kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Wild Kingdom

Wild Kingdom, även känt som Mutual of Omaha's Wild Kingdom, är en amerikansk TV-show om djur och natur. Programmet sändes 1963-1988 och återupptogs 2002. I USA sänds programmet på kanalen Animal Planet.

Historik
Wild Kingdom hade premiär söndagen den 6 januari 1963 och sändes till en början av NBC.. 

2002 återuppstod programmet, även då sponsrat av Mutual of Omaha, men i en helt ny form.

Externa länkar
Officiell hemsida (sidan sponsrad av Mutual of Omaha)
Animal Planet Wild Kingdom site

Referenser 

Naturfilmer
Amerikanska TV-program
Färgtorn

Färgtorn är en abstrakt skulptur på Kungsholmen (nära Lindhagensplan) i Stockholm. Färgtorn restes 1981 och är skapat av konstnären Lars Erik Falk.

Under 1970-talet förenklade Falk sina uttrycksmedel mer och mer till en "modul L-profil i 73 grader diagonal" i aluminium. Enligt Falk är 73 grader en “magisk vinkel”. Så småningom bemålades dessa med lackfärg i kulörer som blå, röd, grön, orange och svart. 

Ett resultat av dessa studier är skulpturen Färgtorn, som består av ett knippe hopsvetsade stålprofiler. Hela kompositionen lutar i en vinkel av 73 grader, är 12 meter hög och är målad i orange och blå kulör. Olika betraktningsvinklar ger än den ena, än den andra färgen. På grund av byggnadsarbeten i området togs skulpturen bort 2008 och återuppsattes 2010.

Källor
 Svenska konstnärer.
  Skulptur Stockholm om “Färgtorn”

Externa länkar

Skulpturer på Kungsholmen
Stålskulpturer
Abstrakt konst
Skulpturer av svenska skulptörer
Skulpturer 1981
Messier 93

Messier 93 (M93) även känd som NGC 2447, är en öppen stjärnhop i stjärnbilden Akterskeppet och är det tänkta akterdäcket i det legendariska skeppet Argo. Stjärnhopen upptäcktes 1781 av Charles Messier och lades sedan till i hans katalog över kometliknande objekt 1781. Caroline Herschel, yngre syster till William Herschel, upptäckte den självständigt 1783 och trodde att den ännu inte hade katalogiserats av Messier.

Egenskaper
Messier 93 har Trumplerklass på I 3 r, vilket anger att den är starkt koncentrerad (I) med en stor ljusstyrka (3) och är rik på stjärnor (r). 
Stjärnhopen ligger ca 3 380 ljusår från solen och har en stor rumslig radie på 5 ljusår, en tidvattenradie på 13,1 ± 2,3 ljusår, och en kärnradie på 4,2 ljusår. Dess ålder beräknas på 387,3 miljon år. Den ligger nästan på det galaktiska planet och har en bana som varierar mellan 28 000 – 29 000 ljusår från Vintergatans centrum med en omloppsperiod av 242,7 ± 7,9 miljoner år.
 
54 variabla stjärnor har hittats i Messier 93, bland andra en långsamt pulserande stjärna av spektraltyp B, en roterande ellipsoidal variabel, sju Delta Scuti-variabler, sex Gamma Doradus-variabler och en hybrid δ Sct/γ Dor-pulsator. Fyra spektroskopiska dubbelstjärnor har inom sig en gul eftersläntrare.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Messier 93, SEDS Messier pages

M093
M093
093
2447
493-SC7
160
M093
Astronomiska upptäckter av C Messier
Orionarmen
Oberoende staters samväldes herrlandslag i fotboll

Oberoende staters samväldes herrlandslag i fotboll ersatte Sovjetunionens herrlandslag i fotboll i Europamästerskapet i fotboll 1992 där Sovjetunionen kvalade in men inte kunde uppträda vid p.g.a. Sovjetunionens upplösning 1991 och istället under en kort övergångsperiod ersattes av ett gemensamt fotbollslag för Oberoende staters samvälde, varefter respektive medlemsstat i det samväldet kom att i stället bilda egna nationella fotbollsförbund och landslag.

EM 1992
Det enda mästerskap (VM eller EM) OSS deltog i var EM 1992. Laget spelade då 1-1 mot Tyskland, 0-0 mot Nederländerna och 0-3 mot Skottland. Igor Dobrovolskij gjorde OSS enda mål i turneringen.

Landslag startade 1992
Fotbollslandslag
Landslag nedlagda 1992
Epizod

Epizod (bulgariska: Епизод) är ett bulgariskt heavy metal-band som spelar musik med folkloristiska motiv. Deras låttexter har inspirerats av författare som Charles Baudelaire, François Villon, Hristo Botev och Ivan Vazov.

Medlemmar 
Nuvarande medlemmar
 Emil Chendov – sång (1996–)
 Simeon Hristov – basgitarr, sång, låtskrivare, arrangemang 
 Vasil Belezhkov – gitarr, keyboard, arrangemang (2010–)
 Bogomil Donchev – trummor (2016–)

Tidigare medlemmar
 Panayot Kerelezov – trummor
 Rosen Doychinov – keyboard
 Miroslav Galabov – gitarr
 Dimitar Argirov – sång
 Vasil Rangelov Kalpachki – sång
 Dragomir Draganov – gitarr, sång, låtskrivare
 Emil Tasev – trummor
 Yavor Aleksandrov – trummor
 Nikolay Urumov – sång
 Stoyan Petrov – trummor
 Ivo Georgiev – keyboard
 Pavlin Bachvarov – keyboard
 Delyan Georgiev – keyboard
 Hristo Gyosharkov – trummor
 Deyan Aleksandrov – trummor

Turnerande medlemmar
Ivan Nestorov – basgitarr (1993–1994)
Ivaylo Tsatsov – gitarr (2012–)

Diskografi 
Studioalbum
 Mолете се... / Pray (1992)
 Мъртвец сред Мъртъвци / Dead Among The Dead (1993)
 Респект / Respect (1999)
 Българският Бог / The Bulgarian God (2002)
 Дошло е време / The Time Has Come (2003)
 Мъжки песни /  Songs of Men (2004)
 Свети патриарх Евтимий / St. Patriarch Evtimii (2004)
 Нашите корени / Our Roots (2006)
 Старият Войн / The Old Soldier (2008)
 Народът на Дуло / The People of Dulo (2010)
 Моята Молитва / My Prayer (2012)
 Аз съм българче / I am Bulgarian (2017)
 Великите владетели / The Great Rulers (2019)

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 Epizod på Bulgariska rockarkiv
 Епизод på Metal Archives

Bulgariska folk metal-grupper
Bulgariska thrash metal-grupper
Bulgariska metalgrupper
Musik i Sofia
Musikgrupper bildade 1983
Kolonisering av Kosovo

Kolonisering av Kosovo, koloniseringsprogram initierad av Kungariket Jugoslavien under mellankrigstiden, med syfte att deportera den albanska befolkningen från Kosovo och ersätta den med huvudsakligen serbiska bosättare. Under denna koloniseringsperiod bosatte sig över  serbiska kolonister i Kosovo. Den jugoslaviska staten försökte påtvinga en kosovoalbansk massutvandring. På några år lyckades de halvera den  kosovoalbanska befolkningen från mellan – till .

Se även
 Deportering av albaner

Kosovos historia
Morris (klädmärke)

Morris Stockholm är ett svenskt konfektionsföretag som tillverkar kläder för både dam och herr. Morris Stockholm skapades 2003 av grundaren Jan och Eva Alsén. Morris Stockholm har sitt huvudkontor i Borås med 36 anställda (2018).

Historia 
Namnet Morris Stockholm härstammar från en herrekiperingsbutik vid namn Morris som låg i Sagerska husen bredvid NK i Stockholm. Från 1949 fram till 1970-talet, då byggnaden revs, försåg butiken Stockholms modemedvetna män med kläder från designermärken.

Morris Stockholm grundades 2003 av Jan och Eva Alsén och fram till 2018 var företaget ägt av familjen Alsén. Under 2018 såldes delar av företaget till det norska investmentbolaget Holta Invest, som idag är huvudägare av Morris Stockholm.

Morris Stockholms kläder går under stilen “preppy” och har influenser från det klassiska brittiska preppymodet såväl som elegansen från det kontinentaleuropeiska modet. När Morris Stockholm grundades tillverkade företaget endast herrkläder. Som en vidareutveckling av herrkollektionen skapades, 2010, kollektionen Morris Heritage. Kollektionen omfattar de mer exklusiva, skräddade, klädesplaggen för herr, med anknytning till det italienska skrädderiet. 3 år senare, 2013, lanserades även Morris Lady, en kollektion med damkläder. Morris Lady har ett mer klassiskt mode. I dagsläget, 2019, har Morris Stockholm tre kollektioner, Man, Heritage, Lady samt accessoarer.

Morris Stockholm har en egen butik på Humlegårdsgatan i Stockholm och bedriver, sedan 2014, även e-handel för både återförsäljare och slutkonsumenter genom sin hemsida. Morris Stockholm säljer även sina produkter genom cirka 270 återförsäljare i Skandinavien.

Källor

Externa länkar
Morris webbplats

Svenska klädmärken
Karel Schwarzenberg

Karel Schwarzenberg eller Karel Jan Nepomuk Josef Norbert Bedřich Antonín Vratislav Menas kníže ze Schwarzenbergu (ty: Karl zu Schwarzenberg eller Karl Johannes Nepomuk Josef Norbert Friedrich Antonius Wratislaw Mena Fürst zu Schwarzenberg), född 10 december 1937 i Prag, är en tjeckisk politiker och tidigare utrikesminister. Han är överhuvud för den furstliga ätten Schwarzenberg.

Landsflykt
Schwarzenbergs familj flydde från Tjeckoslovakien strax innan det kommunistiska maktövertagande i samband med Pragkuppen 1948. Familjen hade redan schweizisk medborgarskap, men var framför allt bosatt i Österrike. Han var under 1960-talet aktiv i det kristdemokratiska Österrikiska folkpartiet, men blev aldrig österrikisk medborgare.

Återvändare
Efter kommunismens fall i samband med sammetsrevolutionen 1989 återvände Schwarzenberg till Tjeckoslovakien där han blev chef för Václav Havels presidentkansli. Åren 2004-2010 var han senator där han representerade det liberala partiet Unie svobody - Demokratická unie. Trots motstånd från president Václav Klaus utnämndes han till utrikesminister 2007 efter att Gröna partiet nominerat honom. Schwarzenberg var inte medlem i Gröna partiet, som ingick i regeringskoalitionen ledd av Mirek Topolánek. Som utrikesminister ledde han Rådet för allmänna frågor och yttre förbindelser under det tjeckiska ordförandeskapet i EU till och med maj 2009 då regeringskoalitionen tvingades avgå efter att parlamentet röstat för ett misstroendevotum.

Partibildare
I juni samma år bildade han tillsammans med Miroslav Kalousek det högerliberala partiet TOP 09 där han valdes till ordförande. Partiet fick i parlamentsvalet 2010 16,7 procent av rösterna och Schwarzenberg blev invald i deputeradekammaren. I den borgerliga koalitionsregering under Petr Nečas ledning var han åter utrikesminister 2010-2013.

Källor

Externa länkar

Tjeckiska politiker
Storkorset av första klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Personer från Prag
Födda 1937
Levande personer
Män
Bolland

Bolland, tysk grevlig adelsätt med franskt ursprung.

Ätten härstammar från fransmannen Pierre de la Bollánd, rådsherre vid hovet som sedermera flydde från Frankrike till Tyskland år 1614.    Hans sonson Dominique de la Bollánd (1625–1670) gick i svensk krigstjänst och deltog med stor utmärkelse under stora delar av 30-åriga kriget, nådde slutligen generallöjtnants samt utnämndes till riksråd 1660. 

Namnet Bolland har burits av bland andra:

 Adrienne Bolland
 Brian Bolland
 Dave Bolland (född 1986), kanadensisk ishockeyspelare
 Geard Bolland
 Jean Bolland

Efternamn
Saigō Takamori

Saigō Takamori, född 23 januari 1828 i Kagoshima, död 24 september 1877 i Kagoshima, var en japansk militär, samuraj och politiker från Satsumaprovinsen som spelade en avgörande roll under Meijirestaurationen.

Han var en av ledarna bakom Meijirestaurationen som 1868 formellt återgav kejsaren makten från shogunen. Saigō var befälhavare över de kejserliga trupperna och efter deras seger i inbördeskriget blev han en kort tid regeringschef. Saigōs son Saigō Tsugumichi valde också en militär karriär och 1874 ledde han en militärexpedition mot Paiwanfolket på södra Taiwan.

Efter att ha förlorat makten gjorde Saigō Takamori och lojala samurajer uppror, som blev känt som Satsumaupproret. När de besegrades av den nybildade värnpliktsarmén begick Saigō självmord.

Trots att Saigō reste sig mot centralregeringen blev han en populär folklig gestalt och 1898 restes en staty över honom i Uenoparken i Tokyo.

Takamori är förebilden för Moritsugu Katsumoto i filmen Den siste samurajen.

Referenser 

Födda 1828
Avlidna 1877
Personer i Japan under 1800-talet
Personer som begått självmord
Män
WP:Projekt Japan
Personer från Kagoshima
JAS-minnet

JAS-minnet är en skulptur på Långholmen i Stockholm, som skapades av konstnären Thomas Qvarsebo och restes 1994. Skulpturen bekostades av ett hotell på Långholmen. Verket påminner om haveriet av en Jas 39 Gripen den 8 augusti 1993 vid flyguppvisningen under Vattenfestivalen.

Det var en dramatisk händelse som bevittnades av tusentals åskådare. Piloten Lars Rådeström tappade kontrollen över planet, sköt ut sig med raketstol och klarade sig oskadd. Planet, ett av de första som levererats till flygvapnet, slog ner på Långholmen intill Västerbron, tog eld och totalförstördes. En person på marken fick brännskador. Händelsen satte stopp för vidare flyguppvisningar i samband med Vattenfestivalen.

JAS-minnet står på haveriplatsen, strax nedanför Västerbrons södra landfäste. Skulpturen är utförd i rostfritt stål och föreställer en papperssvala med spetsen i marken. På sockeln finns en inskription som lyder: “Här störtade JAS 39-Gripen under en flyguppvisning den 8 augusti 1993”. Intill olycksplatsen fanns under många år ett träd som bar spår av branden och hettan som uppkom i samband med haveriet. Trädet togs ned 2011.

Externa länkar

Långholmen
Skulpturer på Södermalm
Skulpturer i rostfritt stål
Minnesmärken i Sverige
Skulpturer av Thomas Qvarsebo
Skulpturer 1994
Hugo Hörlin

Anton Hugo Hörlin, född 30 juli 1851 i Marstrand, död 12 juli 1894 i Stockholm, var en svensk arkitekt, formgivare och konstindustriell mönsterritare.

Hugo Hörlin studerade vid Chalmerska slöjdskolan 1870–1873 med fortsatta studier 1873–1878 vid Kungliga akademien för de fria konsterna. Under studietiden var han anställd hos Victor von Gegerfelt i Göteborg och hos Magnus Isæus, Ernst Jacobsson, Per Ulrik Stenhammar, Johan Erik Söderlund i Stockholm. Det enda självständigt genomförda byggnadsprojektet var Carl Curmans annexbyggnad i Lysekil 1877.

År 1879 blev Hörlin överlärare i konstindustriell fackteckning vid Tekniska skolan i Stockholm. Han var styrelseledamot i Svenska Slöjdföreningen och som  sekreterare i Konstnärsklubben 1882–1888 genomdrev han beslutet om byggandet av Konstnärshuset. Han tillhörde Opponenterna. Hörlin arbetade även som konstnärlig ledare på Rörstrands porslinsfabrik. Hörlin är representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm.

Hörlin avled i en drunkningsolycka i Södertörns skärgård vid 42 års ålder. Han var far till skulptören Brita Hörlin.

Källor

Noter

Externa länkar

Vidare läsning 
 

 Representerade vid Nationalmuseum
Svenska arkitekter under 1800-talet
Svenska formgivare
Födda 1851
Avlidna 1894
Män
SBH
Personer från Marstrand
Peter Frederik Lunde

Peter Frederik Lunde, född den 3 maj 1803, död den 21 september 1893, var en dansk politiker.

Lunde var 1817-29 underofficer vid artilleriet och grundlade därefter ett gjuteri i Köpenhamn. Han deltog i stiftandet av Læseforeningen (1835) och Industriforeningen (1838) samt var 1840-51 "borgerrepresentant" (stadsfullmäktig) och 1846-48 ständerdeputerad. 

Han spelade en viktig roll i den frisinnade oppositionens uppträdande under Kristian VIII och var under marsdagarna 1848 representant för den radikala strömningen bland huvudstadens hantverkare. I augusti samma år stod han i spetsen för "hippodrommötena", vilka fordrade enkammarsystem samt allmän rösträtt. 

I den grundlagsstiftande riksförsamlingen 1848 lyckades han emellertid inte bli invald, men var 1850-52 medlem av folketinget. År 1852 blev han delägare i en stenkols- och tegelaffär på Bornholm, men förlorade sin förmögenhet på densamma och trädde sedermera i skuggan. 

År 1872 gjorde Lunde sig på nytt bemärkt, genom ett halvt socialistiskt förslag till arbetarfrågans lösning och särskilt till ett livräntesystem för arbetare, men vann inget inflytande på arbetarna.

Källor 

 

Födda 1803
Avlidna 1893

Danska Folketingsledamöter
Personer inom Danmarks näringsliv under 1800-talet
Danska militärer under 1800-talet
Män
Personer från Köpenhamn
Dublinbor

Dublinbor (Dubliners), är en novellsamling av James Joyce, utgiven 1914. Samlingen innehåller femton noveller som utspelar sig bland människor i Dublin i början av 1900-talet.

Boken finns i tre svenska översättningar, som Dublin-noveller i Emilie Kullmans översättning 1931, som Dublinbor i Thomas Warburtons översättning 1956 och som Dublinbor i Erik Anderssons översättning 2018.

Innehåll (originaltitlar inom parentes)
 Systrarna (The Sisters)
 Ett möte (An Encounter)
 Arabien (Araby)
 Eveline (Eveline)
 Efter loppet (After the Race)
 Två kavaljerer (Two Gallants) 
 Pensionatet (The Boarding House)
 Ett litet moln (A Little Cloud)
 Motstycken (Counterparts)
 Jord (Clay)
 Pinsam händelse (A Painful Case)
 Minnesdag på valbyrån (Ivy Day in the Committee Room)
 En mor (A Mother)
 Nåd (Grace)
 De döda (The Dead)

Referenser
Dublinbor Albert Bonniers förlag 

Dublin i skönlitteratur
Novellsamlingar
Skönlitteratur 1914
Irländska noveller
Engelskspråkig skönlitteratur
Verk av James Joyce
Jacob Branting (journalist)

Hjalmar Jacob Branting, född 11 augusti 1930 i Oscars församling, Stockholm, död 8 juli 2006 i Sankt Matteus församling, Stockholm, var en svensk journalist, poet och översättare. Han var son till advokaten Georg Branting och Rina, ogift Lind, samt sonson till Hjalmar Branting.

Biografi 
Efter fil. kand.-examen i litteraturvetenskap 1955 sökte sig Branting till pressen, och var en tid Dagens Nyheters korrespondent i London. År 1958 anställdes han som kulturredaktör på Arbetarbladet i Gävle och knöt dit en rad framstående skribenter i början av karriären, bland andra Sven Delblanc och Jan Myrdal. År 1965 rekryterades Branting av Karl Vennberg till Aftonbladets kultursida, där han var en av de ansvariga för den så kallade Innerspalten. Han lämnade tidningen 1995 efter en uppmärksammad konflikt om kultursidans omgörning, men fortsatte att publicera dagsverser, av vilka ett urval trycktes i boken Huller (1998). 

Som poet hade debuterade Branting med den samhällskritiska men fint livsbejakande diktsamlingen Idag röd (1960). Betydande är också hans översättningar och tolkningar av protestsånger av Joe Hill, Chicho Ferlosio (”Den svarta tuppen”) och andra.

Han var från 1953 till sin död gift med filosofie magister Elsa Heyman (född 1930), dotter till förste bibliotekarie Harald Heyman och Stina, ogift von Unge. En son till paret, Simon Branting (född 1955), var en tid gift med regissören Åsa Melldahl.

Bibliografi (urval) 
 Idag röd (Rabén & Sjögren, 1960)
 Sova ifred (Rabén & Sjögren, 1962)
 Lilla läseboken (Rabén & Sjögren, 1966)
 29 röster -67: 29 svenska författare (intervjuade av Jacob Branting, Björn Håkanson, Kjell Sundberg, FIB:s lyrikklubb, 1967)
 Huller (teckningar: Bengt Malmström, Ord & visor, 1998)

Redaktör
 Svenskt 60-tal: ung lyrik (Prisma, 1965). Ny uppl. 1970 avsedd för skolbruk
 Dansk utgåva: Ny svensk lyrik: en antologi (1966)
 Lasse Lucidor: Dikter (FIB:s lyrikklubb, 1972)

Översättningar
 En sång ett vapen: 6 spanska motståndssånger (arr. för sång med gitarr eller piano: Ulf Björlin, 1965)
 Joe Hill: Joe Hills sånger = The complete Joe Hill song book (under redaktion av Enn Kokk, översättningar av Jacob Branting och Rune Lindström, Prisma, 1969)
 Barrie Stavis: Joe Hill (The man who never died) (otryckt översättning och bearbetning för Svenska riksteatern 1978)
 Dick Bruna: Miffy går på museum (Nijntje in het museum) (Ordalaget, 2001)
 Dick Bruna: Vi har en orkester (Wij hebben een orkest) (Ordalaget, 2004)

Referenser 

Män
Födda 1930
Avlidna 2006
Journalister från Stockholm
Författare från Stockholm
Översättare från Stockholm
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska poeter under 1900-talet
Svenska översättare under 1900-talet
Översättare från engelska
Översättare från spanska
Översättare från nederländska
Harald Molin

Harald Malte Molin, vanligen kallad H.M. Molin, född 23 november 1873 i Göteborgs domkyrkoförsamling, död 11 juni 1963 i Slottsstadens församling, Malmö, var en svensk ingenjör.

Efter mogenhetsexamen i Norrköping 1891 utexaminerades Molin från Chalmers tekniska läroanstalt i Göteborg (maskinteknik) 1895 och från Polytechnikum i Zürich 1898. Han var ritare vid Jonsereds Fabrikers AB 1895–1896 och ingenjör vid dess verkstadsavdelning 1898–1906. Han var föreståndare för Malmö stads elektricitetsverk 1906–1912 (som efterträdare till Axel Estelle) och verkställande direktör för Malmö stads gas- och elektricitetsverk 1912–1939 (han efterträddes av Harry Tham).

Molin var ledamot av Malmö Caroli församlings kyrkoråd 1910–1920, av byggnadsnämnden 1910–1922 och av avlöningsnämnden 1919–1933. Han var ledamot av styrelsen för Svenska Elverksföreningen 1910–1939, vice ordförande 1923–1933, ordförande 1933–1939, hedersledamot från 1939, ledamot av styrelsen för Svenska gasverksföreningen 1915–1935, vice ordförande 1925 och 1928–1936, ordförande 1926–1927, hedersledamot från 1935, ledamot av styrelsen för Gas- och koksverkens ekonomiska förening 1921–1936, ledamot av styrelsen för Svenska elverkens ekonomiska förening 1918–1932, vice ordförande 1926–1932, revisor i Södra Sveriges Ångpanneförening 1913–1943, ordförande i Skånska Ingenjörsklubben 1932–1936, ordförande i Svenska elektriska materielkontrollanstaltens nämnd 1936–1943 och ordförande i Svenska elverksföreningens tariffkommitté 1939–1944.

Molin utarbetade minnesskrifterna Malmö gasverk 1854–1929 (1929) och Malmö stads elektricitetsverk. Dess tillkomst och utveckling under halvseklet 1901–1950 (1951).

Källor
 Svensk biografisk kalender I. Malmöhus län (Gullberg, Hjalmar - Uggla, Torsten, utg., 1919), sid. 223
 

Svenska maskiningenjörer
Kommunaltekniker i Malmö
Födda 1873
Avlidna 1963
Män
Ingenjörer från Göteborg
Jens Thiis

Jens Peter Thiis, född den 12 maj 1870 i Kongshavn i Aker (nu Oslo), död den 27 juni 1942 i Oslo, var en norsk konsthistoriker.

Thiis ville först bli målare, men började studera konsthistoria under Lorentz Dietrichson. Därefter studerade han mellan 1892 och 1896 under långa perioder i Tyskland, Italien, Belgien och Frankrike. 1895 blev han konservator vid Nordenfjeldske kunstindustrimuseum i Trondheim, där han upprättade en vävstuga som utförde gobelänger efter bland andra Gerhard Munthe, samt inrättade ett art noveau-rum (William Morris och Henry van de Velde). Efter en ny studieresa i Florens skrev han Leonardo da Vinci I. Florentinertiden (1909 och 1949).

Efter hand kom Thiis att koncentrera sig på nordisk och fransk konst, och sedan han 1908 hade blivit direktör för Nasjonalgalleriet verkade han flitigt för att öka konstintresset, både som skribent och som föreläsare. Han gav ut ett flertal större verk: Norske malere og billedhuggere (3 band, 1904–1907), Fransk aand og kunst (4 band, 1917–1939), Nordisk kunst idag (1923), Edvard Munch og hans samtid (1933), Renoir (1940), och flera artikelsamlingar: Samlede avhandlinger om nordisk kunst (1920), Fra Nilen til Seinen (1936) och Kunst gammel og ny (1937), samt avsnittet Malerkunsten i det 19. og 20. aarhundrede i Norsk kunsthistorie (band 2, 1927).

I Nasjonalgalleriet i Oslo, där han var direktör till 1941, skapade han en representativ Munch-samling och byggde upp den franska samlingen.

Familj 
Thiis var far till Helge Thiis och Ragna Thiis Stang.

Källor

Externa länkar 

Norska konsthistoriker
Forskare från Oslo
Födda 1870
Avlidna 1942
Män
Norska historiker under 1900-talet
Frommel

Frommel är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

 Carl Ludwig Frommel (1789–1863), tysk konstnär
 Emil Frommel (1828–1896), tysk präst och författare
 Gaston Frommel (1862–1906), schweizisk teolog och filosof
 Max Frommel (1830–1890), tysk evangelisk teolog
 Richard Frommel (1845–1912), tysk gynekolog

Tyska efternamn
Ekastiga

Ekastiga är ett naturreservat i Höörs kommun.

Reservatet består av ett kuperat landskap med mjuka former mellan dalar och kullar, ett så kallat kameslandskap. Området är omväxlande med skog, betes- och åkermarker. En brant bokskogsklädd rullstensås, som är en typisk sydskånsk ås, löper mellan Ekastiga och Jularp. Vid åsen finns flera åsgropar som är lämningar av isblock från inlandsisens avsmältning som skapat groparna när blocken smälte. Utöver bokskogsåsen finns ädellövskog och mindre klibbalkärr. I norr dominerar granskog. I reservatets alkärr finns den rödlistade hårklomossan.

Reservatet avsattes för rekreation och friluftsliv 1980 och arealen utökades den 14 oktober 1986

Vägbeskrivning 
Från riksväg 13 strax norr om Höör tar man av mot Frostavallen. Efter cirka 1,3 km är man framme vid Ekastiga.

Referenser 
 Informationsskylt vid naturreservatet
 Länsstyrelsen i Skåne län - Naturvårdsprogram
 Länsstyrelsen i Skåne län Skånes skogar – historia, mångfald och skydd. ISSN 1402-3393

Noter

Externa länkar 
 Länsstyrelsen i Skåne
 Naturvårdsverket

Naturreservat i Höörs kommun
Naturskyddsområden bildade 1980