kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ulrika Åberg

Ulrika Åberg, född 1771, död 1852, var en av de första inhemska dansöserna i Sverige.

Efter att hon anställdes vid den gustavianska baletten som koryfé 1782 blev hon elev under Giovanna Bassi och uppträdde helt i enlighet med den italienska spelstil hon fått lära sig av henne. 

Hon efterträdde sin lärare i flera roller och uppskattades särskilt för sin roll i Tillfälle gör Tjuven, blev sekunddansös 1785 och premiärdansös 1787 innan hon slutade arbeta efter sitt giftermål 1795.

Bland hennes roller var också Lise i La Rosére de Salency av Jean-Rémy Marcadet mot Giovanna Bassi, Anna Sofia Lind, Antoine Bournonville och Joseph Saint-Fauraux Raimond  säsongen 1786-1787 och Mirza i Mirza och Lindor av Maximilian Gardel mot Carlo Caspare Simone Uttini, Louis Deland och Jean Marcadet 1792-1793.

Källor 

 Österberg, Carin et al., Svenska kvinnor: föregångare, nyskapare. Lund: Signum 1990. ()
 Kungliga teaterns repertoar 1773-1973"

Referenser

Externa länkar  

 Statens Musikbibliotek
 http://books.google.se/books?id=lZsOAAAAYAAJ&pg=PA532&dq=lovisa+simson&as_brr=3#v=onepage&q=tillet&f=false

Kvinnor
Svenska balettdansare under 1700-talet
Födda 1771
Avlidna 1852
Svenska ballerinor
Personer under gustavianska tiden
Bekkestua

Bekkestua är en tätort i Bærums kommun, Akershus fylke i Norge och en viktig knutpunkt.

Historiskt sett är Bekkestua en del av Stabekk, då det byggdes på ägorna till Øvre Stabekk gård (senare Ringstabekk efter ägaren Jens Ring), och blev tidigare omnämnt som Øvre Stabekk. Dagens namn har använts sedan man anlade hållplats för Bærumsbanan 1924.

Bekkestua genomgick på mitten av 1990-talet flera utvidgningar och fick en urban småstadsprägel. Bekkestua är också en station på en av Oslos tunnelbanas linjer, Kolsåsbanan, och var under en kortare period ändstation för denna. Från 20 augusti 2007 blev Bekkestua på nytt ändhållplats, denna gång för Lilleaker-trikken som kommer att fortsätta vidare från Jar station till Bekkestua station, i alla fall under ett år.

Stabæk Fotball spelar sina hemmamatcher på Nadderud stadion som ligger alldeles norr om Bekkestua centrum.

Orter i Akershus fylke
Bærums kommun
Weissenhofsiedlung

Weissenhofsiedlung () är ett område i Stuttgart som ursprungligen bebyggdes 1927 med arbetarbostäder under ledningen av arkitekten Ludwig Mies van der Rohe. Dessa bostäder byggdes under en internationell bomässa och anses vara ett viktigt led i den modernistiska utvecklingen mot den stil som brukar kallas international style. Initiativtagare var Deutscher Werkbund.

Området bestod av totalt 60 bostäder, uppdelade på 21 byggnader av varierande storlek, som ritades av 16 av dåtidens mest inflytelserika arkitekter. Huvudansvaret och helhetsgreppet stod dock Ludwig Mies van der Rohe för.

Historia 
Weissenhofsiedlung skapades som en del av Deutscher Werkbunds utställning "Die Wohnung" som arrangerades i Stuttgart 1927. Byggnaderna i området är relativt unisont utformade med tidstypiska karaktärsdrag såsom vitputsade fasader, takterrasser, fönsterband och öppna planer med bärande strukturer i betong. Hela byggprocessen var banbrytande och visade på vad som komma skulle inom bostadsproduktionen, där prefabricerade byggelement och brukarinflytande var begrepp som mer eller mindre introducerades.

Många av husen skadades svårt under andra världskriget och i dag återstår 11 av de 21 ursprungliga byggnaderna och dessa är sedan 1958 klassade som byggnadsminnen. 

Sedan slutet av 2006 finns ett museum över Weissenhofsiedlung som huserar i ett av Le Corbusiers bidrag till utställningen.

Medverkande arkitekter 
 Peter Behrens 
 Victor Bourgeois 
 Le Corbusier och Pierre Jeanneret 
 Richard Döcker 
 Josef Frank 
 Walter Gropius 
 Ludwig Hilberseimer 
 Ludwig Mies van der Rohe 
 Jacobus Johannes Pieter Oud 
 Hans Poelzig 
 Adolf Rading 
 Hans Scharoun 
 Adolf Gustav Schneck 
 Mart Stam 
 Bruno Taut 
 Max Taut 
 Ferdinand Kramer

Källor 

Byggnader och anläggningar i Stuttgart
Ludwig Mies van der Rohe
Världsarvet Le Corbusier
Funktionalistisk arkitektur
Bomässor
Louise Stjernström

Lovisa (Louise) Elisabeth Stjernström, född Granberg den 29 oktober 1812 i Stockholm, död där den 28 december 1907, var en svensk skådespelare, författare, översättare och teaterdirektör. Hon använde pseudonymerna Carl Blink, Erik Ejegod och F—t.

Biografi 
Fadern var skådespelaren och författaren Per Adolf Granberg och den kända pjäsförfattaren Jeanette Granberg var hennes syster. Hon hade fyra systrar och de fick alla lära sig ett yrke. Granberg avlade gesällexamen i färgning vid Teknologiska Institutet och turnerade i landet på statens bekostnad och höll kurser i hemfärgning.

Från 1849 översatte hon och författade pjäser tillsammans med systern Louise under pseudonymen Carl Blink och med systern Jeanette under pseudonymen Georges Malméen. De skrev även var och en för sig. Hon skrev 1861 en pjäs i fem akter och säsongen 1860–1861 uppfördes hennes pjäs Johan Fredman på Mindre teatern.

Hon gifte sig 1861 med skådespelaren Edvard Stjernström, tidigare gift med hennes syster, som grundat Nya teatern 1875. Hon var kunnig i flera språk och översatte och bearbetade dramatik. Efter makens död var hon teaterdirektör åren 1877–1880 och förutom mindre pjäser uppfördes 44 stora verk. Teatern stod konstnärligt högt, men lönsamheten var dålig och Stjernström offrade en stor del av sin förmögenhet för dess drift. Trots det tvingades hon att sälja teatern hösten 1879 till Ludvig Josephson.

Efter att under tre decennier ha författat dramer, övergick hon till att skriva främst historiskt-romantiska skildringar ur den svenska historien. Hon var besjälad av en idealistisk fosterländskhet och ville ge folket god historisk läsning. Hon var i slutet av 1800-talet en av de mest utgivna kvinnliga romanförfattarna. Hennes sista verk Ur livet kom ut 1903 då hon var 92 år.

Förutom intellektuella intressen var Stjernström kunnig i möbelsnickeri och träsvarvning. Hon reste i Norrland och undervisade i spånad och tog initiativ till vinberedning i hemmet. Hon verkade även för biodling och kaninavel och lärde ut konsten att samla in och bereda medicinalväxter och kryddor. Hon bodde efter makens bortgång i en våning tillsammans med tre ogifta döttrar.

Hon begravdes tillsammans med systern Jeanette Stjernström och maken Edvard Stjernström och andra familjemedlemmar i släkten Granberg, på S:t Johannes kyrkogård i Stockholm.

Bibliografi

Dramatik tillsammans med Jeanette Granberg
 - Utgiven anonymt.

 - Utgiven av: J— S— och L— S—.

Övrig skönlitteratur

Varia

Källor 

 https://web.archive.org/web/20100525155016/http://www.muslib.se/sma/musikmuseet/MMPjeser.html

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 Dramawebben: Louise Stjernströms dramatik, samtidens kritik m m
 
 
 

Kvinnor
Svenska författare under 1800-talet
Svenska skådespelare under 1800-talet
Svenska teaterchefer under 1800-talet
Födda 1812
Avlidna 1907
Svenska dramatiker
Silvermartorn

Silvermartorn (Eryngium giganteum) är en växtart inom familjen flockblommiga växter från Kaukasus och Iran. Den odlas ibland som prydnadsväxt i Sverige.

Externa länkar
Den virtuella floran

Flockblommiga växter
Si Växtindex
Niels Onstad

Niels Onstad, född 1909 i Oslo, död 1978, var en norsk skeppsredare och konstsamlare.

Niels Onstad hade många kontakter med den norska konstnärsmiljön, bland annat med Edvard Munch. Hans mor var målare. Från slutet på 1920-talet och fram till 1950 arbetade han tillsammans med brodern Haakon Onstad, och 1935 grundade de skeppsaktiebolaget Niels Onstads Tankrederi A/S. År 1940 slog Niels Onstad sig ned i USA och arbetade för Nortraship. Han fortsatte rederiverksamheten därifrån fram till 1955, då han fortsatte i Oslo.

Samma år mötte han skridskokonståkaren Sonja Henie. De gifte sig året efter och grundade 1968 Henie-Onstad Kunstsenter på Høvikodden i Bærum kommun sydväst om Oslo.

Han är farbror till Thomas Onstad.

Externa länkar
 Henie-Onstad Kunstsenter

Norska konstsamlare
Personer inom Norges näringsliv under 1900-talet
Näringslivspersoner från Oslo
Födda 1909
Avlidna 1978
Män
Token F1

Token var ett brittiskt formel 1-stall i mitten av 1970-talet.

Historik
Token startades av Ron Dennis och hans kompanjon Neil Trundle i Rondel Racing som beställde en formel 1-bil för säsongen . De var dock tvungna att sälja stallet efter att deras sponsor Motul hoppat av som en följd av oljekrisen 1973. 

Token debuterade med Tom Pryce som förare i , där han dock tvingades bryta. Man återkom i Storbritannien med föraren David Purley, men han lyckades inte kvalificera sig. Token ställde sedan upp i Tyskland och Österrike med Ian Ashley vid ratten. Han slutade på fjortonde plats i det första loppet och bröt i det andra. 

Därefter såldes bilen till John Thorpe som döpte om den till Safir, efter sin ingenjörsfirma.

F1-säsonger

Noter

Källor

Formel 1-stall
Lavendelmalva

Lavendelmalva (Corynabutilon vitifolium) art i familjen malvaväxter från Chile där den växer vild i öppna skogsgläntor. 

Det är en snabbväxande växt och bildar buskar eller träd som kan bli upp till 8 m höga med 5 m krona. Bladen är strödda, tre-flikiga, och liknar vinblad. Blommorna är samkönade och kronbladen är lavendelblå. I odling förekommer dock ofta plantor med vita blommor. Den är översvallande rikblommande under sen vår. Blommorna kan bli upp till 8 cm i diameter och är ätbara; de har en angenäm, sötaktig smak, och gör sig bra råa i sallader. I Chile är den ständigt grön, men importerad till exempelvis England fäller den löven på vintern.

Odlingsråd
Lavendelmalvan vill ha fuktig jord och fuktigt klimat, trivs därför bra i kustområden, men trivs inte i blåsiga lägen. Synnerligen lättodlad, härdig ner till —5 °C à —10 °C i skyddade lägen mot vägg i syd till sydväst. Som odlad dör den ej sällan efter några år utan synbar anledning. Det finns en hypotes att den efter den synnerligen rikliga blomningen helt enkelt dör av utmattning.

Den förökas lätt genom frösådd, men plantorna bör första året hållas inomhus eller i växthus, innan de sätts ut i lätt sandig till lerig jord med pH 5,6…6,5. Sticklingar kan tas av årsskott, strax efter blomningen. Den kan stå öppet, men på platser med mycket heta somrar vill den ha lätt skugga.

Synonymer
Abutilon vitifolium (Cavanilles) G.Don
Malva vitifolia Cavanilles

Källor
Plants for A Future

Externa länkar
Bild vitblommande exemplar (Bläddra till JS320)
Svensk Kulturväxtdatabas

Malvaväxter
La Växtindex
Solringen

Solringen är en skulptur i aluminiumbrons och granit av Claes Hake. Den 4,4 meter höga ringen placerades 1993 i Renströmsparken framför universitetsbyggnaden Humanisten och Universitetsbiblioteket i Göteborg.

Solringen finns även i patinerad brons på Springvandspladsen i Hjørring i Danmark som del i fontänskulpturen Ringen. Även detta exemplar uppfördes 1993.

Källor
Solringen på Göteborg Konsts webbplats

Skulpturer i Göteborgs kommun
Skulpturer av Claes Hake
Skulpturer 1993
Pierre Jeanneret

Pierre Jeanneret, född 2 mars 1896 i Genève, död 4 december 1967 i Genève, var en schweizisk arkitekt.

Tidiga år

Arnold-André-Pierre Jeanneret-Gris föddes i Genève. Han växte upp i det typiska Jura-landskapet som påverkade hans tidiga barndom och hans kalvinistiska rötter i Genève. Han gick på School of Fine Arts (Ecole des Beaux-Arts, Genève). Som ung student var han en lysande målare, konstnär och arkitekt, starkt influerad av Charles-Édouard Jeanneret (Le Corbusier), hans kusin och livslånga mentor. Han var cyklist i den schweiziska armén från 1916 till 1918.

Biografi
Jeanneret har blivit berömd för sitt samarbete med kollegan och kusinen Charles Édouard Jeanneret (Le Corbusier). Tillsammans startade de ett arkitektkontor 1923 och kom att bli några av pionjärerna inom den funktionalistiska stilen och fick som ett av sina första uppdrag att rita en byggnad vid den prestigefulla Weissenhofutställningen i Stuttgart 1927. I samband med att Pierre Jeanneret gick med i den franska motståndsrörelsen 1940 uppkom ett gräl med Le Corbusier och det gemensamma kontoret upphörde.

Efter andra världskriget, i början av 1950-talet, återupptog kusinerna dock ett visst samarbete som gällde uppförandet av staden Chandigarh i Indien. Pierre Jeanneret hade en viktig roll i detta projekt och kom att stanna i staden som stadsarkitekt under de första åren efter invigningen. I enlighet med hans vilja spreds hans aska över en sjö i Chandigarh efter hans död i december 1967.

Möbler

Förutom byggnader designade Jeanneret även möbler, både självständigt och tillsammans med Le Corbusier. Han experimenterade med en minimalistisk design, inklusive en stol som inte krävde fästen.

Bilder på Pierre Jeannerets bostad 
Pierre Jeannerets bostad i Chandigarh är numera är ett museum.

Referenser

Noter

Externa länkar
Pierre Jeanneret, möbler för Chandigarh

Schweiziska arkitekter
Födda 1896
Avlidna 1967
Män
Personer från Genève
Sara Johanna Raam

Sara Johanna Raam, född Larsson 1768, död 1839, var en svensk chefredaktör, tryckare och utgivare. Hon gav ut Norrköpings Tidningar mellan 1802 och 1839. Hon utgav också Journal för Svensk Litteratur 1802–1812 och Journal för fruntimmer 1812–1839.

Biografi
Hon gifte sig 1785 med Adolf Fredrik Raam, grundaren till Norrköpings Tidningar (1758) och utgivare av Journal för Svensk Litteratur (1779). Efter makens död fick hon 2 mars 1802 privilegiet på utgivningen av tidningen efter maken. Hon blev både tryckare och utgivare av tidningen. 

När Raam övertog tidningen var den en vanlig landsortstidning som kom ut några gånger i veckan: år 1800 hade den 122 nummer. Hon hade fått ta över verksamheten redan under makens sjukdomsperiod. Tidningen hade då hantverkare men ingen redaktionell hjälp, och hon hanterade framgångsrikt censurmyndighterna trots åtskilliga kriser. På grund av att hon själv inte har skrivit de officiella dokument som finns efterlämnade från hennes kontakter med myndigheter har antagits att hon inte hade god läs- och skrivkunnighet.  Raam beskrivs som "en klok och praktisk borgarkvinna", energisk, handlingskraftig och orädd, och skötte tidningen med framgång. Efter tryckeriets brand 1811 startade hon framgångsrikt om tidningen med bättre utrustning. 1812 utvidgade hon med att också utge Journal för fruntimmer.

Källor
 Österberg, Carin et al., Svenska kvinnor: föregångare, nyskapare. Lund: Signum 1990. ()
 Berger, Margareta, Pennskaft: kvinnliga journalister i svensk dagspress 1690-1975, Norstedt, Stockholm, 1977

Kvinnor
Födda 1768
Avlidna 1839
Svenska chefredaktörer
Personer under gustavianska tiden
Personer i Norrköpings historia
Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Svenska boktryckare under 1800-talet
Svenska förläggare
Token

Token och liknande kan ha flera betydelser:

 Token F1 – ett racingstall
 The Tokens – en sånggrupp
 Token Ring – en teknikstandard för datornätverk
 Tokenism – att använda minoriteter på ett skenheligt vis för att hävda mångfald och inkludering
 Token (musikgrupp) – en rockgrupp
 Token, Östergötland, sjö i Boxholms kommun
Ivittuuts kommun

Ivittuuts kommun var en kommun på Grönland fram till 1 januari 2009. Från detta datum ingår Ivittuut i den nya storkommunen Sermersooq. Ivituut låg i amtet Kitaa. Huvudort var Ivittuut.

Med sina 600 kvadratkilometer var det Grönlands minsta kommun. Av de 600 kvadratkilometrarna är 450 isfritt, 50 istäckt och 100 havsområde. Fjällen är i genomsnitt 600–800 m ö.h. med Laksefjeld som det högsta med sina 1 091 meter. Antalet invånare i den f.d. kommunen var 182.

Inom den gamla kommungränsen finns tre glaciärer, varav Arsukglaciären utmynnar i fjorden, Søndre Qoornoqglaciären sluttar ut på en moränslätt och Nordre Qoornoqglaciären slutar i en sjö.

Søndre Qoornoqglaciären är särskilt intressant, p.g.a. de många sfärformade sediment med fossila avtryck.

Utöver huvudorten finns även inom den tidigare kommunen byn Kangilinnguit (på danska: Grønnedal).

Källor

Externa länkar
http://www.arsukfjorden.gl

Grönlands tidigare kommuner
Walesare

Walesare (kymriska: Cymry) är en etnisk folkgrupp från eller har anknytning till Wales och deras språk kymriska. Språket talades historiskt i hela Wales och är en direkt arvtagare till språket brythonska som talades över större delen av Storbritannien. Walesiska är fortfarande det dominerande språket i vissa delar av Wales men engelskan har sedan 100-talet tagit över och blivit det övervägande språket som används i de flesta delarna av landet.

Historikern John Davies menar att den walesiska folkgruppen kan spåra sitt ursprung till slutet av 300-talet och början av 400-talet då Romarriket lämnade Storbritannien. Det brythonska språket verkar dock ha talats i Wales under en mycket längre tid. Termen walesare kan användas för folk från Wales och ättlingar med walesiskt påbrå som bor någon annanstans. Idag är Wales en självstyrande riksdel inom Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland, därav är majoriteten av invånarna i Wales brittiska medborgare.

Vid en geografisk undersökning av walesiska efternamn som beställdes av Wales parlament fann att 718 000 personer, nära 35%, av den walesiska befolkningen hade familjenamn av walesiskt ursprung. Detta kan jämföras med 5,3% i övriga Storbritannien, 4,7% i Nya Zeeland, 4,1% i Australien och 3,8% i USA. Totalt uppskattades att cirka 16,3 miljoner människor i de länder som deltog i undersökningen hade walesiskt ursprung. Enbart i London bor över 300 000 walesare.

Terminologi
Orden "Wales" och "walesare" kan spåras till det protogermanska ordet "walhaz" som betyder "utlänning", "främling", "romare", "romansk-talande", eller "keltisk-talande" vilket användes av de äldre germanerna för att beskriva invånare i Romarriket som blivit romaniserade och talade latin eller keltiska. Samma etymologiska ursprung delas med andra keltiska eller romanska folk som t.ex. valloner och valaker, men även kantonen Valais i Schweiz.

Den moderna kymriska termen för walesare är Cymry, och Cymru är det kymriska namnet för Wales. Dessa ord (båda uttalas:'kəm.rɨ) härstammar från brythonska ordet combrogi, vilket betyder "landsman".

Språk

 Se huvudartikel Kymriska
Walesarnas språk heter kymriska och kallas ibland även för walesiska. Det är ett keltiskt språk och är närmast släkt med bretonska, korniska och det kumbriska. Andra keltiska språk kymriskan är släkt med på längre håll är iriska, skotsk gaeliska och manniska.

I Wales är det dominerande språket sedan 1800-talet engelskan men fortfarande (2001) talas kymriska som modersmål av cirka 20,5% av befolkningen. Dock uppgav hela 28% av befolkningen att de förstod kymriska. Kymriskan har sitt starkaste fäste i landets norra och västra delar, så som t.ex. i Gwynedd, Ceredigion och Powys.

Idrott
De två största idrotterna i Wales är fotboll och rugby union, vilka representeras av Wales herrlandslag i fotboll respektive Wales herrlandslag i rugby union. Båda herrlandslagen spelar sina landskamper på Millennium Stadium i Cardiff, en arena som har fått fem stjärnor (högsta betyg) i Uefas arenaranking. Även cricket och rugby league är populära idrotter.

Se även
Kymriska
Kyrkan i Wales
Kelter

Referenser

Noter 

Walesare
Thamstorp

Thamstorp är en herrgård i Trökörna socken i Grästorps kommun, Västergötland. Stavningen Tammstorp förekommer.

Historia  
Gården har sitt upphov i ett äldre gods, Brandstorp, vilket åren 1509–1515 innehades av Anders Eriksson Hjorthufvud. Dennes son och efterträdare Peder Andersson "tog" till egendomen en tomt Låftstomten, som dittills varit kyrkojord. Därefter kallades hela egendomen Lofstomten. År 1785 fick dåvarande innehavaren landshövding Johan Christian Adelsköld tillstånd att uppkalla gården "Thamstorp" efter sin hustru, Elsa Dorotea född Tham.

Herrgården har under århundradena tillhört bland andra släkterna Wrangel, Tham, Silfverschiöld, Ostwald, von Mentzer och Belfrage – bland dem Johan Leonard Belfrage.

Thamstorp i modern tid 
Den nuvarande huvudbyggnaden i fransk renässansstil uppfördes i slutet av 1870-talet enligt Oskar Eriksons ritningar. Gården ägdes då av kapten Magnus Fredrik Rodhe.

Husets exakta byggnadsår är inte känt, men med största sannolikhet är färdigställandeåret snarare omkring 1880. Detta stöds av notiser om "stenslott i Västergötland" i DN samt Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning som återges i August Strindbergs ungdomsjournalistik. Där framgår det att i september 1874 har man inte börjat med "grundgräfningen af det tillämnade nya karaktershuset", dock är det "påtänkt".

Godset ägdes efter kapten Rodhe år 1886-1900 av dennes bror, biskop Edvard H Rodhe och godsäg Lorentz Nilsson, år 1900-1904 av godsäg. A.M. Christensson. År 1904 inköptes godset av Johan Gustaf Samuelson på Ekedal och gården kom på så sätt i den nuvarande släktens ägo. Denne följdes efter några år av sin son godsäg. Oscar Samuelson. Ett konsortium bestående av herrar Ullgren, Moritz och Waller stod som ägare år 1926-1927.

Huvudbyggnaden och parken avstyckades 1927 och inköptes av Göteborgs stad som där inrättade ett vilohem för psykiskt sjuka. Sedan dess äger staden huvudbyggnaden. 

Lantbruket förvärvades samtidigt (1927) av inspektoren på Thamstorp; E. Agell, en kusin till godsäg. Oscar Samuelson som ägde Thamstorp åren 1904-1926.  Gården är idag (2020) i samma familjs ägo och har således funnits i den nuvarande släkten sedan år 1904.

Källor

Hjort Rickard (1902) Beskrivning över Viste härad.
Orebäck-Krantz E. och Bergström L. (1994) Kulturhistoriskt värdefulla byggnader och miljöer i Grästorps kommun.
Strindberg August Ungdomsjournalistik. Nyhetsnotiser från Strindberg i dagspressen, sidan 512-516.
Projekt Runeberg Svenska män och kvinnor: biografisk uppslagsbok / 6. P-Sheldon (1942-1948) s. 486
Lagfartsregistret Åse Viste härads domsaga, år 1875-1933

Externa länkar
http://www.bebyggelseregistret.raa.se/bbr2/miljo/visaHelaBeskrivningen.raa?miljoId=21200000000594

Herrgårdar i Västergötland
Byggnader och anläggningar i Grästorps kommun
Kangilinnguit

Kangilinnguit (danska: Grønnedal) är en bosättning och en marinbas i Sermersooqs kommun i sydvästra Grönland. Platsen grundades med namnet Green Valley (gröna dalen) av den amerikanska marinen under andra världskriget för att skydda den strategiska kryolitgruvan i Ivittuut. Marinbasen lades ned den 6 september 2014 och personalen flyttades till Arktisk Kommando i Nuuk.

Orten hade 2005 176 invånare, varav majoriteten var försvarspersonal.

Kangilinnguit ligger vid Arsukfjorden vid

Externa länkar
USA:s installationer på Grönland under andra världskriget

Källor

Orter på Grönland