kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Större blomstickare

Större blomstickare (Diglossa major) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Större blomstickare är en liten och aktiv sångarliknande tätting med den för släktet typiska uppböjda och krokförsedda näbben, lite som en burköppnare. Grå fjäderdräkt kontrasterar med kastanjebruna undre stjärttäckare, svart ögonmask, svart haka och silvergrå näbb. Jämfört med andra blomstickare är den betydligt större. Sången är udda, en blandad serie med ljusa pipande toner och hårda raspiga. De förra avges också som kontaktläte.

Utbredning och systematik 
Större blomstickare förekommer i tepuis och delas in i fyra underarter:
 Diglossa major gilliardi – södra Venezuela (Auyan-tepui i sydöstra Bolívar)
 Diglossa major disjuncta – sydöstra Venezuela (savannen i Bolívar)
 Diglossa major chimantae – sydöstra Venezuela (Chimantáa-tepui i Bolívar)
 Diglossa major major – sydöstra Venezuela och näraliggande norra Brasilien (Uei-tepui i Roraima)

Levnadssätt 
Större blomstickare hittas i höglänta skogar, över 1000 meters höjd i tepuier. Där är den lokalt ganska vanlig i fuktiga skogar och buskmarker. I mer högväxt skog ses den huvudsakligen i trädtaket men kan också röra sig ner till undervegetationen. Den påträffas ofta vid fruktbärande och blommande träd. Likt andra blomstickare livnär den sig på nektar som den tar genom att punktera blommor med den speciellt utformade näbben. Den tar även frukt. Fågeln slår ofta följe med kringvandrande artblandade flockar.

Status 
Trots det begränsade utbredningsområdet och det faktum att den tros minska i antal anses beståndet vara livskraftigt av internationella naturvårdsunionen IUCN.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Mustaschblomstickare

Mustaschblomstickare (Diglossa mystacalis) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Mustaschblomstickare är en liten och aktiv sångarliknande tätting med den för släktet typiska uppböjda och krokförsedda näbben, lite som en burköppnare. Denna art är omisskänligt svart med tydligt vitt mustaschstreck och rödaktig undergump. Vissa bestånd har en varierande stor röd och vit fläck på bröstet. Könen är lika. Sången består av en snabb ramsa med ljusa visslingar.

Utbredning och systematik 
Mustaschblomstickare förekommer i Anderna och delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Diglossa mystacalis unicincta – norra Peru (från Amazonas söderut till centrala Huánuco)
 Diglossa mystacalis pectoralis – centrala Peru (från centrala Huánuco till Junín)
 Diglossa mystacalis albilinea – södra Peru (från Ayacucho till Puno)
 Diglossa mystacalis mystacalis – nordvästra Bolivia (La Paz, Cochabamba och västra Santa Cruz)

Levnadssätt 
Mustaschblomsterpickaren hittas i höga bergstrakter, i fuktiga miljöer vid eller ovan trädgränsen. Likt andra blomstickare livnär den sig på nektar som den tar genom att punktera blommor med den speciellt utformade näbben.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Grå blomstickare

Grå blomstickare (Diglossa plumbea) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Grå blomstickare är en liten och aktiv sångarliknande tätting med den för släktet typiska uppböjda och krokförsedda näbben, lite som en burköppnare. Hanen hos denna art är enfärgat blågrå, medan honan är färglöst brun.

Utbredning och systematik 
Grå blomstickare behandlas antingen som monotypisk eller delas in i två underarter med följande utbredning:
 Diglossa plumbea plumbea – förekommer på höglandet i Costa Rica och i Chiriquí i allra västligaste Panama.
 Diglossa plumbea veraguensis – förekommer på Stillahavssluttningen i Veraguas i västra Panama.

Levnadssätt 
Grå blomstickare hittas i bergstrakter över 1300 meters höjd. Den ses vanligen i par, födosökande i buskar vid skogsbryn, i snårig ungskog och i trädgårdar. Likt andra blomstickare livnär den sig på nektar som den tar genom att punktera blommor med den speciellt utformade näbben.

Status 
Trots det begränsade utbredningsområdet och att den tros minska i antal anses beståndet vara livskraftigt av internationella naturvårdsunionen IUCN.  Beståndet uppskattas till i storleksordningen 50 000 till en halv miljon vuxna individer.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Rostblomstickare

Rostblomstickare (Diglossa sittoides) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Rostblomstickare är en liten och aktiv sångarliknande tätting med den för släktet typiska uppböjda och krokförsedda näbben, lite som en burköppnare. Hanen är karakteristisk med skiffergrå ovansida och varmt rostbeige undersida utan kontrasterande teckningar på vingarna. Honan är genomgående färglöst brunaktig. Otydlig streckning på bröstet skiljer den från andra blomstickare.

Utbredning och systematik 
Rostblomstickare delas in i sex underarter med följande utbredning:
 Diglossa sittoides hyperythra – norra Colombia (Sierra Nevada de Santa Marta) och kustbergen i norra Venezuela
 Diglossa sittoides dorbignyi – Anderna i Colombia och västra Venezuela (Lara, Mérida och Táchira)
 Diglossa sittoides coelestis – Sierra de Perija (gränsen mellan Colombia och Venezuela)
 Diglossa sittoides mandeli – subtropiska bergstrakter i nordöstra Venezuela (berget Turumiquire i Sucre)
 Diglossa sittoides decorata – subtropiska Anderna i Ecuador och Peru
 Diglossa sittoides sittoides – subtropiska Anderna i västra Bolivia och nordvästra Argentina

Levnadssätt 
Rostblomstickaren hittas i rätt öppna buskiga områden, skogslandskap och trädgårdar på mellan 1500 och 3000 meters höjd, ej inne i skog. Likt andra blomstickare livnär den sig på nektar som den tar genom att punktera blommor med den speciellt utformade näbben.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Venezuelablomstickare

Venezuelablomstickare (Diglossa venezuelensis) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar.

Utseende 
Venezuelablomstickaren är en 13,5 cm lång mörk fågel med den för släktet typiska uppböjda och krokförsedda näbben. Hanen är svart med små vita tofsar på flankerna. Honan är olivbrun ovan med olivgult huvud och beigebrun undersida. Den enda sympatriska blomstickaren är rostblomstickaren, vars hona liknar venezuelablomstickarens hona, men är mindre och saknar vitt på flankerna.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergstrakter i nordöstra Venezuela (nordvästra Monagas och södra Sucre). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som starkt hotad.

Noter

Externa länkar 

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Venezuela
Diucatangara

Diucatangara (Diuca diuca) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar. Den förekommer i buskmarker, odlingsbygd och öknar i södra Sydamerika. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Diucatangaran är en distinkt och prydligt tecknad finkliknande tangara. Fjäderdräkten är huvudsakligen grå ovan, på vingar och stjärt svartaktig, med en vit strupe som kontrasterar med i övrigt gråaktig undersida. I flykten syns stora vita hörn på stjärten. Sången består av rätt ljudligt gladlynt tjippande. Arten är närmast lik glaciärtangaran, men denna förekommer endast högt upp i Anderna från Peru till norra Chile och överlappar därför endast begränsat i utbredning.

Utbredning och systematik 
Diucatangaran förekommer i södra Sydamerika. Den delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Diuca diuca crassirostris – Anderna i norra Chile och norra Argentina
 Diuca diuca diuca – Anderna i centrala Chile och centrala Argentina
 Diuca diuca chiloensis – Chiloé (utanför västra Chile)
 Diuca diuca minor – Argentina (Córdoba till Santa Cruz), flyttar till sydöstra Brasilien

Släktskap 
Diucatangaran placeras numera som ensam art i släktet Diuca. Tidigare delade den släktet tillsammans med glaciärtangaran, men DNA-studier visar att de trots likartat utseende endast är avlägset släkt. Denna har därför lyfts ut ur Diuca till egna släktet Chionodacryon alternativt inkluderats i Idiopsar tillsammans med nära släktingarna talustangara, vitstrupig tangara och sadeltangara. Diucatangaran står istället närmast guvernanttangara (Gubernatrix cristata) och varfågeltangara (Neothraupis fasciata).

Familjetillhörighet 
Liksom andra finkliknande tangaror placerades denna art tidigare i familjen Emberizidae. Genetiska studier visar dock att den är en del av tangarorna.

Levnadssätt 
Diucatangaran är en vanlig fågel i låglänta områden, i buskmarker, odlingsbygd och i Patagonien även i öknar. Den födosöker på marken och ses ofta utmed vägkanter, på gräsmattor och i steniga sluttningar, med karakteristisk släpig gång. Fågeln påträffas också sittande i busktoppar eller på ledningar, framför allt under sången. Arten uppträder ofta i småflockar, gärna tillsammans med andra fröätande fåglar.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns svenska och vetenskapliga artnamn liksom släktesnamnet kommer av Diuca eller Siuca, Mapuchefolkets namn på diucatangaran.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Glaciärtangara

Glaciärtangara (Idiopsar speculifer) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar. Den förekommer på mycket hög höjd i Anderna i Sydamerika. Där kan den unikt för fåglar häcka i glaciärer, därav namnet. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende 
Glaciärtangaran är en knubbig finkliknande tangara som ser ut att sakna hals. Fjäderdräkten är genomgående blågrå med stora vita halvmånar under ögat. På vingen har den en stor vit fläck som syns väl i flykten men kan döljas på sittande fågel.

Utbredning och systematik 
Glaciärtangaran förekommer i Anderna i Sydamerika. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Idiopsar speculifer magnirostris – förekommer i centrala Peru (Ancash och Junín)
 Idiopsar speculifer speculifer – förekommer från södra Peru till norra Chile, nordvästra Bolivia och nordvästra Argentina

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades glaciärtangaran tillsammans med diucatangaran i släktet Diuca. DNA-studier visar dock att arterna endast är avlägset släkt och att glaciärtangaran snarare står nära talustangaran. Den förs därför numera allt oftare till talustangarans släkte Idiopsar eller till det egna släktet Chionodacryon.

Familjetillhörighet 
Liksom andra finkliknande tangaror placerades denna art tidigare i familjen Emberizidae. Genetiska studier visar dock att den är en del av tangarorna.

Levnadssätt 
Glaciärtangaran hittas på mycket höjd höjd kring myrar eller intilliggande steniga slutningar. Den ses i par eller smågrupper, födosökande på marken. Glaciärtangaran gör själv för sitt namn; den är än så länge enda fågelarten som konstaterats häcka i glaciärer.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Vitsandsfrötangara

Vitsandsfrötangara (Sporophila fringilloides) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Vitsandsfrötangaran är en stor finkliknande fågel med tjock vit näbb. Hanen är svart ovan och vit under med vitt halsband. Honan är mestadels mörkbrun med vitaktig buk. Sången består av en rad olika högljudda och snabba serier med melodiska toner, "ne-ne-ne, te-te-te, ge-ge-ge, jii-jii-jii, tué tué tué...".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från östra Colombia till södra Venezuela och nordvästra Amazonområdet i Brasilien. Fågeln placerades tidigare som ensam art i släktet Dolospingus men DNA-studier visar att det släktet är inbäddat i Sporophila.

Familjetillhörighet 
Liksom andra finkliknande tangaror placerades denna art tidigare i familjen Emberizidae. Genetiska studier visar dock att den är en del av tangarorna.

Levnadssätt 
Vitsandsfrötangara hittas i buskrika vitsandsskogar och gräsrik savann.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Det svenska fågelnamnet syftar på vitsandsskog, skog som växer på näringsfattiga sand- och lerjordar och som bland annat finns i Amazonasbäckenet i Peru, Colombia och Brasilien.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Rörtangara

Rörtangara (Donacospiza albifrons) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Rörtangaran är en liten finkliknande fågel med mycket lång stjärt och en spetsig näbb. Det tydliga ögonbrynsstrecket och mustaschstrecket ger den ett bistert uttryck. Fjäderdräkten är brungrå och streckad ovan, undertill kanelbrun. Sången är snabb och gladlynt.

Utbredning och systematik 
Rörtangaran förekommer i norra Bolivia samt i sydöstra Paraguay, sydöstra Brasilien, Uruguay och nordöstra Argentina. Arten placeras som enda art i släktet Donacospiza.

Familjetillhörighet 
Liksom andra finkliknande tangaror placerades denna art tidigare i familjen Emberizidae. Genetiska studier visar dock att den är en del av tangarorna.

Levnadssätt 
Rörtangaran hittas i våtmarker och fuktiga gräsmarker.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Fler bilder på Flickr
 Utbredningskarta och läten på Xeno-canto

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Brungumpad sparv

Brungumpad sparv (Emberiza affinis) är en afrikansk fågel i familjen fältsparvar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Brungumpad sparv är en liten (13-15 cm) fältsparv med rätt tunn näbb, ordentligt med vitt i antsiktet och helgul undersida. Den skiljer sig från alla andra afrikanska fältsparvar genom sin jämnbruna rygg utan vita vingband. Huvudteckningen är mest lik somaliasparv med bredare vita band än hos guldbröstad sparv. Sången är en kort serie metalliska toner som avslutas i en drill, medan flyktlätet är ett kort "chip".

Utbredning och systematik 
Brungumpad sparv delas in i fyra underarter:
 Emberiza affinis nigeriae – förekommer i Gambia Nigeria och norra Kamerun
 Emberiza affinis vulpecula – förekommer i Kamerun, södra Tchad och intilliggande norra Centralafrikanska republiken
 Emberiza affinis affinis – förekommer i Sydsudan, nordöstra Demokratiska republiken Kongo, norra Uganda och nordvästra Kenya; populationen i sydöstra Sudan och nordvästra Etiopien är troligen äcen denna underart
 Emberiza affinis omoensis – förekommer i södra Etiopien

Släktestillhörighet 
Brungumpad sparv placeras traditionellt i släktet Emberiza, men vissa taxonomiska auktoriteter har nu delat upp Emberiza i flera mindre släkten. Denna art och övriga afrikanska fältsparvar bryts ut till släktet Fringillaria.

Levnadssätt 
Brungumpad sparv hittas i torr och halvtorr savann, men även i flodnära skogskanter och lokalt kring byar. Födan hos specimen från Demokratiska republiken Kongo bestod av insekter, bland annat termiter, men fåglar i fångenskap äter även frön. Dess häckningsbiologi är mycket dåligt känd, med endast ett funnet bo, i Sudan i mars. Flygga ungar har setts i december i Gambia. Arten antas vara mestadels stannfågel.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som inte ovanlig till sällsynt.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Fältsparvar
Fåglar i etiopiska regionen
Svartkindad sparv

Svartkindad sparv (Emberiza cabanisi) är en afrikansk fågel i familjen fältsparvar inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Svartkindad sparv har liksom flera andra Emberiza-sparvar i Afrika gyllengul undersida och pregnant tecknat huvud. Till skillnad från övriga har den en helsvart kind utan streck under ögat. Sydliga populationer (cognominata och orientalis, se nedan) är ljusare ovan med ett smalt och blekt centralt hjässband och breda, kastanjebruna kanter på rygg- och vingfjädrarna, medan nordliga (nominatformen) är mörkare ovan med helsvart hjässa. Honan är svagare tecknad. Sången beskrivs i engelsk litteratur som ett "wee-chidder-chidder-wee" medan kontaktlätet är ett klart "tsseeoo".

Utbredning och systematik 
Svartkindad sparv delas oftast in i tre underarter med följande utbredning:
 Emberiza cabanisi cabanisi – förekommer från Sierra Leone till södra Sudan och nordvästra Uganda
 Emberiza cabanisi cognominata – förekommer förekommer från Gabon, Demokratiska republiken Kongo och Angola till västra Zimbabwe
 Emberiza cabanisi orientalis – förekommer från Tanzania till östra Zimbabwe och Moçambique

Dess närmaste släktingar är guldbröstad sparv (Emberiza flaviventris) och somaliasparv (Emberiza poliopleura). Taxonen orientalis och cognominata kan möjligen utgöra en egen art.

Släktestillhörighet 
Den placeras traditionellt i släktet Emberiza, men vissa taxonomiska auktoriteter har nu delat upp Emberiza i flera mindre släkten. Svartkindad sparv och övriga afrikanska fältsparvar bryts ut till släktet Fringillaria.

Levnadssätt 
Svartkindad sparv förekommer i fuktig savann och öppen skog. Födan består av insekter, framför allt små gräshoppor, och gräsfrön. Fågeln häckar i juli–augusti i Västafrika och huvudsakligen i oktober–november i sydcentrala Afrika. Arten är huvudsakligen stannfågel.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig till ovanlig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Jean Louis Cabanis (1816-1906), tysk ornitolog som grundade Journal für Ornithologie 1853. Tidigare kallades den cabanissparv även på svenska, men tilldelades 2023 ett mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Fältsparvar
Fåglar i etiopiska regionen
Kapsparv

Kapsparv (Emberiza capensis) är en fågel i familjen fältsparvar inom ordningen tättingar.

Utseende och läten
Adulta kapsparven har svart hjässa, vitt ögonbrynsstreck och vita örontäckare inramat av svart. Ovansidan är mörkstreckat gråbrun och vingtäckarna kastanjebruna. Stjärten är mörkare brun och undersidan grå med ljus strupe. Könen är lika, men honor kan ha en mer beigeaktig anstrykning på det vita på huvudet. Ungfåglar är mindre rödbrun på vingen samt har mindre tydlig huvudteckning och kraftigare streckning ner på bröst och flanker. Kroppslängden är 16 cm. Lätet beskrivs i engelsk litteratur som ett stigande "zzoo-zeh-zee-zee" och sången ett högljutt "chup chup chup chup chee chhep chu".

Utbredning och systematik 
Kapsparven delas in i elva underarter med följande utbredning:
 Emberiza capensis nebularum – sydvästra Angola
 Emberiza capensis bradfieldi – norra och centrala Namibia 
 Emberiza capensis smithersii – östra Zimbabwe och västcentrala Moçambique
 Emberiza capensis plowesi – nordöstra Botswana och södra Zimbabwe
 Emberiza capensis limpopoensis – sydöstra Botswana och närliggande Sydafrika (Nordvästprovinsen och Limpopoprovinsen)
 Emberiza capensis reidi – östcentrala Sydafrika, norra Lesotho och västra Swaziland
 Emberiza capensis basutoensis – centrala Lesotho och östra Sydafrika
 Emberiza capensis cinnamomea – centrala Sydafrika 
 Emberiza capensis vinacea – nordöstra Norra Kapprovinsen 
 Emberiza capensis capensis – södra Namibia till sydvästra Sydafrika
 Emberiza capensis vincenti – klippa bergstoppar i sydcentrala Afrika, i bergstrakter i östra Zambia, centrala och södra Malawi samt norra Moçambique

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i släktet Emberiza, men vissa auktoriteter delar upp detta i flera mindre släkten. Den förs då tillsammans med exempelvis karroosparv och hussparv till Fringillaria.

Levnadssätt 
Kapsparven hittas på steniga sluttningar och torr buskmark, huvudsakligen i bergstrakter i nporra delen av utbredningsområdet. Den ses ensataka, i par eller små familjegrupper. Födan består av frön, insekter och spindlar som den söker efter på marken. I det skålformade boet som placeras lågt i en buske eller grästuva lägger den två till fyra gräddfärgade ägg med rödbruna och lila fläckar.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser 
 Byers, Olsson and Curson, Buntings and Sparrows 
 Ian Sinclair, Phil Hockey and Warwick Tarboton, SASOL Birds of Southern Africa (Struik 2002)

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fältsparvar
Fåglar i etiopiska regionen