kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Louise av Hessen-Darmstadt (1761–1829)

Louise av Hesse-Darmstadt, född 15 februari 1761, död 24 oktober 1829, var en lantgrevinna (1790) och storhertiginna (1806) av Hessen. Hon var dotter till prins Georg Wilhelm av Hessen-Darmstadt och Maria Louise Albertine of Leiningen-Falkenburg-Dagsburg. Hon gifte sig 1777 med sin kusin Ludvig X av Hessen-Darmstadt.

Biografi
Louise och hennes syster Charlotte växte upp vid hovet i Wien som lekkamrater till Marie-Antoinette och Maria Karolina av Österrike, och kallades av den förstnämnda för de "kära prinsessorna". De ingick i det följe som reste med Marie-Antoinette till franska gränsen vid hennes bröllop 1770, och brevväxlade sedan med denna fram till 1792: Marie-Antoinette behöll små miniatyrporträtt av systrarna fram till sin död, också under sin tid i fängelset. Hon besökte Marie-Antoinette i Versailles tillsammans med sin syster Charlotte år 1780.    

Louise gifte sig 1777 med sin kusin, tronföljaren i Hessen-Darmstadt. Hennes man blev monark med titeln lantgreve år 1790, och fick titeln storhertig av Napoleon vid upplösningen av det tysk-romerska riket 1806. Louise beskrivs som älskvärd och var enligt uppgift vördad av allmänheten. Från 1783 tillbringade hon somrarna i Auerbach, där hon utövade mycket välgörenhet. Napoleon I, som ansåg henne vara en av tidens mest begåvade kvinnor, lovade henne en gång att han skulle ge henne en krona.

Referenser

 Justin C. Vovk (2009). In Destiny's Hands: Five Tragic Rulers, Children of Maria Theresa (1). 
 Nagel, Susan. " Marie-Therese, Child of Terror: The Fate of Marie-Antoinette's Daughter ". NY: Bloomsbury, 2008.

Noter

Externa länkar

Kvinnor
Födda 1761
Avlidna 1829
Tyska hertiginnor
Tyska grevinnor
Pietro Giordani

Pietro Giordani, född den 1 januari 1774, död den 2 september 1848, var en italiensk författare.

Giordani var 1808-15 sekreterare vid akademien i Bologna och utmärkte sig som författare av estetiska, historiska och politiska skrifter, vilkas form anses klassisk. Hans Opere complete utgavs 1854-62, Lettere 1891, Orazioni ed elogi 1890.

Källor

Noter

Födda 1774
Avlidna 1848
Italienska författare
Italienskspråkiga författare
Män
Aphanius baeticus

Aphanius baeticus, en fisk i familjen Cyprinodontidae som finns sällsynt i södra Spanien.

Utseende 
Arten påminner mycket om spansk tandkarp, med 14 till 17 silverfärgade tvärstrimmor på bakre halvan av kroppen hos hanen, och svarta fläckar på sidorna hos honan. Hanen har dessutom ljusblåaktiga fenor, vanligtvis 4 till 5 mörka tvärstrimmor på stjärtfenan och mörkare kanter på bröst- rygg- och bukfenorna. Honan har en svart fläck på stjärtspolen och helt genomskinliga fenor. En skillnad mot den spanska tandkarpen är att hennes fläckar på sidorna är färre och större. Hanen kan bli upp till 3 cm lång, medan honan kan nå en längd av 5 cm.

Vanor 
Fisken lever nära bottnen i kustnära laguner, både med sötvatten och starkt salta sådana, i tidvattenskanaler och små vattendrag. Den föredrar vatten med dybotten. Födan består av djurplankton, mindre insekter, växtmaterial och detritus.

Utbredning 
Aphanius baeticus lever vid södra Spaniens atlantkust i floden Guadalquivirs nedre lopp samt i mindre vattendrag i samma område, inkluderande Doñana nationalpark.

Status 
Arten är klassificerad som starkt hotad ("EN", underklassifiering "A2ce") av IUCN, och beståndet minskar kraftigt. För närvarande finns den endast på 7 – 8 lokaler. Främsta orsakerna är vattenföroreningar och inplanterade arter, dels födo- och revirkonkurrenter som östlig moskitfisk och Fundulus heteroclitus, dels predatorer som röd sumpkräfta. Program för återplantering har startats, men IUCN ser ändå pessimistiskt på dess framtid.

Kommersiell användning 
Arten är en populär akvariefisk. Den anses känslig för surt vatten, men i övrigt är den en lättskött fisk. Temperaturkraven är små, den tål temperaturer från  2 till 30 °C och kan med fördel hållas utomhus i milt klimat. Den tar torrfoder, gärna med delvis vegetabiliskt innehåll, men bör få levande tilläggsföda som Artemia, Daphnia eller fjädermyggslarver.

Referenser 

Tandkarpar
Aphanius
Berga kyrka, Västergötland

Berga kyrka är en kyrkobyggnad som sedan 2004 tillhör Lyrestads församling (tidigare Berga församling) i Skara stift. Den ligger omkring sex kilometer nordost om centralorten i Mariestads kommun.

Kyrkobyggnaden
Den ursprungliga kyrkan uppfördes på 1100-talet eller 1200-talet. Sitt nuvarande utseende fick kyrkan vid ombyggnader på 1600-talet och 1700-talet. Nuvarande kor tillkom under 1600-talets andra hälft. Nuvarande sakristia byggdes 1702 och kyrktornet tillkom 1712.

Kyrkan består av ett långsträckt, rektangulärt långhus med åttakantigt kor i öster och kyrktorn i väster. Norr om koret finns en vidbyggd sakristia. Långhusets och sakristians valmade sadeltak är täckta med enkupigt lertegel. Torntaket är täckt med träspån och har en plåttäckt tornspira som kröns med en tupp.

Inventarier
 Madonnaskulptur från tidigt 1200-tal i lind med anglosachsisk förebild. Höjd 80 cm. Verket är mycket skadat. På 1680-talet gömdes madonnan undan på vinden men togs fram igen efter 1924 års restaurering.  
 Ett rökelsekar av brons kan vara från 1300-talet.
 Ett nattvardskärl är från 1500-talet. En vinkanna i silver är från omkring år 1600.
 En träskulptur av Johannes Döparen är från omkring år 1400. Ytterligare medeltida träskulpturer föreställer heliga Birgitta och Erik den helige. Ett skadat processionskrucifix är också från medeltiden.
 Predikstolen är tillverkad 1698.
 Dopfunten av röd kalksten tillkom 1731.
 En ljuskrona av malm är daterad till 1767.

Klockor 
Lillklockan, som är medeltida, har inskrifter på halsen i form av fjorton egendomliga majuskelliknande bokstäver, som inte går att uttyda. Därtill finns ett kors och ett gjutarmärke.

Orgel
Nuvarande orgel på den västra läktaren är byggd 1975 av Smedmans Orgelbyggeri. Den värdefulla fasaden med ursprungliga fasadpipor (Principal 2’) härstammar från den orgel som byggdes 1726 av Johan Niclas Cahman. Cahmanpositivets fasad utgör en viktig arkitektonisk del av kyrkans västparti. Instrumentet har åtta stämmor fördelade på manual och pedal.

Bilder

Referenser

 Amnehärad-Lyrestads kyrkliga samfällighet

Externa länkar 

Kyrkobyggnader i Skara stift
Kyrkobyggnader i Mariestads kommun
Medeltida byggnader i Sverige
Järnvägsolyckan i Marhanets 2010

Järnvägsolyckan i Marhanets 2010 var en tåg- och busskollision som inträffade i den ukrainska staden Marhanets i Dnipropetrovsk oblast den 12 oktober 2010, då ett tåg kolliderade med en passagerarbuss vid en plankorsning. 43 personer rapporterades döda och nio skadade. Busschauffören, vars handlingar orsakade kollisionen, dog även han i olyckan. Kollisionen är den hittills värsta trafikolyckan i Ukrainas historia, sett till antalet dödsoffer.

Olyckan 

Kollisionen mellan en buss som transporterade cirka 50 passagerare och ett lokomotiv inträffade klockan 08:30 lokal tid vid en öppen järnvägsövergång. Av de som avled dog 38 direkt efter kraschen och de andra dog efter sviterna av sina skador på sjukhus. 

Ukrzaliznytsias presstjänst meddelade att en preliminär teori till varför olyckan skedde var att bussföraren bröt mot trafikreglerna.

Myndigheternas reaktioner 
Ukrainas regering planerade att ge 100,000 Hryvnja till varje avliden person i kollisionens familj. Tjänstemän bekräftade att olyckan var den dödligaste trafikolyckan i landets historia.
President Viktor Janukovytj, som var på besök i regionen vid tiden, meddelade att den 13 oktober skulle bli en nationell sorgedag. Janukovitj efterfrågade även att en utredning av olyckan skulle utföras för att kunna bekräfta vem som stod ansvarig för olyckan. Vidare instruerade Janukovitj transporttjänstemän att installera automatiska grindar vid alla järnvägsövergångar för att förhindra bilar, bussar och lastbilar från att ignorera signalerna.

Väg och tågolyckor är vanliga i Ukraina, där vägar är i dåligt skick, dåligt underhållna fordon samt att förare och passagerare rutinmässigt bortser från säkerhets- och trafikregler.

Referenser

Noter

Järnvägsolyckor 2010
2010 i Ukraina
Vat 69

Vat 69 är en skotsk blended whisky som skapades av William Sanderson år 1882. Han tillverkade över 100 kärl, vats, som han numrerade och lät en expertpanel provsmaka. Mest uppskattning fick whiskyn i kärlet med nummer 69, när han började tillverka den behöll han namnet Vat 69.

Whiskyn buteljerades till en början i portvinsflaskor och även dagens flaskor och etikett har ett utseende som för tankarna till portvin.

I TV-serien Band of Brothers dricker huvudpersonen Lewis Nixon uteslutande Vat 69.

Skotsk whisky
Ett oemotståndligt begär

Ett oemotståndligt begär är en bok skriven av Meg Cabot. Boken handlar om Heather Wells, en ex-popstjärna vars mamma och manager stack med alla hennes pengar till Argentina. Hon jobbar på ett studenthem i New York. Två tjejer har dött när de påstås ha hissurfat och föll ner. Heather är övertygad om att de inte hissurfade, utan tror att de blev mördade. Hon börjar undersöka saken och på den livsfarliga resan blir hon nästan dödad fler gånger.

Amerikanska romaner
Fotosidan

Fotosidan är en samlingsplats på webben för fotografer. Den startade 2001 av David Elmfeldt, Erik Leonsson och Christer Lindh. Fotosidan ger även ut det tryckta fototidningen Fotosidan Magasin.

Fotosidan anordnar sedan 2020 fototävlingen Fotosidan Masters samarbete med Nikon.

Referenser

Externa länkar 
 Fotosidans webbplats

Webbplatser
LoveGame

LoveGame är en poplåt av den amerikanska artisten Lady Gaga från hennes debutalbum The Fame. Hon har skrivit och producerat låten tillsammans med den svensk-marockanske producenten RedOne. Låten gavs ut  i mars 2009 som den tredje singeln ifrån The Fame i Nordamerika och Europa och som den fjärde singeln i Australien, Nya Zeeland och Sverige efter låten Eh, Eh (Nothing Else I Can Say). Även i Storbritannien där den lanserades efter singeln Paparazzi.

Musiksinglar 2009
Låtar av Lady Gaga
Hazeliushuset

Hazeliushuset är en historisk malmgårdsbyggnad på Skansen i Stockholm.

Historik
Huset restes ursprungligen 1720 som en del av Henriksdals malmgård vid Surbrunnsgatan i nuvarande Vasastan i Stockholm. Fram till 1803 tillhörde det Isac Fritz sidenväveri, varefter det byggdes om till bostad och fick sitt nuvarande utseende.

Husets namn kommer av Artur Hazelius, Nordiska museets och Skansens grundare, som föddes i huset 1833. I huset låg också Evangeliska Fosterlandsstiftelsens första missionsinstitut. EFS hyrde in sig hösten 1862  fram till 1863, då man flyttade till Bromma och grundade Johannelunds missionsinstitut. 1865 omvandlades huset till Asylet för Pauvres Honteux.

Byggnaden flyttades till Skansen 1926. Inredningsstilen är empir. Hörnrummet till höger om förstugan bryter av från husets övriga inredning. Här finns ett minnesrum över Artur Hazelius. Det är inrett med möbler och personliga tillhörigheter från Artur Hazelius hem i Gula huset på Skansen, där han bodde från 1892 till sin död 1901. Miljön är typisk för det sena 1800-talets borgerliga bostäder.

Referenser

Fotnoter 

Byggnader och anläggningar på Djurgården
Skansen
Malmgårdar i Stockholm
Ernst Merck

Ernst Merck var ett handelsfartyg tillverkad vid Nyköpings Mekaniska Verkstad 1858. 

Fartyget var byggt av stål med dubbel botten och vattentäta skott. Till hjälp vid lastning och lossning var hon försedd med en lokomobil som gick på räls på fartygets däck.

Fartygets dimensioner: Längd 69,9 meter, bredd 10,4 meter och djupgåendet 4,45 meter. Vikt: 1530 ton. Maskinen var på 150 nhk. 

Fartyget hade ursprungligen tre master, men fick fyra master när hon byggdes om till emigrantfartyg 1862. Då gick hon till Québec, Portland och New York med resor arrangerade av G.E. Flygarson & son. 

1858 var hon Nordens största ångfartyg och blev det första svenska ångfartyget som korsade ekvatorn. Hon förliste 1868 i Medelhavet under namnet Cambria.

Källor 

Ångfartyg
Handelsfartyg
Historiska svenska ångfartyg
Fartyg sjösatta under 1840-talet
Kul i Acapulco

Kul i Acapulco (originaltitel: Fun In Acapulco) är en amerikansk komedifilm från 1963 med bland andra Elvis Presley och Ursula Andress.

Handling 
Mike Windgren (Presley) jobbar på en båt i Acapulco. När dottern till båtens ägare får honom sparkad, måste Mike hitta nytt arbete. En pojke, Raoul Almeido, hjälper Mike att få jobb på ett av Acapulos finare hotell som sångare. Mike gör succé men börjar trots det även arbeta som badvakt (gratis), vilket retar upp hotellets badvakt Moreno. Elvis sjunger flera sånger i filmen, bland andra "Bossa Nova Baby", "Mexico", "El Toro", och så klart även introsången "Fun In Acapulco".

Om filmen 
Filmen utspelar sig i den mexikanska staden Acapulco. I själva verket besökte Elvis aldrig vare sig Mexiko eller Acapulco, utan hade en stand-in för filmningarna där. Mycket är även filmat bakom kuliss och back-projektion duk.

Skådespelare 
 Elvis Presley  Mike Windgren
 Ursula Andress  Marguerita Dauphin
 Elsa Cárdenas  Dolores Gomez
 Paul Lukas  Maximillian Dauphin
 Larry Domasin  Raoul Almeido
 Alejandro Rey  Moreno
 Robert Garricart  Jose Garcia
 Teri Hope  Janie Harkins

Referenser

Externa länkar 

 Fun in Acapulco på Allmovie (engelska)

Filmer 1963
Amerikanska romantiska komedifilmer
Mexiko på film
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av Richard Thorpe
Elvis Presley
Russkaja tsvetnaja bolonka

Russkaja tsvetnaja bolonka (eller enbart bolonka) () är en hundras från Ryssland. Namnet betyder rysk färgad knähund. Det är en dvärghund som är besläktad med bichon-raserna.

Historia
Bolonkan är en ung ras med något osäkert ursprung. Man tror att shih tzu och lhasa apso korsats in i bichoner som funnits kvar sedan ryska revolutionen. Avelsarbetet inleddes av amatörer under början av 1950-talet. Den första rasstandarden skrevs 1962 och 1967 deltog rasen på hundutställning i Moskva. På 1980-talet spreds bolonkan till dåvarande Östtyskland. Rasen blev godkänd av den ryska kennelklubben Russijskaja Kinologitjeskaja Federatsija (RKF) 1997. Förutom av Svenska Kennelklubben (SKK) och övriga medlemmar i Nordisk Kennelunion (NKU) har rasen godkänts nationellt av Verband für das Deutsche Hundewesen (VDH) i Tyskland samt kennelklubbarna i Tjeckien, Slovakien och Luxemburg. Rasen är ännu inte erkänd av den internationella hundorganisationen FCI. Den första valpkullen i Sverige i registrerades 2007.

Egenskaper
Den har ett balanserat och vänligt temperament. Bolonkan är mycket social och har lätt för att anpassa sig. Den är signalsäker gentemot såväl människor som andra hundar.

Utseende
Bolonkan är en liten hund som beskrivs som både robust och elegant. Den har riklig, lång, vågig eller storlockig päls med silkiga täckhår och tjock underull. Rasen förekommer i många färger; alla färger utom rent vitt är tillåtna.

Källor
 Artikeln är delvis en översättning från motsvarande artikel på tyskspråkiga Wikipedia.
 Artikeln är delvis en översättning från motsvarande artikel på ryskspråkiga Wikipedia (läst med hjälp av Google Översätt)
 Desmond Morris: Dogs, North Pomfret, Vermont 2008, 
 Bolonka Zwetna, Rasselexikon, Verband für das Deutsche Hundewesen (VDH) (läst 2011-08-09)
 Russkaya tsvetnaya bolonka, Hundrasguiden, Svenska Kennelklubben (SKK) (läst 2012-01-28)
 Der Bolonka Zwetna, Verband Deutscher Kleinhundezüchter (läst 2012-01-28)
 Thomas Freudenthal: Der Bolonka, privatutgiven e-bok 2007 

Sällskapshundar
Hundraser från Ryssland
Roustabout

Roustabout är en amerikansk långfilm från 1964 i regi av John Rich, med Elvis Presley, Barbara Stanwyck, Joan Freeman och Leif Erickson i rollerna. Elvis gjorde själv stunten i filmen.

Handling 
Denna film utspelar sig på ett nöjesfält som är nära en konkurs. Men affärerna förbättras när Elvis blir en diversearbetare.

Rollista

Externa länkar 
 

Amerikanska komedifilmer
Filmer 1964
Engelskspråkiga filmer
Elvis Presley
URS

URS kan syfta på: 

 Förkortning för Sovjetunionen både enligt ISO 3166-1 och IOK.
Girl Happy

Girl Happy är en komedifilm från 1965 med Elvis Presley i huvudrollen.

Handling 
Denna Elvis-film utspelar sig under ett påsklov. Rusty Wells (Elvis) och hans band planerar att åka på semester då deras chef Big Frank (Harold Stone) begär att de stannar kvar flera veckor till. Då Rusty går för att prata med Big Frank för att reda ut saken så får han reda på att Big Franks dotter Valerie (Shelley Fabares) ska till Fort Lauderdale över påsklovet. Rusty "erbjuder" sig då att hålla ett öga på Valerie för Big Frank under de tolv dagar som hon är där.
Väl där så blir jobbet svårare än vad de någonsin kunnat tro och Rusty och hans band får slita för att hålla ett öga på Valerie vilket gör det svårt för dem att njuta själva.

Rollista 

 Elvis Presley som Rusty Wells
 Shelley Fabares som Valerie Frank
 Harold Stone som  Big Frank
 Gary Crosby som Andy
 Joby Baker som  Wilbur
 Jimmy Hawkins som  Doc
 Nita Talbot som Sunny Daze
 Mary Ann Mobley som Deena Shepherd
 Fabrizio Mioni som Romano Orlada
 Jackie Coogan som Sgt. Benson
 John Fiedler som Mr. Penchill
 Chris Noel som Betsy
 Beverly Adams som Tjej #2
 Dan Haggerty som Charlie

Soundtrack

Från albumet Girl Happy.

Första sidan

Andra sidan

Externa länkar 
 

Påskfilmer
Filmer 1965
Amerikanska musikalfilmer
Amerikanska romantiska komedifilmer
Engelskspråkiga filmer
Elvis Presley
AAT 52

AAT 52 (franska: Arme Automatique Transformable Modèle 1952) är en kulspruta tillverkad av franska Manufacture d'armes de Saint-Étienne (MAS). Det var den första inhemska vapnet som började produceras efter andra världskriget.

Konstruktion
AAT 52 har ett halvreglat slutstycke där rekylkraften får verka på en hävarm som skjuter tillbaka slutstycket bakre del och därmed även låser upp den främre delen som drar ut hylsan. Det ger en mekanism som väger lite och som är enkel att tillverka. Nackdelen är att patronhylsan börjar dras ut redan i ett tidigt skede medan gastrycket fortfarande är högt.

AAT 52 är ett luftkylt vapen med utbytbar pipa. Piporna finns i två varianter; ”Lätt” för användning som lätt kulspruta och ”Tung” för ihållande eldgivning. Pipbyte är enkelt när vapnet är monterat på en tripod, men när det används som lätt kulspruta är bipoden monterad på pipan vilket gör pipbytet svårare.

Utveckling
AAT 52 konstruerades ursprungligen för den franska kalibern  som tidigare använts i den äldre kulsprutan FM 24/29 samt gevären MAS-36 och MAS-49. När  antogs som standardkaliber inom NATO i slutet av 1950-talet valde Frankrikes försvarsmakt att anpassa AAT 52 till den kalibern. Resultatet fick namnet NF-1.

Källor

AAT M.52 / Mod. F1 machine gun Modern Firearms

Kulsprutor
Nils O. Persson

Nils Oskar Persson, ofta N.O. Persson, född 19 oktober 1884 i Ystad, död 11 mars 1962 i Västra Skrävlinge församling, Malmö, var en svensk ombudsman och socialdemokratisk kommunalpolitiker.

Persson genomgick Brunnsviks folkhögskola 1910–11 och var ombudsman i Malmö kommunalarbetares samorganisation 1919–47. Han var ledamot av Malmö stadsfullmäktige 1921–50, dess andre vice ordförande 1941–50, ordförande i drätselkammarens andra avdelning (motsvarande gatunämnden) och vice ordförande i samfällda drätselkammaren 1940–50. Han var bland annat även ordförande i Tryckeri AB Framtidens styrelse och styrelseledamot i Sydsvenska Kraft AB.

Tillsammans med N. Edv. Persson författade han minnesskriften Malmö spårvägsmäns fackförening 1890–1920 (1920).

Källor 

Malmö stads historia, åttonde delen (register), Arlöv 1994, , sid. 42, 50, 52, 56.

Litteratur
Erik Rosberg: Hand i hand. Malmö kommunalarbetares samorganisation 40 år, 1914–1954 (Malmö 1954)

Svenska socialdemokrater
Kommunalpolitiker i Malmö
Personer inom svensk fackföreningsrörelse
Födda 1884
Avlidna 1962
Män
Personer från Ystad
Peaceville Records

Peaceville Records är ett engelskt indieskivbolag med hårdrock- och i början även viss punkinriktning, startat 1987, av Paul "Hammy" Halmshaw.

Artister (urval) 
Autopsy
Barren Earth
Bloodbath
Cradle of Filth
Darkthrone
Deviated Instinct
Doom
Electro Hippies
Gallhammer
Katatonia
My Dying Bride
Novembre
Paradise Lost
The Provenance

Externa länkar
 
 Academy Music Studio, recording venue for many Peaceville artists
 Discogs

Referenser

Brittiska skivbolag och skivmärken
Hårdrock
Skivbolag och skivmärken bildade 1987
Albert Delpit

Albert Delpit, född 30 januari 1849, död 5 januari 1893, var en fransk skald, bror till Édouard Delpit.

Delpit skrev efter poetiska försök i ungdomen, naturalistiska romaner, bland annat Le fils de Coralie (1879) och Mademoiselle de Bressier (1886). Delpit skrev även dramatiska arbeten såsom Les Maucroix (1883), men hade föga framgång inom genren.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Franska romanförfattare
Franskspråkiga romanförfattare
Franska dramatiker
Franskspråkiga dramatiker
Franska poeter
Franskspråkiga poeter
Personer i Frankrike under 1800-talet
Födda 1849
Avlidna 1893
Män
Svensk uppslagsbok
Christina Ramberg

Christina Ramberg, tidigare Hultmark respektive Hultmark Ramberg, född 1962, är en svensk rättsvetenskaplig forskare och författare som är professor i civilrätt vid Stockholms universitet.

Ramberg tog 1984 juristexamen vid Stockholms universitet, satt därefter ting vid Kristianstads tingsrätt och disputerade 1992 vid Stockholms universitet och blev därigenom juris doktor. Hon var 1994-1996 universitetslektor i civilrätt vid Göteborgs universitet där hon 1997 blev docent. 1998-2011 var hon professor i handelsrätt vid Handelshögskolan vid Göteborgs universitet och sedan 2011 är hon professor i  vid Stockholms universitet.

Hon har också varit professor i International Commercial Law vid Handelshögskolan i Stockholm (2001-2002) och var 2002 professor vid universitetet i Utrecht. 2006 var hon adjungerad som hovrättsråd i Hovrätten för Västra Sverige och 2007-2009 biträdande jurist på Advokatfirman Vinge. Hon är ofta anlitad som skiljeman i svenska och internationella skiljeförfaranden.  

Ramberg har representerat Sverige i FN-organet UNCITRAL rörande modellagen om elektroniska signaturer. Hon var i mer än tio år ledamot av The Coordinating Committee in the Study Group for a European Civil Code och engagerad i det projekt som mynande ut i DCFR (Draft Common Frame of Reference).

Ramberg har är författare till eller medförfattare i ett stort antal juridiska böcker. Hon är sedan 2010 (21:a reviderade upplagan) ansvarig för boken Malmströms Civilrätt, tidigare kallad Civilrätt, som ursprungligen skrevs av Åke Malmström och utkom i sin första upplaga 1962. Hon tog närmast över ansvaret för boken från Anders Agell och Tore Sigeman.Bland hennes övriga böcker finns Bisarr rättsfilosofi (2012).

Christina Ramberg blev år 2011 framröstad till Årets jurist. Hon är dotter till civilrättsprofessorn Jan Ramberg som hon även skrivit juridisk litteratur tillsammans med.

Avtalslagen 2010 
Ramberg ligger även bakom Avtalslagen 2010 som är en kodifiering (med amerikansk juridisk terminologi restatement) av modern svensk avtalsrätt, uppställd i likhet med en antagen lagtext. Avtalslagen 2010 kom till eftersom Ramberg ansåg 1915 års avtalslag föråldrad och svåranvänd för praktiserande affärsjurister. Texten har fått positiv uppmärksamhet eftersom den är snabbt tillgänglig jämfört med läroboksframställningar av motsvarande material, men också kritik eftersom hon kallat sin text för "lag" och för att hon hävdade att den utgjorde en rättskälla.

Källor

Externa länkar 
Christinaramberg.se
Avtalslagen2020.se

Svenska professorer i civilrätt
Svenska professorer i handelsrätt
Alumner från Stockholms universitet
Personer verksamma vid Handelshögskolan i Stockholm
Personer verksamma vid Göteborgs universitet
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Svenska fackboksförfattare
Födda 1962
Kvinnor
Levande personer