kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Robert Carr, 1:e earl av Somerset

Robert Carr, 1:e earl av Somerset, född omkring 1587, död den 17 juli 1645, var en skotsk adelsman, gunstling till kung Jakob I av England.

Somerset tillhörde ätten Ker och åtföljde 1603 kung Jakob som page till England. Hans gunstlingskap kan dateras från 1607 och förskaffade honom snart titlar och rikedomar. 1611 upphöjdes han till viscount Rochester och 1613 till earl av Somerset. Samma år äktade han lady Essex, vilken för hans skull sökt och lyckats få sitt förra äktenskap förklarat ogiltigt. 

En engelsk adelsman, sir Thomas Overbury, hade under Somersets intriger med lady Essex till en början varit dennes förtrogne, men sedan strävat att hindra giftermålet, varför Somerset sökte göra honom oskadlig genom att låta insätta honom i Towern. Lady Essex lät där av hämnd ta honom av daga genom gift utan att det någonsin kunnat fullt utredas om Somerset var medbrottsling i detta dåd. 

Till en tid förblev det oupptäckt, och Somerset, som nu fullständigt blivit ett verktyg i händerna på det spanska partiet, blev 1614 lordkammarherre och hindrade genom sitt inflytande över kungen varje försoning mellan honom och parlamentet. Somerset, som personligen lär ha varit synnerligen obetydlig, fick vid denna tid en medtävlare om kungens gunst i George Villiers. 

De många fiender han skaffat sig förmådde dock ej störta honom förrän mordet på Overbury 1615 kom i dagen. Såväl han som hans maka ställdes då inför rätta, den senare överbevisades och dömdes till döden, men kung Jakob benådade dem bägge. 1622 lössläpptes Somerset ur fängelset; han tillbragte sin återstående levnad i obemärkthet. Frågan om Somersets delaktighet i mordet på Overbury är livligt omstridd i engelsk historieskrivning.

Källor 

 

Skotsk adel
Födda 1587
Avlidna 1645
Män
Lords Privy Seal
Troilius

Troilius, femininum Troilia, är en svensk prästsläkt.

Historik 
Stamfader för ätten är i Gabriel Anreps ättartavlor Truls Larsson som var landbofogde på Tidöns säteri (sedermera slott) hos hertig Karls av Södermanland råd Åke Johansson (Bååt). Han var gift med Emfred Unesdotter, vars far Uno Olofsson, var länsman i Wålsta i Hälsingland och hennes bror var biskop Nicolaus Olai Helsingius. 

Deras son Uno Trulsson (1586-1664) upptog namnet Troilius. Uno Troilius föddes i Hyltinge socken, blev kyrkoherde i Leksand och prost över Österdalarna. Hans hustru var den bekanta Stormor i Dalom, Margareta Zebrozynthia, faster till friherre Nils Burensköld.

Uno Troilius och Stormors son Samuel Troilius (d.ä.) efterträdde fadern som kyrkoherde och prost, och gifte sig med Margaretha Güthrea, dotter till Jacobus Waltheri Güthræus och som på fädernet var släkt med adelsätten Güthrie och vars mor var syster till Andreas Solenblomma från Bureätten. En annan son Zacharias Troilius blev borgmästare i Falun, och i sin tur far till kyrkoherden i Jämshög Olof Troilius (1669-1727) och till kassören i Falun Samuel Troilius (1661-1720) vilken blev stamfar för grenen Troili.

Samuel Troilius den äldres son Olof Troilius var gift med sin kusindotter Helena Gangia vars mor var en Teet. Olof var precis som sin far kyrkoherde och han och Helena fick sonen Samuel Troilius, som blev ärkebiskop år 1758. Ätten som utgick från denne blev adlad med namnet von Troil år 1756 för faderns förtjänster. En brorsdotter till Samuel Troilius, Margareta Troilia (f. 1737), var gift med hovrättsrådet i Svea hovrätt, Per Rangel. Deras son Olof var gift med Hedvig von Post. Både han och hans bror Carl adopterades på ätten von Post, och blev stamfäder till den Rangelska ättegrenen.

Släkten Troilius fortlever med andra ättlingar till Uno Troilius och Stormor. Vissa ättlingar gifte sig med framstående släkter i bergsbruket, och var verksamma inom detta som bland annat bergmästare. Dit hör bergmästarna Samuel Troili d.ä. vid Stora Kopparberget, samt Samuel Troilius och Carl Oskar Troilius vid Nora och Linde bergslager jämte Närke och Västergötland.

Personer ur släkten 
 Uno Troili (1586–1654), kyrkoherde i Leksand
 Zacharias Troilius (1621–1693), borgmästare i Falun
 Olof Troilius (1661–1732), präst
 Eilert Troilius (1702–1762), postmästare och riksdagsman
 Magnus Troilius (1704–1762), hovpredikant och riksdagsman
 Samuel Troilius (1706–1764), ärkebiskop
 Samuel Troili (1693–1758), ämbetsman
 Carl Oskar Troilius (1813–1899), generaldirektör och riksdagsman
 Uno Troili (1815–1875), porträttmålare
 Einar Troili (1880–1969), företagare
 Carl-Åke Troilius (född 1954), läkare

Källor

Externa länkar 
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor, volym 4, adliga ätten von Troil
 Bergsstaten, historik
Släkten Troilius
Svenska släkter
Prästsläkter
Âşık Veysel Şatıroğlu

Âşık Veysel Şatıroğlu, oftast kallad Aşık Veysel, född Veysel Şatıroğlu 25 oktober 1894 i Şarkışla, provinsen Sivas i Turkiet, död 21 mars 1973 där, var en alevitisk trubadur ("Âşık"), poet och virtuos på bağlama.Han härstammar från Avşar Turkarnas Şatırlı stam.

Âşık Veysel var blind största delen av sitt liv. Han förlorade synen på ena ögat och delvis på det andra när han som sjuåring drabbades av smittkoppor. Genom en olyckshändelse förlorade han senare synen helt. Han introducerades på sin fars initiativ i den alevitiska musiktraditionen av Çamışıhlı Ali Aga ("Âşık Alâ"). Förutom från denne hämtade Âşık Veysel inspiration från tidigare anatoliska trubadurer såsom Pir Sultan Abdal, Karacaoğlan, Dertli och Ruhsati.

Âşık Veysels liv var präglat av tragedier även som vuxen. Han gifte sig och fick två barn men båda dog unga och hans hustru lämnade honom för en annan man.

Âşık Veysels musik och dikter präglas av vemod och en starkt upplevd insikt om livets ändlighet och korthet. Det bäst kända exemplet på detta är Uzun ince bir yoldayım ("På en lång smal väg är jag") som är en av de absolut mest kända sångerna i Turkiet alla kategorier inräknade. Den har efter Âşık Veysels död framförts i ett stort antal olika versioner av bl.a. Barış Manço, Cem Karaca och Tarkan.

Turkiets parlament beviljade 1965 Âşık Veysel en årlig statlig konstnärslön för hans bidrag till "modersmålet och den nationella enigheten". Han dog 1973 i sitt födelsehem som numera är ett museum.

Referenser 
Bulgan, Murat: Aşık Veysel (1894 - 1973): Leben und Wirken eines türkischen Volkssängers. avhandling vid Kölns universitet 2004.

Turkiska sångare
Turkiska poeter
Födda 1894
Avlidna 1973
Män
Hans von Linstow

Hans Ditlev Franciscus (Frants) von Linstow, född 4 maj 1787 i Hørsholm, död 10 juni 1851 i Kristiania, var en dansk-norsk arkitekt, son till Christoph Hartwig von Linstow.

Linstow studerade ritning och målning vid Kunstakademiets Arkitektskole i Köpenhamn, samtidigt som han också studerade juridik. Han avslutade studierna i Köpenhamn 1812 och reste till Kongsberg där han 1812–1814 var elev vid ”Bergakademiet”. Han avslutade inte ingenjörsofficersutbildningen, utan studerade istället arkitektur vid sidan av. Han arbetade 1814 vid Kristian Fredriks hov.

Åren 1815–1818 var han regementskvartermästare och auditör vid det Akerhusiske ridende Jægerkors.  Fram till 1820 var han brigadauditör i kavalleriet och garnisonsauditör i Kristiania. Linstow undervisade, först i gipsklassen, och 1822–1840 i byggnadslära vid Den kongelige tegneskole i Kristiania. År 1823 fick han i uppdrag att rita det Kungliga slottet i Oslo och han var med om att utforma Slottsparken, varvid han ritade parkens vaktstuga.

Slottet byggdes en bit från själva stadsbebyggelsen och Linstow lade 1838 fram en plan för att knyta Slottet närmare själva staden, något som senare resulterade i Karl Johans gate. Gatan fick först namnet ”Slottsveien”, och Linstow såg för sig en bebyggelse med offentliga byggnader på båda sidor av gatan och att stadens tyngdpunkt skulle ligga just på den här gatan, fram till Egertorget.

Linstow hjälpte också vännen Henrik Wergeland med byggandet av ”Grotten”, norska statens hedersbostad för konstnärer.
Han utarbetade 1828–1831 ritningar till norska kyrkor och ca 80 kyrkor i landet uppfördes med utgångspunkt från dessa ritningar, samt motsvarande ritningar for prästgårdar. 1885 uppkallades ”Linstows gate” i Oslos centrum efter honom. Denna går från ”Wergelandsveien” till ”Sven Bruns gate”.

Några av Linstows kyrkor

Referenser

Noter

Externa länkar 
Det Kongelige Danske Kunstakademi

Danska arkitekter under 1800-talet
Norska arkitekter under 1800-talet
Alumner från Köpenhamns universitet
Födda 1787
Avlidna 1851
Män
Personer från Region Hovedstaden
Olle Reuterwall

Olof "Olle" Gustaf Magnus P-Son Reuterwall, född 13 oktober 1888 i Hallingebergs församling, Kalmar län, död 13 januari 1956 i Danderyds församling var en svensk läkare och patolog. Han var professor i radiopatologi vid Karolinska institutet mellan 1941 och 1954.

År 1923 inrättades på Radiumhemmet en så kallad svulstpatologisk avdelning med Olle Reuterwall som chef. Vid den tiden låg Radiumhemmets lokaler fortfarande vid Fjällgatan 23. I samband med planeringen för Radiumhemmets nya  “Jubileumsklinik” på Karolinska sjukhusets område avsattes medel för en särskild svulstpatologisk institution i direkt anslutning till nya kliniken.

Efter flytten till Radiumhemmets nya anläggningar på Karolinska sjukhuset 1938 blev avdelningens namn Radiopatologiska institutionen, som övertogs 1941 av Karolinska institutet. Förste innehavaran av professuren blev Olle Reuterwall.

Referenser

Noter

Källor
 Konung Gustaf V:s Jubileumsklinik i Stockholm. Broschyr utgiven i samband med Jubileumsfondens 60-årsdag 1988.

Svenska patologer
Män
Födda 1888
Avlidna 1956
Svenska radiologer
Personer från Hallingebergs socken
Sandhammarens fyr

Sandhammarens fyr är en fyr som står i sydostligaste hörnet av Skåne. Den bestod ursprungligen av två som tändes första gången 1862. Den norra fyren släcktes 1891 men stod kvar till 1904. Den södra är fortfarande igång. Fyren är statligt byggnadsminne sedan den 14 december 1978. 

Behovet av en fyr på Sandhammaren hade funnits länge. Men det stora problemet var grundförhållandena, den lösa sanden. Praktiskt taget alla fyrtorn var byggda av sten och därmed mycket tunga och inte möjliga att uppföra på lös sand. Lösningen var en ny konstruktion av Gustav von Heidenstam bestående av långa skruvpålar som bar upp ett fackverk av järn. Grundläggningsprincipen användes första gången för två fyrar på Gotska Sandön 1859. Samma år anslog riksdagen pengar till två fyrar på Sandhammaren med samma grundläggningsteknik men av annat utförande, de två första så kallade Heidenstammarna. Orsaken till att två fyrar byggdes var att man ville undvika förväxling med fyrarna på Hammers Udde och Christiansø. Fyrarna tillverkades vid Hälleforsnäs bruk.

Historia
Fyrarna på Sandhammaren tändes första gången den 10 oktober 1862. Året förut hade personalbostäderna byggts. Fyrarna var utrustade med rovoljelampor som gav ett fast vitt sken i en sektor av 300 grader. Rovoljelamporna byttes 1887 ut mot fotogenlampor. År 1891 byttes linssystemet i den södra fyren ut mot en roterande linsapparat som gav en blink var femte sekund, samma karaktär som den har än i dag. Linsapparatens urverk drevs med ett 140 kg tungt lod. Samtidigt med denna ändring blev den norra fyren överflödig och släcktes samma år. Den stod dock kvar till 1904 då den demonterades, förlängdes med två bottensektioner och återuppfördes på Pite-Rönnskär.

Som en av de första fyrarna i landet fick Sandhammaren 1895 en mistsignalanordning. Samma år fick man en gammal mynningsladdad mörsare som signalkanon. Som första fyr i Sverige fick man 1902 luxljus i fyren. Fyren har i olika etapper från och med 1971 automatiserats. Den siste fyrvaktaren lämnade Sandhammaren 1979. Fyren fjärrmanövreras numera från Norrköping.

Från 2009 finns en förening som har till uppgift att värna om Sandhammarens fyrområde. Dess främsta uppgifter är att tillvarata dokumentation, sprida kunskap om fyrarna och bevara området så nära ursprunget som möjligt.

Referenser

Noter

Webbkällor
 Sjöfartsverket Sandhammarens fyr
 Lagskydd, Bebyggelseregistret, Riksantikvarieämbetet. Läst 15 december 2020.

Externa länkar 
 Dokumentär av Sveriges Radio om Sandhammarens fyr. Sveriges Radio, läst 5 juli 2023.
 Beskrivning av Sandhammarens fyr
 Fyrens intresseförening

Byggnader och anläggningar i Ystads kommun
Byggnadsminnen i Skåne län
Fyrar i Sverige
Statliga byggnadsminnen i Sverige
Österlen
Howships lakuner

Howships lakuner är mikroskopiska gropigheter i benvävnad som hyser osteoklaster. Dessa anatomiska strukturer är uppkallade efter den brittiske läkaren John Howship (1781-1841).

Källor 

Skelettet
Bronisław Komorowski

Bronisław Maria Komorowski, född 4 juni 1952 i Oborniki Śląskie, är en polsk politiker som var Polens president mellan den 6 augusti 2010 och den 6 augusti 2015.

Komorowski företräder sedan 2001 det liberalkonservativa partiet Medborgarplattformen (PO) och utnämndes i mars 2010 till partiets kandidat i presidentvalet 2010. Han var försvarsminister 2000–2001 i Jerzy Buzeks regering och representerade då Solidaritets valallians. Han var vice talman i sejmen (Polens underhus) 2005–2007 och är sedan 2007 församlingens talman. I den senare kapaciteten utnämndes han den 10 april 2010 till tillförordnad president i Polen sedan företrädaren Lech Kaczyński omkommit i en flygolycka. I det efterföljande presidentvalet den 4 juli ställdes Komorowski mot Kaczyńskis tvillingbror Jarosław Kaczyński där han besegrade denne. Han svors in som president den 6 augusti .

Källor 

Polens presidenter
Polens försvarsministrar
Polska politiker under 2000-talet
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Födda 1952
Levande personer
Män
Storkorset av Hederslegionen
Per Nilsson (musiker)

Per Nilsson kan syfta på
En musiker i Sten & Stanley, se Per Nilsson (basist)
En musiker i Scar Symmetry, se Per Nilsson (gitarrist)
Nordlig blombock

Nordlig blombock (Lepturalia nigripes) är en skalbagge i familjen långhorningar. Den har en längd på 13 till 18 millimeter. Täckvingarna är rödbruna eller gulbruna, i övrigt är skalbaggen svart, förutom behåringen på huvudet och halsskölden som är gulgråaktig. 

Larvutvecklingen tar tre år och är knuten till björk, sällsynt även asp. De träd larverna utvecklas i är solexponerade, grova, döda och stående stammar eller högstubbar. Brända träd föredras. Larverna förpuppar sig i juni och de fullbildade individerna kan ses från mitten juni och under juli, till exempel på flockblommiga växter som älggräs eller på hallon.

I Sverige är arten rödlistad som starkt hotad. Det främsta hotet mot arten är bristen på lämpliga träd för larvutvecklingen.

Källor
Artdatabankens faktablad om nordlig blombock

Långhorningar
Hotade arter i svensk flora och fauna
Insekter i palearktiska regionen
Radiopatologiska institutionen (Karolinska Institutet)

Radiopatologiska institutionen var en forskningsavdelning inom Karolinska institutet (KI) i Solna kommun.

Föregångaren till Radiopatologiska institutionen var en så kallad svulstpatologisk avdelning, som år 1923 inrättades på Radiumhemmet med Olle Reuterwall som chef. Vid den tiden låg Radiumhemmets lokaler fortfarande vid Fjällgatan 23. I samband med planeringen för Radiumhemmets nya  “Jubileumsklinik” på Karolinska sjukhusets område avsattes medel för en särskild svulstpatologisk institution i direkt anslutning till nya kliniken.

Efter flytten till Radiumhemmets nya anläggningar på Karolinska sjukhuset 1938 blev avdelningens namn Radiopatologiska institutionen, som övertogs 1941 av Karolinska institutet. Avdelningens namn skulle markera att forskning beträffande joniserande strålningens inverkan på den mänskliga organismen och på tumörer skulle ingå i avdelningens arbetsuppgifter. Chef för avdelningen var Olle Reuterwall, som innehade tjänsten fram till 1954. Han efterträddes av Lars Santesson och sedermera av Gunnar Moberger. Under 1940- och 1950-talen var institutionens huvuduppgift diagnostik av tumörer och forskning.

Numera har bland annat "Institutionen för onkologi-patologi" vid KI övertagit Radiopatologiska institutionens arbetsuppgifter.

Källor
 Konung Gustaf V:s Jubileumsklinik i Stockholm. Broschyr utgiven i samband med Jubileumsfondens 60-årsdag 1988, sida 29

Karolinska Institutet
Universitets- och högskoleinstitutioner
Järnsidorna

Järnsidorna (engelska Ironsides) var den ryttartrupp som Oliver Cromwell, som även kallades Ironside, satte upp och anförde under engelska inbördeskriget. Detta kavalleri stred på parlamentets sida mot rojalisterna. I slaget vid Marston Moor, nära York 1644, där den kungliga saken i norra England fick dödsstöten, var det Cromwell och hans järnsidor som avgjorde striden till parlamentets förmån.

Källor 

Engelska inbördeskriget
Rustavi 2

Rustavi 2 Broadcasting Company (Georgiska: შპს "სამაუწყებლო კომპანია რუსთავი 2"; Samautsqeblo Vompania Rustavi 2), mer känt som Rustavi 2 är ett privat TV-bolag från Georgien.
Stationen är baserad i Tbilisi, men grundades 1994 i Rustavi. Kanalen är en av de mest populära i Georgien och når ut till omkring 85% av befolkningen. Kanalen visar bland annat Georgiens enda TV-morgonprogram, "Good morning, Georgia", den georgiska versionen av det populära programmet "Vem vill bli miljonär?", den georgiska versionen av Talang, Nitjieri, och georgiska Idol, "Dzjeostari".

Historia 
Kanalen bildades 1994 och var hela tiden kritisk mot expresident Eduard Sjevardnadzes regering. Detta gjorde att georgiska myndigheter gjorde flera försök att stänga ner kanalen.

I juli 2001 mördades den mycket populära georgiske TV-journalisten Giorgi Sanaia, som arbetade för Rustavi 2. Av många ansågs detta som ett politiskt mord relaterat till hans program "Night Courier". Rustavi 2 var också den huvudsakliga massmediala källan, som användes som tribun av oppositionsledarna under rosenrevolutionen, 2003.

Rustavi 2 var först med att använda digital hårdvara i Georgien, de var först med att sända via satellit och man var först i landet med att bli associerad medlem i EBU (European Broadcasting Union).

Källor 
 Officiell webbplats

Företag bildade 1994
Georgiska TV-bolag
TV-kanaler i Georgien
Georgiskspråkiga TV-kanaler
TV-kanaler och TV-stationer startade 1994
Sör Bertilsbo

Sör Bertilsbo är en gammal fäbod i Leksands kommun, Leksands socken och Åsbygge fjärding, inte långt från riksvägen mellan Falun och Rättvik.

Bertiilssboda omnämns första gången i skattelängden från 1539 med en fast boende skattebonde. Troligen fanns här redan vid den här tiden fäbodar på platsen. Ännu en bit in på 1600-talet fanns fast bosättning i Sör Bertilsbo, men ganska snart sker en övergång till ren fäboddrift. I fäbodinventeringen 1663-64 redovisas en brukare från Sjugare och en från Västberg.

Vid storskiftet på 1820-talet hade 6 olika byar fäbodställen vid Bertilsbo. Sammanlagt 22 olika ägare, alla hade de åkermark i Bertilsbo. I Södra Bertilsbo fanns byarna Plintsberg, Västberg och Hjortnäs, samt i Norr Bertilsbo byarna Plintsberg, Laknäs, Östanhol, Kullsbjörken och Västberg. Bebyggelsen bestod av 18 stugor och totalt 87 byggnader.

Efter storskiftet har Bertilsbo betecknats som blandby, och ibland haft bofast bebygglse, dock som mest en gård. Som mest fanns 25 fäbodstugor i fäboden. Under 1900-talet fanns fast bosättning i Norra Bertilsbo 1921 till 1968. 1945 upphörde fäboddriften här, och stugorna har därefter fungerat som fritidsfäbodar.

1970 fanns 11 gårdar kvar, 7 i Södra och 4 i Norra Bertilsbo. Därtill hade kommit 2 fritidshus.

Fäboden är klassificerad som ett Riksintresse för kulturmiljövård.

Källor
 Andersson, Roland; Byar och Fäbodar i Leksands kommun - Kulturhistorisk analys, Falun, 1983

Byggnader och anläggningar i Leksands kommun
Riksintressen för kulturmiljövården i Dalarnas län
Fäbodar i Dalarna
Bjönnberget

Bjönnberget, även Björnberget',' är en gammal fäbod i Leksands kommun, Leksands socken och Härads fjärding.

Fäboden ligger mycket avskilt i skogsområdet på gränsen mellan Leksands och Gagnefs kommuner. Fäbodstället saknar bilväg fram till platsen, närmaste väg slutar 1,5 kilometer därifrån.

Bjönnberget finns med i fäbodinventeringen 1663 under namnet "Grunkiernebodha" och brukas av 4 bönder från Djura. Fäbodstället är från början upptaget som en del av betesmarken till Djursbodarna och är yngre än de senare. På Holstensson karta från 1668 finns även Bjönnberget utmärkt, under beteckningen "Gruntiärns fäbodar" med fyra markeringar.

Vid storskiftet fördelades fäbodstället mellan 3 Djurabyar med sammanlagt 32 delägare. Bebyggelsen bestod av 23 stugor och totalt 98 byggnader. Bjönnbergets fäbodar är tämligen unika bland de åkerlösa fäbodarna i Leksand, som i regel inte hade över 10 stugor. De åkerlösa fäbodarna övergavs också tidigt, och många av måga, såsom grannfäbodarna Björberget finns idag inte ett spår kvar. Bjönnberget har däremot kvar 8 av de som mest 25 stugorna.
Karl-Erik Forsslund beskriver Bjönnbergsbodarna vid 1920-talets början som "en stor by med gator och majstång, fint belägen på Gröntjärns sydstrand, där håller nästan hela Jirbin (Djura) till om sommaren".

1949 skedde sista fäbodvistelsen här, men fram till 1970-talet hölls fäbodvallen öppen av betande får. Idag fungerar stugorna som fritidshus.

Fäboden är klassificerad som ett Riksintresse för kulturmiljövård.

Källor
 Andersson, Roland; Byar och Fäbodar i Leksands kommun - Kulturhistorisk analys'', Falun, 1983

Byggnader och anläggningar i Leksands kommun
Riksintressen för kulturmiljövården i Dalarnas län
Fäbodar i Dalarna
John Paul Scott

John Paul Scott född 1927 i Leitchfield i Kentucky död 22 februari 1987 i Tallahassee i Florida. Han var den förste personen som bevisligen genomförde en fullbordad rymning från Alcatraz.

Rymningen från Alcatraz
16 december 1962 rymde John Paul Scott och Darl Dee Parker, de kastade sig i vattnet med uppblåsta och ihopknutna kirurghandskar som de stoppat i skjortärmarna. Parker kom inte längre än till ett litet skär utanför Alcatraz där han plockades upp och fördes tillbaka till Alcatraz. Scott däremot flöt med tidvattnet och spolades iland på klipporna nära Golden Gate-brons brofäste. Han hittades och fördes till sjukhus medvetslös och nedkyld.

Efter Alcatraz
Efter att Alcatraz stängdes flyttades Scott till Leavenworth, senare flyttades han till Marion, Illinois där han gjorde ytterligare ett flykt försök. Han dog 1987 i ett fängelse i Tallahassee, Florida.

Källor

Amerikanska brottslingar
Födda 1927
Avlidna 1987
Män
Henrik Karlsson

Henrik Karlsson kan syfta på:

Henrik Karlsson (ärkebiskop), ärkebiskop från 1383 till 1408
Henrik Karlsson (docent), svensk musikforskare och ledamot av Kungliga Musikaliska Akademin
Henrik Karlsson (ishockeymålvakt), ishockeymålvakt
Herrestad, Kärda

Herrestads säteri är en herrgård i Kärda socken i Värnamo kommun.

Gården omtalas i källorna redan på 1300-talet. Från 1813 till sin död 1859 var Emilie Petersen, Mormor på Herrestad, verksam här.

Nuvarande ägare (sedan 1996) är Jonas Thern.

Externa länkar
 Herrestad i Carl Martin Rosenberg: Geografiskt-statistiskt handlexikon öfver Sverige, Stockholm 1882-1883
 Kärda i Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige i 7 band, Stockholm 1856-1870
 Gårdens webbplats

Herrgårdar i Småland
Byggnader och anläggningar i Värnamo kommun