kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hadar (utgrävningsplats)

Hadar är en arkeologisk utgrävningsplats i Afar-regionen, Etiopien, där man 1974 hittade den tidiga hominid som kom att kallas Lucy.

Den första geologiska inventeringen av Hadarregionen gjordes av Maurice Taieb. Han upptäckte platsen i december 1970 genom att följa en av floden Ledis sidogrenar, som rinner från högländerna norr om staden Bati ned i Awashfloden. Taeib påträffade att antal fossil i området, vilket gjorde att han kom tillbaka med en expedition i maj 1972. I oktober 1973 kom den 16 personer starka International Afar Research Expedition till Hadar och denna stannade i två månader på platsen. Det var denna expedition som påträffade de första fynden av hominidskelett. De geologiska fynden gjorde att man kunde datera den sedimentära berggrunden i området, som man döpte till the Hadar Formation, till mellan 3,5 och 2,3 miljoner år sedan. Det vill säga till epoken Pliocen.

En av medlemmarna i 1973 års expedition till Hadar, arkeologen Donald Johanson, åkte tillbaka till Hadar året efter och han påträffade då det fossil av förmänniskan Australopithecus afarensis som kom att kallas Lucy. Lucy är ett tre miljoner år gammalt fossiliserat skelett av A. afarensis. Trettio år senare hittades ännu ett skelett av A. afarensis i en bergsformation i Hadar, på andra sidan Awashfloden. Skelettet hade tillhört en tre år gammal flicka som kom att döpas till "Selam".

Noter

Fornminnen i Etiopien

en:Hadar, Ethiopia#Archeological findsite
Peter Willers Jessen

Peter Willers Jessen, född 13 september 1793 i Flensborg, död 29 september 1875, var en slesvigsk psykiater, verksam i Slesvig.

Biografi
Jessen studerade medicin i Berlin och redan före sin promotion i Kiel 1820 hade han blivit utnämnd till överläkare vid sinnessjukanstalten vid Slesvig, vilken öppnades samma år. På denna post blev han banbrytare för den nya riktning inom psykiatrin, som då började göra sig gällande. Han var en av de första klinikläkare, som konsekvent avskaffade de gamla tvångs- och pinoredskapen och genomförde det av engelsmannen John Conolly förespråkade no-restraint-systemet. Redan 1828 införde han vid sin klinik lantbruk som sysselsättning för de intagna. Kliniken blev snabbt en mönsteranstalt, först och främst för Norden, och var under följd av år den enda verkliga kuranstalten för psykiatrisk sjukdom i Skandinavien, där även patienter från Norge och Sverige ofta behandlades. Ett känt exempel är Esaias Tegnér.

I sina skrifter och avhandlingar, utvecklade Jessen en teori om abnormiteter i nervsystemet, som förutsättning för psykiatrisk sjukdom. Han blev därigenom en av ledarna för den nya s.k. somatiska skolan inom den tyska psykiatrin. Han grundade Den slesvigske lægeforening (1832) och var i många år dess ordförande. År 1833 utnämndes han till professor.

Han lämnade 1845 den betungande tjänsten vid kliniken, närmast för att få tid att bedriva vetenskapligt arbete. Han beviljades avsked av den danska regeringen med skyldighet att hålla psykiatriska föreläsningar vid Kiels universitet. Redan samma år öppnade han en privat psykiatrisk klinik vid Kiel, under namnet "Hornheim" som snabbt blev mycket ansedd. 

År 1861 riktade tidigare patienter allvarliga anklagelser mot honom i sin roll som anstaltsläkare, vilket fick stor uppmärksamhet både i fack- och dagspressen. I en utförlig försvarsskrift Das Asyl Hornheim, die Behörden und das Publicum besvarade han beskyllningarna och dessa kom inte att skada hans anseende. År 1870 blev han medicine hedersdoktor vid Kiels universitet. Han ledde sin privata klinik fram till sin död.

Källor

Noter

Vidare läsning

Danska psykiatrer
Danska professorer
Tyska psykiatrer
Tyska professorer
Födda 1793
Avlidna 1875
Män
Hedersdoktorer vid Christian-Albrechts-Universität zu Kiel
Pierre Barthes

Pierre Barthes, född 13 september 1941 i Beziers, Frankrike är en fransk högerhänt tidigare professionell tennisspelare.

Tenniskarriären
Pierre Barthes var en av åtta amatörspelare som 1968 kontrakterades av Lamar Hunt för professionellt spel på den nybildade WCT-touren. De övriga sju spelarna var Tony Roche, John Newcombe, Nikola Pilić, Roger Taylor, Cliff Drysdale, Dennis Ralston och Butch Buchholz. De åtta kallades skämtsamt i spelarkretsar för "the Handsome Eight" (se för övrigt WCT).

Som professionell spelare var Barthes måttligt framgångsrik. Han vann inga singeltitlar, men deltog i fem finaler. Som bäst rankades han på 57 plats i singel (maj 1974). Han var mer framgångsrik i dubbel där han vann fem titlar som ATP-proffs, däribland en Grand Slam-titel. 

Barthes främsta merit är dubbeltiteln i US Open som han vann 1970 tillsammans med proffskollegan Pilic genom finalseger över australierna Roy Emerson/Rod Laver (6-3, 7-6, 4-6, 7-6).
  
Pierre Barthes deltog i det franska Davis Cup-laget säsongerna 1964-65 och 1971-74. Han spelade totalt 33 matcher  (23 av dessa i singel) av vilka han vann 19 (14 i singel). Störst framgång hade det franska laget 1964 då man nådde europafinal. Denna spelades i Båstad mot ett lag från Sverige som vann mötet med 4-1 i matcher. Barthes förlorade båda sina singelmatcher mot Ulf Schmidt (2-6 4-6 8-6 2-6) och Jan-Erik Lundqvist (8-6 1-6 3-6 5-7). Som DC-spelare noterade Barthes annars segrar över spelare som Tom Okker, Ove Bengtson och Nikola Pilić

Grand Slam-titlar
US Open
Dubbel - 1970 (Med Nikola Pilic)

Övriga dubbeltitlar
1973 - Vancouver WCT
1972 - Paris inomhus
1971 - Palermo, Catania

Referenser

Externa länkar
Davis Cup, spelarprofil|

Franska tennisspelare
Födda 1941
Män
Levande personer
Önskebrunn

En önskebrunn är en vattenbrunn där man tror att en önskan kan uppfyllas. Ofta krävs det att man offrar en slant genom att kasta ned den i brunnen samtidigt som man önskar sig något. Ibland fungerar även andra vattenansamlingar, dammar eller fontäner som önskebrunnar.

Historia
Rent vatten har genom historien ofta varit en bristvara. Samhällen var ofta byggda runt källor som skyddades. Vattnet var en källa till liv och ansågs ha helande krafter. Många kulturer och religioner tillskriv heliga eller magiska kvaliteter till det. 

Europeisk folklore och de germanska och keltiska folken brukar ofta nämnas som ursprung till önskebrunnar. De ansåg att källor och brunnar vaktades av gudar eller skyddsväsen. Ibland markerades källor och brunnar med trästatyer föreställande den gudom det förknippades med. Vissa människor trodde att andarna eller gudarna vid brunnen kunde bevilja deras önskan, speciellt om de offrade en slant. 

Romaren Plinius den yngre skrev om en önskebrunn redan runt år 100: "...flera separata källor... går tillsammans till en bred stilla damm. Där man genom vattnet, klart som glas, kan se glimmande stenar på botten och mynt som folk har kastat i..." 

Antropologer vid  University of California Irvine (UCI) pekar på tidiga keltiska traditioner. Ett sådant exempel är den berömd brunnen i Carrawburgh, Northumberland där folk offrade mynt för att blidka gudinnan Coventina. Denna gudinna sägs ha satts i samband med förlossning och helande, och källan var centrum för ett litet tempel. Ett stort antal mynt, knappar, pärlor, glasbitar och keramik, tillsammans med andra objekt, har upptäckts i brunnen, mest från tidsperioden för kejsare Gratianus på 300-talet. 

En berättelse som ofta refereras till när det gälle önskebrunnar är Mimers brunn från den nordiska mytologin, även känd som "vishetens brunn". Det var en brunn som kunde ge oändliga visdom under förutsättning att du offrade något du höll kär. Guden Oden blev ombedd att offra sin högra öga som han kastade ned i brunnen.

Källor

Fiktiva föremål
Folktro
Las Médulas

Las Médulas är beläget nära staden Ponferrada i Leónprovinsen i Spanien och var det romerska rikets viktigaste guldgruva. Las Médulas kulturlandskap har satts upp av Unesco på Världsarvslistan.

Det imponerande landskapet vid Las Médulas är ett resultat av den metod som användes, Ruina Montium ("riva berget"), en romersk gruvbrytningsteknik som beskrivs av Plinius den äldre. Brytningen gick till på så sätt att man bröt gångar ner genom berget och sedan uppifrån hastigt släppte på stora mängder vatten som bokstavligen rev ner berget; en föregångare till den kaliforniska hydrauliska gruvbrytningsmetoden.

För att leda det nödvändiga vattnet från Sierra de La Cabrera till Las Médulas byggdes vattenkanaler mer än hundra kilometer långa, varav fortfarande några sträckor finns bevarade.

Plinius skriver också att 20 000 romerska skålpund guld bröts varje år. 60 000 fria arbetare var inblandade i utvinningen som under en tidsrymd av 250 år resulterade i 5 000 000 skålpund (1 635 000 kg) guld.

Guldgruvor
Industriminnen
Kastilien och Leon
Romerska rikets geografi
Spaniens ekonomiska historia
Médulas
Världsarv inskrivna 1997
Johan Storåkers

Johan Martin Storåkers, född 17 juli 1971 i Stockholm, är en svensk professionell pokerspelare.

År 1997 började han livnära sig som pokerproffs. Sedan dess har han spelat in över tre miljoner dollar på turneringspoker och har förutom flera segrar och finalbord i SM och Nordic Masters vunnit många internationella tävlingar samt representerat Sverige i Nations Cup. Han kom även 4:a i EPT Dortmund 2009. 

Han vann också Pokermiljonen hösten 2006 och har vunnit fyra internationella tävlingar sedan 2003.  År 2009 skrev han på för spelbolaget Full Tilt poker och blev därmed en del av deras sponsrade proffs. Johan Storåkers räknas tillsammans med Christer Björin som en av Sveriges genom tidernas största pokerspelare.

Källor

Svenska pokerspelare
Män
Födda 1971
Levande personer
Hamlet (film, 1990)

Hamlet är en film av Franco Zeffirelli från 1990 baserad på William Shakespeares drama Hamlet prins av Danmark.

Handling 
Prinsen av Danmark, Hamlet, studerar i England när han plötsligt får ett bud om att hans far, kungen dött. Han skyndar sig därmed hem till hans rike, när han möts av sin mor, Gertrud som lätt kommit över kungens död och bestämmer sig för att gifta sig med hans bror Claudius som i sin tur tar över tronen.

Om filmen 
Filmen är inspelad i Rochester Castle, Dover Castle Blackness Castle och Dunnottar Castle, Aberdeenshire, Blackness, Falkirk, Italien, Rochester, Shepperton Studios, Stonehaven, Thionville och West Lothian.

Den hade världspremiär den 19 december 1990 i Toronto, Los Angeles och New York. Den svenska premiären ägde rum den 30 augusti 1991 i Stockholm och Göteborg, åldersgränsen är 11 år.

Rollista i urval 
 Mel Gibson - Hamlet
 Glenn Close - drottning Gertrude
 Alan Bates - Claudius
 Paul Scofield - anden (Hamlets far)
 Ian Holm - Polonius
 Helena Bonham Carter - Ofelia
 Stephen Dillane - Horatio
 Nathaniel Parker - Laertes
 Sean Murray - Gyldenstern
 John McEnery - Osric
 Pete Postlethwaite - kung

Musik i filmen 
Komponerad av bland andra Ennio Moricone.

Externa länkar 

Amerikanska dramafilmer
Brittiska dramafilmer
Franska dramafilmer
Filmer 1990
Filmer baserade på Hamlet
Filmer i regi av Franco Zeffirelli
Filmmusik av Ennio Morricone
Medeltiden på film
Río de la Plata-spanska

Río de la Plata-spanska (spanska: castellano rioplatense) är den spanska dialekt som talas kring Río de la Plata, inklusive i de största städerna i Argentina och i Uruguay. Dialekten är mycket karakteristisk och avvikande från andra former av spanska, delvis som en följd av starkt italienskt inflytande. De tre mest betydande städerna där Río de la Plata spanska talas är Argentinas huvudstad Buenos Aires, landets tredje stad Rosario samt Uruguays huvudstad Montevideo samt i dessa städers förstäder och närområden. Denna dialekt är även den som används på Radio och TV i Argentina och Uruguay, vilket bidrar till att dialekten förknippas med vårdat tal i södra Sydamerika.

Influenser 
Fram till 1870 bestod språkets mest av spanska med vissa influenser från guarani och även quechua. När sedan den europeiska invandringen började på allvar skapades ett kreolspråk där det ursprungliga språket samspelade med främst galiciska, genuanska och napolitanska.

Fonologi 
Río de la Plata-spanska avviker från övriga spanska varianter främst genom sitt uttal av vissa konsonanter. 

 I likhet med nästan samtliga latinamerikanska varianter kännetecknas Río de la Plata-spanska av yeísmo; med andra ord har uttalen av ll ( i kastillansk spanska) och y ( i kastillansk spanska) sammanfallit. Medan de flesta övriga latinamerikanska dialekter, liksom spanskan i Andalusien uttalar båda dessa ljud som ( så uttalas de i städerna kring Río de la Plata som eller  (called zheísmo).  Detta uttal existerar endast i Argentina och Uruguay inom den spanskspråkiga världen och är det mest välkända kännetecknen för denna variant av spanska.

 I slutet av stavelser försvinner ljuden s, z  framför konsonanter, alternativt försvagas de till ett . Frasen Las mesas son blancas ("Borden är vita") uttalas således . Detta uttal återfinns i många andra varianter av spanska, bland annat i chilensk spanska samt i karibisk spanska.

 I slutet av verb tenderar r att fallar bort, så att infinitiv som till exempel  comer y amar kan låta som comé y amá. Detta uttal, som även det återfinns i karibisk spanska, betraktas som obildat men är trots det vanligt förekommande.

 Även satsmelodin är karakteristisk för Río de la Plata-spanska, och påminner mer om vissa italienska dialekter än om andra spanska dialekter, som en följd av den stora italienska invandringen till främst Buenos Aires.  Forskare vid det Argentinska vetenskapsrådet (CONICET) har visat hur Buenos-Aires-bornas satsmelodin närmas den som hörs i några dialekter från den neapolitanska regionen (Bilingualism: Language and Cognition ISSN 1366-7289) . Man anser att den här är en relativt sen utveckling (dvs. från början av 1900-talet), eftersom innan denna tiden  porteño-uttalet beskrivits som närmare till detta i södra Spanien (särskilt Andalusien). 

Samtliga dessa fenomen ger denna variant av spanska ett uttal som avviker avsevärt från samtliga övriga spanska dialekter.

Spanska
Sven Themptander

Sven Themptander, född 23 januari 1779 i Sjögestads socken, död den 1 oktober 1848 i Skåre i Grava socken, var en svensk rättslärd.

Sven Themptander var son till kontraktsprosten Nils Temptander, som tillhörde en släkt från Tämta socken, och Anna Beata Zettervall. Han blev student vid Uppsala universitet 1796, filosofie magister 1803, juris utriusque kandidat 1807, juris utriusque licentiat samma år och uris utriusque doktor 1810. Themptander var från 1807 docent i svensk och romersk rätt i Uppsala, och blev 1811 adjunkt. Han utsågs till Uppsala universitets ombud i rättegångsärenden 1813, till akademikamrerare 1817 och till akademiräntmästare 1819. 1824 utnämndes han till professor i svensk och romersk rätt och 1825 till justitieråd. Från den befattningen fick han på egen begäran avsked 1847 på grund av andtäppa och försvagad syn. Themptanders upphöjelse till justitieråd efter en rent akademisk karriär väckte på sin tid stort uppseende, men han kom snart att tillhöra Högsta domstolens mest ansedda ledamöter. Han var uppsatt i tredje förslagsrummet vid biskopsvalet i Skara stift 1829 och var ordförande i kommittén för granskning av kyrkolagen 1833–1838. Under sin tid i Uppsala författade och ventilerade Themptander flera avhandlingar, av vilka den betydelsefullaste var Om inteckning för obetald köpeskilling (1815). Tillsammans med Erik Gustaf Geijer och Nils Fredrik Biberg avfattade han Uppsalakonsistoriets remissutlåtande med anledning av det berömda richertska kommittébetänkandet angående den akademiska jurisdiktionen. Themtander stod därvid för ämnets behandling ur juridisk synvinkel och hävdade bland annat regeln, att i längre instanser alla medborgare borde dömas av sina likar.

Han var Uppsala universitets rektor 1825.

Sven Themptander var farfar till Robert Themptander.

Källor

Justitieråd i Högsta domstolen (Sverige)
Svenska professorer i juridik
Rektorer vid Uppsala universitet
Svenska jurister under 1800-talet
Svenska forskare under 1800-talet
Svenska ämbetsmän under 1800-talet
Födda 1779
Avlidna 1848
Män
Ugglan
Joe Spano

Joseph Peter "Joe" Spano, född 7 juli 1946 i San Francisco i Kalifornien, är en amerikansk skådespelare. Han är mest känd för rollen som Lt. Henry Goldblume i TV-serien Spanarna på Hill Street.

Filmografi (urval) 
 NCIS (2003 – nutid)
 På spaning i New York (2001 – 2003)
 Arkiv X (1997)
 Apollo 13 (1995)
 Spanarna på Hill Street (1981 – 1987)

Externa länkar 
 

Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Skådespelare från San Francisco
Födda 1946
Levande personer
Män
Alumner från University of California, Berkeley
Wild Man Blues

Wild Man Blues är en dokumentärfilm från 1998 som dels porträtterar Woody Allens dixielandbands första turné genom Europa, samt hans relation med Soon-Yi Previn. Filmen är märkvärdig av två anledningar, Woody Allens jazzband spelar vanligtvis på måndagar på restaurangen Café Carlyle i New York och har aldrig gjort någon omfattande turné tidigare, för det andra så ger filmen inblick i Woodys och Soon-Yis kontroversiella relation för första gången. Soon-Yi som tidigare varit adopterad dotter till Woody Allens förra fru Mia Farrow.

Amerikanska dokumentärfilmer
Filmer 1998
Lisa Carlehed

Lisa Carlehed, född 15 juli 1979 i Göteborg, är en svensk skådespelare och översättare.

Hon är dotter till skådespelaren, regissören och teaterpedagogen Ingemar Carlehed och Christel Körner.

Carlehed började redan i unga år med skådespeleri, huvudsakligen genom dubbning av animerad film, bland annat My Little Pony. 1998 producerade hon med tre andra den uppmärksammade dokumentärfilmen Kil by Night. Efter språkstudier i Paris, studerade hon vid The Method Acting Studio i London 1999 och utexaminerades med en Bachelor of Acting Art från GITIS Scandinavia (Århus, Danmark) 2004.

Sedan dess har Carlehed huvudsakligen varit verksam inom film-, reklam- och teaterproduktion i Danmark och Tyskland, exempelvis spelat med i de på internationella filmfestivaler prisbelönta kortfilmerna Genskabelsen och Lars og Peter (den sistnämnda deltog bland annat i kortfilmstävlan i Cannes 2009), men även synts på scener i Sverige (bland annat på Stockholms Stadsteater) och Norge.

Carlehed har, vid sidan av skådespelaryrket, översatt Tennessee Williams drama The Night of the Iguana till svenska (Leguanens natt, utgiven på Atrium Förlag, 2006).

Carlehed är gift med den danske filmregissören Nicolei Faber. Paret har två döttrar.

Filmografi (urval)
1998 – Kil By Night (kortfilm)
2001 – Godots märke (kortfilm)
2002 – Beautiful Heidi (kortfilm)
2005 – Cinderella World (kortfilm)
2006 – Den længste vej (dokumentärfilm)
2006 – Genskabelsen (kortfilm)
2006 – Jetlag (kortfilm)
2007 – Manden og mågen (kortfilm)
2007 – Dag & Nat (kortfilm)
2008 – Bella Vera (kortfilm)
2008 – Lars og Peter (kortfilm)
2009 – Don't you see me.../I'm still just right here (kortfilm)
2010 – Neel (kortfilm)
2011 – You are beautiful (kortfilm)
2011 – Brainy (kortfilm)
2011 – Junk Love (kortfilm)
2011 – Regnbueaber (kortfilm)
2012 –  Geister, die ich rief (kortfilm)
2012 – Emily Wardill: X-rummet: ”...found himself in a walled garden on the top of a high mountain, and in the middle of it a tree with great birds on the branches, and fruit out of which, if you held a fruit to your ear, came the sound of fighting.” (konstfilm)

2012 – Dem man elsker (kortfilm)
2013 – James Blake, Retrograde (musikvideo av Martin de Thurah)
2015 – I dine hænder
2019 – Tunnelen
2021 – Utvandrarna

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Kvinnor
Födda 1979
Svenska skådespelare under 2000-talet
Levande personer
Skådespelare från Göteborg
Guldbaggenominerade
Kempeitai

var den kejserliga japanska arméns militärpolis mellan 1881 och 1945. Dess funktion liknade dock mer Gestapos än en konventionell militärpolis. Dess brott mot mänskligheten var dock vida större än Gestapos.

Uppdrag
Kempetai lydde under krigsministeriet, men var inte bara krigspolis för flottan, utan fungerade även som gendarmeri under inrikesministeriet och kriminalpolis under justitieministeriet. Kempetai var säkerhetspolis i de ockuperade områdena.

Brott mot mänskligheten
Kempetai bedrev utpressning mot civila företagare både i Japan och i de ockuperade länderna. De var ansvariga för lägren vilka behandlade tillfångatagna allierade och kinesiska soldater med utomordentlig brutalitet. Andra ansvarsområden var det sexuella slaveri som kvinnor i de ockuperade länderna tvingades till. Kempeitai genomförde även biologiska och kemiska experiment på fångar.

De genomförde ständiga hämndöverfall på civilbefolkningen i de ockuperade länderna och mot krigsfångar. Efter Doolittleräden mördades till exempel tusentals kinesiska civila i det område där de amerikanska planen landade.

Referenser

Japans militär
WP:Projekt Japan
Militärpolis
Klausjürgen Wussow

Klausjürgen Wussow, född 30 april 1929 i dåv. Cammin i dåv. Pommern (nuv. Kamień Pomorski i nuv. Polen), död 19 juni 2007 i Rüdersdorf, Brandenburg nära Berlin, var en tysk skådespelare. För svensk publik blev han framförallt känd för sin roll som Dr. Klaus Brinkmann i TV-serien Kliniken som visades i Sverige 1985-1989 (i Tyskland visades serien 1985-1988).

Externa länkar

Födda 1929
Avlidna 2007
Tyska skådespelare under 1900-talet
Män
Personer från Pommern
Ramblin' Boy

Ramblin' Boy är den amerikanske trubaduren Tom Paxtons första studioalbum, utgivet 1964. Albumet är producerat av Paul A. Rothchild och gavs ut på skivbolaget Elektra Records.

Albumet innehåller flera av Paxtons mest kända sånger som exempelvis titelspåret "Ramblin' Boy" , "The Last Thing on My Mind", "I Can't Help But Wonder Where I'm Bound" och "Goin' to the Zoo", som Paxton än idag (2007) ofta framför på konserter.

När Elektra Records återutgav Ramblin' Boy 2001 parades albumet ihop med Paxtons andra studioalbum Ain't That News! på en CD.

Låtlista
Samtliga låtar skrivna av Tom Paxton, om inget annat anges.

"A Job of Work" - 2:44
"A Rumblin' in the Land" - 2:59
"When Morning Breaks" - 2:55
"Daily News" - 2:17
"What Did You Learn in School Today?" - 1:44
"The Last Thing on My Mind" - 3:05
"Harper" - 2:52
"Fare Thee Well, Cisco" - 3:04
"I Can't Help But Wonder Where I'm Bound" - 3:41
"High Sheriff of Hazard" (Tom Paxton/traditionell) - 2:10
"My Lady's a Wild Flying Dove" - 3:11
"Standing on the Edge of Town" - 1:43
"I'm Bound for the Mountains and the Sea" - 3:04
"Goin' to the Zoo" - 2:29
"Ramblin' Boy" - 3:59

Musikalbum 1964
Album av Tom Paxton
Album producerade av Paul A. Rothchild
University of Glasgow

University of Glasgow är ett universitet i Glasgow i Skottland. Det grundades 1451, vilket innebär att det är det fjärde äldsta i den engelsktalande världen, och bland de största i Storbritannien. 

Universitetets utbildningar utgick ursprungligen från Glasgow Cathedral i östra delen av centrum, men flyttades i samband med bygget av Gilmorehill campus, vilket färdigställdes 1870, till West End. Bland andra är huvudbyggnaden Gilbert Scott, universitetsbiblioteket, och Boyd Orr-byggnaden belägna på Gilmorehill. Utöver detta område så har universitetet ett antal byggnader i andra delar av staden, i Loch Lomond, och samarbetar med Crichton Campus i Dumfries och ett antal andra institutioner.

Bland de kända vetenskapsmän som har anknytning till universitetet finns: Lord Kelvin, Adam Smith, James Watt, John Logie Baird, Colin Maclaurin, och Joseph Lister. Filosofen Francis Hutcheson studerade vid Glasgow, och den protestantiske reformisten John Knox tros också ha gjort det.

Professurer
Professor of Jurisprudence
 Regius Professor of Law
 Regius Professor of Physiology
 Regius Professor of Surgery
 Regius Professor of Botany
 Regius Professor of Anatomy
 Regius Professor of Astronomy

Källor

Externa länkar 

 University of Glasgow

Glasgow
Fieseler Fi 98

Fieseler Fi 98  var ett tyskt dubbeldäckat störtbombflygplan. 

Flygplanet konstruerades av Gerhard Fieseler som en prototyp på en markattack för utvärdering av Reichsluftfahrtministerium (RLM). Som medtävlare har man bland annat Henschel Hs 123. Flygplanet var konstruerat utifrån de krav RLM utfärdade 11 februari 1934 rörande ett robust biplan som kunde utföra markattack och störtbombning. 

Tre prototyper varav bara en blev färdigställd eftersom Hs 123 visade sig ha bättre prestanda, slutligen föll valet på Junkers Ju 87 som standard störtbomflygplan i  Luftwaffe. 

 

Fieseler
Tyska attackflygplan
Tyska bombflygplan