kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Motalaspännet

Motalaspännet, även kallat Spännet från Kimstad, är ett smycke av guld med ädelstenar såsom safirer, rubiner, smaragder och ametister. Smycket är ungefär stort som en CD-skiva, det är 19,2 cm i diameter. Det hittades i Motala ström vid Kimstad kvarn i Norrköpings kommun en sommarmorgon 1818 av lantbrukaren Gabriel Gabrielsson när han vittjade sina ålgarn. Smycket förvaras på Statens historiska museum i Stockholm.

Det tros vara tillverkat på 1300-talet, troligen i Frankrike. Kanske har spännet kommit till i en ateljé i Paris i början av 1300-talet, det är ett högtstående guldsmedsarbete. Hur detta guldspänne hamnade i Motala ström lär vi aldrig få veta. Inte heller kommer vi att få veta på vilka underliga vägar denna klenod hamnade där, eller vem som varit spännets ägare dessförinnan. Smyckets dekor är helt och hållet världslig, utan minsta antydan om ett kyrkligt bruk, men det har räknats som en biskops kåpespänne, det vill säga ett spänne för en korkåpa. För att hålla samman manteln på bröstet kunde tidens förnäma damer bära sådana spännen. En teori är att smycket tillhört drottning Blanka av Namur, gift med den svenske kungen Magnus Eriksson.  

Kompositionen på spännets dekor kan erinra om rosettfönstret i en gotisk katedral, som är hjulformig med ekrar och i mitten en sexuddig stjärna. I botten är det en slät guldskiva och på höga stift sitter ett antal slätt välvda safirer och planslipade rubiner samt smaragder och ametister i regelbunden växling. Många av stiften är tomma och det vittnar om en nu försvunnen dekor av 60 pärlor, som tydligen lösts upp under spännets långa förvaring i vattnet. Små gjutna guldfigurer sitter mellan ädelstenarna, där finns en yttre krans av lejon, örnar och gripar samt en inre krans av de fabelväsen, som kallas chimairor. Dessa är tvåbenta, bevingade fabelväsen med kvinnohuvud på långa halsar, och i stjärnans spetsar sitter kentaurer som dansar och musicerar. I de gotiska katedralernas skulpturer är det samma lekfulla fabelvärld, som är både skrämmande och underhållande. Dessa förekommer även i de så kallade drolerierna i de medeltida manuskriptens marginaler.

Källor

 Östergötlands länsmuseum
 Linköpings Slotts- och domkyrkomuseum.
 
 Klenoder ur äldre svensk historia, Statens historiska museum, Gidlunds, 1984, sidan 126. .

Externa länkar
 Motalaspännet i Statens historiska museums samlingsdatabas

1818 i Sverige
Fornfynd i Sverige
Vetenskapsåret 1818
Fornfynd från medeltiden
Östergötlands historia
Föremål på Statens historiska museum
Enskilda smycken
Stafsinge

Stafsinge är en småort i Falkenbergs kommun i Hallands län och kyrkbyn i Stafsinge socken. Byn ligger strax norr om tätorten Falkenberg. Stafsinge räknas sedan 2005 som småort.

I Stafsinge ligger Stafsinge kyrka.

Stafsinge räddningsstation för skeppsbrutna
Efter det att det inträffat tolv svåra förlisningar utanför Hallandskusten under höststormarna 1903, togs ett privat initiativ till att utöka antalet räddningsstationer, utöver de 16 som då drevs av Lotsverket. År 1906 inrättades i Stafsinge den första privata räddningsstationen, vilken drevs av det 1907 grundade Svenska Sällskapet för Räddande af Skeppsbrutne (SSRS).

Stafsinge fick med roddlivbåten Anna Wallenberg sin, och Sjöräddningssällskapets, första räddningsbåt.

Källor

Noter

Orter i Falkenbergs kommun
Småorter i Sverige
Ej längre existerande sjöräddningsstationer i Sverige
Ystads konstmuseum

Ystads konstmuseum grundades 1936. Samlingen är inriktad på konst med relation till Skåne och i viss mån Danmark. Den sträcker sig från slutet av 1800-talet till idag. När konstmuseet öppnade 1936 var det som ett depositionsmuseum med verk från Nationalmuseum kring vilka den egna konstsamlingen med tiden formades. Några av dessa verk finns fortfarande kvar och kompletterar samlingen. Delar av samlingen visas en permanenta utställning. Här finns bland annat verk av Ola, Grete och Hans Billgren, Inger Ekdahl, Leif Holmstrand, Tora Vega Holmström, Gerhard Nordström, Karin Persson, Greta Sandberg, Ellen Trotzig, Gittan Jönsson och Gerhard Wihlborg.

Museet har även en stor samling av Artists’ Books (konst i bokform) från 1940-talet och framåt. Basen i denna samling utgörs av konstnären Leif Erikssons arkiv SAAB (The Swedish Archive of Artists’ Books) som konstmuseet förvärvat stora delar av. I konstmuseets samling av Artists’ books finns även verk/projekt som sammantaget vidgar och utforskar begreppet Artists’ books.

Över entrén hänger Åke Jönssons verk De sköna konsternas vagn   en 3 x 5 meter stor väggskulptur i brons och glas från 1960. 

Museet visar tillfälliga utställningar med nationell och internationell konst. 

Chef för museet är Ýrr Jónasdóttir som 2008 tog över efter Thomas Millroth.

Galleri

Källor 

Kommunala konsthallar i Sverige
Byggnader och anläggningar i Ystad
Museer i Skåne län
Museer invigda 1936
Putte (seriefigur)

För Alfhild Agrells pjäs med samma namn, se Putte (pjäs).

Putte är en seriefigur och skurk i Musse Piggs universum. Putte är till växten mycket liten och tidigare omnämnd som Drulle Dvärg. Han röker ofta en fet cigarr och har en liten hatt på sitt flintskalliga huvud. Putte gillar att klä ut sig till baby och röker även då cigarr. I nästan alla serier samarbetar Putte med den storvuxne Knölen. Dessa två ställer till mycket trassel för Musse Pigg och polisen i Ankeborg. Putte har även samarbetat med Svarte Petter och Emil Örn.

Serier
Putte fick sin stora period på 1970-talet, men numera syns han bara i repriser och knappt det. Han tecknades till största delen av tecknarna Paul Murry och Josep Tello Gonzales.

Första framträdandet
Putte dök upp första gången i serien Skattjakt i Afrika, Kalle Anka & C:o 36-39/1968. Serien var tecknad av Paul Murry som tecknade Putte i ett flertal andra serier också.

Alla serier
Här nedan är alla serier som Putte medverkat i, som publicerats i Sverige. En mer detaljerad lista över Puttes serier finns på INDUCKS.

*=Äntligen tillbaka
**=Fest med Kalle Anka
***=Kalle Ankas Pocket

Externa länkar 
Putte på INDUCKS
HooZoo

Figurer i Musse Piggs universum
Fiktiva brottslingar
Seriefigurer introducerade 1966
Barcelonaprocessen

Barcelonaprocessen, eller Europa-Medelhavspartnerskapet (Euro-Mediterranean Partnership, EMP), är ett samarbete mellan EU och ett antal länder i Afrika och Mellanöstern som gränsar till Medelhavet.

Processen vilar på en deklaration, Barcelonadeklarationen från 1995, som vilar på de fyra huvudpunkterna:
 Politik
 Ekonomi
 Kultur
 Migration

Sedan 2008 har Barcelonaprocessen fått en fortsättning i Medelhavsunionen, som är en mellanstatlig organisation med huvudkontor i Barcelona.

Medlemsländer 
Medlemmar i samarbetet och unionen är Europeiska unionens 27 medlemsstater samt Albanien, Algeriet, Bosnien och Hercegovina, Egypten, Israel, Jordanien, Libanon, Mauretanien, Monaco, Montenegro, Marocko, Palestina, Tunisien och Turkiet

Avtalet med Syrien avbröts 2011. Libyen har observatörsstatus sedan starten 1995. Arabförbundet deltar också på mötena.

Externa länkar 
 

Europeiska unionens internationella relationer
Newsmill

Newsmill var en svensk webbplats för "nyhetskommentarer och debatt". Den drevs mellan 2008 och 2013, till en början ägd av Bonnier Tidskrifter och senare närmare knuten till TV4 News. Chefredaktör och ansvarig utgivare var P.M. Nilsson.

Historik
Newsmill öppnades för allmänheten 3 september 2008 och drevs av P.M. Nilsson (VD, chefredaktör och ansvarig utgivare), Sakine Madon (redaktionschef) och Patrik Kronqvist. Vidare var Annika Nordgren Christensen, tidigare riksdagsledamot för Miljöpartiet, marknadschef och tillika ansvarig för Newsmill Analys vilket startade hösten 2011. 

Webbplatsen ägdes fram till januari 2013 av Bonnier Tidskrifter och samarbetade tätt med Veckans Affärer, där Newsmill Analys publicerade två sidor i varje nummer. Under år 2013 knöts Newsmill till TV4 News. Den 12 juni 2013 tog webbplatsen "sommarstängt", och webbplatsen har sedermera stängts ner.

På Newsmill kunde man beställa artikelseminarier som publicerades med rosa bakgrund. För 50 000 kronor i veckan fick man garanterad publicering.

Utmärkelser 
Newsmill var en av tre nominerade till Stora journalistprisets kategori ”Årets förnyare” 2009. Motivering till nomineringen var att ”de vitaliserar opinionsjournalistiken, bjuder in publiken och fångar upp nya frågeställningar”. 

Nomineringen kritiserades av tidningen Journalisten och av vänsterpartisten Ali Esbati i en artikel i Aftonbladet. Esbati menade att även om Newsmill tar in texter från olika politiska inriktningar, från höga politiker till okända skribenter, så har högljudda reaktionärer funnit sig ännu en tummelplats på nätet i Newsmill.

När tidningen Internetworld i november 2008 utsåg Sveriges 100 bästa sajter, kom Newsmill på plats 45 med omdömet "bästa opinionssajt". Newsmill utsågs till bästa opinionssajt även 2009 och kom då på 36:e plats. Samma år nominerades Newsmill till Stora Journalistpriset i klassen årets förnyare.

Se även 
 Second Opinion
 Knuff.se
 Twingly

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Nedlagda svenska webbplatser
Media i Sverige
Debatt
Portal: Internet i Sverige
Program Evaluation and Review Technique

Program Evaluation and Review Technique (PERT) är en operationsanalytisk metod som används för optimering inom bland annat projektplanering. PERT utmärks genom att de olika aktiviteterna grafiskt presenteras i förhållande till varandra i ett nätdiagram.

Diagram
Projektledning
Mattias Hargin

Mattias Hargin, född 7 oktober 1985, är en svensk före detta utförsskidåkare som främst har tävlat i slalom. Han är yngre bror till Janette Hargin, samt änkling till den alpina friåkaren Matilda Rapaport, som omkom i en lavinolycka 2016. Den 12 mars 2019 meddelade Hargin att han avslutar karriären. 

På klubbsidan tävlar han för Huddinge SK. Han blev svensk mästare i slalom 2007.

Hans främsta placering i världscupen är en seger i slalomtävlingen i Kitzbühel den 25 januari 2015. Han har även två tredjeplatser. Den ena i Zagreb den 6 januari 2011, där han efter en 30:e plats i första åket var överlägset bäst i det andra. Den andra tredjeplatsen tog han i Schladming den 25 januari 2011. Den 15 december 2013, vid världscupdeltävlingar i Val-d'Isère, slutade han på andra plats i slalom.

Han har deltagit i VM i slalom i Bormio 2005, där han körde ur i andra åket, i Val d'Isère 2009 där han blev femma, och i Garmisch-Partenkirchen 2011 där han blev tolva.

Vid sidan av slalomåkningen har Hargin även flera gånger kommit på pallen i friåkningstävlingen Scandinavian Big Mountain Championships i Riksgränsen, en offpist-tävling som i vardagstal kallas Extrem-NM.

Den 25 januari 2015 tog Hargin sin första världscupseger i Kitzbühels slalom.

Den 12 mars 2019 meddelade han att han avslutar sin alpina skidåkningskarriär.

Segrar

Referenser

Noter

Externa länkar

 Mattias Hargin på Internationella Skidförbundets webbplats
 SOK - Mattias Hargin

Svenska alpina skidåkare
Svenska mästare i alpin skidsport
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Sverige
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 2010
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2014 från Sverige
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 2014
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2018 från Sverige
Tävlande i alpin skidåkning vid olympiska vinterspelen 2018
Idrottare från Stockholm
Födda 1985
Levande personer
Män
Svenska idrottare under 2000-talet
Clive Puzey

Clive Puzey, född 11 juli 1941 i Bulawayo i dåvarande Sydrhodesia, är en zimbabwisk racerförare.

Racingkarriär
Puzey deltog i Rands Grand Prix i Sydafrika i en privat Lotus-Climax utanför formel 1-VM säsongerna ,  och  och slutade då som bäst sjua. Han försökte kvalificera sig till Sydafrikas Grand Prix 1965, men gick inte vidare från förkvalificeringen. Han slutade sjua i , men det loppet ingick inte i mästerskapet.

F1-karriär 

 
|}

Källor

statsf1.com

Zimbabwiska racerförare
Zimbabwiska Formel 1-förare
Formel 1-förare som aldrig startat
Födda 1941
Män
Levande personer
Personer från Bulawayo
Zimbabwiska idrottare under 1900-talet
Dirigold

Dirigold är en legering av 9 delar koppar, 1 del aluminium och några hemliga ämnen. Dirigoldet användes till bordsbestick, husgerådssaker och prydnadsföremål. Det hade "guldets glans och stålets styrka" hette det i reklamen.

Dirigold uppfanns av de svenska ingenjörerna Carl Adolf von Malmborg och Carl Molin i USA i slutet av 1910-talet. De flyttade tillbaka till Sverige och startade tillverkningen 1920 i Skebäck i Örebro. Ingenjörerna fick efter finansiella problem kontakt med direktör Sven Johnsson på Örebroföretaget Johnsson & Hill. AB Alcometaller bildades 1922. Marknadsföringen i Sverige och Europa av dirigold tog härmed fart och på Göteborgsmässan 1923 gjorde dirigold succé. Man öppnade affärer både i Stockholm och Örebro och hade även många återförsäljare av dirigold. Man blev kunglig hovleverantör till kung Gustaf V. Ivar Kreuger specialbeställde metalldetaljer till sin lustyacht.

1925 skedde en brytning bland de inblandade personerna i dirigoldtillverkningen. Von Malmborg flyttade tillbaka till USA. Något år senare flyttade även Molin tillbaka till USA. Båda ville starta egna företag med dirigoldtillverkning i Amerika medan AB Alcometaller skulle svara för exporten på den europeiska kontinenten.

1926 flyttade AB Alcometaller till nya lokaler i Mosås söder om Örebro. Produktionen leddes av överingenjör John Norelius som också formgav vissa föremål. Någon riktig designer var aldrig anställd vid fabriken.

I och med depressionen 1931 fick många firmor problem. Detta gällde även AB Alcometaller och dirigoldets storhetstid var över men produktionen fortsatte till andra världskrigets utbrott 1939. Då indrogs metallicenserna för allt hushållsgods. Produktionen av dirigold återupptogs aldrig efter kriget, bestick av rostfritt stål började göra sig gällande, men AB Alcometaller lever vidare under namnet AlcoPropeller AB och tillverkar propellrar och turbinblad.

Dirigold tillverkades åtminstone fram till 1980-talet i USA. Man tvingades byta namnet till dirilyte för att inte vilseleda folk att det var guld i metallen.

Källor
Nordiska Museets och Skansens årsbok Fataburen 1975.
Ny teknik Nr. 22 1986.
Nerikes Allehanda 27/4 1996.

Legeringar
Tempograf

Tempografen är ett enkelt fysikverktyg som används för att bestämma ett rörligt objekts hastighet och acceleration. En tempografremsa, ett självkopierande papper, träds igenom tempografen och fästes i det rörliga objektet. När det rörliga objektet rör sig ifrån tempografen drar det samtidigt i remsan så att det åker igenom tempografen. När tempografen slås på gör tempografen en markering (prick) i remsan var hundradels sekund eller dylikt och det rörliga objektets acceleration syns genom att prickarnas avstånd ifrån varandra blir allt större. När objektet har en konstant hastighet syns det genom att prickarnas avstånd ifrån varandra är konstanta. Objektets hastighet går att räkna ut med hjälp av prickarnas avstånd ifrån varandra förutsatt att man vet tidsintervallet som tempografen markerar i remsan.

Mätinstrument
Jianggan

Jianggan är ett stadsdistrikt i den kinesiska provinsen Zhejiang, och är ett av Hangzhous åtta stadsdistrikt. Befolkningen uppgick till 565 360 invånare vid folkräkningen år 2000. Distriktet var år 2000 indelat i fyra gatuområden (jiedao), som utgör en del av Hangzhous centralort, samt sex köpingar (zhèn). De största orterna i distriktet, utanför centrala Hangzhou, är (med invånarantal 2000) Pengbu (91 733), Jianqiao (87 555) och Sijiqing (85 971).

Noter

WP:Projekt Kina
Claude Marcus

Claude Nils Gustaf Marcus, född 19 augusti 1952 i Stockholm, är barnläkare vid Karolinska Universitetssjukhuset och professor, verksam vid Karolinska Institutet.

Karriär 
År 1978 tog Marcus läkarexamen vid Karolinska Institutet, Solna. Han arbetade därefter kliniskt och blev barnläkare 1985. År 1988 disputerade han på fettcellsfunktion hos nyfödda barn och blev sedan docent i pediatrik 1994. Han var chef för endokrinologi, diabetes, metabola rubbning och fetma vid Karolinska Universitetssjukhuset i Huddinge 1991-2003. År 1996 grundade Claude Marcus Rikscentrum för överviktiga barn (numera Rikscentrum barnobesitas). Claude Marcus utnämndes 2000 till professor i pediatrik vid Karolinska Institutet. Hans främsta forskningsområden är reglering av fettcellens metabolism samt klinisk fetma- och diabetesforskning.

Kostdebatten 
Marcus uttalar sig ofta i media i frågor om barn och övervikt. Han har bland annat varit med om att föreslå en så kallad "söt skatteväxling", med höjd moms på ohälsosam mat såsom godis och läsk till förmån för sänkt moms på frukt och grönsaker.

Han är kritisk till så kallade lågkolhydratdieter, till exempel LCHF-metoden, och menar att högt intag av mättade fetter är skadligt och kan orsaka hjärt- och kärlsjukdomar.

Uppväxt och intressen 
Claude Marcus är son till konstnären Gert Marcus och poeten Anne-Marie Söderlund, dotter till läkaren Gustaf Söderlund och syster till Sigrid Söderlund. Marcus gick som barn vid Adolf Fredriks musikklasser, men valde efter gymnasiet att läsa medicin. Marcus är tränare och ungdomsledare i basketföreningar i Stockholm.

Referenser

Noter 

Svenska professorer i pediatrik
Män
Födda 1952
Levande personer
Läkare från Stockholm
Olsenbanden kommer igen

Olsenbanden kommer igen (norska: ...men Olsenbanden var ikke død!) är en norsk film från 1984 regisserad av Knut Bohwim. Filmen hade premiär i Norge 6 september 1984. Filmen är den trettonde i serien om Olsenbanden.

Handling 
Det börjar i Frankrike, där Egon blir arresterad. Handlingen fortsätter i Oslo när Egon har kommit ut. Valborg har börjat på målarkurs. Det ger Egon idén att byta ut Edvard Munchs målningar genom att utnyttja Valborgs tjänst som städerska på Munchmuseet.

Om filmen 
Detta är den enda klassiska norska Olsenbanden-filmen som inte baseras på ett danskt originalmanus.

Rollista 
 Arve Opsahl - Egon Olsen
 Carsten Byhring - Kjell Jensen
 Sverre Holm - Benny Fransen
 Aud Schønemann - Valborg
 Per Tofte - Cap Cheval
 Sverre Wilberg - Hermansen
 Ulf Wengård - konstapel Blom
 Ove Verner Hansen - Biffen
 Knut Lystad - säkerhetschef
 Jon Skolmen - vaktmästare
 Harald Heide-Steen Jr. - dirigent

Källor

Externa länkar 

Norska filmer 1984
Olsenbanden (norsk filmserie)
Norskspråkiga filmer
Norska 1980-talsfilmer
Shangcheng, Hangzhou

Shangcheng är ett stadsdistrikt i den kinesiska provinsen Zhejiang, och är det till ytan minsta av åtta stadsdistrikt i Hangzhou. Befolkningen uppgick till 335 050 invånare vid folkräkningen år 2000.

Administrativ indelning
Distriktet var år 2000 indelat i nio gatuområden (jiedao), samtliga en del av Hangzhous centralort.

Gatuområden:
Chengzhan, Hubin, Jinjiang, Nanxing, Qingbo, Wanjiang, Xiaoying, Zhakou, Ziyang

Noter

WP:Projekt Kina
Nations Cup (snooker)

Nations Cup var en lagtävling i snooker som spelades åren 1999, 2000 och 2001. De två första åren deltog fyrmannalag från England, Skottland, Wales, Irland och Nordirland. De spelade i en grupp där alla lag mötte alla, följt av en final mellan de två högst placerade lagen. Till den sista upplagan av turneringen tillkom även lag från Kina (inklusive Hongkong), Malta och Thailand. Antalet deltagare per lag reducerades då till tre, och man delade även upp lagen i två grupper om fyra lag, där de två bästa i varje grupp gick till semifinal, följt av final.

Efter år 2001 lades turneringen ned, främst beroende på att det engelska TV-bolaget ITV inte längre ville sända tävlingen.

Vinnare

Källor
The Independent
SportingLife
Snooker.org
The Ken Doherty Site
Sunday Mirror
Chris Turner's Snooker Archive

Snookerturneringar
Macquarie Group

Macquarie Group, är en australisk investmentbank. Bolaget grundades 1970 i Sydney. År 2007 gjorde Macquarie en vinst på 1,46 miljarder australiska dollar, och hade tillgångar på totalt 228 miljarder australiska dollar. Sedan november 2007 är bolaget listat på Australian Securities Exchange. 

Mellan 2004 och 2014 ägde Macquarie det svenska bolaget A-train AB som driver Arlanda Express.

Källhänvisningar

Australiska banker
Företag listade på Australian Securities Exchange
Banker bildade 1970
Företag i Sydney
Xiacheng

Xiacheng är ett stadsdistrikt i den kinesiska provinsen Zhejiang, och är ett av åtta stadsdistrikt i Hangzhous stad på prefekturnivå. Befolkningen uppgick till 412 406 invånare vid folkräkningen år 2000.

Administrativ indelning
Distriktet var år 2000 indelat i sex gatuområden (jiedao), som utgör en del av Hangzhous centralort, samt en köping (zhen).

Gatuområden:
Changqing, Chaoming, Genshan, Tianshui, Wulin, Zhaohui
Köping:
Shiqiao

Shiqiao är distriktets enda ort utanför Hangzhous centralort, och hade 134 490 invånare år 2000.

Noter

WP:Projekt Kina
Harald Steen

Harald Steen, född 2 april 1886 i Kristiania (nuvarande Oslo), död 18 april 1941 i Oslo, var en norsk sångare (tenor) och skådespelare.

Steen debuterade på Nationaltheatret 1902 och var därefter anställd vid Centralteatret 1908–1927. Med sitt slagfärdiga humör, sin smidiga karakteriseringsförmåga och sin ypperliga röst bar han upp en stor del av teaterns repertoar inom lustspel, folkkomedi, operett och opera. Han spelade en rad operaroller, bland annat i La Bohème, Tosca  och Madama Butterfly. Steen debuterade på filmduken 1927 i filmen Den glade enke i Trangvik.

Harald Steen var gift med skådespelaren Signe Heide Steen och var far till Randi Heide Steen, Harald Heide Steen och Kari Diesen.

Filmografi 
Enligt Internet Movie Database:

Källor

Externa länkar 

Födda 1886
Avlidna 1941
Norska skådespelare under 1900-talet
Norska sångare under 1900-talet
Män
Norska tenorer
Sångare från Oslo
Skådespelare från Oslo
Signe Heide Steen

Signe Heide Steen, född 17 maj 1881 i Holmestrand, död 18 oktober 1959 i Oslo, var en norsk skådespelare. Hon var barnbarn till Johan Albert Heide (1848-1925), gift med skådespelaren och tenoren Harald Steen och mor till Randi Heide Steen, Harald Heide Steen och Kari Diesen. Hon spelade även in grammofonskivor.

Filmografi
 – Ingerid, Aasmunds fru
 – Gunhild
 – fru Hansen

 – Martha, Sonja

Norska skådespelare under 1900-talet
Födda 1881
Avlidna 1959
Kvinnor
Personer från Holmestrands kommun
Godstransport

Godstransport eller frakt är transport av gods, till skillnad från persontransport eller djurtransport.

Godstransport brukar delas in i styckegodstransport och transport av hela vagns- eller containerlaster.

Det finns flera olika transportmedel anpassade för godstransport, bland annat lastbil, lastfartyg, fraktflygplan och godståg.

Se även
 Frakt
 Handel
 Kurir
 Logistik
 Postväsen

Referenser 

Godstransport
Xiaoshan

Xiaoshan, tidigare känt som Siaoshan, är ett stadsdistrikt i den kinesiska provinsen Zhejiang, och är det folkrikaste av Hangzhous åtta stadsdistrikt. Befolkningen uppgick till 1 511 300 invånare vid folkräkningen 2010. Xiaoshan var en stad på häradsnivå år 2000, men har senare erhållit status som stadsdistrikt.

Indelning
Distriktet var år 2000 indelat i 26 köpingar (zhèn) samt 8 socknar (xiāng). De folkrikaste orterna är (med invånarantal 2000) Xiaoshan (256 042), Zhuwei (76 124) och Guali (69 564).

Distriktets huvudort heter likadant som distriktet, Xiaoshan. Hangzhous internationella flygplats, Hangzhou Xiaoshan International Airport, är belägen i distriktet.

Historia
Distriktet var ursprungligen ett härad som kan spåra sin historia tillbaka till år 2 e.Kr. och namnet Xiaoshan fick häradet år 742, under Tangdynastin.

Under Qingdynastin (1644-1912) löd Xiaoshan härad under prefekturen Hangzhou.

Efter 1949 har Xiaoshan omväxlande sorterat under Ningbo och Hangzhous stad på prefekturnivån. 1988 blev Xiaoshan ombildat till en stad på häradsnivå och år 2000 blev det ett av Hangzhous förortsdistrikt.

Källor

Xia, Zhengnong, ed. Cihai. 1989 års upplaga. Shanghai: Shanghai cishu chubanshe, 1993.
WP:Projekt Kina