kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bredstjärtad paradisänka

Bredstjärtad paradisänka (Vidua obtusa) är en fågel i familjen änkor inom ordningen tättingar. Fågeln är en boparasit specialiserad på orangevingad astrild. Den förekommer i Afrika söder om Sahara. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Kännetecken

Utseende 
Hane bredstjärtad paradisänka är i häckningsdräkt liksom övriga i familjen änkor en uppseendeväckande, mörk fågel med mycket långa och spektakulära stjärtfjädrar. Jämfört med liknande östlig paradisänka har den kortare och mycket bredare stjärt samt mörkare huvud och bröst. Nacken är också orangebrun snarare än guldgul. Den mer alldagliga, bruna honan och hanen utanför häckningstid har vanligen blekare näbb än motsvarande dräkt hos östlig paradisänka, med mer enfärgade örontäckare utan de mörka halvmånarna. Kroppslängden är 12 cm för honan, 27 cm för hane i häckningsdräkt.

Läten 
Bredstjärtad paradisänka härmar orangevingade astrildens läten med pipiga visslingar och vassa "chip".

Utbredning 
Bredstjärtad paradisänka förekommer i Afrika söder om Sahara, från sydöstra och östra Demokratiska Republiken Kongo och sydvästra Uganda söderut till norra och centrala Angola, Tanzania (utom i nordost), Zambia, Malawi, nordvästra och södra Moçambique, Botswana (Chobe), nordöstra Namibia (Capriviremsan) samt norra och nordöstra Zimbabwe. Äldre fynd finns även från centrala Kenya och nordöstra Sydafrika. Arten har observerats i Sverige, men det har bedömts osannolikt att den nått landet på naturlig väg.

Systematik 
Bredstjärtad paradisänka är nära släkt med östlig, långstjärtad, sahel- och togoparadisänka, och tidigare behandlades de alla som en och samma art. DNA-studier visar att den är systerart till östlig paradisänka. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Bredstjärtad paradisänka förekommer i miombo och annan typ av öppen lövskog där den lever av olika sorters små gräsfrön. Liksom andra änkor är den en boparasit som lägger sina ägg i andra fåglars bon. Just denna art har specialiserat sig på orangevingad astrild som värdfågel. Den häckar från januari till juli, från slutet av regnperioden och en bra bit in i torrperioden. Äggen är vita och nyfödda ungar har löst, gråaktigt dun likt värdparets ungar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling, och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt ganska vanlig.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Änkor
Fåglar i etiopiska regionen
Sahelparadisänka

Sahelparadisänka (Vidua orientalis) är en fågel i familjen änkor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Hane sahelparadisänka är i häckningsdräkt liksom övriga i familjen änkor en uppseendeväckande, mörk fågel med mycket långa och spektakulära stjärtfjädrar. Denna art är mestadels svart, med ett halsband i rostrött och beige. Stjärten är lång med ett udda vidgat område vid stjärtroten. Honan och hanen utanför häckningstid är mycket mer alldagligt tecknad, med brunaktig rygg och ljus undersida. Kombinationen av mörk näbb, matt färgade (ej vitaktiga eller röda) ben samt ett enkelt ansiktsmönster skiljer den från andra liknande arter. Sahelparadisänkan är inte särskilt ljudlig, men har noterats härma lätena från melbaastrilden.

Utbredning och systematik 
Sahelparadisänka delas in i två underarter:
 V. o. aucupum – förekommer från Senegal till nordvästra Nigeria
 V. o. orientalis – förekommer från norra Kamerun och södra Tchad österut till södra Sudan, norra Sydsudan, Eritrea och västra Etiopien

Levnadssätt 
Sahelparadisänkan är en generellt fåtalig och lokalt förekommande fågel i torr törnsavann. Liksom andra änkor är den en boparasit som lägger ägg i andra fåglars bon. Denna art är specialiserad på melbaastrilden.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Sahel är en halvtorr gränszon söder om Sahara och norr om de mer bördiga områdena söderut, som sträcker sig från Atlanten till Sudan.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Änkor
Fåglar i etiopiska regionen
Östlig paradisänka

Östlig paradisänka (Vidua paradisaea) är en afrikansk fågel i familjen änkor inom ordningen tättingar. Fågeln är en boparasit specialiserad på melbaastrilden.

Kännetecken

Utseende 
Hane östlig paradisänka i häckningsdräkt är en uppseendeväckande fågel med extremt långa, spektakulära, avsmalnande stjärtfjädrar. Den är svart ovan, guldgul till kastanjebrun på kinder och bröst samt gulbeige till smutsvit på resten av undersidan. Hona och hane utanför häckningstid är mycket mer anspråkslöst mellanbrun med svartbrun streckning på ovansida och bröst. Huvudteckningen är dock pregnant: svart hjässa med beigefärgat centralt hjässband, tydligt vitt ögonbrynssstreck och svart ögonstreck som förlängs till två halvmånar, en bakom ögat och en kring örontäckarna. Kroppslängden är 13-14 cm, exklusive den 36-39 långa stjärten hos häckande hanen.

Läten 
Lätet är ett vasst "chip-chip". Den härmar även melbaastrildens tjattrande och högljudda visslingar.

Utbredning och systematik 
Östlig paradisänka förekommer från sydöstra Sudan, Etiopien och Somalia söderut till nordöstra Sydafrika; den hittas även västerut tvärs över södra Afrika till Angola och norra Namibia. Fågeln är införd av människan till Japan där den etablerat en frilevande population på centrala Honshu. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Östlig paradisänka hittas i både skogssavann och akaciesavann. Den livnär sig av små gräsfrön som den hittar på bar mark, utmed vägar och stigar och intill gamla gärdsgårdar. Liksom andra änkor är den en boparasit, just denna art specialiserad på melbaastrilden. Hane östlig paradisänka härmar melbaastrildens sång. Dess ungar är större och mer högljudda än värdfågelns ungar, vilket gör att de på så sätt får mer uppmärksamhet. Fågeln häckar mellan maj och juni i Etiopien, medan hanar i häckningsdräkt ses mellan maj och augusti i Kenya, under blötare år in i oktober.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats.

Namn 
Fågeln har på svenska även kallats vanlig paradisänka.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Änkor
Fåglar i etiopiska regionen
Purpurglansänka

Purpurglansänka (Vidua purpurascens) är en fågel i familjen änkor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i sydvästra Angola, Kenya, norra och nordöstra Tanzania, sydöstra Demokratiska republiken Kongo, södra och östra Zambia, Malawi, västra Moçambique, nordöstra Botswana, Zimbabwe och nordöstra Sydafrika (Limpopo och Mpumalanga. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Änkor
Fåglar i etiopiska regionen
Rotwitt

Rotwitt kan syfta på:
 Carl Eduard Rotwitt (1812–1860), en dansk statsman
 Regeringen Rotwitt – Danmarks regering mellan 2 december 1859 och 24 februari 1860
Jambanduänka

Jambanduänka (Vidua raricola) är en fågel i familjen änkor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer diskontinuerligt från Sierra Leone österut till sydvästra Sudan, nordöstra Demokratiska republiken Kongo. södra Sydsudan och västra Etiopien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Änkor
Fåglar i etiopiska regionen
Vimpelstjärtad änka

Vimpelstjärtad änka (Vidua regia) är en fågel i familjen änkor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från södra Angola till Namibia, Zambia, Botswana, södra Moçambique och KwaZulu-Natal i Sydafrika. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Änkor
Fåglar i etiopiska regionen
Togoparadisänka

Togoparadisänka (Vidua togoensis) är en fågel i familjen änkor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Västafrika från Sierra Leone till Elfenbenskusten, Ghana, Togo, Kamerun. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Änkor
Fåglar i etiopiska regionen
Rosenamarantsänka

Rosenamarantsänka (Vidua wilsoni) är en fågel i familjen änkor inom ordningen tättingar.

Utbredning 
Fågeln förekommer från Senegal och Gambia till Guinea och vidare österut till nordöstra Demokratiska republiken Kongo, Sydsudan och västra Etiopien.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Malcolm Wilson (1869-1900), kapten i British Army i Ashantiriket. Fram tills nyligen kallades den wilsonänka även på svenska, men justerades 2022 till ett enklare och mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar 

Änkor
Fåglar i etiopiska regionen
Caatingavireo

Caatingavireo (Hylophilus amaurocephalus) är en fågel i familjen vireor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Caatingavireon är en liten och grön tätting. Noterbart är kanelbrun hjässa som kontrasterar med ett streckat grått ansikte, ljus strupe, olivgrön ovansida och ljusare undersida. Arten liknar rostkronad vireo men har framför allt grå, ej mörka ögon. Sången består av ett långsamt och upprepat "tchui-tchui-tchui".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i låglänta områden i östra Brasilien (Piauí och Ceará till nordligaste São Paulo). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Caatingavireon hittas i skogar, skogsområden och buskmarker. Där slår den ofta följe med kringvandrande artblandade flockar.
Υ

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Caatinga är ett biom i nordöstra Brasilien. Namnet betyder vit skog, från det landskap som uppstår under torrtiden då växterna förlorar sina blad och blir torra och vitaktiga.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Vireor
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Brasilien
Puostijärvi

Puostijärvi är en sjö i Övertorneå kommun i Norrbotten som ingår i . Sjön har en area på  kvadratkilometer och ligger  meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Puostijoki.

Näst Miekojärvi, som delas av Överkalix och Övertorneå kommun, är Puostijärvi största sjön i Övertorneå. Puostijärvi är största sjön i Puostijoki flodsystem. Puostijoki faller cirka 50 meter från Puostijärvi till Armasjärvi (49 meter över havet). Puostijärvi omges av bergen Puostivaara och Viitavaara bland andra.

Vid Puostijokis inlopp i sjön (puostijärven ylipää) ligger byn Puostijärvi (Oja). Vid Puostijokis utlopp (puostijärven alapää) ligger byn Ekfors.

Delavrinningsområde 
Puostijärvi ingår i delavrinningsområde (738356-183732) som SMHI kallar för Utloppet av Puostijärvi. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Räknas de 28 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean  kvadratkilometer. Armasjoki (Puostijoki) som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter  kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (58 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent.

Se även 
 Lista över insjöar i Övertorneå kommun

Källor

Externa länkar 
 
 
 

Insjöar i Torneälvens avrinningsområde
Insjöar i Norrbotten
Insjöar i Övertorneå kommun
Insjöar i Sverige om minst 10 kvadratkilometer
Pieter de Grebber

Pieter de Grebber, född omkring 1600, död 1652 eller 1653, var en nederländsk konstnär.

Grebber utbildade sig först hos sin far, porträttmålaren Fransz Pieter de Grebber (död 1649), sedan hos Hendrick Goltzius och var verksam i Haarlem. I sina storfiguriga bilder följde han den flamländskt italianiserade riktningen. I Nationalmuseum finns av honom Flicka, som sjunger, Ahasverus, Ester och Haman och några fler arbeten.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1932

Noter

Externa länkar 

 

Representerade vid Nationalmuseum
Nederländska målare under 1600-talet
Födda okänt år
Avlidna 1650-talet
Män
Personer från Haarlem
Gulpannad vireo

Gulpannad vireo (Pachysylvia aurantiifrons) är en fågel i familjen vireor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Gulpannad vireo är en liten och anspråkslöst tecknad tätting med en relativt lång skär näbb. Den har brunaktigt huvud, beigefärgad undersida och grönaktig ovansida. Det gula pannan som gett arten dess namn är inte så framträdande. Sången består av korta melodiska fraser.

Utbredning och systematik 
Gulpannad vireo delas in i tre underarter:
 Pachysylvia aurantiifrons aurantiifrons – förekommer i östra Panama och utmed karibiska kusten i norra Colombia
 Pachysylvia aurantiifrons helvina – förekommer i tropiska nordvästra Venezuela (Zulia till norra Mérida och södra Táchira)
 Pachysylvia aurantiifrons saturata – förekommer från tropiska östra Colombia till norra Venezuela samt på Trinidad

Släktestillhörighet 
Släktet Pachysylvia inkluderades länge i Hylophilus. Studier visar dock att de inte är varandras närmaste släktingar.

Levnadssätt 
Gulpannad vireo hittas i buskigt skogslandskap. Den ses enstaka eller i par, vanligen födosökande i skogens mellersta och övre skikt. Ibland slår den följe med kringvandrande artblandade flockar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen en halv miljon till fem miljoner vuxna individer.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Vireor
Fåglar i neotropiska regionen
Brunhuvad vireo

Brunhuvad vireo (Hylophilus brunneiceps) är en fågel i familjen vireor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från östra Colombia till södra Venezuela och nordvästra Brasilien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Vireor
Fåglar i neotropiska regionen
Kortstjärtad vireo

Kortstjärtad vireo (Pachysylvia decurtata) är en fågel i familjen vireor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Kortstjärtad vireo förekommer från östra Mexiko till nordligaste Peru. Dess inre systematik är omstridd. Auktoriteten eBird/Clements urskiljer tre underarter:
 decurtata/darienensis-gruppen
 Pachysylvia decurtata decurtata – förekommer från östra Mexiko (San Luis Potosí) till Panama (Kanalzonen)
 Pachysylvia decurtata darienensis – förekommer i tropiska östra Panama och norra Colombia
 Pachysylvia decurtata minor – förekommer från tropiska sydvästra Colombia (Nariño) till västra Ecuador och nordligaste Peru

International Ornithological Congress delar istället upp nominatformen i ytterligare tre underarter:

 Pachysylvia decurtata brevipennis – östra Mexiko
 Pachysylvia decurtata dickermani – sydöstra Mexiko
 Pachysylvia decurtata phillipsi – Yucatánhalvön i sydöstra Mexiko och norra Belize

Släktestillhörighet 
Släktet Pachysylvia inkluderades länge i Hylophilus. Studier visar dock att de inte är varandras närmaste släktingar.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

Vireor
Fåglar i neotropiska regionen
Buskvireo

Buskvireo (Hylophilus flavipes) är en fågel i familjen vireor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Buskvireon är en liten vireo, med olivgrön ovansida, gulaktig undersida och gråare huvud. Ögat är ljust och näbben spetsig och skär. Könen är lika. Sången består av en enkel serie med visslade toner.

Utbredning och systematik 
Buskvireon delas in i sju underarter med följande utbredning:
 viridiflavus/xuthus-gruppen
 H. f. viridiflavus – förekommer i tropiska sydvästra Costa Rica och västra Panama
 H. f. xuthus – förekommer på Isla Coiba (Panama)
 flavipes-gruppen
 H. f. flavipes – förekommer på den karibiska norra kusten i Colombia och i Magdalenadalen
 H. f. melleus – förekommer i norra Colombia (östra spetsen av Guajira-halvön)
 H. f. galbanus – förekommer i tropiska områden i nordöstra Colombia och nordvästra Venezuela
 H. f. acuticauda – förekommer i tropiska norra Venezuela och på Isla Margarita
 H. f. insularis – förekommer på Tobago

Sedan 2016 urskiljer Birdlife International underartsgrupperna som egna arter: "gulgrön buskvireo" (H. viridiflavus) och "tobagovireo" (H. insularis).

Levnadssätt 
Buskvireon hittas i just buskig ungskog. Där ses den ofta i par, vanligen lågt i vegetationen.

Status 
IUCN bedömer hotstatus för underartsgrupperna (eller arterna) var för sig, båda som livskraftiga.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Vireor
Fåglar i neotropiska regionen
Amazonvireo

Amazonvireo (Pachysylvia hypoxantha) är en fågel i familjen vireor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Amazonvireon är en liten tätting med gul undersida, matt grön ovansida och ljust brungrått huvud. Näbben är ljust persikofärgad. Könen är lika. Sången består av en kort melodisk fras, påminnande om chivivireo.

Utbredning och systematik 
Amazonvireon förekommer som namnet avslöjar i Amazonområdet. Den delas in i sex underarter med följande utbredning:
 Pachysylvia hypoxantha hypoxantha – sydöstra Colombia till sydvästligaste Venezuela och nordvästligaste Brasilien
 Pachysylvia hypoxantha fuscicapilla – östra Ecuador och norra Peru (i söder till Río Marañón)
 Pachysylvia hypoxantha flaviventris – tropiska centrala Peru (från San Martín till Ayacucho)
 Pachysylvia hypoxantha ictericus – västra Brasilien, sydostligaste Peru (Puno) och norra Bolivia
 Pachysylvia hypoxantha albigula – Brasilien söder om Amazonfloden (från Rio Purus till västra stranden av Rio Tapajós)
 Pachysylvia hypoxantha inornata – norra Brasilien söder om Amazonfloden (från Rio Tapajós till Rio Tocantins)

Släktestillhörighet 
Släktet inkluderades länge i Hylophilus. Studier visar dock att de inte är varandras närmaste släktingar.

Levnadssätt 
Amazonvireon hittas i regnskog. Där ses den i trädkronorna, ofta tillsammans med tangaror i kringvandrande artblandade flockar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Vireor
Fåglar i neotropiska regionen
Grånackad vireo

Grånackad vireo (Pachysylvia muscicapina) är en fågel i familjen vireor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Grånackad vireo är en rätt liten och pigg tätting. Fjäderdräkten är förhållandevis färglös med otecknade olivgrönt på vingar och rygg som kontrasterar med beige på ansikte och bröst samt grått i nacken som gett arten dess namn. Den korta och snärtiga sången upprepas gång på gång.

Utbredning och systematik 
Grånackad vireo delas in i två underarter med följande utbredning:
 Pachysylvia muscicapina muscicapina – förekommer i södra Venezuelas anslutning till Guyana och Brasilien norr om Amazonfloden
 Pachysylvia muscicapina griseifrons – förekommer i norra Brasilien söder om Amazonfloden (från Rio Madeira till Rio Tapajós)

Släktestillhörighet 
Släktet Pachysylvia inkluderades länge i Hylophilus. Studier visar dock att de inte är varandras närmaste släktingar.

Levnadssätt 
Grånackad vireo hittas i regnskog, där den ses i trädtaket i artblandade flockar. Den födosöker i samlingar av löv längst ut i höga grenar, ofta hängande upp och ner.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Vireor
Fåglar i neotropiska regionen
Rostpannad vireo

Rostpannad vireo (Tunchiornis ochraceiceps) är en fågel i familjen vireor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Rostpannad vireo delas in i nio underarter:
 ochraceiceps-gruppen
 T. o. ochraceiceps - förekommer från låglandet vid Mexikanska golfen i södra Mexiko till Guatemala
 T. o. pallidipectus - förekommer från tropiska Honduras till västra Panama
 T. o. nelsoni - förekommer i östra Panama (Veraguas till Darien)
 T. o. bulunensis - förekommer i ostligaste Panama, vid Stilla havskusten i Colombia och i västra Ecuador
 ferrugineifrons/viridior-gruppen
 T. o. ferrugineifrons - förekommer från sydöstra Colombia österut till södra Venezuela, västligaste Guyana och nordvästra Brasilien (väster om Rio Negro) samt söderut till nordöstra Peru och västra Amazonområdet i Brasilien söder om Amazonfloden österut till Madeiraflodens västra bank
 T. o. viridior - förekommer från östra Peru (söder om Marañón- och Amazonfloden) till northern Bolivia
 T. o. luteifrons - förekommer i ostligaste Venezuela, Guyana och i norra Amazonområdet i Brasilien
 rubrifrons/lutescens-gruppen
 T. o. lutescens - förekommer i norra Brasilien söder om Amazonfloden, från Rio Madeira till Rio Xingu
 T. o. rubrifrons - förekommer i nordöstra Brasilien, från Rio Tocantins till Ponto

Vissa urskiljer även underarten pacificus med utbredning i sydöstra Costa Rica och västra Panama.

Sedan 2016 urskiljer Birdlife International och naturvårdsunionen IUCN luteifrons som den egna arten "olivkronad vireo".

Släktestillhörighet 
Arten placerades tidigare i släktet Hylophilus’'. Studier visar dock att de inte är varandras närmaste släktingar.

 Status 
IUCN bedömer hotstatus för luteifrons'' och alla andra underarter var för sig, båda som livskraftiga.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Vireor
Fåglar i neotropiska regionen
Olivgrön vireo

Olivgrön vireo (Hylophilus olivaceus) är en fågel i familjen vireor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Olivgrön vireo är en 12 cm lång vireo med som namnet antyder helt olivgrön fjäderdräkt. På panna, buk och strupe är den gulare. Den relativt kraftiga näbben är skäraktig och ögat är vitt. Den är mycket lik buskvireon (H. flavipes), men denna är mörkare på främre delen av hjässan och ljusare grå på hakan och strupen. Lätet är ett distinkt högljustt "swee-swee-swee" som upprepas med tio till tolv toner i följd. Buskvireon har antingen en serie med tvåstaviga toner eller en långsammare och mer böjd dubbelton i Centralamerika.

Utbredning och systematik 
Fågeln lever i Anderna, från östra Ecuador till Junín i centrala Peru. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Vireor
Fåglar i neotropiska regionen