kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Afrikansk gök

Afrikansk gök (Cuculus gularis) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Afrikansk gök är en typisk Cuculus-gök med fjäderdräkt i grått och vitt, långa vingar och stjärt samt kraftfull falklik flykt. Arten är mycket lik göken, men har mycket mer gult på näbben så att den nästan täcker hälften. Den liknar även smågök och madagaskargök men är större och saknar kontrastrikt svart på stjärt och övergump. Fågeln är mycket ljudlig under häckningen, med distinkta "hoo-hao".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Afrika söder om Sahara, från Senegal i väster till Somalia i öster och Sydafrika i söder. Trots det mycket vida utbredningsområdet behandlas den som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Afrikansk gök hittas i alla typer av savann och skogslandskap. Liksom många andra gökar är den en boparasit som lägger sina ägg i andra fåglars bon.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i etiopiska regionen
Kortvingegök

Kortvingegök (Cuculus micropterus) är en vida spridd asiatisk fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Kännetecken

Utseende 
Kortvingegöken är en medelstor (33 cm), grå gök med tydlig brun ton på ovansidan och bruna ögon. Den är gråare på huvud och strupe, undertill vit med bred svart bandning. Den långa stjärten har ett brett subterminalt band och tydlig vit bandning på yttre och centrala stjärtpennor. Honan är brunare på strupe och övre delen av bröstet medan ungfågeln är brunbandad.

Läte 
Bästa kännetecknet är det mycket typiska lätet, men mjuk vissling som brukar återges "bo ko tako" eller "I'm a cuckoo" (="jag är en gök"). Sommartid är den mycket ljudlig och hörs även nattetid.

Utbredning och systematik 
Kortvingegök delas in i två underarter med följande utbredning:
 Cuculus micropterus micropterus – Kashmir och förberg i Himalaya söderut genom Indien till Sri Lanka och österut genom Nepal, Bangladesh, Myanmar och norra Indokina till östra och nordöstra Kina (även Hainan), Korea och sydostligaste Ryssland; vintertid flyttar den söderut till Andamanerna och Nikobarerna, Malackahalvön, Sumatra, Java, Borneo och Filippinerna
 Cuculus micropterus concretus – Vietnam till södra Thailand, Malackahalvön, Sumatra, Java och Borneo

Tillfälligt har kortvingegöken påträffats i Japan och Pakistan.

Levnadssätt 
Kortvingegöken förekommer i både lövfällande och städsegrön skog samt i mer buskartad miljö i torrare områden upp till 2800 meters höjd. Den lever av insekter, främst stora fjärilslarver, men även fjärilar, gräshoppor och myror samt också frukt. Mestadels födosöker den högt i trädtaket, men ibland på marken. Fågeln hörs ropa mellan maj och juli i Indien, januari-maj i Sri Lanka och januari-augusti i Malaysia. Liksom många andra gökare är den en boparasit som lägger ägg i andra fåglars bon, i Indien mest kråkfåglar och drongor, men även orientgylling, brun törnskata, svartgul brednäbb och streckad spindeljägare har noterats.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ganska vanlig och vida spridd.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Smågök

Smågök (Cuculus poliocephalus) är en asiatisk fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Kännetecken

Utseende 
Smågöken liknar göken men är som namnet avslöjar en mindre fågel med en kroppslängd på 32-33 cm. Den har skiffergrå ovansida med kontrasterande svartaktig stjärt och övre stjärttäckare. Stjärtens spets och kanter är vita. Strupe och bröst är ljusgrå och buken vit med svarta band. Undre stjärttäckarna är ofta svartbandade. Runt ögat syns en gul ögonring.

Den liknar vidare tajgagöken och himalayagöken men är något större och har annorlunda läten (se nedan). Madagaskargöken är mycket lik men har tunna band, blekt huvud och svagare teckning på de undre stjärttäckarna.

Läten 
Lätet är en repetitiv fyrstavig serie som i engelsk litteratur återges som "kwer-kwah-kwah-kurh", där den sista stavelsen är längst och lägst i tonhöjd.

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar i södra och sydöstra Asien och övervintrar på indiska halvön, Sri Lanka och i östra Afrika. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Smågöken återfinns i skog och skogslandskap. Den lever av insekter, mestadels fjärilslarver. Fågeln häckar mellan maj och juli. Liksom många andra gökar är den en boparasit, det vill säga att den lägger ägg i andra fåglars bon. Vanliga värdarter är mindre sångare, smygtimalior, kortvingar och japansk cettia.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ganska vanlig i stora delar av utbredningsområdet.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Madagaskargök

Madagaskargök (Cuculus rochii) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utbredning 
Den förekommer enbart på Madagaskar. Den övervintrar i östra Afrika.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Sampson Roch (1829-1906), kirurg i British Army verksam på bland annat Madagaskar.

Noter

Externa länkar 

Gökar
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Madagaskar
Tajgagök

Tajgagök (Cuculus optatus) är en huvudsakligen asiatisk fågel i familjen gökar. Den är mycket lik göken och skiljer sig framför allt genom lätet, ett snabb ramsa påminnande om härfågel. Arten häckar i tajga från Uralbergen österut till Japan. Vintertid flyttar den till Australien. I Europa utanför Ryssland är den en mycket sällsynt gäst med endast ett säkert fynd, i Finland sommaren 2015 och 2016. Tajgagöken tros minska i antal, men beståndet anses ändå vara livskraftigt.

Utseende och läten 
Tajgagöken är mycket lik den europeiska göken och honan har liksom denna två morfer, en grå och en rostbrun. Den är generellt något mindre (30–34 centimeter i längd jämfört med gökens 32-36) och har grövre näbb. Den grå morfen är mörkare på rygg och vingar, vissa har grövre och tätare band undertill och undre stjärttäckarna ofta rostbeiga och utan fläckar. Den bruna morfen (som är vanligare förekommande än hos göken) har ofta bredare svarta band på tvären ovan än rödbruna band (tvärtom hos göken). 

Lätet är det tydligaste sättet att skilja tajgagöken från gök. Tajgagökshanen har en snabb ramsa av jämnt betonade tonpar, mycket påminnande om härfågel. Honans drill är hårdare och långsammare än motsvarande läte hos göken.

Utbredning och systematik 
Tajgagöken förekommer från Ryssland till Sibirien, norra Kina, Korea och Japan, vintertid till Australien. Sommaren 2015 och 2016 uppträdde en tajgagök i Teerijärvi i Finland, vilket är enda gången i Europa utanför Ryssland.

Artens systematik är komplicerad. Den tillhör en grupp närbesläktade gökar som tidigare behandlades som en och samma art. Gruppen består av förutom tajgagök även sundagök (C. lepidus) och himalayagök (C. saturatus). Numera anses de normalt utgöra tre olika arter.

Ekologi 
Tajgagöken förekommer i tajga och mer buskartad skog och lever av insekter och insektslarver. Liksom göken är den boparasit och lägger sina ägg i andra fåglars bon, framför allt Phylloscopus-sångare som nordsångare (P. borealis), lövsångare (P. trochilus) och östlig kronsångare (P. coronatus), men även sibirisk piplärka (Anthus hodgsoni) och manchurisk stubbstjärt (Urosphena squameiceps).

Status 
Tajgagöken har en mycket stor utbredning, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska anses vara hotad. Internationella naturvårdsunionen (IUCN) kategoriserar den som livskraftig. Världspopulationen uppskattas till mellan en halv och fem miljoner vuxna individer.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Rödbröstad gök

Rödbröstad gök (Cuculus solitarius) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar. Den förekommer i Afrika söder om Sahara. Fågeln föredrar skogsmarker. Den ses – vilket också det latinska namnet antyder – vanligen ensam, snarare än i flock. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar

Gökar
Fåglar i etiopiska regionen
Påfågelgök

Påfågelgök (Dromococcyx pavoninus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Påfågelgöken är en udda gök med litet huvud och en mycket lång, bred och avsmalnad stjärt. Den är roströd på huvud, hals och bröst med ett tydligt rostfärgat ögonbrynsstreck. Vit buk kontrasterar med mörkbrunt på rygg, vingar och stjärt, den senare med vita spetsar. Lätet är ett melodiskt "puu-pe-pu-pepe" som upprepas konstant, dag som natt.

Utbredning och systematik 
Fågelns utbredningsområde är tropiska Sydamerika öster om Anderna till nordöstra Argentina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Påfågelgöken hittas i låglänt regnskog, skogsbryn och ungskog och kan där vara mycket svår att få syn på. Liksom många andra gökar är den boparasit, det vill säga lägger ägg i andra fåglars bon.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i neotropiska regionen
Fasangök

Fasangök (Dromococcyx phasianellus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från södra Mexikos lågland till Brasilien, Paraguay och nordöstra Argentina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen 50 000 till en halv miljon vuxna individer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i neotropiska regionen
Sulawesikoel

Sulawesikoel (Eudynamys melanorhynchus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utbredning och systematik 
Sulawesikoel behandlas antingen som monotypisk eller delas in i två underarter med följande utbredning:
 Eudynamys melanorhynchus melanorhynchus – förekommer på Sulawesi
 Eudynamys melanorhynchus facialis – förekommer i Sulaöarna

Status 
IUCN betraktar den numera som underart till asiatisk koel (E. scolopaceus), varför den ej placeras i en hotkategori.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i australiska regionen
Större tuppgök

Större tuppgök (Geococcyx californianus) är en stor och marklevande gök som förekommer i södra USA och Mexiko.

Utseende och läten 
Större tuppgök är en mycket stor (52–58 cm) och slank gök med lång stjärt och långa ben. Fjäderdräkten är raggig och brunstreckad, och på huvudet syns en kort tofs som ofta hålls rest. Bakom ögat syns en  blå fläck och bakom den en röd.

Den ses vanligen på marken och är en duktig löpare. Flykten är svag, vanligtvis bara korta glid. Lätet består av en långsam fallande serie med cirka sex ekande och mörka, duvlika toner. Den klapprar också med näbben.

Utbredning och systematik 
Större tuppgök förekommer från torra sydvästra USA till södra Mexiko, närmare bestämt från nordcentrala Kalifornien, Utah och Colorado österut till Missouri och Louisiana och söderut i Mexiko till södra Baja California, Michoacán, Puebla och Veracruz. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Större tuppgök hittas i öppna och torra busk- och gräsmarker och ökentrakter. Fågeln springer på marken på jakt efter favoritfödan ödlor och ormar, men tar även annan föda som insekter och andra leddjur. Fågeln ses ofta sitta på staketstolpar eller klippblock. Vanligen uppträder den enstaka, ibland även i par.

Större tuppgök är en av få djur som attackerar skallerormar. Ibland hjälps paret åt, där en fågel distraherar ormen och den andra smyger sig fram och nyper fast huvudet med näbben. Fågeln dödar sedan ormen genom att slå huvudet mot en sten.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till 1,4 miljoner vuxna individer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i nearktiska regionen
Fåglar i neotropiska regionen
Mindre tuppgök

Mindre tuppgök (Geococcyx velox) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende 
Mindre tuppgök är en 48 cm lång marklevande gök med tofs och lång stjärt. Ovansidan är brunstreckad, undersidan beigefärgad med streckning på halssida och bröst. Undre stjärttäckarna är mer ljusbrun, mörkare än buken. Bakom ögat syns en bar blå fläck som sträcker sig bakåt till en röd fläck.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från arida västra Mexiko (södra Sonora) till norra Nicaragua. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Arten hittas i arida buskmarker i både lågland och bergstrakter, men även gräsrika och lätt beskogade sluttningar samt jordbruksområden. Den födosöker på marken likt större tuppgök på jakt efter insekter, mestadels gräshoppor och fjärilslarver.

Häckning 
Fågeln häckar i april i Veracruz, maj–juli i Oaxaca, april–maj i Guatemala och i augusti i El Salvador. Boet av kvistar placeras i ett buskigt träd, en törnbuske eller inne i ett kaktussnår. Däri lägger den två till tre ägg, ibland fyra.

Status 
Arten har ett rätt stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Tryckta källor 
 Del Hoyo, J, A Elliot, and J Sargatal, eds. 1997. Handbook of the Birds of the World. Volume 4: Sandgrouse to Cuckoos. Barcelona: Lynx Edicions.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i neotropiska regionen
Guiragök

Guiragök (Guira guira) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar. Den förekommer i öppna områden i östra Sydamerika. Arten ökar i antal.

Utseende och läte 
Guiragöken är en karismatisk gök med excentriskt utseende. Kroppen är ljust smutsvitt, kontrasterande mot mörka vingar och stjärt. På huvudet syns en spretig orangefärgad tofs, gul näbb och gul ring runt ögat. Arten är mycket ljudlig, med serier av fallande toner, "pio-pio pio-pio-pirrrrr".

Utbredning och systematik 
Guiragöken placeras som enda art i släktet Guira och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Dess närmaste släktingar är anierna i Crotophaga. Fågeln förekommer från nordöstra Brasilien till Bolivia, Paraguay, Uruguay och centrala Argentina.

Levnadssätt 
Guiragöken hittas i öppna områden som buskmarker, jordbruksområden, gräsmarker och intill urbana områden. Den är mycket social och ses vanligen i små grupper.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Fågeln har fått såväl sitt svenska som vetenskapliga artnamn tillika släktesnamn från guihrá, "fågel", på språket guaraní.

Bildgalleri

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i neotropiska regionen
Dare (EP av The Mary Onettes)

Dare är en EP av The Mary Onettes, utgiven 2009 på skivbolaget Labrador. Skivan utgavs senare samma år i Japan av Every Conversation Records med ytterligare ett spår. Den japanska utgåvan kom i en limiterad upplaga om 300 exemplar och gavs ut som 7"-vinyl.

Titelspåret "Dare" kom liksom "God Knows I Had Plans" senare att ingå på gruppens andra studioalbum Islands, som utgavs senare samma år. Låten "Kicks" var tidigare outgiven. Den japanska utgåvan innehöll även låten "Slow", vilken sedan tidigare fanns inkluderad på gruppens första studioalbum The Mary Onettes (2007).

Låtlista 
Alla låtar är skrivna av Philip Ekström.

Den svenska utgåvan 
 "Dare"
 "Kicks"
 "God Knows I Had Plans"

Den japanska utgåvan

Sida A 
 "Dare" 		
 "Kicks"

Sida B 
 "God Knows I Had Plans" 		
 "Slow"

Referenser

Fotnoter 

EP-skivor 2009
Album utgivna på Labrador
Album av The Mary Onettes
Dvärgkoel

Dvärgkoel (Microdynamis parva) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende och läte 
Dvärgkoeln är en medelstor gök med brun kropp, tjock näbb och en vit strimma under det röda ögat. Hanen har även en tydlig svart hjässa och en svart strimma i ansiktet. Arten liknar långnäbbad glansgök, men har kortare och tjockare näbb samt den vita ansiktsstrimman. Den skiljer sig även från hona australisk koel genom mindre storlek och enhetligt brun rygg. Lätet består av en serie stigande enkla eller dubblerade visslingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln placeras som enda art i släktet Microdynamis. Den delas in i två underarter:
 Microdynamis parva grisescens – förekommer på norra Nya Guinea (Humboldtbukten till floden Kumusi)
 Microdynamis parva parva – förekommer lokalt på de södra delarna av Nya Guinea och D'Entrecasteaux-öarna

Levnadssätt 
Dvärgkoeln hittas i skogar i låglänta områden och lägre bergstrakter. Där lever den av frukt i trädkronorna.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i australiska regionen
Trastgök

Trastgök (Morococcyx erythropygus) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar. Den förekommer i Centralamerika från Mexiko till Costa Rica. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende 
Trastgöken är en medelstor (25,5–28 cm) gök med rätt långa och kraftiga ben, lång avsmalnad stjärt och en något nedåtböjd näbb. Ovansidan är mestadels brun med rostfärgade spetsar på övergumpens och övre stjärttäckarnas fjädrar. På vingen syns en grönaktig glans. Teckningen på huvudet är karakteristisk: svart ögonmask runt en gul ögonring och lysande blå bar hud bakom ögat. Det finns även ett kort streck bakom ögat som kan vara svår att se. Undersidan är kanelbrun.

Läte 
Sången beskrivs som "en serie med tio eller fler högljudda rullande eller drillande toner, successivt lägre i tonhöjd och mer utspridda, vanligen inlett med två till tre klara visslingar". och "högljudda, fylliga, rullande visslingar påminnande om en domares vissla". Andra läten är klara "teeeee" och morrande "ghaaaoow".

Utbredning och systematik 
Trastgök placeras som enda art i släktet Morococcyx. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Morococcyx erythropygus mexicanus - förekommer i torra västra Mexiko (Sinaloa till Tehuantepecnäset)
 Morococcyx erythropygus erythropygus - förekommer i södra Mexiko (Tehuantepecnäset till norra Costa Rica)

Levnadssätt 
Trastgöken hittas i torra låglänta buskmarker och i tropisk lövskog under 1800 meters höjd. Där födosöker den mestadels på marken. Den är inte skygg och kan ibland ses sitta i det öppna under långa perioder. Den bygger ett grunt skålformat bo som placeras på marken, vari den lägger två ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till i storleksordningen 50 000 till en halv miljon vuxna individer.

Taxonomi och namn 
Trastgöken beskrevs för första gången 1842 av Lesson, som Coccyzus erythropyga. Dess vetenskapliga artnamn erythropygus betyder "rödgumpad" och släktesnamnet Morococcyx "enfaldig gök". På svenska har den även kallats mindre markgök.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i neotropiska regionen
Rostbukig markgök

Rostbukig markgök (Neomorphus geoffroyi) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar.

Utseende 
Rostbukig markgök är en stor, marklevande gök. Den är helt omisskännlig om den ses väl, en kraftig fågel med lång stjärt, sjabbig huvudtofs och kraftig ljust gulaktig näbb. Fjäderdräkten är övervägande brunaktig med ett svart bröstband och grön- och lilaglänsande vingar och stjärt.

Utbredning och systematik 
Rostbukig markgök delas in i sex underarter:
 Neomorphus geoffroyi salvini – förekommer i fuktigt lågland utmed Nicaraguas stillahavskust i Colombia
 Neomorphus geoffroyi aequatorialis – förekommer från tropiska sydöstra Colombia till östra Ecuador och norra Peru
 Neomorphus geoffroyi australis – förekommer från södra Peru och nordvästra Bolivia
 Neomorphus geoffroyi amazonicus – dåligt känd, men generellt Amazonområdet i Brasilien, söder om Amazonfloden, utom områden på södra flodbanken som ockuperas av fjällig markgök; fynd i nordöstra Bolivia tros utgöras av denna underart
 Neomorphus geoffroyi geoffroyi – utbredningsområdet mycket dåligt känt, typlokalen i östcentrala Bahia, Brasilien
 Neomorphus geoffroyi dulcis – förekommer i östra Brasilien (Espírito Santo till Rio de Janeiro)

Levnadssätt 
Rostbukig markgök förekommer i högväxta låglänta skogar, ibland även upp i förberg till 1600 meters höjd. Den livnär sig som namnet avslöjar på marken, där en alltid är sällsynt och svår att få syn på. Fågeln påträffas enstaka eller i par, oftast när den följer svärmar av vandrarmyror för att fånga insekter som skräms upp i deras väg.

Status 
Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som sårbar. Sedan 2014 betraktar dock IUCN fjällig markgök (N. squamiger) som en underart av rostbukig markgök, varför hotkategoriseringen även inkluderar squamiger.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar den franske zoologen Étienne Geoffroy Saint-Hilaire (1772-1844).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i neotropiska regionen
Rödnäbbad markgök

Rödnäbbad markgök (Neomorphus pucheranii) är en fågel i familjen gökar inom ordningen gökfåglar. Den förekommer i regnskog i Amazonområdet. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Rödnäbbad markgök är en stor och långstjärtad gök. Den har en gulspetsad röd näbb och rött ansikte. Ovansidan är bronsgrön med kastanjebruna vingar och svart hjässa. Undersidan är mestadels grå med ett svart bröstband och svag tvärbandning på strupen. Den skiljs från rostbukig markgök genom röda näbben, röda ansiktet, helsvarta hjässan och det bruna på vingarna. Sången är ett mycket mörkt stigande "who?". Även högljutt näbbklapper kan höras.

Utbredning och systematik 
Rödnäbbad markgök förekommer i Amazonområdet i Sydamerika. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Neomorphus pucheranii pucheranii – förekommer i Peru och i västra Brasilien (norr om Amazonfloden) 
 Neomorphus pucheranii lepidophanes – förekommer i Peru och i Brasilien söder om Amazonfloden

Levnadssätt 
Rödnäbbad markgök hittas i regnskog där den som namnet avslöjar håller till på marken. Den påträffas sällan och är dåligt sedd. Störst chans att få syn på den är intill svärmande vandringsmyror.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Jacques Pucheran (1817-1894), fransk zoolog och upptäcktsresande.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Gökar
Fåglar i neotropiska regionen