kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Elias Eller

Elias Eller, född den 4 juli 1690 i Ronsdorf (Rhenprovinsen), död där den 16 maj 1750, var en tysk svärmare.

Eller stiftade 1726 tillsammans med en reformert predikant Schleiermacher ellerianernas eller ronsdorfarnas sekt, som utmärkte sig för den mest utpräglade mysticism, framkallad och underhållen genom läsning av Jakob Böhmes skrifter och Johannes uppenbarelse. 

Sig själf kallade Eller Sions fader och sin hustru Sions moder (jfr Uppb. 12). Med anledning därav kallades hans anhängare även sioniter. Liksom så många andra mysticismens sektbildningar vid 1700-talets början blev även denna ett hem för grov osedlighet. Kort efter Ellers död upplöstes sekten genom regeringens inskridande.

Källor 

 

Födda 1690
Avlidna 1750
Pietism
Personer i Tyskland under 1700-talet
Män
Mor Hulda

Mor Hulda (tyska: Frau Holle, "Fru Holle") är i tysk folktro namnet på en kvinnlig vätte.

Särskilt i Mellantyskland har tron varit starkt utbredd, och i många äventyr uppträder mor Hulda som den goda, hjälpsamma fen, som på många sätt ingriper i det dagliga livets förhållanden; hon ger jorden fruktbarhet och förefaller i flera fall att ha fått drag av Marialegendernas egenheter. Men från de övernaturliga väsen, huldrorna, från vilka gestalten mytologiskt och språkligt härstammar, har hon även ärvt vissa kusliga drag, genom att hon görs till härskarinna över de dödas själar. På många platser i Tyskland har förekommit en form av kult av henne, särskilt vid Meissner vid Kassel.

Sagan om mor Hulda, även kallad Fru Holle är i Sverige huvudsakligen känd från Bröderna Grimms samlingar. Redan 1697 ingick emellertid en liknande berättelse i Charles Perraults Gåsmors sagor som Les fées (Féen eller Féerna).

Sagan enligt bröderna Grimm 
En flicka behandlas orättvist av sin styvmor som istället föredrar sin egen men lata dotter. En dag tvingar styvmodern flickan att hoppa i en brunn efter en spole (alternativt slända) som hon av misstag tappat. Genom brunnen kommer flickan till en äng med solsken och blommor i mängd (alternativt till en värld ovanpå moln). Där utsätts flickan för en rad prövningar, hon ska till exempel tömma en ugn som är fylld med färdiggräddat bröd och hon ska skaka ett träd som är tungt av mogna äpplen. Flickan utför uppgifterna direkt. Sedan når hon fram till mor Hulda där hon får uppgiften att skaka sängkläderna. Partiklarna som skakas ur faller till jorden som snö. Efter en tid är mor Hulda nöjd och flickan belönas med regn av guld.

Flickans lata styvsyster är nu avundsjuk och när hon får veta hur flickan kom till guldet hoppar hon likaså i brunnen. Den bekväma systern vägrar däremot alla uppgifter och bestraffas till slut med ett regn av beck.

Sagan enligt Charles Perrault 
En änka har två döttrar. Den äldsta är som sin mor högmodig medan den yngsta brås på sin avlidne far och är dessutom vacker. Den yngsta måste två gånger om dagen gå till brunnen för att hämta vatten. En dag ber en fattig kvinna att få dricka varpå den yngre låter henne dricka ur krukan. Gumman är en förklädd fé som ger dottern gåvan att för varje ord hon talar faller antingen en blomma eller en ädelsten ur munnen. När änkan skickar sin äldsta dotter till brunnen får fén dricka direkt ur brunnen och ger sedan flickan gåvan att för varje ord hon talar kommer det en orm eller groda ur munnen på henne. När modern försöker slå den yngsta dottern flyr hon till skogs och möter en prins som hon gifter sig med. 

Modern jagar sedan bort den äldsta systern, som går under i en ödemark.

Bearbetningar
Den slovakiske regissören Juraj Jakubisko använde bröderna Grimms saga som förlaga till sin film Perinbaba från 1985, med Giulietta Masina i rollen som mor Hulda.

Se även
Det svarta skrinet och det röda

Källor

Övernaturliga väsen
Germansk mytologi
Bröderna Grimms sagor
Salmonsens
Holle

är en kommun och ort i Landkreis Hildesheim i förbundslandet Niedersachsen i Tyskland.

Referenser 

Kommuner och städer i Landkreis Hildesheim
Dale Clarke

Dale Clarke, född 23 mars 1978 i Sarnia, Ontario, är en kanadensisk före detta professionell ishockeyspelare. Clarke har tidigare spelat i Elitserien för Brynäs IF.

Säsongen 2000–01 spelade Clarke tre matcher för NHL-laget St. Louis Blues.

Klubbar 
  St. Louis Blues 2000–2001
  Peoria Rivermen, ECHL, 2000–2001
  Worcester IceCats, AHL, 2000–2002
  Hershey Bears, AHL, 2002
  Cincinnati Mighty Ducks, AHL, 2002–2003
  Tappara 2003–2004, 2006–2007, 2012–2013
  Grizzly Adams Wolfsburg 2004–2005
  Kassel Huskies 2005–2006
  Esbo Blues 2007–2009, 2011–2012
  HIFK 2009–2010
  Brynäs IF 2010–2011

Referenser

Män
Födda 1978
Levande personer
Kanadensiska ishockeyspelare
Ishockeyspelare i Brynäs IF
Spelare i Tappara
Spelare i Esbo Blues
Spelare i St. Louis Blues
Spelare i Hershey Bears
Spelare i Peoria Rivermen (1996–2005)
Spelare i Worcester Icecats
Spelare i Cincinnati Mighty Ducks
Spelare i Grizzly Adams Wolfsburg
Spelare i Kassel Huskies
Spelare i HIFK Hockey
Idrottare från Sarnia
Ishockeyspelare i St. Lawrence Saints (herrar)
Alumner från St. Lawrence University
NHL-spelare som inte blivit valda i NHL Entry Draft
Carl Herlitz

Carl Herlitz, född 14 november 1914 i Uppsala församling i Uppsala län, död 27 september 2003 i Danderyds församling i Stockholms län, var en svensk militär.

Biografi
Herlitz avlade officersexamen vid Krigsskolan 1937 och utnämndes samma år till fänrik vid Smålands artilleriregemente, där han befordrades till löjtnant 1939 och till kapten 1945. Han studerade vid Krigshögskolan 1944–1946, inträdde i Generalstabskåren 1948 och tjänstgjorde vid staben i III. militärområdet 1948–1952. Han tjänstgjorde vid Karlsborgs luftvärnsregemente 1952–1954 och vid Luftvärnsavdelningen i Arméstaben 1954–1955. År 1955 befordrades han till major i Generalstabskåren, varpå han var adjutant och chef för Adjutanturavdelningen i Försvarsstaben 1955–1959. Han utbildade sig vid Försvarshögskolan 1956, befordrades till överstelöjtnant vid Roslagens luftvärnsregemente 1959 och var förste lärare vid Luftvärnsskjutskolan 1959–1963. År 1964 befordrades han till överste, varefter han var chef för Luftvärnsskjutskolan 1964–1966 och chef för Luleå luftvärnskår 1966–1968. Herlitz befordrades 1968 till överste av första graden och var luftvärnsinspektör vid Arméstaben 1968–1975, varefter han 1975 inträdde i reserven. Han var sakkunnig i 1967 års luftförsvarsutredning.

Om Herlitz verksamhet som luftvärnsinspektör och sakkunnig i luftförsvarsutredningen berättas i en nekrolog att det ”diskuterades avvägningsfrågor i första hand mellan flyg och luftvärn men också inom luftvärnet. Carl Herlitz hade att balansera mellan två mycket engagerade grupperingar med olika syn på luftvärnets framtida beväpningen [sic]. Den ena  gruppen ville satsa på att utveckla automatkanonsystemen med ny eldledningsutrustning och smartare ammunition. Den andra ville introducera lättrörliga luftvärnsrobotsystem. Beslutet blev att svensktillverkade robotar skulle anskaffas, men också att bibehålla och i viss mån utveckla de befintliga automatkanonerna. Luftvärnet påbörjade därmed en mycket framgångsrik förnyelse- och uppbyggnadsperiod som inleddes under Carl Herlitz fasta ledning.”

Carl Herlitz invaldes 1967 som ledamot av Kungliga Krigsvetenskapsakademien. Han var akademiens sekreterare 1972–1978 och redaktör för Kungliga Krigsvetenskapsakademiens handlingar och tidskrift 1977–1981. Han skrev boken Svenska arméns regementen och ett större antal artiklar inom militärhistoria. Han var vice ordförande i styrelsen för Statens försvarshistoriska museer 1976–1984 och ledamot av Försvarets traditionsnämnd.

Carl Herlitz var son till Nils Herlitz och Gurli Lindström. Han är begravd på Djursholms begravningsplats.

Utmärkelser
  Riddare av Svärdsorden, 1955.
  Kommendör av Svärdsorden, 6 juni 1968.
  Kommendör av första klass av Svärdsorden, 5 juni 1971.

Källor

Noter

Vidare läsning

Överstar i svenska armén
Svenska regementschefer
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Kommendörer av första klass av Svärdsorden
Svenska militärer under 1900-talet
Militärer från Uppsala
Gravsatta på Djursholms begravningsplats
Födda 1914
Avlidna 2003
Män
Moskva (olika betydelser)

Moskva kan avse:

 Moskva (Enquist) – ett drama av Per Olov Enquist från 2000
 787 Moskva – en asteroid
 Hotel Moskva – ett hotell i centrala Belgrad, Serbien

Geografi
 Moskva – Rysslands huvudstad
 Moskvafloden – en rysk flod vid vilken den ryska huvudstaden Moskva är belägen
 Guvernementet Moskva – ett guvernement i Kejsardömet Ryssland och i Sovjetunionen
 Moskva oblast – ett oblast i Ryska federationen
 Moskva (distrikt) – en rajon i Kirgizistan

Örlogsfartyg
 Moskva (helikopterkryssare) – rysk helikopterkryssare i Kondor-klass
 Moskva (robotkryssare) – rysk robotkryssare i Atlant-klass

Se även
 Moscow – flera betydelser
 Moskovskij – flera betydelser

krc:Москва (кинотеатр)
pl:Kino Moskwa
Svenska Lifs hus

Svenska Lifs hus är en byggnad på Smålandsgatan 16 vid Norrmalmstorg i centrala Stockholm uppförd 1898-1900 för Svenska Lifförsäkringsbolaget.

Historik
Svenska Lifförsäkringsbolaget hade bildats 1891 och hade till en början kontor på adressen Norrmalmstorg 1. I samband med beslutet att uppföra ett eget hus utlystes en arkitekttävling 1898 som vanns av Johan Laurentz, i konkurrens med Ferdinand Boberg och Gustaf Wickman.

Byggnaden som restes av byggmästaren Per Sundahl 1898-1900 är liksom många av Laurentz fasader från 1890-talets slut helt utförd i natursten - i detta fall ljus Gotlandskalksten. Stilen kan beskrivas som sekelskiftesbarock med en rik dekor och äkta material, men formspråket ger också en försmak av den annalkande jugendstilen. Bolagets namn går igen på den nedre balkongen samt i volutgavelns klocka. Det kraftigt formade taket är täckt med svenskt skiffer och kopparplåt.

I bottenvåningen inreddes butiker och en postvaktslägenhet. Försäkringsbolaget hade sina lokaler med den stora expeditionssalen en trappa upp. I anslutning till denna fanns ackvisitionsrum och korrespondensrum. Kassavalven var tre till antalet och låg i tre våningar, byggda av betong med ingjutna stålstänger. De tre översta våningarna innehöll bostadslägenheter om nio rum och kök. I trevåningshuset mot Biblioteksgatan fanns våningar på sju rum och kök. Byggnaden var en av de tidiga i staden med vattenklosett. 

Byggnadens inre genomgick en genomgripande ombyggnad under slutet av 1950-talet och få ursprungliga interiörer återstår idag.

Bilder

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Norrmalm
Byggnader ritade av Johan Laurentz
Claudio Coello

Claudio Coello, född 1642 i Madrid, död 20 april 1693 i Madrid, var en spansk målare.

Coello var en mycket ansedd hovmålare i Madrid, och utförde religiösa bilder och porträtt i olja samt även större bilder i al fresco såsom i kupolen i augustinerkyrkan i Zaragoza. Typisk för hans stil är den stora tavlan i Escorialkyrkan Procession med den undergörande hostian.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Födda 1642
Avlidna 1693
Män
Spanska konstnärer
Konstnärer från Madrid
Sandrocka

Sandrocka (Leucoraja circularis) är en fiskart tillhörande familjen egentliga rockor.

Utseende 
En rocka med gulbrun ovansida, vit undersida och korta vingar och nos. På ovansidan har den ett 10-tal ljusa fläckar med mörk bård. Den har flera rader av hudtänder på rygg och stjärt. Längden är normalt kring 70 cm, men hanen kan bli upp till 120 cm, honan något kortare.

Vanor 
Sandrockan är en bottenfisk som föredrar sandbottnar på ett djup mellan 70 och 275 m, vanligen kring 100 m. I Medelhavet kan den dock gå ner till över 670 m. Födan består framför allt av fiskar.

Fortplantning 
Trots att fisken är äggläggande, har honan och hanen en regelrätt parning med omfamning. Honans äggkapslar är gula, 5 gånger 9 cm stora och med fästtrådar på ena sidan.

Utbredning 
Sandrockan finns i nordöstra Atlanten från Island, södra Norge och kring Brittiska öarna över norra Nordsjön och Skagerack (dock inte vid svenska kusten) till västra Medelhavet och Marocko.

Status 
Arten är klassificerad som sårbar ("VU") av IUCN, underklassificering ("A2bcd+3bcd+4bcd"), och populationen minskar. Främsta hotet är överfiskning, speciellt genom djuphavsfiske.

Referenser 

Rockor
Darwins groda

Darwins groda (Rhinoderma darwinii), är en liten groda på endast tre centimeter vars hane passar äggen i sin strupsäck.

Arten förekommer i centrala Chile och kanske i angränsande regioner av Argentina. Den lever i låglandet och i bergstrakter upp till 1340 meter över havet. Exemplaren vistas i träskmarker och i skogar med träd av släktet Nothofagus. Honan lämnar äggen i ett skikt av mossa eller löv.

Honan överlämnar de 30 äggen till hanen och låter honom vakta ungarna och förse dem med näring. Under pappans vård genomgår ungarna en förvandling från ägg till grodlarv och sedan till minigroda . Efter de 50-70 dagar som det tar för detta att ske, så "hostar" hanen ut dem ur munnen.

Beståndet hotas av torka och av aktiva vulkaner. IUCN listar arten som starkt hotad (EN).

Noter 

Stjärtlösa groddjur
Groddjur i neotropiska regionen
Dalarö Hotel Bellevue

Dalarö Hotel Bellevue är ett hotell i Dalarö i Haninge kommun i södra Storstockholm. Byggnaden uppfördes ursprungligen som sommarbostad åt byggmästaren Alf Wallander 1884-86 i holländsk renässansstil. Sedan 1899 har huset används omväxlande som hotell och rekreationshem.

Historia
Byggnaden uppfördes av byggmästaren och konstmecenaten Alf Wallander som sommarhus för egen räkning. Under Wallanders tid bjöds en rad konstnärer och kulturpersonligheter in, bland annat August Strindberg, Anders Zorn och Bruno Liljefors. Efter Wallanders död 1891 övertogs huset av Arne Hjort, ägare till Bahco. Hjort fortsatte Wallanders tradition att bjuda in konstnärer fram till sin död 1899. Efter Hjorts död 1899 köptes byggnaden av det dåvarande Dalarö hotell och fungerade som annex fram till då hotellets huvudbyggnad vid Dalarö brygga brann ned 1919. Efter det blev byggnaden ett självständigt hotell och fick namnet Dalarö Hotel Bellevue.

Efter Kreugerkraschen såldes hotellet till S:t Lukasstiftelsen som använde byggnaden som rekrationshem för sin medlemmar. Under 1950-talet lät stiftelsen genomföra en modernisering av fastigheten, bland annat sänktes taken i rummen och de 22 kakelugnarna togs bort och dumpades i Jungfrufjärden. Stiftelsen såldes huset 1981 till privata ägare som återupptog hotellverksamheten under namnet Dalarö hotell. En omfattande renovering genomfördes med start 2001 och efter renoveringen återtogs det gamla namnet Dalarö Hotel Bellevue.

Referenser

Dalarö
Hotell i Stockholms län
Bränder 1919
Admiral Nachimov

Admiral Nachimov kan avse:

 Pavel Nachimov (1802–1855), rysk amiral
 Admiral Nachimov– en sovjetisk film från 1947 regisserad av Vsevolod Pudovkin, se Svarta havets hjälte

Fartyg döpta efter amiralen 
 S/S Admiral Nachimov – ett tyskt passagerarfartyg S/S Berlin sjösatt 1925, ryskt efter andra världskriget
 Admiral Nachimov (1885) – en rysk pansarkryssare 
 Admiral Nachimov – tidigare namn på den lätta kryssaren Chervona Ukraina
 Admiral Nachimov (1951) – en kryssare av Sverdlov-klass
 Admiral Nachimov (1969) – en kryssare av Berkut A-klass
 Admiral Nachimov (1986) – en robotkryssare av Kirov-klass, som ursprungligen hette Kalinin.
Pjotr Velikij

Pjotr Velikij kan syfta på: 
Pjotr Velikij (1872) – var ett slagskepp i ryska flottan som sjösattes 1872, namnet till heder åt Peter den store
Pjotr Velikij (1996) – är en slagkryssare i ryska flottan av Orlan-klass som sjösattes 1996 under namnet Yury Andropov, nuvarande namn till heder åt Peter den store
 Pjotr Velikij (film, 1910) – en rysk stumfilm från 1910
20 Years of Narada Piano

20 Years of Narada Piano är ett samlingsalbum från 2001. Det nådde plats 12 på Billboards topplista.

Låtlista

CD 1 
 "Endings" – Michael Jones – 5:33
 "Sunrise" – Kostia – 5:02
 "Dark Eyes" – Wayne Gratz – 4:07
 "Beloved" – David Lanz – 3:39
 "Water Circles" – Mia Jang – 4:40
 "Minor Truths" – Fred Simon – 2:25
 "Poetic Justice" – Sheila Larkin – 4:48
 "Bethel" – Paul Cardall – 2:56
 "Orcas" – Michael Gettel – 3:49
 "Jonathan's Lullaby" – Ira Stein – 4:54
 "August 23, 1962" – Sheldon Mirowitz – 3:26
 "Innocence" – Spencer Brewer – 2:57
 "Watercolors" – Michael Gettel – 3:56
 "Good Question" – Wayne Gratz – 2:33
 "Flowers On The Water" – Kostia – 4:31
 "La Source" – Ira Stein – 2:07
 "Ghost Mountain" – Spencer Brewer – 4:47

CD 2 
 "Before The Last Leaf Falls" – David Lanz – 3:26
 "Diamonds For Stones" – Paul Cardall – 2:42
 "First Light" – Michael Whalen – 2:33
 "Evening" – Michael Jones – 5:07
 "Aspens In January" – Michael Gettel – 7:23
 "Lily Pond" – Mia Jang – 3:37
 "Ever After" – Keiko Matsui – 5:44
 "Continuum" – Ira Stain – 3:06
 "Sister Bay" – Fred Simon – 2:23
 "Vesuvius" – David Lanz – 4:10
 "First Kiss" – David Arkenstone – 3:25
 "The Glen" – Bradley Joseph – 4:07
 "Turning" – Bob Read – 4:08
 "Return To Love" – Michael Jones – 4:11
 "Light And Darkening" – Allaudin Mathieu – 7:16
 "Which Is Yes" – Spencer Brewer – 4:07
 "Strawberry Fields Forever" – David Lanz – 3:53

Källor

Externa länkar 
 

Dubbla samlingsalbum
Samlingsalbum 2001
New Age-album
Chișinăus internationella flygplats

Chișinăus internationella flygplats (Rumänska: Aeroportul Internațional Chișinău, IATA-förkortning: KIV, ICAO-förkortning: LUKK) är en internationell flygplats i Moldaviens huvudstad Chișinău.

Flygbolag och destinationer 

Flygplatser i Moldavien
Ingarö socken

Ingarö socken i Uppland ingick i Värmdö skeppslag, ingår sedan 1974 i Värmdö kommun och motsvarar från 2016 Ingarö distrikt.

Socknens areal var den 1 januari 1961 75,05 kvadratkilometer, varav 73,46 km² land.  År 2000 fanns här 4 895 invånare. Godset Beatelund, tätorterna Brunn, Långvik, Fågelvikshöjden och Ingaröstrand, orterna Fågelvik, Nykvarn och Björnö samt sockenkyrkan Ingarö kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Ingarö församling bildades 1792 genom en utbrytning ur Värmdö församling. 

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Ingarö församling och för de borgerliga frågorna till Ingarö landskommun. Landskommunen inkorporerades 1952 i Gustavsbergs landskommun som 1974 uppgick i Värmdö kommun. Församlingen uppgick 2010 i Gustavsberg-Ingarö församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Ingarö, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Värmdö skeppslag. De indelta båtsmännen tillhörde Södra Roslags 2:a båtsmanskompani.

Geografi
Ingarö socken ligger öster om Stockholm och omfattar Ingarö och södra delen av Farstalandet samt mindre öar som Södra Lagnö och med Ingaröfjärden i sydväst och Nämdöfjärden i söder. Socknen är starkt kuperad med skog och berg och viss odlingsbygd i dalar och sänkor.

Fornlämningar
En boplats från stenåldern är funnen samt stensättningar från bronsåldern.  Från järnåldern finns åtta gravfält.

Namnet
Namnet (1527 Inga) kommer från Ingaröfjärden vars namn har oklar tolkning.
Socknen benämndes också tidigare Pilhamns socken

Befolkningsutveckling

Referenser

Externa länkar

Socknar i Värmdö skeppslag
Indelningar i Värmdö kommun
Möja landskommun

Möja landskommun var en tidigare kommun i Stockholms län.

Administrativ historik
Den 1 januari 1863, när kommunalförordningarna började tillämpas, skapades över hela riket cirka  kommuner, varav 89 städer, 8 köpingar och resten landskommuner.

Då inrättades i Möja socken i Värmdö skeppslag i Uppland denna kommun.

1952 genomfördes den första av 1900-talets två genomgripande kommunreformer i Sverige. Då uppgick denna kommun i storkommunen Djurö landskommun.

Nästa kommunreformen genomfördes här år 1974 och innebar att Djurö kommun upphörde och lades samman med Värmdö kommun.

Källor

Sveriges kommuner 1863-1951
Indelningar i Värmdö kommun
Tidigare kommuner i Stockholms län
Möja socken

Möja socken i Uppland ingick i Värmdö skeppslag, ingår sedan 1974 i Värmdö kommun och motsvarar från 2016 Möja distrikt.

Socknens areal var den 1 januari 1961 56,47 kvadratkilometer, varav 56,04 km² land. År 2000 fanns här 304 invånare. Sockenkyrkan Möja kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Möja församling bildades 1638 genom en utbrytning ur Värmdö församling. Egen jordebokssocken 1890. 

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Möja församling och för de borgerliga frågorna till Möja landskommun. Landskommunen inkorporerades 1952 i Djurö landskommun som 1974 uppgick i Värmdö kommun. Församlingen uppgick 2002 i Djurö, Möja och Nämdö församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Möja, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Värmdö skeppslag. De indelta båtsmännen tillhörde Södra Roslags 2:a båtsmanskompani.

Geografi
Möja socken ligger i Stockholms skärgård och omfattar öar som Möja och Södermöja vid Kanholmsfjärden samt öar i Nassa skärgård. Socknen är småkuperad med skog och kala klippor.

Fornlämningar
Fynd saknas från förhistorisk tid. Från historisk tid finns ryssugnar.

Befolkningsutveckling

Namnet
Namnet (1300 Myghi) kommer från ön och innehåller muga, 'hög, massa' syftande på en höjd/berg på ön.

Referenser

Externa länkar

Socknar i Värmdö skeppslag
Indelningar i Värmdö kommun
Möja församling

Möja församling var en församling i Stockholms stift och i Värmdö kommun i Stockholms län. Församlingen uppgick 2002 i Djurö, Möja och Nämdö församling.

Administrativ historik
Församlingen bildades 1638 genom en utbrytning ur Värmdö församling.

Församlingen var till 1869 annexförsamling i pastoratet Värmdö, Södra Ljusterö, Boo och Möja som även från 1683 omfattade Djurö församling och från 1792 Ingarö församling. Från 1869 till 1 maj 1902 var den annexförsamling i pastoratet Värmdö, Boo, Djurö, Möja och Ingarö som från 1 januari 1902 även omfattade Gustavsbergs församling. Från 1 maj 1902 till 1962 var den annexförsamling i pastoratet Värmdö och Möja som till 1 maj 1929 även omfattad Djurö församling. Från 1962 till 2002 var den annexförsamling i pastoratet Djurö, Nämdö och Möja. Församlingen uppgick 2002 i Djurö, Möja och Nämdö församling.

Kyrkor 

 Möja kyrka

Se även
Möja socken
Möja distrikt

Källor 

Indelningar i Värmdö kommun
Historiska församlingar i Stockholms stift

Upplösningar 2002
Djurö socken

Djurö socken i Uppland ingick i Värmdö skeppslag, ingår sedan 1974 i Värmdö kommun och motsvarar från 2016 Djurö distrikt.

Socknens areal var den 1 januari 1961 81,82 kvadratkilometer, varav 79,23 km² land. År 2000 fanns här 3 651 invånare. Tätorten Stavsnäs, Sandhamn samt tätorten och kyrkbyn Djurö med sockenkyrkan Djurö kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Djurö församling bildades 1683 genom en utbrytning ur Värmdö församling. 

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Djurö församling och för de borgerliga frågorna till Djurö landskommun. Vindö med kringliggande öar överfördes hit 1926 från Värmdö socken. Landskommunen utökades 1952. Då ombildades Djurö till "storkommun" genom sammanläggning med de tidigare kommunerna Möja och Nämdö. Kommunen uppgick 1974 i Värmdö kommun. Församlingen uppgick 2002 i Djurö, Möja och Nämdö församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Djurö, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Värmdö skeppslag. De indelta båtsmännen tillhörde Södra Roslags 2:a båtsmanskompani.

Geografi
Djurö socken ligger i Stockholms skärgård och omfattar östra delen av Fågelbrolandet och öar som Vindö Djurö, Runmarö, Harö, Sandö vid Kanholmsfjärden. Socknen är småkuperad med skog och kala ytor.

Fornlämningar
Fynd saknas från förhistorisk tid. Från historisk tid finns ryssugnar, en labyrint och en skans.

Befolkningsutveckling

Namnet
Namnet (1538 Diurö) innehåller djur i betydelsen 'högvilt, hjortdjur'.

Se även
Djurö församling

Referenser

Externa länkar

Socknar i Värmdö skeppslag

Indelningar i Värmdö kommun