kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ferdinand Zellbell den äldre

Ferdinand Zellbell, vanligen kallad d. ä. (den äldre), född 14 eller 15 april 1698 i Uppsala, död 6 juli 1765 i Stockholm, var en svensk musiker, tonsättare och organist.

Biografi
Släkten kom till Sverige från Lüneburg på 1600-talet. Zellbells far var bagare och rådman i Uppsala. Hans bror, Anders Zellbell (född omkring 1680, död 1727) var en tjänsteman som från 1697 ibland vikarierade som domkyrkoorganist och director musices i Uppsala. Ferdinand Zellbell den yngre var son till Ferdinand Zellbell den äldre.

Zellbells huvudinstrument var orgel, klaver och kontrabas. Han var först elev och medhjälpare till Christian Zellinger i Uppsala. År 1715 blev han medlem av Kungliga Hovkapellet, och 1719 blev han utnämnd till organist i Storkyrkan, efter att i två år ha varit tillförordnad. Tjänsten upprätthöll han till sin död, men ersattes år 1753 helt eller delvis av sonen Ferdinand Zellbell den yngre. Johan Helmich Roman uppskattade Zellbell den äldre mest av alla svenska organister.

Kompositioner
Som kompositör anses Zellbell d.ä. som obetydlig. Han är mest känd för sin Choralbok af F.Z. från år 1749. Övriga verk är:

30 Praeludia pro exitu för orgel, 1720-28
69 Intonationes för orgel
Sinfonia C-dur
Concerto D-dur

Skrifter
Temperatura sonorum, fragment av teoretiskt verk om de "vältempererade tonarterna". Stockholm 1740 (annonserad i Posttidningar). Jämtlands läns bibliotek, Östersund.
Institutiones bassi continui, förlorad

Referenser

Tryckta källor
Sohlmans musiklexikon, band 5. Sohlmans förlag AB, 1979
Lennart Hedwall: Den svenska symfonin. AWE/Gebers 1983

Noter

Externa länkar

Svenska klassiska kompositörer under 1700-talet
Svenska organister under 1700-talet
Medlemmar av Kungliga Hovkapellet
Svenska musiker under 1700-talet
Födda 1698
Avlidna 1765
Män
Musiker från Uppsala
Lars Germundsson

Lars Germundsson, även kallad Laurentius Gurmundi, var en senmedeltida träskulptör verksam i Enköping i slutet av 1400-talet och i början av 1500-talet.

Lars Germundsson har bland annat tillverkat altarskåpet i Lena kyrka i Uppland och troligen även skåpet i Björklinge kyrka. Skåpet i Lena kyrka är signerat 1491. I skåpets mittparti sitter Anna självtredje omgiven av änglar. Under henne ses en bild av Kristus mellan två profeter. Centralpartiet omges av fyra sittande figurer, överst på vardera sidan Birgitta och Johannes döparen, nederst Sankt Erik och Sankt Olof. Skulpturerna är utförda med en säkerhet och elegans som inte var vanlig hos den tidens inhemska mästare. Troligen har Lars Germundsson kommit i kontakt med europeiska stiltendenser och även lånat stildrag från Håtunamästaren.

Källor

 Kilström, Bengt Ingmar; Björklinge Kyrka, Upplands kyrkor 45, 3:e uppl 1992
 Historisk artikel
Svenskt konstnärslexikon del III sid 460, Allhems Förlag, Malmö. LIBRIS-ID:8390296

Svenska konstnärer under 1400-talet
Svenska konstnärer under 1500-talet
Män
Svenska träsnidare
Lars snickare

Lars snickare är ett anonymnan på en senmedeltida träskulptör troligen hemmahörande i Stockholm.

Bland hans arbeten räknas ett Olovskåp i Värmdö kyrka som bär inskiptionen tolkad på modern svenska Bedjen till Gud för Lars snickare, som har gjort detta 1514. Sankt Olovgestalten i Värmdö kyrka är utförd i naturlig storlek och kännetecknas i sin stelt frontala hållning. Helgonkungen är klädd i rustning och har ena foten på legendens troll Skalle. I vänster hand håller han en hillibardliknande yxa och i den högra handen ett äpple. En praktfull krona kröner hans huvud och hans skägg och hår är framställda med omsorgsfull sirlighet. Man kan se att skulptören har lagt ner ett stort arbete och en större vikt av det representiva utförandet av kläder och detaljer. Skåpets dörrar är på insidan prydda med intressanta men i konstnärligt avseende mindre fullkomliga målningar som skildrar händelser från Sankt Olof historia. Sidorna av skåpet pryds av Sankt Olof, Sankt Erik, Barbera och Katarina av Alexandria. En snarlik Olovsbild finns i Jumkils kyrka och eftersom målningarna har samma karakteristiska utseende tillskriver man även detta till Lars snickare. Man antar att han tagit intryck av Bernt Notkes stil eller rent av var gesäll vid Notkes verkstad i Stockholm under den tidiga delen av 1490-talet. Lars snickare finns omnämnd i Skotteboken för 1507-1521 och i Tänkeboken 1517 där föreståndaren för S:t Görans hospital åläggs att betala Lars snickare töt then Sancte Örian han giorde ther i kirken.

Se även
Rimito kyrka

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del III sid 460, Allhems Förlag, Malmö. LIBRIS-ID:8390296

Svenska konstnärer under 1500-talet
Män
Ferdinand Zellbell den yngre

Ferdinand Zellbell, vanligen kallad d. y. (den yngre), döpt 3 september 1719 i Stockholm, död 21 april 1780, var en svensk kompositör, hovkapellmästare och organist. Han var son till Ferdinand Zellbell d.ä..

Biografi
Efter läroår hos fadern, blev Zellbell elev till Johan Helmich Roman i Stockholm och Georg Philipp Telemann i Hamburg. År 1736 anslöts han till Kungliga hovkapellet som expectant. Han blev kunglig konsertmästare med hovkapellmästares titel 1750. 1753 tog han över sin fars organisttjänst i Storkyrkan (formellt dock inte förrän vid faderns död 1765). Han följde med Patrick Alströmer till Ryssland 1758. I Stockholm deltog han aktivt i musiklivet, bl.a. inom Frimurareordens musikverksamhet.

Zellbell var en av Kungliga Musikaliska Akademiens stiftare den 7 december 1771. Han blev också invald som en av dess första ledamöter (ledamot nr. 10), samt till direktör för läroverket (1771-1774).

Zellbells huvudinstrument var orgel, klaver och violin. Hans kunnighet och improvisationsfärdigheter var mångomvittnade, men som kompositör tillhör han kanske inte sin tids största. Som sådan var han senfärdig och var inte nyskapande. Han var tilltänkt som kompositör till den första svenska operan, Thetis och Pelée (1773), men budet gick istället till Francesco Antonio Uttini .

Verkförteckning

Orkesterverk
6 sinfonior i C-dur, G-dur, D-dur (2), A-dur och d-moll, inklusive två från operan Il giudizio d'Aminta
Sinfonia A-dur
Sinfonia C-dur
Uvertyrer i d-moll och D-dur
Uvertyr från Sveas högtid
Introduzzione g-moll
Lamento, c-moll (1771)
Fagottkonsert a-moll
Cellokonsert D-dur (1741)
Musica marina al turcheso eller Turkisk watten musique (1762, uppförd 1767), förlorat verk

Verk för klaver
Sonat för cembalo G-dur (från en planerad serie av 12)

Vokalverk
Där mildhet spiran för (Hedvig Charlotta Nordenflycht), aria för sopran, med anledning av kung Fredrik I:s födelsedag 1750
Befalla Herranom din wäg, (Psalt 37:5) duett för 2 sopraner och generalbas
Auf, Zion, auf!, kantat för bas och orkester (St. Petersburg 1758)
Att vara fri för fel, kantat för sopran, 2 flöjter och generalbas (1763)
Wår kung, wår bror (Johan Michael Fant), aria till parentation i frimurarorden över kung Adolf Fredrik (sept. 1771)
Så har vi dager fått, (Hedvig Charlotta Nordenflycht), kantat vid Adolf Fredriks val till tronföljare 1743, förlorat verk
Kantat för Sankt Jacobs kyrkas 100-årsjubileum (1743), förlorat verk

Opera
Il giudizio d'Aminta (Amintas domslut) (libretto: L. Lazzaroni) (St. Petersburg 1758)
Sveas högtid eller Fria konsternas vördnadsoffer åt Dygderna, operabalett (Gustaf Fredrik Gyllenborg) (Stockholm 1774), endast uvertyren är bevarad

Referenser

Noter

Tryckta källor
Musiken i Sverige, band 2, Fischer & Co 1993
Sohlmans musiklexikon, band 5. Sohlmans förlag AB, 1979
The New Grove Dictionary of Music and Musicians band 20. Macmillan Publishers 1980

Externa länkar

Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Svenska klassiska kompositörer under 1700-talet
Svenska organister under 1700-talet
Medlemmar av Kungliga Hovkapellet
Svenska musiker under 1700-talet
Födda 1719
Avlidna 1780
Män
Personer från Stockholm
Storbritanniens Grand Prix 1956

Storbritanniens Grand Prix 1956 var det sjätte av åtta lopp ingående i formel 1-VM 1956.

Resultat
 Juan Manuel Fangio, Ferrari, 8 poäng 
2 Alfonso de Portago, Ferrari 3
= Peter Collins, Ferrari 3 
3 Jean Behra, Maserati, 4
4 Jack Fairman, Connaught-Alta, 3 
5 Horace Gould, Gould's Garage (Maserati), 2 
6 Luigi Villoresi, Luigi Piotti (Maserati)
7 Cesare Perdisa, Maserati
8 Paco Godia, Maserati 
9 Robert Manzon, Gordini
10 Eugenio Castellotti, Ferrari
= Alfonso de Portago, Ferrari
11 Bob Gerard, Bob Gerard (Cooper-Bristol)

Förare som bröt loppet 
 Stirling Moss, Maserati (varv 94, drivaxel) 
 Harry Schell, Vanwall (86, bränslesystem) 
 Desmond Titterington, Connaught-Alta (74, motor) 
 Maurice Trintignant, Vanwall (74, bränslesystem) 
 Hermano da Silva Ramos, Gordini (71, drivaxel) 
 Peter Collins, Ferrari (64, oljetryck) 
 Roy Salvadori, Gilby Engineering (Maserati) (59, bränslesystem) 
 Tony Brooks, BRM (39, olycka)
 Mike Hawthorn, BRM (24, transmission) 
 Bruce Halford, Bruce Halford (Maserati) (23, motor) 
 Louis Rosier, Ecurie Rosier (Maserati) (23, elsystem) 
 Umberto Maglioli, Scuderia Guastalla (Maserati) (21, växellåda) 
 Archie Scott-Brown, Connaught-Alta (16, transmission) 
 Paul Emery, Emeryson-Alta (12, tändning)
 Jack Brabham, Brabham (Maserati) (4, motor) 
 Ron Flockhart, BRM (2, motor) 
 José Froilán González, Vanwall (0, transmission)

Noteringar
 Brabham, Emeryson och Scuderia Guastalla gjorde F1-debut. 
 Paul Emery, Bruce Halford, Archie Scott-Brown och Desmond Titterington gjorde F1-debut. 
 Delad körning
 Ferrari nummer 4: Alfonso de Portago körde 70 och Peter Collins 30 varv.
 de Portago och Collins fick dela på de 6 poängen för andraplatsen.
 Ferrari nummer 3: Eugenio Castellotti körde 80 och Alfonso de Portago 12 varv.

VM-ställning
Förarmästerskapet
  Peter Collins, Ferrari, 22
  Juan Manuel Fangio, Ferrari, 21
  Jean Behra, Maserati, 18

1956 i Storbritannien
Storbritanniens Grand Prix
Baden-Baden (stol)

Baden-Baden är en typ av hopfällbara och justerbara solstolar av typen vilstol, uppkallade efter den tyska kurorten Baden-Baden.

Utmärkande för Baden-Baden-stolar är att de har ett benstöd som fälls fram samtidigt som ryggstödet fälls bakåt.

Sittmöbler
Statskalender

Statskalender är en regelbundet utgiven kalender eller årsbok som innehåller information om styret och förvaltningen av en stat eller flera stater, bland annat förtecknas ämbetsinnehavare. Förebilden är den franska Almanach royal som började utges 1679. I Sverige utges Sveriges statskalender, i Danmark Kongelig Dansk Hof- og Statskalender och i Norge tidigare Norges statskalender. Efter separationen med Sverige utges sedan 1811 efter samma mönster Finlands statskalender, med den finskspråkiga utgåvan Suomen valtiokalenteri.

Kalendrar
Carl Samuel Graffman

Carl Samuel Graffman, född 23 juli 1801 i Göteborg, död 16 april 1862 på Konradsberg vid Stockholm, var en svensk landskapstecknare.

Biografi
Carl Graffman var son till bryggaren Samuel Graffman. Han sattes 1817 i lära hos dekorationsmålaren Johan August Beyer i Göteborg, for 1821 till Stockholm där han fick anställning hos Emanuel Limnell. Kort därefter blev han elev vid Konstakademien där han fick utbildning av Fredric Westin. Efter hand kom han under inflytande av Carl Johan Fahlcrantz, vars landskapsstil han sedan kom att efterlikna.

Mot slutet av 1820-talet avtecknade han gamla kyrkmålningar i södra Sverige. 1830 reste han till Skottland, vars storartad pittoreska natur då väckt uppmärksamhet genom Walter Scotts romaner. Hos denne och hans måg, Sir W. Lockhart, fann Graffman det vänligaste mottagande och förekommande vägledning. Återkommen utgav Graffman teckningssamlingen Skottiska vyer, litograferade av Carl Johan Billmark (1831-33, 6 häften), och vann betydande anseende i hemlandet. Graffman blev samtidigt agré av Konstakademien, fick 1834 ett resestipendium, och allt syntes lova honom en lycklig framtid.
Sommaren 1838, då man väntade en rysk storfurste till Stockholm, uttalade Carl Graffman en morgon vid frukostbordet på Castenhoffs källare hotelser om att skjuta ryssen, och drog fram ett par pistoler. »Detta gav anledning att G blev arresterad, och kommen i fängelset, föll han i komplett vansinne med raseri och avfördes till Danviks dårhus», där han intogs 10 juni 1838, för att aldrig mer bli fri.
Han avled barnlös på Konradsberg mentalsjukhus och var farfars farbror till hovrättslagmannen Gösta Graffman.

Hans numera mycket sällsynta tavlor, mest i litet format, utgjordes av utsikter från Sverige, Norge och Skottland. Målningen Stirling Castle, 1831 finns på Länsmuseet Gävleborg i Gävle. Några verk finns på Rosendals lustslott. Graffman finns representerad vid bland annat Uppsala universitetsbibliotek och Nationalmuseum i Stockholm, Länsmuseet Gävleborg, Norrköpings konstmuseum och Göteborgs konstmuseum.

Dömd till dårhus (1976) en spelfilm om Carl Graffmans livsöde, av Jan Håfström och Anders Wahlgren, visades 1981  i SVT2.

Verk

Bibliografi

Referenser

Vidare läsning
 Carl Samuel Graffman: Riksarkivet
 "Dömd till dårhus" Svensk Filmdatabas

Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Svenska landskapsmålare
Födda 1801
Avlidna 1862
Män
Konstnärer från Göteborg
Svenska tecknare under 1800-talet
Representerade vid Uppsala universitetsbibliotek
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Haaken Gulleson

Haaken Gulleson, död efter 1520, var en svensk målare och verkstadsledare. Han bodde i byn Fläcka i Enångers socken. Gulleson samverkade med flera idag till namnet okända skulptörer. 

Haaken Gulleson har länge i litteraturen ansetts vara skulptör, men den senaste forskningen har sett honom som verkstadsledare och målare. I Haaken Gullesons verkstad utvecklades en speciell stil som blandade äldre, romanska stildrag med den samtida gotiken. Resultatet blev skulpturer av hög kvalitet.

Haaken Gullesons signatur återfinns på sex skulpturer i södra Norrland, varav fyra från Hälsingland, en från Medelpad och en från Jämtland. Han är förmodligen upphovsman till många fler verk spridda inom samma geografiska område som inte säkert kunnat tillskrivas honom. Till de signerade verken hör två versioner av Anna själv tredje. Den ena dateras av signaturen till 1520 och hör till Enångers gamla kyrka och den andra finns i Mattmars kyrka. Två madonnabilder, en i Bollnäs kyrka och en i Forsa kyrka. Samt två helgonbilder, en av Olof den helige i Borgsjö kyrka och en av Sankt Nicolaus i Hälsingtuna kyrka.

Den tidigare i särklass mest uppmärksammade skulpturen, den större Bollnäsmadonnan, har på senare tid av forskningen avskrivits från Haaken Gullesons verksförteckning, vad gäller skulpturen, dock anses att skulpturen är målad av Haaken Gullesons verkstad.

Från Haaken Gullesons verkstad finns avknoppade verkstäder (tidigare förtecknade som "skolarbeten") som bör ha etablerat sig längre norrut. Kyrklig skulptur av hela denna krets kring Haaken Gulleson finns i Hälsingland, Medelpad, Ångermanland, Jämtland, Dalarna och Norge.

Platsen där han bodde och verkade finns ännu kvar i Fläcka by och är utmärkt med ett kors, likaså finns även hans son Olof Haakonson gård och släkt kvar fast den har nu namnet Borin.

Referenser

Källor

Vidare läsning

 
Svenska målare under 1400-talet
Svenska målare under 1500-talet
Män
Födda 1400-talet
Avlidna 1500-talet
Svenska skulptörer
Svenska kyrkomålare
Edvard Schønberg

Edvard Schønberg, född 30 december 1831 i Arendal, död 14 juni 1905 i Kristiania, var en norsk läkare.

Schønberg var 1864-75 sekreterare och sedan expeditionschef i norska motsvarigheten till svenska Medicinalstyrelsen, blev 1875 professor i medicin och överläkare vid barnbördshuset i Kristiania samt 1900 ordförande i den rättsmedicinska kommissionen. Efter att han 1875 blivit medicine doktor på avhandlingen Om tverleiets behandling og skulderfødselen, ägnade han sig främst åt obstetriken, för vars utveckling i Norge han hade utomordentlig betydelse, bland annat genom Lærebog i den operative fødselshjælp (1899). I Henrik Jægers "Illustreret norsk literaturhistorie" (1897) gav Schønberg en översikt över 1800-talets norska medicinska litteratur och utgav 1903 Medicinens historie.

Källor
 

Norska läkare inom obstetrik och gynekologi
Norska professorer i medicin
Personer verksamma vid Universitetet i Oslo
Personer i Norge under 1800-talet
Personer från Arendal
Födda 1831
Avlidna 1905
Män
Ugglan
Yazd (provins)

Yazd (persiska: استان یزد, Ostan-e Yazd) är en provins i centrala Iran. Den har  invånare (2016), på en yta av  km² (2016). Administrativ huvudort är staden Yazd.

Administrativ indelning 
Provinsen Yazd var vid folkräkningen 2016 indelad i 10 delprovinser (shahrestan), i sin tur indelade på ytterligare administrativa nivåer.
 Abarkuh
 Ardakan
 Ashkezar
 Bafq
 Behabad
 Khatam
 Mehriz
 Meybod
 Taft
 Yazd

Källor

Externa länkar 

Irans provinser
Zanjan (provins)

Zanjan (persiska och sydazerbajdzjanska: زنجان) är en provins i nordvästra Iran. Den hade  invånare 2016, på en yta av 21 773 km². Administrativ huvudort är staden Zanjan.

Administrativ indelning 
Provinsen Zanjan var vid folkräkningen 2016 indelad i åtta delprovinser (shahrestan), i sin tur indelade på ytterligare administrativa nivåer.
 Abhar
 Ijrud
 Khodabandeh
 Khorramdarreh
 Mahneshan
 Tarom
 Soltaniyeh
 Zanjan

Referenser

Externa länkar 

Irans provinser
Fyrtornet och Släpvagnen

Fyrtornet och Släpvagnen (på danska Fyrtårnet og Bivognen eller kort och gott Fy og Bi) var ett danskt komikerpar bestående av Carl Schenstrøm ("Fyrtornet") och Harald Madsen ("Släpvagnen").

De uppträdde i närmare 50 lustspel från 1921 till 1940. Deras storhetstid inföll dock under 1920-talet, då de var dansk films stora exportartikel, populära runt om i världen.

Deras humor är mer färgad av vänlig och lite rörande naivitet än av skickligt genomförda gags. Vanligen föreställer de två godmodiga luffare som dimper ner i en karikerad borgarmiljö, där de blir hjälpare till ett romantiskt kärlekspar med klasskillnadsproblem.

Vackra flickor och idyllisk, nordisk natur hör också till de stående ingredienserna i de genuina Fy og Bi-filmerna som oftast regisserades av Lau Lauritzen.

Tre gånger framträdde de i svensk film (fyra gånger om man räknar Landsvägsriddare (1921) där Aage Bendixen spelade Släpvagnen) och efter ljudfilmens genombrott ofta i tysk och österrikisk. Men deras komik har sin djupaste förankring i danskt gemyt och i stumfilmens universum.

Filmografi i urval 

 Film, flirt och förlovning (1921)
 Sol, sommar och studentskor (1922)
 Vad vassen viskar om (1922)
 Glada gossars gästspel (1922)
 Med muntra musikanter (1922)
 Snö, skidor och skälmungar (1923)
 Mor Annas malliga mjölnare (1924)
 Greve Gustafssons galenskaper (1925)
 Polis Paulus' påskasmäll (1925)
 Bluff, boxare och bärsärkar (1925)
 Ebberöds bank (1926)
 Don Quijote (1926)
 Vid västerhavets vågor (1927)
 Dråpliga deckares dunderkupp (1929)
 Moster Malins miljoner (1929)
 Flirt, funkis och fullträffar (1929)
 Snurriga sjömäns sommarskräll (1930)
 Kärlek, kiv och krigarliv (1931)
 Sol, sommar och sjögastar (1932)
 Kvinnorövarna (1936)
 Bleka greven (1937)
 Mandom, mod och morske män (1940)

Källor 

Danska komiker
Danska skådespelare under 1900-talet
Danska radarpar
Pseudonymer
Sofie Ribbing

Sofie Amalia Ribbing, född 6 mars 1835 i Adelöv,  död 7 december 1894 i Kristiania, var en svensk målare.

Hon var dotter till häradshövdingen Per Arvid Ribbing och Carolina Augusta Ehrencrona. Ribbing utbildade sig från 1850 i Stockholm och på 1860-talet i Düsseldorf för Karl Ferdinand Sohn, i Paris för Jean-Baptiste-Ange Tissier och i Bryssel för  Louis Gallait. Hon var länge bosatt i London och därefter i Rom under 1870-talet tillsammans med målaren Agnes Börjesson. 

Sofie Ribbing målade genremotiv, såsom Ritande gossar (1864), Den öfvergivna (1869), båda i Göteborgs konstmuseum, Neapolitanska tiggarbarn och Fågelboet. Hon målade även porträtt. Ett självporträtt finns i Uffizierna i Florens, och ett porträtt och ett studiehuvud finns i Nasjonalgalleriet i Oslo och hon är representerad med målningar vid Nationalmuseum i Stockholm, Göteborgs konstmuseum och Frederiksborgs slott.

Hon deltog ofta i Konstakademiens utställningar i Stockholm, i Köpenhamn 1872 och 1888 och på Royal Academy i London.

Externa länkar

Källor
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 478, Allhems Förlag, Malmö.
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 436,

Noter

Litteratur 
 Carin Österberg med flera: Svenska kvinnor: föregångare, nyskapare, Signum, Lund 1990, 

Födda 1835
Avlidna 1894
Kvinnor
Personer från Adelövs socken
Svenska målare under 1800-talet
Sofie
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Zanjan

Zanjan  (persiska: زَنجان), eller Zäncan (), är en stad i nordvästra Iran. Den är administrativ huvudort både för delprovinsen Zanjan och för provinsen Zanjan. Staden har cirka 430 000 invånare.

Källor 

Orter i Zanjan (provins)
Leonard Roos af Hjelmsäter

Leonard Henrik Roos af Hjelmsäter, född 22 december 1787 i Värmland, död 1827 i Honda (ort), Colombia, var en svensk målare (porträttör), miniatyrmålare och författare av reseskildringar.

Biografi
Leonard Roos af Hjelmsäter var son till ryttmästaren Carl Adam Roos af Hjelmsäter och Sophia Gustafva Bratt (Bratt från Brattfors), dotter till brukspatronen Henrik Bratt och Helena Chenon och syster till Henric Bratt d.y.. Leonard Roos af Hjelmsäter var bror till Catharina Maria Roos af Hjelmsäter och brorson till Emanuel Roos af Hjelmsäter.
 
Han studerade vid Konstakademien, där han 1815 blev agré och 1817 erhöll resepension, som han innehade till slutet av 1822. Han uppehöll sig under en utlandsvistelse huvudsakligen i Wien, Dresden men mest i Rom fram till 1822. (Hans strödda anteckningar under resan till Tyskland och Italien utgavs av K. E. Ekmarck 1836.) Före resan hade han gjort sig känd genom porträtt i akvarell: självporträtt (omkring 1810, Nationalmuseum), Alexander Hambré (samma år, konstakademien), Esias Tegnér (i profil, 1816, ett ofta reproducerad porträtt), sångaren Edouard du Puy (samma år, i Nationalmuseum).

Han målade även i miniatyr (bland annat ett som dokument intressant porträtt av Tobias Sergel på gamla dagar, 1813, i Konstakademien). I utlandet kopierade han gamla målningar och lärde sig även porslinsmålning. Efter hemkomsten utförde han mest porträtt i konturetsning; porträtten, i profil efter egna teckningar, är raskt utförda, och personkaraktären är ofta väl träffad. Han utgav flera serier, Porträtter af aflidna riksdagsmän (1823), Sveriges konungalängd (1824) och Porträttgalleri af svenske poeter, vältalare och konstnärer (samma år). I oktober 1824 följde han med på en guldsökarexpedition till Colombia, dit man anlände i mars 1825. Expeditionen upplöstes dock snart när det visade sig att spekulationerna om rika guld- och silverfyndigheter var en chimär. R. begav sig nu till New York där han började ge ut en porträttserie, Les Acteurs les plus distingués des Théâtres américains (1825, endast ett häfte torde ha utkommit). Därefter synes R. ha återvänt till Sydamerika där han ska ha sysslat med bearbetning av guld- och silverfyndigheter. Han avled i maj 1827 i Colombia i vad som sagts vara sviterna av ett ormbett, men inom familjen trodde man att han mördats på grund av att han i bagaget medförde alltför mycket guld och dyrbara kaméer.

Roos af Hjelmsäter är representerad med ett självporträtt på Nationalmuseum i Stockholm och vid Göteborgs konstmuseum.

Källor

 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor 
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 509, Malmö 1967, Allhems Förlag.
Sköna juveler - Smycken från åtta sekel, Nationalmuseum, Stockholm 2000, sid 105.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Svenska målare under 1800-talet
Personer från Värmland
Födda 1787
Avlidna 1827
Män
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Representerade vid Nationalmuseum
Svenska författare
Svenska tecknare under 1800-talet
Knöl

Knöl kan syfta på:

 Rotknöl – en underjordisk del av en rot som innehåller stärkelse
 Knöl – en vävnadsbildning i kroppen utan någon fysiologisk funktion, se tumör