kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Murtaja (isbrytare, 1959)

Murtaja var en finländsk isbrytare, som tjänstgjorde mellan 1959 och 1985.

Fartyg av klassen
Karhu
Murtaja
Sampo
Hanse

Finländska isbrytare
Fartyg byggda i Helsingfors
Fartyg sjösatta 1959
Sampo (isbrytare, 1960)

Sampo var en finländsk isbrytare, som tjänstgjorde mellan 1960 och 1985. Den togs ur tjänst eftersom den blev för smal för att bryta rännor åt stora moderna fartyg. Sampo har sedan dess använts som ett arktiskt turistfartyg i farvattnen utanför Kemi.

Fartyg av klassen 
 Karhu
 Murtaja
 Sampo
 Hanse

Externa länkar 

Finländska isbrytare
Fartyg sjösatta 1959
Fartyg byggda i Helsingfors
Kemi (stad)
Friederike Caroline Neuber

Friederike Caroline Neuber, ("Die Neuberin") född Weissenborn, född 9 mars 1697 i Reichenbach im Vogtland, död 30 november 1760 i Laubegast nära Dresden, var en tysk skådespelerska och en av de mest framstående personligheterna i tyska teaterns historia.

Hon var dotter till en domstolsinspektör. Förhållandet till föräldrarna var så dåligt att hon tre gånger rymde från hemmet. Den senaste gången var 1717 i sällskap med den studerande Johann Neuber, som 1718 blev hennes make, sedan bägge ingått vid en teatertrupp. 1727 blev hon utnämnd till hovskådespelerska med egen trupp, vars ekonomi sköttes av hennes man. Friederike arbetade i Leipzig i förening med Johann Christoph Gottsched och engagerade sig för franska dramats införande samt verkställde 1737 pjäsen "Hanswurst". Efter denna tid började hon hemsökas av motgångar och kabaler, som blev henne övermäktiga, och hon dog fattig och övergiven.

Källor

Tyska skådespelare under 1700-talet
Födda 1697
Avlidna 1760
Teaterchefer under 1700-talet
Kvinnor
Personer från Sachsen
Tyska teaterchefer
Voima (isbrytare, 1953)

Voima ("kraft") är en finländsk isbrytare, som började sin tjänstgöring 1954. Fartyget överfördes till Navigationsverket 1956. Den var kraftigare än sina samtida systrar, och ansågs efter några års provdrift ha mycket bra isbrytaregenskaper. År 1975 konstaterades skrovet och propellermaskineriet vara i gott skick, men tekniken något gammaldags i övrigt, så det beslöts bygga om fartyget totalt. Allting ovanom huvuddäck, och huvudmaskineriet förnyades 1977, och det gamla likströmssystemet ersattes med växelström.

Externa länkar 

Finländska isbrytare
Fartyg sjösatta 1953
Fartyg byggda i Helsingfors
Stefano Baldini

Stefano Baldini, född 25 maj 1971 i Castelnovo di Sotto, italiensk friidrottare vars specialitet är maraton.

Baldinis genombrott kom när han 1990 blev sexa vid VM för juniorer på 5 000 meter. Han deltog vid VM 1995 i Göteborg på 10 000 meter men slutade där först på en artonde plats. Vid Olympiska sommarspelen 1996 deltog han på både 5 000 meter och 10 000 meter. På den kortare distansen blev han utslagen redan i försöken och den längre slutade han åter på en 18:e plats. 

Samma år deltog han i VM i Halvmaraton där han vann guld på tiden 1:01.17. Vid VM 1997 var han i final på 10 000 meter men slutade på en nionde plats. Vid EM 1998 deltog han i maraton och vann guld.

Han deltog även vid VM 2001 på maraton och slutade då på en tredje plats. Vid EM 2002 valde han att tävla på 10 000 meter och blev då fyra på tiden 27.50,98. Vid VM 2003 valde han åter att springa maraton och blev åter bronsmedaljör denna gång på tiden 2.09,14.

Han deltog vid Olympiska sommarspelen 2004 där han blev guldmedaljör i maraton. Tävlingen blev dramatisk Vanderlei de Lima var länge i ledningen i tävlingen men vid 35 kilometersmarkeringen blev han stoppad av Cornelius Horan en f.d irländsk präst som är känd för att göra skandaler. De Lima blev efter händelsen passerad först av Baldini och sedan av Mebrahtom Keflezighi precis innan mål.

Baldini deltog även vid EM 2006 där han blev mästare i maraton på tiden 2:11.32. Han tävlade vid Olympiska sommarspelen 2008 där han inte lyckades försvara sitt guld utan slutade på en tolfte plats på tiden 2:13.25.

Personliga rekord 
 5 000 meter - 13.23,43
 10 000 meter - 27.43,98
 Halvmaraton - 1:00.50
 Maraton - 2:07.22

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Olympiska guldmedaljörer 2004
Italienska maratonlöpare
Italienska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Italien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Italien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Italien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Italien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Män
Födda 1971
Levande personer
Europamästare i maraton
Rödsten

För andra betydelser, se Rödsten (olika betydelser)

Rödsten, Rösten, Rögubben eller Rödstensgubben, är ett fallosliknande stenarrangemang som är förknippat med flera sägner. Den är belägen 10 km nordväst om Åtvidaberg, strax söder om Grebo, på en åker väster om väg 35.

Underst är en bas, på den en rödmålad sten, på denna en mindre vitmålad, och överst en svartmålad. Arrangemanget omges av ett röse, möjligen ett gravröse. Äldsta belägg är från 1360 då Arvid i Rödsten var kyrkvärd. Under slutet av 1600-talet var gården Rödsten kaptensboställe.

Rödsten saknar idag motsvarighet i Sverige. Troligen är den den sista av många som förekommit i den fruktbarhetskult till guden Frejs ära, som förekom i landet innan landets kristnande. Kanske beströks den med blod som i Adam av Bremens skildring av offren i Uppsala (1070-talet).

En sägen gör gällande att stenarna måste målas när ladugården målas om, annars brinner ladugården ner. Detta skedde också 1920, vilket tillskrevs Rödstensgubben.

I september 2006 stals stenarna, men återfanns efter några dagar i Västervik.

Se även 
 Röda sten
 Fallosstenen i Bredestad

Noter

Externa länkar
 Röstensgubben i Fornminnesregistret (FMR)
 , Röstensgubben i Fornminnesinformationssystemet (FMIS)
 Östgöta Correspondenten om stölden
 Östgöta Correspondenten om återfinnandet
 Evert Melefors: Rösten i Grebo – ett sägenomspunnet gårdnamn

Fornminnen i Östergötland
Åtvidabergs kommun
Sägner
Östgötska sägner
Johann Christoph Gottsched

Johann Christoph Gottsched, född 2 februari 1700 i Juditten, nära Königsberg, död 12 december 1766 i Leipzig, var en tysk författare och estetiker.

Han studerade filosofi och estetik i Königsberg och började 1725 hålla estetiska föreläsningar i Leipzig samt blev 1730 professor i poesi och 1734 professor i logik och metafysik vid därvarande universitet. Från 1729 till 1740 gällde Gottsched som den förnämsta auktoriteten i estetiska frågor i Tyskland. Genom sin bok ”Erste Gründe der gesamten Weltweisheit” (1734) verkade han för utbredningen av Christian von Wolffs filosofi i Tyskland och sökte i dennes anda införa ordning och grundlighet inom litteraturen. Gottsched fordrade naturlighet och förnuftsenlighet samt strävade efter en enhetlig reglering på alla områden. Han bekämpade därför både den lohensteinska skolans svulst och de ansatser till fantasirik och storslagen poesi, som röjdes i förkärleken för den engelska litteraturen hos de schweiziska författare Johann Jakob Bodmer och Johann Jakob Breitinger. Sitt ideal såg Gottsched i den fransk-klassiska vitterheten, och hans litterära strid gällde till stor del teatern, där han införde och gjorde härskande det franska dramat. Detta betydde på samma gång en återförening mellan litteratur och teater. I språkligt avseende skaffade Gottsched det högtyska skriftspråket inträde i de katolska områdena i södra och västra Tyskland.

Gottsched utgav även åtskilliga tidskrifter, "Die vernünftigen Tadlerinnen" (1725 ff.), "Der Biedermann" (1727), "Beiträge zur kritischen Historie der deutschen Sprache, Poesie und Beredsamkeit" (1732-44) med flera, vilka anslöt sig till de engelska moraliska tidskrifterna.

1901 stiftades i Berlin ett Gottschedgesellschaft, som utgav skriften "Gottschedhalle" och främjade kännedomen om Gottscheds verk och betydelse.

Skrifter 

 Ausführliche Redekunst (1728)
 Versuch einer kritischen Dichtkunst (1730)
 Grundlegung einer deutschen Sprachkunst (1748)
 Nötiger Vorrat zur Geschichte der deutschen dramatischen Dichtkunst (1757-65).

Källor

Externa länkar 

Tyska författare
Födda 1700
Avlidna 1766
Män
Tyskspråkiga författare
Personer från Ostpreussen
Alumner från universitetet i Königsberg
Mir Ali Schir Navaji

Mir Ali Schir Navaji eller  Nizām al-Din ʿAlī Shīr Herāvi (persiska: نظام الدین على شير هراوی), Alisjer Navoi (uzbekiska: Alisher Navoiy) eller Mīr ʿAlī Shīr Navā'ī (med flera varierande stavningar), av pseudonymen Navā'ī (نوائى, med betydelsen "den gråtande" på persiska), var en centralasiatisk poet, målare, politiker, mystiker och byggherre av uiguriskt ursprung, verksam vid det timuridiska hovet i Herat. Han föddes i Herat den 9 februari 1441 och dog där den 3 januari 1501. Han var en viktig framhävare av den turkiska tjagataiskan såsom litteraturspråk, till skillnad från den tidigare förhärskande persiskan, och räknas ofta som en av det från tjagataiskan härstammande uzbekiska språkets samt den uzbekiska kulturens viktigaste förebilder.

Källor
Navaji, Svensk uppslagsbok, 1955.

Noter 

Iranska poeter
Personligheter inom sufismen
Personer från Herat
Födda 1441
Avlidna 1501
Män
Svensk uppslagsbok
Sri Lanka-lejon

Sri Lanka-lejon eller Ceylonlejon, Panthera leo sinhaleyus, var en förhistorisk underart till lejon som var endemisk till Sri Lanka. Den dog ut långt före människans ankomst till ön. År 1939 hittades två tänder i Kuruwita av P. Deraniyagala och han drog slutsatsen att Sri Lanka-lejon var ”slankare och elegantare” än andra av dåtidens lejon.

Se även
Grottlejon

Källor
Omarbetad text från engelska Wikipedia

Kattdjur
Gabriel de Broglie

Gabriel Marie Joseph Anselme de Broglie-Reval, född 21 april 1931 i Versailles, är en fransk statsman, historiker, ledamot av Franska akademien och kansler över Institut de France.

Gabriel de Broglie studerade vid universitetet i Pontoise, och fortsatte därefter vid Institut d'études politiques de Paris och École nationale d'administration. Under 1960-talet anlitades han av franska regeringen som sakkunnig och rådgivare, och var verksam vid flera departement men huvudsakligen kulturdepartementet. År 1975 utsågs han till generaldirektör vid Radio France, och fortsatte 1979 som president för Institut national de l'audiovisuel. År 1997 blev han ledamot av Académie des sciences morales et politiques, och 2001 efterträdde han Alain Peyrefitte på stol 15 i Franska akademien, och blev sålunda den femte akademieledamoten där i sin släkt. I december 2005 blev han Pierre Messmers efterföljare som kansler för Institut de France.

Han är kommendör av Hederslegionen, riddare av Ordre national du Mérite samt kommendör av l’ordre des Arts et des Lettres. För sina verk i historia har han belönats med flera pris.

Bibliografi 
 Le Général de Valence ou l'Insouciance et la gloire, Perrin, Paris, 1972.
 Ségur sans cérémonie, 1757-1805 ou la Gaieté libertine, Perrin, Paris, 1977. 
Histoire politique de la "Revue des deux mondes" de 1829 à 1979, Perrin, Paris, 1979. 
L'Orléanisme : la ressource libérale de la France, Perrin, Paris, 1981, 
Une Image vaut dix mille mots : essai sur la télévision, Plon, Paris, 1982.
Madame de Genlis, Perrin, Paris, 1985. 
Le Français pour qu'il vive, Gallimard, Paris, 1987, 
Guizot, Perrin, Paris, 1990, 
Le XIXe siècle : l'éclat et [le] déclin de la France, Perrin, Paris, 1995.
Mac Mahon, Perrin, Paris, 2000.
Le droit d'auteur et l'internet, PUF, Paris, 2001.

Källor

Franska historiker
Män
Födda 1931
Levande personer
Ledamöter av Franska Akademien
Personer från Versailles
Storofficerare av Hederslegionen
Alison Steadman

Alison Steadman, född 26 augusti 1946 i Liverpool, är en brittisk skådespelare. I Sverige är hon kanske mest känd för sin roll som den energiska fembarnsmamman Mrs Bennet i BBC:s Stolthet och fördom av Jane Austen från 1995.

Steadman var gift med regissören Mike Leigh under åren 1973–2001. De separerade 1996. Hon är numera sambo med skådespelaren Michael Elwyn.

Filmografi i urval  

 (TV-film, Nuts in May)

 (TV-film, Coming through)

Referenser

Externa länkar 
 
 

Födda 1946
Steadman Alison
Brittiska TV-skådespelare
Personer från Liverpool
Kvinnor
Levande personer
Gorguts

Gorguts är ett death metal-band från Québec som grundades 1989.

Bandet bildades av Luc Lemay (sång och gitarr), Sylvain Marcoux (gitarr), Éric Giguère (bas) och Stéphane Provencher (trummor). Med den uppställningen spelades det in en demo och två hela album. Under fem år efter att de spelade in The Erosion of Sanity visade de inga tecken på aktivitet och många trodde att bandet var dött. 1998 återvände dock Gorguts till musikvärlden, den här gången bestående av Luc Lemay (sång och gitarr), Steeve Hurdle (gitarr), Steve Cloutier (bas) och Patrick Robert (trummor). Det året släppte de Obscura, som var mycket annorlunda från deras tidigare, mera traditionella death metal-skivor. 2001, efter ytterligare en del förändringar av banduppställningen, släpptes From Wisdom to Hate.

2005 beslöt sig Lemay för att lägga ner bandet, och strax därefter bildade han och Hurdle Negativa, som är stilistiskt snarlikt Obscura. 2008 återupplivade Lemay bandet med en ny lineup.

Medlemmar
Senaste kända medlemmar
Luc Lemay – gitarr, sång (1989–2005, 2008–2019)
Colin Marston – basgitarr (2009–2019)
Kevin Hufnagel – gitarr (2009–2019)
Patrice Hamelin – trummor (2014–2019)

Tidigare medlemmar
Carlo Gozzi – basgitarr (1989)
Stéphane Provencher – trummor (1989–1993)
Sylvain Marcoux – gitarr (1989–1993)
Gary Chouinard – gitarr (1989–1990)
Eric Giguere – basgitarr (1990–1993)
Steve Cloutier – basgitarr (1993–2004)
Steve MacDonald – trummor (1993–1995, 1998–2002; död 2002)
Steeve Hurdle – gitarr (1993–1999; död 2012)
Patrick Robert – trummor (1996–1998)
Daniel Mongrain – gitarr (1999–2001)
John Longstreth – trummor (2009–2014)

Turnerande medlemmar
Patrice Hamelin – trummor (2011–2014)
Dominic Lapointe – basgitarr (2017–2019)

Kuriosa
Luc Lemay är, förutom musiker, numera självlärd träsnidare och har en egen affär där han säljer möbler, skyltar med mera.
Steve MacDonald (som spelade trummor på From Wisdom to Hate) hängde sig i oktober 2002, efter flera års depression.

Diskografi
Demo
1989 – Demo '89
 

Studioalbum

Livealbum

EP

Samlingsalbum

Referenser

Externa länkar

 Officiell webbplats

Kanadensiska death metal-grupper
Musikgrupper bildade 1989
Technical death metal-grupper
Frökinds härad

Frökind var ett härad mitt i Västergötland, som numera utgör en del av Falköpings kommun. Häradets areal var 114,19 kvadratkilometer varav 114,11 land.(landskapets minsta).

Geografi
Bygdens enda tätort är Kinnarp.
När Frökinds landskommun bildades 1952 omfattade den samma område som häradet, samt Luttra socken i Vartofta härad. 1974 blev den en del av Falköpings kommun.

Socknar

Följande kyrksocknar ingick i Frökinds härad:
Brismene 
Börstig (före 1887 endast delvis) 
Kinneved 
Vårkumla
Före 1891/1896
Grolanda (fram till 1896, och endast delvis)
Smula (fram till 1891, och endast delvis)
Norra Åsarp (fram till 1891, och endast delvis)

Län, fögderier, domsagor, tingslag, tingsrätter och stift
Häradet hörde mellan 1634 och 1998 till Skaraborgs län, därefter till Västra Götalands län.  Församlingarna i häradet tillhörde Skara stift.
 
Häradets socknar hörde till följande fögderier:
1686-1945 Vartofta fögderi 
1946-1990 Falköpings fögderi 

Häradets socknar tillhörde följande domsagor, tingslag och tingsrätter:
1680-1912 Leaby tingslag i
1680-1780 samt 1808-1809 Vartofta, Frökinds, Laske och Barne häraders domsaga
1781-1807 Frökinds, Laske och Barne häraders domsaga'
1810-1970 Vartofta och Frökinds domsaga 
1913-1970 Vartofta och Frökinds domsagas tingslag i Vartofta och Frökinds domsaga 

1971-2001 Falköpings tingsrätt och dess domsaga 
2001-2009 Skövde tingsrätt och domsaga 
2009- Skaraborgs tingsrätt och dess domsaga

Personer från Frökinds härad 
 Göta-Lena (1802-1865), klok gumma uppvuxen i Kinneved.
 Fredrik Wennersten (1809-1880), kyrkoherde i Kinneved och Vårkumla.
 Frans Westermark (1853-1941), läkare och professor född i Börstig.
 Gustav Hallagård (1887-1967), riksdagsman från Slutarp.
 Maj-Lise Johansson (1915-2001), kristen sångerska född i Börstig.
 Elmer Axelsson (1922-2005), friidrottare född i Kinneved.

Källor

Noter

Webbkällor

Nationella arkivdatabasen för uppgifter om fögderier, domsagor, tingslag och tingsrätter

Tryckta källor
Elsa Trolle Önnerfors: Domsagohistorik - Falköpings tingsrätt (del av Riksantikvarieämbetets Tings- och rådhusinventeringen 1996-2007)

Härader i Västergötland
Härader i Skaraborgs län

Västergötlands historia

en:Frökind Hundred
Europeisk jaguar

Europeisk jaguar, Panthera gombaszoegensis, levde för cirka 1,5 miljoner år sedan och är den äldsta kända förfadern till lejonet. De första fossilen hittades i Olivola i Italien. Senare har det även hittats fossil i England, Spanien och Nederländerna.

Den europeiska jaguaren var större än dagens jaguarer och jagade troligen större bytesdjur. Man tror att den europeiska jaguaren var ett ensamlevande kattdjur som jagade i skogen.

Se även 
 Grottlejon 
 Sri Lanka-lejon

Källor 
 Omarbetad text från engelska Wikipedia.

Litteratur 
Engelska Wikipedia anger följande som källor:
 Hemmer, H & R.-D. Kahlke. 2005. Nachweis des Jaguars (Panthera onca gombaszoegensis) aus dem späten Unter- oder frühen Mittelpleistozän der Niederlande. Deinsea, Annual of the Natural History Museum Rotterdam. P. 47-57. (Fulltext-pdf)
 O'Regan, H.J., A. Turner & D.M. 2002. Wilkinson. European Quaternary refugia: a factor in large carnivore extinction? Journal of Quaternary Science 17(8) 789–795. (Fulltext-pdf)

Kattdjur
Förhistoriska däggdjur
Rudolf Gottschall

Rudolf Gottschall (1877 adlad von Gottschall), född 30 september 1823 i Breslau, död 21 mars 1909 i Leipzig, var en tysk diktare, litteraturhistoriker och kritiker.

Gottschall blev 1841 student i Königsberg, där han studerade juridik. Han indrogs i den liberala rörelsen i Ostpreussen och utgav några politiska diktsamlingar (Lieder der Gegenwart, 1842, och Censurflüchtlinge, 1843). Genom sina politiska skrifter råkade han i konflikt med universitetsmyndigheterna såväl i Königsberg som i Breslau. 1846 blev han emellertid juris doktor, men då han förvägrades att bli docent, om han inte skriftligen avsvurit sina politiska åsikter, ägnade han sig åt litterär verksamhet som skådespelsförfattare, litteraturhistoriker och tidskriftsutgivare. Han var några år föreläsare i Königsberg och dramaturgisk ledare vid dess teater, flyttade 1848 till Hamburg, var 1853–1862 bosatt i Breslau samt bosatte sig efter en italiensk resa 1864 i Leipzig, där han 1864–1888 redigerade Blätter für litterarische Unterhaltung och Unsere Zeit. Gottschall blev 1864 av storhertigen av Sachsen-Weimar-Eisenach utnämnd till hovråd, senare till geheimehovråd och adlades 1877 av tyske kejsaren.

Gottschalls poetiska verksamhet omfattar ett stort antal lyriska, episka och dramatiska dikter. Bland dessa märks de revolutionära dramerna Maximilian Robespierre (1846) och Lambertine von Méricourt (1850). Bland hans senare diktverk märks lustspelet Pitt und Fox, där den engelska parlamentarismen kritiseras och där motsatsen mellan Pitts och Fox karaktärer framkallar komiska situationer, samt tragedierna Mazeppa, König Karl XII och Katharina Howard, som är hans mest framgångsrika tragedi. Hans samlade dramatiska verk utkom 1884 i 12 band. Av romaner författade Gottschall bland annat den historiska romanen Im Banne des schwarzen Adlers. Även som litteraturhistoriker och essayist var Gottschall verksam. Hans Deutsche Nationallitteratur im neunzehnten Jahrhundert (1853) står i motsats till Julian Schmidts verk och har vunnit mycket erkännande. Av betydelse är även hans Poetik (1858). Av hans många essayer och litterära tidskriftsuppsatser märks sex band Porträts und Studien, där han bearbetade bland annat teater och drama under det andra tyska kejsardömet.

Källor

Tryckta källor

Noter

Tyska litteraturvetare
Litteraturvetare under 1800-talet
Tyska författare under 1800-talet
Tyska romanförfattare
Tyskspråkiga romanförfattare
Tyska dramatiker under 1800-talet
Tyskspråkiga dramatiker
Tyska ämbetsmän under 1800-talet
Tysk adel
Nyadlade
Alumner från universitetet i Königsberg
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Personer från Breslau
Födda 1823
Avlidna 1909
Män
Eurosystemet

Eurosystemet består av Europeiska centralbanken och de nationella centralbankerna inom euroområdet och ansvarar för den monetära politiken inom euroområdet. Eurosystemets huvuduppgift är att upprätthålla prisstabilitet genom att eftersträva inflation på två procent på medellång sikt. Eurosystemet ansvarar även för valutatransaktioner som syftar till att upprätthålla vissa växelkurser, förvaltandet av euroområdets officiella valutareserver samt främjandet av ett fungerande betalningssystem. Därutöver har Eurosystemet till uppgift att upprätthålla finansiell stabilitet och finansiell integration.

Eurosystemet styrs av Europeiska centralbankens råd, som består av Europeiska centralbankens direktion och centralbankscheferna för de nationella centralbankerna i de medlemsstater som har euron som valuta. Europeiska centralbanken och de nationella centralbankerna ansvarar gemensamt för att genomföra besluten.

Eurosystemet skiljer sig från Europeiska centralbankssystemet, som även innefattar de nationella centralbankerna i de medlemsstater inom Europeiska unionen som inte har euron som valuta.

Nationella centralbanker

Se även 
 Europeiska centralbanken
 Europeiska centralbankssystemet

Referenser 

 Eurosystemet
Eurosamarbetet
Huddunge församling

Huddunge församling är en församling i Västerlövsta pastorat i Upplands västra kontrakt i Uppsala stift. Församlingen ligger i Heby kommun i Uppsala län.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung och utgjorde till 1962 ett eget pastorat. Från 1962 är församlingen annexförsamling i Västerlövsta pastorat där även Enåkers församling ingår.

Kyrkor 
 Huddunge kyrka

Series pastorum
 - 1573- herr Ingemund
  herr Mårten 
 1589-1619 Johannes Jacobi
 1619-1647 Johannes Johanni Huddungensis
 1647 tillförordnad Erasmus Magni Neselius
 1647-1655 Benedictus Laurentius
 1656-1664 Petrus Laurentius Helsingius
 1664-1707 Erik Brumelius
 1707- Georg Halsenius

Se även 
 Huddunge socken

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Församlingar i Uppsala stift
Indelningar i Heby kommun