kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Anthology Film Archives

Anthology Film Archives är ett internationellt center i New York för arkivering, restaurering, studier och visning av film och video med tyngdpunkten på alternativa, avantgarde och oberoende filmproduktioner och klassiker. Idag har Anthology Film Archives över 120 000 filmtitlar i sitt arkiv. 

Anthology Film Archives öppnade den 30 november 1970 och grundarna var Jonas Mekas, Stan Brakhage, P. Adams Sitney och Peter Kubelka. Först låg den i Josepph Papp's public Theater men flyttade 1974 till 80 Wooster Street. Från och med 12 oktober 1988 ligger Anthology Film Archives i East Village i Manhattan's Second Avenue Courthouse building där det finns två biografer, ett referensbibliotek, en avdelning för restaurering av film, administrativa kontor och ett konstgalleri.

Dagligen visas nya och klassiska filmer och deras referensbibliotek innehåller den största samlingen material som dokumenterar historien om avantgarde- och independetfilm och video. Samlingen innehåller böcker, tidningar, fotografier, affischer, ljudinspelningar av föreläsningar och intervjuer, kataloger tillsammans med arkiv från filmskapare och organisationer som i sin tur bland annat innehåller manuskript, brev, anteckningsböcker och tidningsklipp. 

Anthology Film Archives har ansvarat för arkiveringen och restaureringen av filmskapare som Stan Brakhage, Joseph Cornell, Maya Deren, Bruce Baille, Jordan Belson, Jonas Mekas, Paul Sharits och Harry Smith etcetera.

Externa länkar
Officiell webbplats
Arkivinstitutioner
Filmhistoria
June Pointer

June Antoinette Pointer, född 30 november 1953 i Oakland, Kalifornien, död 11 april 2006 i Los Angeles, Kalifornien, var en amerikansk sångerska, främst känd som en av The Pointer Sisters.

Hon var gift 1978–1991 med William Oliver Whitmore II, men hade inga barn. Pointer avled av cancer 2006.

Diskografi

Solo
Studioalbum

Singlar
1983 – "Don't Mess With Bill"
1983 – "Ready For Some Action"
1988 – "Take Good Care Of You And Me" (med Dionne Warwick och Jeffrey Osborne)
1989 – "Tight On Time (I'll Fit U In)"

Externa länkar

June Pointer på Find a Grave

Födda 1953
Avlidna 2006
Amerikanska sångare
Personer från Oakland
Kvinnor
Live

Live kan syfta på:

 Levande musik – musik som framförs av mänskliga musiker
 Live (musikgrupp) – en amerikansk rockgrupp från York, Pennsylvania
 Windows Live – ett märkesnamn på en uppsättning tjänster och mjukvaror av Microsoft

Musikalbum 
 AC/DC Live – av AC/DC
 Live (musikalbum av Abba) – livealbum utgivet 1986 av den svenska popgruppen Abba
 Live (Asta Kask) – av Asta Kask
 Live (Blind Guardian-album) – av Blind Guardian
 Live (album av Candlemass) – av Candlemass
 Live (Ewa Farna album) – av Ewa Farna
 Live (EP) – av The Sounds
 Live (Status Quo) – av Status Quo

Se även 
 Direktsändning – sändning i realtid, utan mellanliggande inspelning
 Lajv – en teaterliknande hobbyverksamhet, se Levande rollspel
 Live! – för album med denna titel
April 2006



Händelser

2 april
Teleteknikföretagen Alcatel och Lucent meddelar att de tänker gå samman.

3 april
Investor och EQT lägger ett bud på det medicintekniska företaget Gambro som innebär att det köps ut från börsen.

4 april
Thaksin Shinawatra avgår som Thailands premiärminister.
Vodafone Sverige meddelar att företaget byter namn till Telenor.

5 april
Kabel-tv-bolaget Com Hems ägare meddelar att de köper konkurrenten UPC Sverige.

10 april
Frankrikes president Chirac meddelar att det nyligen införda förstaanställningskontraktet för ungdomar avskaffas, efter omfattande protester.

11 april
Romano Prodi utropar sig natten mot tisdagen till segrare i det italienska valet.
Bernardo Provenzano, ledare för Cosa Nostra-maffian, efter flera decennier på flykt.

16 april
Svåra översvämningar drabbar bl.a. Tjeckien, Ungern, Serbien, Rumänien och Bulgarien när Elbe och Donau med biflöden når sina högsta nivåer på 100 år. (16/4)

21 april
Kung Gyanendra av Nepal meddelar att han avser återinstifta landets parlament efter omfattande protester mot det kungliga enväldet. (21/4)

22 april

Den misstänkte Hagamannen erkänner sex av överfallen. (22/4)

24 april
Ett bombattentat i Dahab i Egypten dödar minst 30 och skadar ca 160 personer. (24/4)

30 april
National Domestic Workers Day firas för första gången i Filippinerna..

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Öbergs på Lillöga

Öbergs på Lillöga: en skärgårdsberättelse, är en svensk TV-serie inspelad i skärgårdsmiljö. Serien handlar om familjen Öberg som flyttar från stan, ut till en liten ö i Stockholms skärgård, och premiärsändes 1983.

Huvudrollerna spelades av Stig Engström, Lena Strömdahl, Benny Haag och Catharina Alinder. I större biroller sågs Sickan Carlsson, Karl-Arne Holmsten, Stig Grybe och Margreth Weivers. Serien visades ursprungligen på tisdagskvällarna på TV2 i tio avsnitt 1 mars–3 maj 1983.

Regissör och manusförfattare var Leif Krantz, som började sin bana som regiassistent under inspelningarna av Vi på Saltkråkan. Musiken skrevs av Carl-Axel Dominique och signaturmelodin sjungs av Tommy Körberg.

Handling 
Familjen Öberg flyttar ut till Lillöga, en liten holme i Stockholms skärgård, här ska tonårsbarnen få en bättre miljö att växa upp i än där de bodde i stan. Familjen består av pappa Stig, mamma Margit (som är uppväxt på ön), sonen Bosse och dottern Eva. Stig försöker finna arbete i skärgården, men det är inte lika lätt att smälta in som han hade trott. Konkurrensen är stor om små och välbevakade revir. Det är många av innevånarna som inte är så välkomnande gentemot de nyinflyttade. Bland andra paret som driver lanthandeln, Harald och Britta som fortfarande inte har kommit över att Margit inte gifte sig med deras son Bertil, för 20 år sedan. Men skam den som ger sig, Öbergs kämpar på och uppfinningsrikedomen är det inget fel på.

Rollista 

Lena Strömdahl – Margit Öberg
Stig Engström – Stig Öberg
Benny Haag – Bosse Öberg
Catharina Alinder – Eva Öberg
Jan Erik Lindqvist – Fritiof, Margits far
Sickan Carlsson – Britta
Karl-Arne Holmsten – Harald, handelsman
Stig Grybe – Carlsson
Margreth Weivers – Martina
Helge Hagerman – Valfrid
Tintin Anderzon – Åsa
Ulf Eklund – Evert
Robert Sjöblom – Jonas, Everts polare
Lars Dejert – Everts polare
Kim Anderzon – sommarstugeägare
Hans Ernback – Bertil, Britta och Haralds son
Bo Lindström – Harry på Skrakskär
Bo Montelius – "Pärlfiskarn"
Kåre Santesson – Urban Stenström, tillsyningsman för örnar
Per Sandborgh – Vilmar, seglare
Michael Segerström – prästen
Lars Lind – Fager, polis
Jörgen Lantz – skrotkillen på ångbåten S/S Brynhilda
Palle Granditsky – läkare på vårdcentralen
Börje Mellvig – man på vårdcentralen
Louise Edlind – Ingrid
Christer Söderlund – Ture
Fredrik Ohlsson – fågeljägare
Åke Wästersjö – gubbe på marknad
Gustav Kling – rederitjänsteman
Rolf Larsson – rederitjänsteman
Birger Malmsten – Pärlfiskarns kollega, landköpare
Staffan Hallerstam – Tommy, midsommarfirare
Per Flygare

Sändningar och utgåvor 
Serien visades på tisdagskvällarna på TV2 i tio avsnitt 1 mars–3 maj 1983. Den repriserades under sommaren 2013 i SVT1, under juni–augusti. Serien gavs ut på DVD 2011.

Referenser

Externa länkar 
 
 

Svenska TV-serier från 1980-talet
TV-seriestarter 1983
TV-serieavslutningar 1983
Stockholms skärgård i fiktion
Svenskspråkiga TV-serier
Studierektorns sista strid

Studierektorns sista strid är en svensk TV-serie från 1985 i regi av Pelle Berglund. Björn Gustafson spelade huvudrollen, för tredje och sista gången, som den brottslige studierektorn. De tidigare serierna heter Dubbelstötarna (1980) och Dubbelsvindlarna (1981). Studierektorns sista strid är bland annat inspelad på Stagneliusskolan i Kalmar.

Handling 
Den förr så hederliga och plikttrogna studierektorn Jan Bertilsson har fastnat i ett träsk av skumma affärer. Den här gången handlar det om en oljeaffär i Kalmar, men han har inte kalkylerat med utvecklingen. Ett äventyrligt äldre par är på utlandsresa och har problem med en miljon stulna kronor. Och en tidigare polischef förbereder ett tillslag i Barcelona.

Rollista (urval) 
Björn Gustafson - Jan Bertilsson
Helena Brodin - Fru Bertilsson
Lena Ræder - Malin Bertilsson
Leif Liljeroth - Rektorn
Bibi Nordin - Biologiläraren
Eva Engström - Kristendomsläraren
Tomas Norström - Teckningsläraren
Totte Wallin - Gymnastikläraren
Palle Granditsky - Latinlärare
Evert Jansson - Kent Sahlin
Catharina Alinder - Sjuksköterskan
Lauritz Falk - Lennart
Birgitta Valberg - Agnes
Harald Hamrell - Kandidaten
Niels Dybeck - Polischef
Åke Lagergren - Kamrer
Kåre Mölder - Johansson

DVD-utgåva
Studierektorns sista strid gavs ut på DVD den 15 juni 2011. Den finns även i en box med sina föregångare.

Se även 
Oljeskandalen i Växjö

Referenser

Externa länkar 
 
 
 

Svenska miniserier från 1980-talet
Svenska komediserier på TV
TV-seriestarter 1986
TV-serieavslutningar 1986
Kalmar i fiktion
Stockholm i fiktion
Spanien i fiktion
Österrike i fiktion
Svenska TV-serier baserade på böcker
Svenskspråkiga TV-serier
Fransk-nederländska kriget

Fransk-nederländska kriget (; (även kallat andra fransk-nederländska kriget för att skilja från devolutionskriget som stundom kallas första fransk-nederländska kriget) var ett krig 1672–1678 mellan Frankrike å ena sidan och Nederländerna, Österrike, Tysk-romerska riket, Brandenburg, Lothringen och Spanien å den andra. Det avslutades i freden i Nijmegen 1679.

Franska krig
Nederländska krig
Spanska krig
Tyska krig
Österrikiska krig
Theodor Waigel

Theodor ("Theo") Waigel, född 22 april 1939 i Oberrohr, Schwaben, var en tysk politiker i CSU, tysk finansminister 1989–1998 och partiordförande för CSU 1988–1999.

Waigels politiska karriär började i CSU:s ungdomsförbund Junge Union 1957 och 1960 blev han medlem i moderpartiet. 1959–1963 studerade han statsvetenskap och juridik i Würzburg och München. 1972 valdes Waigel in i förbundsdagen och hade olika poster inom CSU.

Theodor Waigel tog 1988 över efter Franz Josef Strauss som partiledare för CSU och blev 1989 tysk finansminister i Helmut Kohls regering. Under Waigels tid som finansminister stod Tyskland inför stora utmaningar med stora investeringar i forna Östtyskland och planeringen av införandet av euro som gemensam europeisk valuta. Tillsammans med Helmuth Kohl förespråkade han en återintegrering av Schlesien i Förbundsrepubliken Tyskland, som varit ockuperat av Polen efter andra världskriget. Efter den tyska återföreningen fick han ge upp frågan, då den temporära Oder Neisse linjen blev permanent fastställd, som gräns mellan Polen och Tyskland i samband med undertecknandet av Två+Fyra fördraget. Det var den tyska delegationen under ledning av Waigel som föreslog valutanamnet euro. Waigel var finansminister fram till 1998 då CDU/CSU förlorade regeringsmakten. Ordförandeskapet i CSU lämnade Waigel 1999 över till Edmund Stoiber. 1972-2002 var Waigel medlem av Förbundsdagen och 2009 utnämndes han till hedersordförande i CSU.

Waigel är Gift med Irene Epple och supporter till fotbollslaget TSV 1860 München.

Referenser 

Födda 1939
Tysklands finansministrar
Västtysklands finansministrar
Partiledare för CSU
Män
Levande personer
Storkorset av andra klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Ivano Balić

Ivano Balić, född 1 april 1979 i Split i dåvarande SR Kroatien i SFR Jugoslavien, är en kroatisk före detta handbollsspelare. Han är högerhänt och spelade i anfall som mittnia.

Som individuell spelare mottog han många utmärkelser, bland annat Årets bästa handbollsspelare i världen två gånger (2003 och 2006), mest värdefulla spelare (MVP) vid fyra raka mästerskap (EM 2004, VM 2005, EM 2006 och VM 2007), samt Världens bästa handbollsspelare genom tiderna i en webbomröstning arrangerad av IHF.

Biografi 
Innan Ivano Balić började i handboll tränade han basket i klubben KK Split men valde därefter att satsa på handboll i klubben RK Split.

Vid invigningen för OS 2008 i Kina var Ivano Balić fanbärare för Kroatien.

Meriter i urval

Klubblag 
 Spansk mästare 2005 med Portland San Antonio
 Kroatisk mästare fyra gånger (2009, 2010, 2011 och 2012) med RK Zagreb
 Kroatisk cupmästare fyra gånger (2009, 2010, 2011 och 2012) med RK Zagreb
 IHF Super Globe-vinnare 2012 med BM Atlético de Madrid
 Copa del Rey-vinnare 2013 med BM Atlético de Madrid

Landslag 
 VM 2003 i Portugal:  Guld
 EM 2004 i Slovenien: 4:a
 OS 2004 i Aten:  Guld
 VM 2005 i Tunisien:  Silver
 EM 2006 i Schweiz: 4:a
 VM 2007 i Tyskland: 5:a
 EM 2008 i Norge:  Silver
 OS 2008 i Peking: 4:a
 VM 2009 i Kroatien:  Silver
 EM 2010 i Österrike:  Silver
 VM 2011 i Sverige: 5:a
 EM 2012 i Serbien:  Brons
 OS 2012 i London:  Brons

 Totalt:  1 OS-guld,  1 VM-guld,  2 VM-silver,  2 EM-silver,  1 OS-brons och  1 EM-brons

Individuellt 
 Årets bästa handbollsspelare i världen två gånger: 2003 och 2006
 Mest värdefulla spelare (MVP) fyra gånger: EM 2004, VM 2005, EM 2006 och VM 2007
 Uttagen till All-Star Team (mittnia) fyra gånger: EM 2004, OS 2004, VM 2005 och EM 2006
 Delad skytteligavinnare vid EM 2008 (44 mål)
 Liga Asobals bästa mittnia 2004/2005, 2005/2006 och 2006/2007

Referenser

Externa länkar 

 

Kroatiska handbollsspelare
Kroatiska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 2004
Kroatiska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Kroatien
Tävlande i handboll vid olympiska sommarspelen 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Kroatien
Tävlande i handboll vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Kroatien
Tävlande i handboll vid olympiska sommarspelen 2004
Män
Födda 1979
Levande personer
Idrottare från Split
Världsmästare i handboll
Bakaxel

En bakaxel förbinder det bakre hjulparet på ett fyrhjuligt motorfordon. En bakaxel behöver alltså inte nödvändigtvis ha formen av en axel utan kan vara uppbyggd på många olika sätt. Ett fordon med fler än två axlar kan ha flera bakaxlar, de benämns då främre respektive bakre bakaxel.

En bakaxel kan vara utformad som en drivande axel eller som en frirullande axel. På ett framhjulsdrivet fordon är alla bakaxlar frirullande, på ett bakhjulsdrivet fordon är minst en av bakaxlarna drivande.

En bakaxel kan vara utförd som en stel axel eller som en delad axel. En stel bakaxel innebär att hjulen på den axeln är, i geometriskt hänseende, fast förbundna med varandra och att det ena hjulets fjädringsrörelse kommer att påverka även det andra. En delad bakaxel betyder att det ena hjulet kan fjädra ner eller upp utan att detta påverkar det andra hjulet på samma axel, kallas även individuell hjulupphängning. En speciell typ av drivande bakaxel är De Dion-axeln, vilken förenar fördelarna med en stel axel och en delad axel.

En stel drivande bakaxel består av:
Bakaxelbrygga; den bärande delen av bakaxeln. Den kan vara utförd i ett stycke (så kallad banjotyp) eller uppbyggd av ett centralt växelhus med påskruvade eller fastsvetsade axelrör.
Drivaxlar; de axlar som löper inuti bakaxelbryggan och driver hjulen. Drivaxlarna kallas halvt avlastade, trekvarts avlastade eller helt avlastade beroende på hur mycket böjande moment de behöver bära.
Bakaxelväxel; den växel som ändrar riktning på kardanaxelns drivande moment så att det riktas ut mot sidorna till drivhjulen. Den är oftast utformad så att det sker en nedväxling av varvtalet och en uppväxling av momentet. Bakaxelväxeln kan innehålla någon form av tillsatsväxel (ofta benämnd norrlandsväxel), vilken är en inkopplingsbar underväxel som ger större moment till hjulen vid start med tung last eller i uppförsbacke.
Differentialväxeln; är sammanbyggd med bakaxelväxeln och ser till att hjulen kan rotera med olika varvtal men ändå erhålla lika stort moment.
För körning under svåra förhållanden kan en bakaxel vara försedd med navreduktion. Detta innebär att det drivande momentet växlas upp ytterligare ett steg i en planetväxel ute i drivhjulens nav.
För att öka markfrigången hos terrängbilar kan axeln vara utrustad med en reduktionsväxel vid hjulen som gör att hjulcentrum förskjuts nedåt i förhållande till differentialen, en så kallad portalaxel. Exempel på bilar med portalaxlar är tidiga VW typ 2 (buss), terrängbilen tgb11, Unimog och Humvee (Hummer).

Drivlinan
Devolutionskriget

Devolutionskriget (ibland första fransk-nederländska kriget) var ett krig 1667—1668 mellan Frankrike under kung Ludvig XIV och Spanien, utkämpat i Spanska Nederländerna. Då Filip IV av Spanien avled 1665, åberopade Ludvig, som var svärson till Filip, devolutionsrätten för sin gemål Maria Teresias räkning och begärde en del av arvet efter hennes far, nämligen Brabant och andra delar av Spanska Nederländerna, där devolutionsrätten var gällande. Förutom att denna lag endast innehöll bestämmelser rörande enskilda personers arvsrätt, så hade Maria Teresia, när hon äktade Ludvig, högtidligen avsagt sig alla arvsanspråk på spanska länder.

Ludvigs fordringar inkräktade på de arvsanspråk som Karl II (Filips son i ett senare gifte) hade. Då kraven avvisades försökte Ludvig genom krig erövra de begärda områdena. Detta krig kallas devolutionskriget. Genom den mot Frankrike riktade trippelalliansen mellan Nederländerna, England och Sverige hindrades han i sina planer och slöt 2 maj 1668 fred i Aachen, efter medling från trippelalliansen. Freden innebar att Frankrike fick tolv orter, däribland Lille, i Spanska Nederländerna, medan Franche-Comté återlämnades till Spanien.

Källor
 

Franska krig
Spanska krig
Krig under 1600-talet
Ugglan
Högsbo Basket

Högsbo Basket är en basketbollklubb från Göteborg, bildad 1958. Klubben har på grund av sponsoravtal bytt namn flera gånger. Herrarnas lag vann SM-guld 1994 under namnet Kärscher basket och var åter i Svenska basketligan för herrar säsongen 2006/2007 under namnet Gothia basket. Sedan 2010 heter klubben åter Högsbo Basket och hemmaarenan i Västra frölunda, Gothia Arena, har plats för 1 000 åskådare.

Under det nya namnet och en satsning på damlaget, tog sig Högsbo basket sensationellt till final säsongen 2019, där de förlorade mot Umeå.

Under säsongen 1995/1996 gick klubben även under namnet New Wave Sharks, men efter säsongen 1997/1998 gick New Wave Sharks i konkurs.

Säsonger

2006/2007
Gothia Basket coachades av före detta landslagscoachen Jan Enjebo. Assisterande coach var David Leman. Gothias första säsong i Basketligan blev en stor succé. Laget spelade ut Jämtland Basket i åttondelsfinalerna och pressade Plannja Basket i kvartsfinalerna. Lagets främsta stjärnor var irländske landslagsmannen Michael Bree och amerikanske forwarden Lorenzo Gordon.

2007/2008
Säsongen 2007/2008 var full av motgångar. Den assisterande coachen David Leman lämnade klubben i november 2007 och ersattes av den rutinerande före detta liga- och landslagsspelaren Jonas Fredriksson, som spelade premiärsäsongen i Gothia Basket och sedan lade skorna på hyllan. I slutet av december 2007 fick headcoachen Jan Enjebo sparken och hans roll togs över av Fredrikson, som fick rutinerade coachen Dan Czerapowicz som assisterande. Laget slutade så småningom sist i serietabellen. Bland spelarna utmärkte sig kvicke guarden Tim Smith och egna produkten Emil Salon, som fick sitt stora genombrott.

2008/2009
Efter besvikelsen säsongen 2007/2008 gick klubben direkt ut och bad om ursäkt till supportrarna, media och sponsorerna för misslyckandet, samt utlovade bättring. Man värvade tidigt Norrköpings forward Ian Johnson och hämtade tillbaka Michael Bree från Polen. Till det kom två mycket atletiska spelare i amerikanen Benson Callier och tysken Jonathan Moore. Laget förutspås tillhöra toppen i Svenska basketligan inför säsongen 2008/2009. Laget coachas av Jonas Fredrikson och Fredrik Wilén (egen produkt, 2007/2008 coach för Basketklubben Marbo i Damligan).

Truppen 2008/2009 
Spelare

2009/2010
Laget slutade sjua i serien säsongen 2009/2010 men efter säsongen, den 7 maj 2010, beslutade klubbstyrelsen att lägga ner laget Gothia på grund av bristande publikintresse .

Laget återvände därefter till sitt ursprungliga namn, Högsbo Basket.

Importer
2006/2007 - Lorenzo Gordon, USA; Randy Orr, USA; Michael Bree, Irland; Mladen Zarubica, Serbien
2007/2008 - Lorenzo Miles, USA;  Srdjan Damjanovic, Montenegro; Chris Sanders, England; Darnell Lazare, USA; Miroslaw Lopatka, Polen; Tim Smith, USA (ersatte Miles); Alexei Korolev, Ryssland (ersatte Lopatka, som skadade sig under första träningen)
2008/2009 - Michael Bree, Irland; Benson Callier, USA; Jonathan Moore, Tyskland; Ian Johnson, USA, Aaron Cook, USA; (ersatte Callier)

Referenser

Fotnoter 

Basketklubbar i Sverige
Sportklubbar i Göteborg
Sportklubbar bildade 1958
Sportklubbar upplösta 2010
Eldfell

Eldfell är en vulkan på den isländska ön Hemön i Västmannaöarna.

Eldfell fick ett stort vulkanutbrott som inträffade år 1973, då en stor del av ön blev täckt av aska och lava. Lavan kyldes med stora mängder havsvatten och det anses ha bidragit till att hamninloppet inte stängdes helt utan man fick till och med en mer skyddad hamn än vad den varit tidigare.

Vid sidan av vulkanen ligger den nu inaktiva vulkanen Helgafell.

Se även
Vulkanutbrottet på Västmannaöarna 1973

Källor

Noter

Vulkaner i Suðurland
Suðurland
Västmannaöarna
Pfalziska tronföljdskriget

Pfalziska tronföljdskriget, Nioårskriget, var ett krig 1688-1697 mellan Frankrike å ena sidan och den augsburgska ligan ("stora alliansen" efter 1689) bestående av Nederländerna, England, Tysk-romerska riket, Spanien, Sverige och Savojen å den andra. Det ändades genom freden i Rijswijk den 20 september 1697, där den franske kungen Ludvig XIV tvingades erkänna Vilhelm av Oranien som engelsk kung och avstå områden öster om Rhen, däribland städerna Freiburg im Breisgau, Breisach och Philippsburg (men fick behålla Strasbourg), till Tysk-romerska riket. Pfalziska tronföljdskriget räknas som ett av reunionskrigen.

Bakgrund 
Kriget orsakades av de anspråk Ludvig XIV vid huset Pfalz-Simmerns utslocknande 1685 genom sin svägerska Elisabeth Charlotte av Pfalz gjorde anspråk på vissa områden i Pfalz. För att kunna möta dessa anspråk bildade 1686 Augsburgförbundet, varefter krig 1688 utbröt mellan Frankrike och tyske kejsaren.

Krigsförloppet 
Franska trupper härjade 1689 Pfalz, varefter England, Nederländerna, Spanien och Savojen slöt sig till kejsaren och förklarade Frankrike krig. År 1690 besegrade dock de franska trupperna under François-Henri de Montmorency de allierade i slaget vid Flerus, därefter vann man även slaget vid Steenkerken och slaget vid Neerwinden på den nederländska krigsskådeplatsen.

Åren 1690–91 förhandlade de nederländska generalstaterna med Sverige om att få svenska frivilliga, både officerare och manskap, till kriget mot Frankrike. Karl XI var förgrymmad på sina gamla allierade fransmännen, som han ansåg spelat förmyndare i samband med krigsslutet 1679, då man med Preussen undertecknat avtal mer eller mindre i Sveriges namn, utan att först höra sig för med svenskarna själva. Ännu så långt fram i tiden som 1690 var Karl XI fortfarande missnöjd med den franska politiken och upphävandet av ediktet i Nantes. Den följande massflykten av protestanter från Frankrike gjorde inte saken bättre och uppsättandet av en svensk kår i nederländsk tjänst var en klar markering av kungens ovilja. Kungen skickade 6 000 man värvat infanteri under befäl av Jürgen Mellin.

Även i Italien och Spanien hade Frankrike framgångar. Till sjöss gick dock kriget annorlunda. Visserligen lyckades den från Englands tron fördrivne Jakob II landstiga på Irland i spetsen för franska trupper, men besegrades i slaget vid Boyne 1690 och 1692 led franska flottan nederlag i slaget vid Barfleur och slaget vid La Hougue. De svåra avbräcken för den franska handeln som orsakades av kriget tvingade 1696 landet att i freden i Turin sluta fred med Savojen och året därefter genom freden i Rijswijk med de övriga krigförande.

Referenser

Externa länkar

Franska krig
Engelska krig
Nederländska krig
Spanska krig
Svenska krig
Tysk-romerska krig
Tronföljdskrig
Pfalziska tronföljdskriget
Krig under 1600-talet