings kommun
Församlingar i Linköpings stift
Epihippus

Epihippus var en av de forntida stamfäderna till hästen och utvecklades ur den tidiga Orohippusen för cirka 46 miljoner år sedan. Den dog ut för cirka 37 miljoner år sedan. Forskarna är dock oense om ifall Epihippus var en egen art eller en undergrupp till Orohippus. 

Epihippus var cirka 35 centimeter i mankhöjd och hade något mer utvecklade tänder än sina föregångare. Tänderna hade nu en malande verkan, vilket gjorde att hästarna nu kunde äta kraftigare föda som grövre blad, mjuka kvistar och kanske gräs som den moderna hästen. Precis som Eohippus och Orohippus hade Epihippus fyra tår.

Se även 
 Eohippus
 Orohippus
 Mesohippus
 Miohippus
 Merychippus
 Parahippus
 Megahippus
 Pliohippus
 Hästens förfäder

Referenser 

Hästar
Förhistoriska däggdjur
Equidae
Balkanvallört

Balkanvallört (Symphytum bulbosum) är en växtart i familjen strävbladiga växter.

Strävbladiga växter
Ba Växtindex
Gul vallört

Gul vallört (Symphytum tuberosum) är en växtart i familjen strävbladiga växter.

Den växer inte naturligt i Sverige, men eftersom den odlas händer det att man träffar på ett förvildat exemplar.

Externa länkar 
 

Strävbladiga växter 
Gu Växtindex
Miohippus

Miohippus var en av de forntida stamfäderna till den moderna hästen. Den utvecklades för ca 35 miljoner år sedan ur föregångaren Orohippus och Epihippus. De var mycket större och hade mer utvecklade tänder än tidigare och var nu gräsätare som dagens hästar. Fötterna utvecklades ännu mer och den mellersta tån blev större och mer markant. Huvudet liknade hästens och den krökta ryggen hos föregångarna var nu i stort sett borta.

Se även 

 Eohippus
 Orohippus
 Epihippus
 Mesohippus
 Merychippus
 Parahippus
 Megahippus
 Pliohippus
 Hästens evolution

Hästar
Förhistoriska däggdjur
Equidae
Anatole Bolin

Pehr Jakob Anatole Dedekind "Tolly" Bolin, född 28 september 1893 i Svalöv, död 25 januari 1983 i Västerleds församling i Stockholm, var en svensk kort- och medeldistanslöpare. Han tävlade för IFK Stockholm och utsågs 1928 till Stor grabb nummer 34 i friidrott. 

Bolin innehade världsrekordet på 1 000 meter 1918 till 1922 och det svenska rekordet 1916 till 1922. Han hade det svenska rekordet på 800 meter 1916 till 1921 och på 400 meter Svenska spelen 1916 till 1918. Han vann fyra SM-tecken (tre på 800 meter och ett på 400 meter).

Han deltog i OS i Antwerpen 1920 på distanserna 400 och 800 meter, dock utan framgång.

Han arbetade som ingenjör och var tvungen att avbryta sin löparkarriär på grund av tjänstgöring i Japan.

Karriär  

År 1915 vann Anatole Bolin SM på 800 meter med 1:59,2. Han var detta år Sverige-bäst på 400 meter med 51,4.

Även 1916 vann han SM på 800 meter, denna gång med resultatet 1:58,1. Han slog den 24 september 1916 Ernst Wides svenska rekord på 800 meter från 1910 (1:56,4) med ett lopp på 1.56,0. Den 14 oktober detta år (i Stockholm) slog han Erik Lindholms svenska rekord på 400 meter från 1912 (50,2) genom att springa på 50,1. Under året övertog han även John Zanders svenska rekord på 1 000 meter genom att springa på 2:31,2 (underskridande det gällande världsrekordet, anledningen till att detta ej blev världsrekord är oklar).

Liksom året innan innehöll hösten 1917 två rekordförbättringar. Den 7 oktober slog han sitt eget rekord på 800 meter (1:55,2), och den 14 oktober förbättrade han sitt 400 metersrekord till 50,0. Det senare rekordet behöll han till 1918 då Nils Engdahl slog det med ett lopp på 49,4.

1918 vann Bolin SM både på 400 meter (50,1) och 800 meter (1:54,9). Det senare innebar också en förbättring av rekordet, vilket han behöll till 1921 då Sven Lundgren slog det. Detta år slog han också världsrekord på 1 000 meter i det han förbättrade tysken Georg Micklers 2:32,3 från 1913 till 2:29,1. Detta rekord fick han behålla till 1922 då Sven Lundgren sprang på 2:28,6.

År 1919 var Bolin Sverige-bäst på 800 meter med tiden 1:55,7.

Anatole Bolin ställde upp 1979 för Lidingöjoggen på 4 km och då var han 86 år. Han är begravd på Bromma kyrkogård.

Källor 

Svenska spelen 1916

Swedish Athletic Page
Stor grabb
 Bolin, Per Jakob Anatole Dedikind på SvenskaGravar.se

Noter

Svenska kortdistanslöpare
Svenska medeldistanslöpare
Svenska mångkampare
Svenska stafettlöpare
Svenska mästare i kortdistanslöpning
Svenska mästare i medeldistanslöpning
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1920 från Sverige
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1920
Världsrekordhållare på 1 000 meter löpning
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Svenska idrottare under 1900-talet
Personer från Svalövs socken
Gravsatta på Bromma kyrkogård
Födda 1893
Avlidna 1983
Män
Parahippus

Parahippus var en av de forntida stamfäderna till den moderna hästen. Parahippus utvecklades som en undergrupp till Miohippus för ca 30 miljoner år sedan. Parahippusen levde precis som Miohippus på grässtäpper. Tänderna var nu så utvecklade att de kunde tillgodogöra sig näringen i gräset och hästarna blev större och hade mer motståndskraft.

Se även
 
 Eohippus
 Orohippus
 Epihippus
 Mesohippus
 Miohippus
 Merychippus
 Megahippus
 Pliohippus 
 Hästens förfäder

Hästar
Förhistoriska däggdjur
Equidae
Tadej Valjavec

Tadej Valjavec, född 13 april 1977 i Kranj, är en professionell tävlingscyklist från Slovenien. Han blev professionell 2000 med det italienska stallet Fassa Bortolo. Från januari 2008 till 2010 tävlade Valjavec för det franska UCI ProTour-stallet Ag2r-La Mondiale. Han har tidigare också tävlat för Phonak Hearing Systems och Lampre-Fondital.

Tadej Valjavec är en bergsspecialist som ofta slutar i topp 20 i Grand Tour-tävlingarna. Under säsongen 1999 vann han amatörernas svar på Giro d'Italia, Baby Giro, sammanlagt. Under samma år slutade han tvåa på Slovenien runt bakom Timothy David Jones från Zimbabwe.

Valjavec vann de slovenska nationsmästerskapen på landsväg 2003 och 2007. Under säsongen 2002 vann han Settimana Ciclista Lombarda sammanlagt, men vann inga etapper under tävlingen.

Valjavec slutade på tredje plats på etapp 4 av Schweiz runt 2009 bakom Matti Breschel och Maksim Iglinskij. På etapp 8 av tävlingen slutade han på fjärde plats bakom Tony Martin, Damiano Cunego och Fabian Cancellara. Han tog även hem tredjeplatsen på Polen runts bergspristävling. På etapp 8 av Vuelta a España 2009 slutade Valjavec på sjunde plats.

Meriter 
1994
1:a, Giro della Toscana
1999
 1:a, Baby Giro
2000
 3:a, Grand Prix du Midi Libre
2002
 1:a, Settimana Ciclistica Lombarda
2003
  Nationsmästerskapens linjelopp
 4:a, Romandiet runt
2007
  Nationsmästerskapens linjelopp
 2:a, Volta a la Comunitat Valenciana
 3:a, Ruta del Sol
 4:a, Paris-Nice 
2009
3:a, etapp 4, Schweiz runt

Stall 
 Fassa Bortolo 2000–2003
 Phonak Hearing Systems 2004–2005
 Lampre-Fondital 2006–2007
 Ag2r-La Mondiale 2008–2010
 Manisaspor 2011

Externa länkar 
Officiell sida
Tadej Valjavec cyclingarchives.com

Slovenska tävlingscyklister
Födda 1977
Män
Levande personer
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Slovenien
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Slovenien
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Slovenien
Merychippus

Merychippus var en av de forntida stamfäderna till den moderna hästen. Merychippus utvecklades för ca 25 miljoner år sedan ur föregångarna Miohippus och Parahippus. Den var stor som en kalv på ca 90 cm i mankhöjd och var nu mycket lik den moderna hästen. Hästen hade fortfarande tre tår men den mellersta tån var nu så pass utvecklad och stor att de två andra tårna sällan var till någon större nytta. 

Merychippus tänder var nu helt utvecklade och hästarna var enbart gräsätare. Ögonen satt nu som på dagens häst vilket gav en syn som var väl anpassad till hästens flyktinstinkter. 

En gren av Merychippusen, kallad Megahippus var något större.

Se även
 
 Eohippus
 Orohippus
 Epihippus
 Mesohippus
 Miohippus
 Parahippus
 Megahippus
 Pliohippus 
 Hästens förfäder

Hästar
Förhistoriska däggdjur
Equidae
Megahippus

Megahippus var en av de forntida stamfäderna till den moderna hästen och en undergrupp till Merychippus som utvecklades för cirka 13,6 miljoner år sedan. Megahippus var cirka 1 meter i mankhöjd och levde på grässtäpperna i Nordamerika.

Fossil av släktet hittades i USA i delstaterna Kalifornien, Colorado, Florida, Montana, Nebraska, Nevada och New Mexico. Släktet dog ut för cirka 10 miljoner år sedan.

På grund av den smala nosen antas att arterna var beroende av buskar och träd som fanns kvar i regionen. De åt antagligen unga blad och frukter istället för gräs. Även framtänderna som bildar ett tydligt U och kindtänder med låga kronor indikerar blad som föda. Arterna nådde uppskattningsvis en vikt av 265 kg.

Referenser

Se även 
 
 Eohippus
 Orohippus
 Epihippus
 Mesohippus
 Miohippus
 Merychippus
 Parahippus
 Pliohippus 
 Hästens förfäder

Hästar
Förhistoriska däggdjur
Equidae
Pliohippus

Pliohippus var en av de forntida stamfäderna till den moderna hästen. Pliohippusen var den sista i raden av förfäder och utvecklades för cirka 6 miljoner år sedan ur föregångaren Merychippus. Den var nu cirka 120 cm i mankhöjd och väldigt lik dagens häst. De extra tårna som funnits hos de andra hästarna hade nu försvunnit och Pliohippus hade enbart en hov. Även tänderna var nu helt utvecklade och anpassade för gräsätarna. 

Pliohippusen var den sista grenen innan den moderna hästen som utvecklades cirka 5 miljoner år senare, dvs för cirka 1 miljon år sedan.

Se även
 
 Eohippus
 Orohippus
 Epihippus
 Mesohippus
 Miohippus
 Merychippus
 Megahippus
 Parahippus 
 Hästens förfäder

Hästar
Förhistoriska däggdjur
Equidae