kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Taeko Namba

Taeko Namba, är en japansk före detta bordtennisspelare och världsmästare i mixed dubbel och lag.

Hon spelade sitt första VM 1956 och 1959 - 4 år senare sitt 3:e och sista. Under sin karriär tog hon 4 medaljer i bordtennis-VM, 3 guld och 1 brons.

Nambas största merit är vinsten i damdubbelfinalen 1959 tillsammans med Kazuko Ito-Yamaizumi då man vann över landsmännen Kimiyo Matsuzaki och Fujie Eguchi i tre raka set (21-19, 21-15, 21-14).

Hon var vänsterhänt och spelade med pennskaftsfattning.

Meriter 
Bordtennis VM
 1956 i Tokyo
 kvartsfinal dubbel
 1957 i Stockholm
 kvartsfinal dubbel
 3:e plats mixed dubbel med Keisuke Tsunoda)
 1:a plats med det japanska laget
 1959 i Dortmund
 kvartsfinal singel
 1:a plats dubbel (med Kazuko Ito-Yamaizumi) 
 kvartsfinal mixed dubbel 
 1:a plats med det japanska laget

 Asian Games
 1958 i Tokyo
 1:a plats singel
 3:e plats mixed dubbel 
 1:a plats med det japanska laget

 Öppna engelska mästerskapen
 1957  – 1:a plats dubbel (med Tomie Okawa) ,  1:a plats mixed dubbel (med Keisuke Tsunoda)

Externa länkar 
 ITTF.com

Källor 
 Taeko Namba i ITTFs - Databank
 Svenska Bordtennisförbundets webbplats

Referenser 

Japanska bordtennisspelare
Världsmästare i bordtennis
Kvinnor
WP:Projekt Japan
Hathayoga pradipika

Hathayoga pradipika (sanskrit: Haṭhayoga-Pradīpikā, हठ योग प्रदीपिका) är en klassisk lärobok i hathayoga. Den skrevs på 1400-talet av Svami Svatmarama som var lärjunge till Svami Gorakhnath. Hathayoga pradipika är därmed den äldsta bevarade hathayoga-texten och en av de tre klassiska texterna, vid sidan av Gheranda Samhita och Shiva Samhita.

Boken består av fyra kapitel:
 Asana: Svatmarama hedrar sina lärare, förklarar varför han skrivit boken och vem han skrivit den för. Han beskriver hur och var yoga bör utövas. Svatmarama beskriver sedan 15 asana, och ger rekommendationer för matvanor.
 Pranayama: Svatmarama tar upp sambanden mellan andning, sinne, kundalini, bandha, nadi och prana. Sedan beskriver han sex karman och åtta kumbhaka.
 Mudror: Författaren beskriver tio olika mudror.
 Samadhi: Svatmarama diskuterar samadhi, laya, nada, två mudror och yogans fyra steg.

Hathayoga pradipika är tillägnad Lord Adinatha, vilket är ett annat namn för Shiva (en hinduisk gud för förstörelse och förnyelse), som anses ha uppenbarat hathayogans mysterier för sin gudomliga gemål Parvati.

Referenser

Externa länkar 
 Text på sanskrit med översättning till engelska
 Akers, Brian. 2002. The Hatha Yoga Pradipika 

Yoga
Stor ålbrosme

Stor ålbrosme (Lycodes esmarkii) är en bottenfisk i familjen tånglakefiskar som lever i saltvatten. Den kallas också Esmarks ålbrosme.

Utseende 
Den stora ålbrosmens främsta kännetecken är att sidor och rygg är täckta med ett flertal sneda, blekt gulaktiga ränder på mörk botten. Ungfiskar kan ha Y-formade ränder. Som alla tånglakefiskar har den sammanvuxna rygg- stjärt- och analfenor, medan bukfenorna är små. Huvudet är stort och med överbett. Arten kan bli upp till 75 cm lång och väga 2 kg; oftast är den dock under 50 cm.

Vanor 
Arten är en bottenfisk som lever på ett djup mellan 50 och 500 m över mjukbotten, ofta nära kusten. I Nordamerika har dock djup på över 1 000 m noterats. Födan består nästan enbart av ormstjärnor.

Fortplantning 
Leken sker under sensommar till höst, då honan kan lägga upp till 1 000 stora ägg (omkring 6 mm) i ett skikt på bottnen. Äggen kläcks efter 4 till 6 veckor, och larverna är pelagiska i omkring en månad.

Utbredning 
Den stora ålbrosmen finns i Nordatlanten från nordöstra Nordamerika (Nunavut i Kanada) södra Grönland, över Island, Färöarna och Shetlandsöarna till södra Norge och längs med norska kusten upp till Vita havet.

Referenser 

Abborrartade fiskar
Jacob Helms

Jacob Helms, född den 13 mars 1824, död den 10 oktober 1906, var en dansk konsthistoriker, bror till Johannes Helms.

Helms blev 1848 teologie kandidat, 1850 adjunkt vid Ribe skola och 1869 kyrkoherde i närheten av Ribe. Han fick därigenom ypperliga tillfällen att studera Ribe domkyrka och erhöll efter hand grundlig kännedom om de danska kyrkobyggnaderna, nedlade frukterna av sina studier i Ribe Domkirke (1870) och Danske Tufstenskirker (2 band, 1894) samt i en ypperlig inledning Om Nørrejyllands Granitkirker till Uldalls beskrivning över Røddings härads kyrkor (1884). Han tog även sedan 1882 verksam del i förarbetena till Ribe domkyrkas restaurering. År 1874 blev han kyrkoherde på Fyn och 1894 hedersdoktor.

Källor

Noter 

         
Danska präster under 1800-talet
Danska konsthistoriker
Danska forskare under 1800-talet
Födda 1824
Avlidna 1906
Män
Ugglan
Anna Lindhagens täppa

Anna Lindhagens täppa är en liten park nedanför Stigbergsgatan på Södermalm i centrala Stockholm. Parken är uppkallad efter Anna Lindhagen, som arbetade mycket för att bevara gamla idylliska stadspartier på Södermalm.

Täppan anlades i början av 1930-talet av Anna Lindhagen på en brant backe som tillhör området kring Stigberget. Nedanför branten går Fjällgatan, där Anna Lindhagen bodde sina sista år i livet i hus nummer 34. Hon förde med sig en vild skärgårdsflora som planterades i täppan. I täppan finns också ett gammalt lusthus, vars vindflöjel bär årtalet 1776. Lusthuset kallas även för Anna Lindhagens lusthus. I parken står en mäktig lönn med en soffa runt stammen. På 1940-talet utvidgades täppan mot Stigbergsgatan och 1998 genomfördes en upprustning.

Bilder

Referenser

Noter

Källor 
 Stockholms stad - Parker och grönområden

Externa länkar

Parker i Stockholms kommun
Södermalm
Övre Hävla bruk

Övre Hävla bruk eller Hävla hammarsmedja är ett hembygdsmuseum och byggnadsminne vid Hävla ström i Skedevi socken i Östergötlands bergslag.

1682 fick landshövdingen Jacob Henriksson Flemming (1640–89) tillstånd att tillverka smidbart järn vid Hävla ström i Skedevi socken. På 1800-talet byggdes verksamheten ut och i slutet av 1800-talet var Hävla en av landets största leverantörer av hästskor. Smedjan var i bruk fram till 1924.

I dag är Hävla bruk, kallat Nedre bruket, en modern industrianläggning med tillverkning av stålprodukter till byggnadsindustrin.

Bildgalleri

Externa länkar
 
 www.vallon.se/wiki
 

Svenska järnbruk
Byggnadsminnen i Östergötlands län
Företag i Finspångs kommun
Byggnader och anläggningar i Finspångs kommun
Industriminnen i Östergötland
Arbetslivsmuseer i Sverige
Bruk i Östergötland
Georg Dahl

Johan Georg Dahl (i riksdagen kallad Dahl i Filipstad), född 1 maj 1869 i Ekshärads församling, Värmlands län, död 12 september 1928 i Stockholm (kyrkobokförd i Filipstads församling), var en svensk riksdagsledamot (högern) och rådman.

Dahl var ledamot av riksdagens första kammare för Värmlands län 1926-1928. Han var verkställande direktör för Filipstads sparbank och satt i landstinget. Georg Dahl blev riddare av Vasaorden 1921.

Källor
Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1990), band 4, s. 395
Värmländskt porträttgalleri omfattande Värmlands län och Karlskoga bergslag, red. Major B. Billman, Göteborg 1926 s. 20

Noter

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för högern
Personer från Ekshärads socken
Födda 1869
Avlidna 1928
Män
Claes Green

Claes Green, född 15 februari 1973, är en svensk tidigare fotbollsmålvakt i Östers IF.

Claes, eller Labbe som han för det mesta kallas, började spela fotboll i just Östers IF när han var sex år. 1992 blev han uppflyttad till Östers A-lag. Han debuterade i Allsvenskan 1993 mot IFK Göteborg. 1996 blev Claes ordinarie målvakt i Öster. Under hösten 1997 spelade Claes i AIK eftersom Magnus Hedman, som han kamperade med i Sveriges U21-landslag,  blev proffs i Coventry City FC. År 2000 började Claes att jobba som brandman och det gjorde att han varvade ner i en annan växjöklubb, Växjö BK. Men år 2004 skulle Claes vara tillbaka mellan stolparna i Öster eftersom deras målvakter blivit skadade. I augusti 2005 var han tvungen att lägga handskarna på hyllan då en axelskada satte punkt för hans målvaktskarriär. Claes jobbar i dag som brandman på Värends Räddningstjänst i Växjö.

Svenska fotbollsmålvakter
Fotbollsspelare i Östers IF
Spelare i AIK Fotboll
Spelare i Växjö BK
Personer från Älmhults kommun
Födda 1973
Levande personer
Män
Łeba

Łeba  (kasjubiska: Leba; tyska: Leba in Pommern) är en hamnstad i Pommerns vojvodskap i norra Polen.

Se även 
 Lębork

Städer i Pommerns vojvodskap
Stadskommuner i Pommerns vojvodskap
Fjällförgätmigej

Fjällförgätmigej (Myosotis decumbens) är en växt inom släktet förgätmigejer och familjen strävbladiga växter som växer på fuktig mark i fjälltrakter och lokalt även i fjällens omgivande skogsmarker.

Beskrivning 
Fjällförgätmigejen blir 15–40 centimeter hög och har en grenig stjälk. Bladen är avlånga och lite spetsiga och sitter strödda längs stjälken. Blommorna är ljusblå och foderflikarna är smala och kortare än kronpipen.

Utbredning 
I den skandinviska fjällkedjan förekommer den allmänt i de flesta trakter, från trakten kring Valle i Aust-Agder fylke i södra Norge och norrut till Finnmark. I Sverige finns den från norra Lappland till mellersta Dalarna. Dess utbredning innefattar även större delen av Kolahalvön, Färöarna och Island.

Botanik 
Fjällförgätmigej anges i äldre floror ofta som en geografisk ras av skogsförgätmigej (Myosotis sylvatica), med det vetenskapliga namnet Myostis sylvatica frigidus.

Etymologi 
Fjällförgätmigejens artepitet, decumbens, har betydelsen "nedliggande" (med uppåtriktade skott). Ett samiskt namn på fjällförgätmigej är "nasste", vilket har uttolkats som "stjärnblomster".

Referenser 
Lundevall, Carl-Fredrik & Björkman, Gebbe. Vilda växter i Norden, 2007, ICA bokförlag (s. 222).

Externa länkar
Den Virtuella Floran 

Strävbladiga växter
Fj Växtindex
Euroscaptor

Euroscaptor är ett däggdjurssläkte som tillhör familjen mullvadsdjur (Talpidae). Till släktet räknas 6 arter som lever i östra och sydöstra Asien.

Kännetecken 

Arterna i släktet Euroscaptor har liksom medlemmar i släktet mullvadar (Talpa) en cylindrisk kropp och en långdragen nos. De främre extremiteterna har en rosa färg och är utbildade som grävverktyg. Grävfötterna är de största av alla mullvadsdjuren i jämförelse till övriga kroppen. Den korta svansen är glest täckt med hår. Arterna har små framtänder, förstorade hörntänder och även den fjärde premolar är stor. Den täta pälsen är vanligen mörkbrun. Euroscaptor når en kroppslängd mellan 10 och 16 centimeter samt en svanslängd mellan 0,7 och 2 centimeter.

Levnadssätt 

Det är inte mycket känt om arternas levnadssätt men det antas att de lever som övriga arter i släktgruppen Talpini. De vistas alltså främst i underjordiska gångsystem som de gräver själva. Födan utgörs av daggmaskar, insekter och andra smådjur.

Systematik 

Släktets 6 arter listades tidigare till släktet mullvadar (Talpa). På grund av skillnader i tändernas och bäckenets konstruktion listas de idag i ett eget släkte. De närmaste släktingar finns troligen i släktet Mogera som förekommer i östra Asien.

Arterna är:
 E. grandis lever i södra Kina (Sichuan, Yunnan) och norra Vietnam.
 E. klossi förekommer i kuperade skogsområden i Sydostasien (Laos, södra Myanmar, Malackahalvön).
 E. longirostris finns i västra Kina (Sichuan).
 E. micrura lever i östra Himalaya (från Nepal och Assam till södra Kina).
 E. mizura är endemisk i bergsregioner på den japanska ön Honshu.
 E. parvidens finns bara i norra Vietnam. Den listas av Internationella naturvårdsunionen med kunskapsbrist (data deficient).

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak (1999): Walker's Mammals of the World. The Johns Hopkins University Press, Baltimore, .
 Don E. Wilson, DeeAnn M. Reeder (red.): Mammal Species of the World. 3 upplaga. The Johns Hopkins University Press, Baltimore 2005, .

Mullvadsdjur
Talpidae
Coco

Coco eller Co-Co kan syfta på

 Coco (skulptur) – en skulptur av en stående pojke
 Coco (musikalbum) – den amerikanska singer-songwritern Colbie Caillats debutalbum 2007
 Coco (bonds) – en form av konvertibelt skuldebrev, Contingent convertible bonds
 Coco Solo – en tidigare amerikansk ubåtsbas i Pnama
 Co-Co (Marabou) – en chokladstycksak från Marabou
 Co-Co (musikgrupp) – en musikgrupp från Storbritannien

Filmer
 Coco (film, 2009) – en fransk komedifilm
 Coco (film, 2017) – en animerad film gjord av Pixar

Personer
 Coco Chanel (1883-1971), fransk modeskapare
 Coco Moodysson (född 1970), svensk serieskapare
 Francesco Coco (född 1977), italiensk fotbollsspelare
 Coco Sumner (född 1990), engelsk musiker
 Donato Coco (född 1956), italiensk bildesigner
 Marie-Louise Segerstedt (1906-2001), svensk kåsör och skribent

Geografi

Colombia 

 San Juan de Urabá (ort), Antioquia,

Costa Rica 

Isla del Coco – en ö

Mexiko 

 Coco, Mexiko, Chiapas, Aldama, 

Robotskapade Colombiaförgreningar
Robotskapade Mexikoförgreningar
Van Canto

Van Canto (även skrivet van Canto) är ett a cappella-metal-band från Tyskland som grundades 2006 och består av fem sångare och en trummis. Även om de ofta betecknas som en a cappella-ensemble använder de riktiga trummor i sin musik, i stället för beatboxing.

Van Canto blandar a cappella-sång med heavy metal, power metal, symfonisk metal och skapar så vad de själva kallar "a cappella-hjältemetal". Endast två av de fem sångarna sjunger i vanlig mening, de andra tre använder i stället sin röst för att imitera gitarr och bas. För att försöka efterlikna de ursprungliga instrumenten använder man sig av förstärkare.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar

 Inga Scharf – sång (2006– )
 Ross Thompson – sång (ljus "gitarrvokal") (2006– )
 Stefan Schmidt – sång (mörkare "gitarrvokal", "sologitarrvokal") (2006– )
 Bastian Emig – trummor (2007– )
 Jan Moritz – bassång (2015– )
Ingo "Ike" Sterzinger – bassång (fulltidsmedlem 2006–2015, studio och vissa konserter 2017–)
Hagen "Hagel" Hirschmann – sång (2017–)

Tidigare medlemmar
 Dennis Strillinger – trummor (2006–2007)
Dennis "Sly" Schunke – sång (2006–2017)

Diskografi 
Studioalbum
2006 – A Storm to Come
2008 – Hero 
2010 – Tribe of Force 
2011 – Break the Silence
2014 – Dawn of the Brave
2016 – Voices of Fire
2018 – Trust in Rust

Samlingsalbum
2011 – Metal A Capella

Referenser

Externa länkar

Officiell webbplats

Officiell fansajt

Tyska metalgrupper
Musikgrupper bildade 2006
Caltrain

Caltrain är San Franciscos pendeltåg som går från centrala staden och ut i förortsområden flera mil utanför staden. Nätet består av en enda lång linje med 32 stationer på 125 km. Ungefär 47 000 människor reser med tågen dagligen. Systemet invigdes 1987. Tågen innehåller diesellok och vagnar men Caltrain har beställt 16 elmotorvagnar av typen Stadler Dosto som kommer att sättas i trafik på sträckan San Francisco-San Jose 2020, då banan ska ha elektrifierats.
Den största staden som nås förutom San Francisco är San Jose. De största städerna i övrigt som har station längs linjen är Millbrae, San Mateo, Redwood City, Palo Alto, Mountain View och Sunnyvale.

Se även 
 Bay Area Rapid Transit (BART)
 San Franciscos spårväg
 San Franciscos kabelspårväg

Referenser

Externa länkar

San Francisco
San Francisco Bay Area
Lokaltågssystem i USA
Transport i Kalifornien
Zabok

Zabok är en stad och kommun i Kroatien. Kommunen Zabok har 9 365 invånare (2001) och ligger i Krapina-Zagorjes län i centrala Kroatien.

Historia 
1335 nämns staden Zabok för första gången i ett dokument utfärdat av den kroatisk-ungerske kungen Karl I. Enligt detta dokument förlänades staden, på inrådan av den slavonske banen Mikac, till Petar, Nuzlins son. Nuzlins arvtagare antog efternamnet de Zabok och staden dominerades därefter av familjen under kommande århundraden. På 1400-talet antog familjemedlemmarna efternamnet Zaboky de Zabok.

1782 lät Sigismund Vojković-Vojkffy påbörja uppförandet av en kyrka i Zabok som stod klar 1805. I samband med avskaffandet av feodalismen tilläts tidigare livegna bönder att bosätta sig där de önskade. De flesta bosatte sig längs vägen som förbinder Gredice och Bračak men Zaboks nya centrum utvecklades kring kyrkan.

Se även

Zaboks järnvägsstation

Referenser 

Orter i Krapina-Zagorjes län
Stork (olika betydelser)

Stork kan syfta på:

Zoologi
 Storkar – en familj i ordningen storkfåglar

Personer och namn
 Storck – ett efternamn och personer med efternamnet

Kultur
 Stork (film) – en australiensk filmkomedi från 1971 
 STORK – en musikfestival för högskole- och universitetsstudenter

Rymd och flygindustri
 Stork B.V. – holländskt flygföretag
  Storch – ett tyskt flygplan, se Fieseler Fi 156
Paul Scherrer Institut

Paul Scherrer Institut (PSI) är ett forskningsinstitut för naturvetenskap och teknik i närheten av Zürich i Schweiz. PSI tillhör det schweiziska ETH-komplexet, som även innefattar ETH Zürich och EPFL. Det är det största nationella forskningsinstitutet i Schweiz med omkring 1250 anställda (2006) och är det enda i sitt slag i Schweiz.

PSI är, i samarbete med universitet, andra forskningsinstitut och industrin, aktivt inom fasta tillståndets fysik, materialvetenskap, elementarpartikelfysik, biovetenskap, kärnteknik, energiteknik och energirelaterad ekologi.

Historia 
PSI bildades 1988 genom en sammanslagning av EIR (Eidgenössisches Institut für Reaktorforschung) och SIN (Schweizerisches Institut für Nuklearphysik). Institutet är uppkallat efter den schweiziske fysikern Paul Scherrer och ligger i kantonen Aargau, i kommunerna Villigen och Würenlingen vid floden Aare.

Verksamhet 
PSI utvecklar, bygger och driver stora och komplexa forskningsanläggningar som ställs till nationella och internationella forskargruppers förfogande. Däribland kan nämnas en 590 MeV-starkströmscyklotron, en spallationsneutronkälla (SINQ), en synkrotronljuskälla (SLS) och en myonkälla (SμS). Därmed är PSI det enda institut i världen som erbjuder neutroner, myoner och synkrotronstrålning (de viktigaste verktygen för att studera materiens struktur och dynamik) på ett och samma campus.

Förutom energi-, material- och grundforskning är PSI pionjär inom protonterapi och har världens enda anläggning som med en speciell scanningsteknik kan behandla djupt liggande tumörer..

Anläggningar

Protonacceleratorer

Injektor-1 

Injector 1 är en cyklotron med variabel energi. Den är utrustad med ett flertal jonkällor och erbjuder därmed ett stort urval av strålar, från protoner och deuteroner till ljus och tunga joner. För protoner kan strålens energi nå 72 MeV.

Injektor-2 

Injektor-2 är en cyklotron som byggdes för att ersätta Injektor-1 och togs i drift 1984. Strålen, bestående av 72 MeV-protoner, håller hög intensitet och kvalitet och matas in i Ring-cyklotronen. Injektor-2 är, i sig själv, en ringformig cyklotron med extremt låg injektionsenergi om 870 keV.

Ring 

En ringformig cyklotron med konstant energi om 590 MeV, utvecklad och byggd av PSI och tagen i drift 1974. Strålen från antingen Injektor-1 eller Injektor-2 matas in i Ringen där den följer en bana och accelererar omkring 186 varv innan den länkas ut. Konstruktionen är anpassad för drift med mycket hög intensitet hos strålen.

Spallations-neutronkälla 
Neutronkällan SINQ är i drift sedan 1996 och är den första och samtidigt starkaste i sitt slag. Den ger ett kontinuerligt neutronflöde av 1014 n/cm²/s. Förutom termiska neutroner ger en moderator av flytande deuterium också långsamma neutroner, som har ett bredare energispektrum.

Synkrotonljuskälla 
Synkrotonljuskällan (Synchrotron Light Source, SLS) är i drift sedan augusti 2001. Ljuskällan kan användas som röntgenapparat eller som mikroskop. Den erbjuder ett mycket brett spektrum av synkrotronstrålning, från infrarött ljus till röntgenstrålning.

Källor

Externa länkar
PSI:s webbplats

Schweiziska forskningsinstitut
Biby

Biby har tidigare varit en herrgård och ett säteri i Gillberga socken, Västerrekarne härad och Eskilstuna kommun. Gården ligger tolv kilometer sydväst om Eskilstuna. Huvudbyggnaden i Biby härrör från 1600-talet och är ett av de äldsta bevarade boningshusen av trä i Södermanland.

Historik
Biby är känt sedan 1400-talet, och tillhörde från slutet av 1500-talet och fram till 1676 ätten Stiernsköld, och därefter ätten Sparre. 1782 inköptes Biby av friherre Gustaf Celsing, och blev 1788 fideikommiss inom dennes ätt. Sedan den siste fideikommissarien ryttmästare Fredrik von Celsing avled 2008 påbörjades avvecklingen. Hans arvingar ville finansiera arvskiftet genom att försälja delar av egendomen. År 2013 köpte Johan Klingspor på Stora Sundby gården med tillhörande mark om omkring 1 200 hektar. Under 2018 meddelade Fideikommissnämnden tillstånd till skifte. Fideikommisset är därmed avvecklat.

Turkiska samlingen

En unik samling av turkiska tavlor och dokument från familjen Celsings tid som turkiska diplomater, den så kallade turkiska samlingen, skulle efter fideikommissets upplösning komma att säljas på den internationella marknaden. Regeringen har, efter remissvar från bland annat Nationalmuseum, Riksantikvarieämbetet och Riksarkivet beslutat dels att staten inte skulle lösa in den turkiska samlingen, dels att staten skulle lösa in det beskickningsarkiv som ingått i fideikommisset. Den turkiska samlingen finns nu i Qatar.

Ägarelängden

1500-tal – Claes Göransson Stiernsköld
1611 – Nils Stiernsköld
1627 – Claes Stiernsköld
1676 – Hans dotter Elisabet Anna
1692 – Jogan Lohe (genom köp)
1704 – Hans arvingar
1741 – Hans svärson (genom inlösen)
1782 – Gustaf och Ulrik Celsing (genom köp)
1805 – Deras brorson Lars Gustaf Celsing
1810 – Sonen Lars Gustaf von Celsing
1881 – Sonen Petrus Fredrik von Celsing
1904 – Sonen Elof Fredrik von Celsing
1952 – Sonen Fredrik Elof von Celsing
2013 – Johan Klingspor

Interiörbilder (1960-tal)

Bebyggelsen
Huvudbyggnaden är en rödmålad träbyggnad i två våningar under ett säteritak. Huset uppfördes troligen 1606, kanske ännu tidigare och har bland annat en välbevarad renässansspis som bär årtalet 1606. Den utgjorde då södra flygel till en huvudbyggnad som försvann i slutet av 1600-talet. Vid utfarten från godset som kantas av en allé ligger två rödfärgade flyglar med sadeltak. De är av senare datum och användes som arbetarbostäder. Öster och väster om dessa finns ytterligare äldre boningshus och ekonomibyggnader tillkomna under olika perioder. Bakom huvudbyggnaden står två loftbodar som flyttats hit från Järshammar och Västra Fyrby i Öja socken. Smedjan och snickarstugan är uppförda 1858 och murade i slaggsten.

Exteriörbilder

Se även
 Lista över slott och herresäten i Södermanland

Källor

Referenser

Tryckta källor

Externa länkar 

Biby gård

Herrgårdar i Södermanland
Byggnader och anläggningar i Eskilstuna kommun
Avvecklade fideikommiss i Sverige
Claudie Blakley

Claudie Blakley, född 1974 i England, är en brittisk skådespelare.

Blakeley utbildade sig på London Central School of Speech and Drama, där hon utexaminerades 1997. På scen har hon bland annat setts som Wendy i Peter Pan och spelat i Tjechovs Måsen. Hennes prestation i Måsen gav henne en Ian Charleson Award.

Inom film har Blakley främst spelat i kostymfilmer som Gosford Park (2001), The Cat's Meow (2001) och Stolthet & fördom (2005). På tv har hon bland annat medverkat i Från Lark Rise till Candleford (2008–2011).

Filmografi i urval 
, Mabel Nesbitt
, Didi
, Charlotte Lucas
, Martha
, Martha
, Emma Timmins
, Mrs Dilke

Källor
Claudie Blakley på IMDB
Markham, Froggatt & Irwin, agentur | Claudie Blakley

Brittiska skådespelare
Brittiska TV-skådespelare
Födda 1974
Kvinnor
Levande personer
Oberschützen

Oberschützen (ungerska: Felsőlövő) är en ort och kommun i förbundslandet Burgenland i Österrike. Kommunen är belägen i den södra delen av Burgenland i distriktet Oberwart. Oberschützen har cirka  invånare ()

Oberschützen är känt bland annat för sitt gymnasium med tillhörande internat, sin museijärnväg (en gren av Pinkatalbanan) och ett stort monument, Anschlussdenkmal som restes 1938 för att fira Österrikes anslutning till Tyskland. Monumentet står fortfarande kvar och är en källa till återkommande kontroverser.

Sångaren Tony Wegas föddes 1965 i Unterschützen.

Kommunen består av fem orter (Ortschaften) (inom parentes invånarantal ):
Aschau im Burgenland ()
Oberschützen ()
Schmiedrait ()
Unterschützen ()
Willersdorf ()

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Orter i Burgenland
Kommuner i Burgenland