kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Eystein Eggen

Eystein Eggen, född 5 januari 1944 i Oslo, död 19 november 2010, var en norsk författare och statsstipendiat. 

Eggen har skrivit romaner som utspelar sig under norsk medeltid, även med Härjedalen som arena, med och om general Carl Gustav Fleischer och Narvik 1940. Hans ögonvittnesberättelse om Agnar Mykle väckte intensiv debatt, men mest känd är Eggen for Gutten fra Gimle, et NS-barns berättelse från 1993, som 1995 föranledde norska riksdagens ursäkt till landets krigsbarn. 

Sveriges television har sänt ett program om Eggen. Statsstipendiat från 2003. "Han är symbolen för en hel generation," sade
socialdemokratiska talmannen, med bifall från hela Riksdagen.

Referenser

Externa länkar 
 Norska regeringen om Eggen

Födda 1944
Avlidna 2010
Norska författare
Män
Författare från Oslo
446 f.Kr.



Händelser

Efter plats

Grekland 
 Achaia blir självständigt från Aten, medan Euboea, som är livsviktigt för stadens mattillgång och kontroll över haven, gör uppror mot Aten. Perikles går därför in i Euboea med sina trupper.
 Megara går med i upproret mot Aten. Megaras strategiska betydelse bevisas genast, genom att en spartansk armé (under kung Pleistoanax befäl), för första gången på tolv år dyker upp i Attika. Hotet från den spartanska armén gör att Perikles, genom mutor och förhandlingar, får Aten att ge upp sina fastlandsbefästningar och i huvudsak koncentrera sig på sitt maritima imperium.
 Den spartanska armén drar sig tillbaka, varvid Perikles går tillbaka in i Euboea med 50 fartyg och 5 000 soldater, som nedslår allt motstånd. Han bestraffar jordägarna i Chalkis, som förlorar sina egendomar, medan invånarna i Istiaia körs iväg och ersätts av 2 000 atenska nybyggare.
 Då Spartas invånare får veta, att deras armé har accepterat mutor från Perikles, anklagar de sin kung Pleistoanax för brott mot staten, men denne flyr till Arkadien. Hans militäre rådgivare, Kleandridas, flyr också och döms till döden i sin frånvaro.

Sicilien 
 Det antika sicilianska folket sikelernas helleniserade ledare Ducetius återvänder från sin exil i Korinth till Sicilien och koloniserar Cale Acte på nordkusten med grekiska och sikeliska nybyggare.

Romerska republiken 
 I slaget vid Corbione leder Titus Quinctius Capitolinus Barbatus romerska trupper till seger över equierna i nordöstra Latium och volscerna i södra Latium.

Födda 
 Marcus Furius Camillus, romersk fältherre och statsman (traditionellt datum) (död 365 f.Kr.)

Avlidna

Källor 
 Motsvarande artikel på engelskspråkiga Wikipedia.

Externa länkar
Cagayandalen

Cagayandalen (engelska Cagayan Valley, pilipino: Lambak ng Cagayan; region II) är en region i Filippinerna med 3 139 000 invånare (2006) på en yta av 26 837 km². Den ligger mellan bergskedjorna Centralkordiljäran och Sierra Madre på nordöstra Luzon. Regionen genomflyts av Filippinernas längsta flod Cagayan vilken har sitt utlopp i Luzonsundet vid staden Aparri.

Regionen är indelad i fem provinser: Batanes, Cagayan, Isabela, Nya Vizcaya samt Quirino. Dess huvudstad är Tuguegarao City. 

Bland språk som talas i regionen finns ilokano, ibanag, ivatan, filipino och engelska.

Filippinernas regioner
Ilocosregionen

Ilocosregionen (region I, Sagor na Baybay na Luzon Region på pangasinan) är en region i norra Filippinerna med 4 777 900 invånare (2006) på en yta av 12 840 km². Den ligger på den smala slätten mellan bergskedjan Centralkordiljäran och Sydkinesiska sjön. Den är också belägen på den norra delen av den centrala Luzonslätten nordöst om Zambalesbergen. Regionhuvudstad är San Fernando. 

Den största vattenmassan är Lingayenbukten som innehåller en stor mängd öar, däribland Hundred Islands National Park. Norr om regionen finns Luzonsundet.

Floden Agno flyter genom Pangasinan och har sitt utlopp i Lingayenbukten. I närheten av Lingayen och Dagupan City bildar floden ett stort delta.

Regionen är idelad i de fyra provinserna La Union, Norra Ilocos (Ilocos Norte), Pangasinan och Södra Ilocos (Ilocos Sur). Dessa är uppdelade i totalt 117 kommuner samt 8 städer: Alaminos, Candon, Dagupan City, Laoag City, San Carlos City, San Fernando, Urdaneta och Vigan.

Språk som talas i regionen är ilokano, pangasinan, filipino och engelska.

Referenser

Filippinernas regioner
Calabarzon

Calabarzon (Calabarzon region IV-A), även skrivet CALABARZON, är en region i Filippinerna, belägen på sydvästra Luzon, söder och sydost om Metro Manila. Det är landets näst mest tätbefolkade region, med 10 903 200 invånare (2006) på en yta av 16 228,6 km², vilket ger en befolkningstäthet på 671,9 invånare per km². 

Regionen består av de fem provinserna Batangas, Cavite, Laguna, Quezon samt Rizal och dess namn är en akronym av dessa provinsers namn. Calabarzons huvudstad är Calamba i Laguna.

Calabarzon och Mimaropa utgjorde fram till 2002 gemensamt regionen Södra Tagalog.

Källor 
National Statistical Coordination Board, Filippinerna

Filippinernas regioner
Bikolregionen

Bikolregionen (Bicol, region V) är en region på Filippinerna, belägen på Bikolhalvön längst ner på sydöstra Luzon. Regionen har 5 289 500 invånare (2006) och en yta på 17 632,5 km². Regionen består av sex provinser: Albay, Camarines Norte, Camarines Sur, Catanduanes, Masbate och Sorsogon. Legazpi City är regionens administrativa huvudstad. Invånarna talar främst bikol, men även masbatenyo, filipino och engelska.

Regionen är indelad i sammanlagt 107 kommuner och 7 städer. De största och viktigaste städerna är Legazpi City och Naga City.

Källor 

National Statistical Coordination Board, Filippinerna

Filippinernas regioner
Centrala Luzon

Centrala Luzon (engelska Central Luzon) är en region på Luzon i Filippinerna med 9 385 300 invånare (2006) på en yta av 21 470,3 km². Den innefattar Filippinernas största slätt och är den region i landet som producerar det mesta av landets ris.

Regionen är indelad i sju provinser, Aurora, Bataan, Bulacan, Nya Ecija, Pampanga, Tarlac och Zambales. Dessa består av 117 kommuner samt 13 städer.

Regionens huvudstad är San Fernando i Pampanga.

Källor 
National Statistical Coordination Board, Filippinerna

Filippinernas regioner
Västra Visayas

Västra Visayas (region VI) är en region i Filippinerna med 6 843 643 invånare (folkräkning 2007) och en yta på 20 223 km². Den består av ön Panay, västra halvan av ön Negros (båda tillhör Visayasöarna) samt några mindre öar och ögrupper. Regionen består av sex provinser: Aklan, Antique, Capiz, Guimaras, Iloilo samt Negros Occidental. Västra Visayas har 16 städer och 117 kommuner. Regionens huvudstad är Iloilo City. Det beslutades år 2005 att provinsen Palawan skulle föras över från MIMAROPA, men enligt ett annat beslut senare samma år lades detta på is.

Huvudspråket hiligaynon talas i Västra Negros, Guimaras, Capiz och vissa delar av Iloilo. Kinaray-a talas i Antique och vissa delar av Iloilo. I Aklan talas aklanon. Andra språk är caluyanon, filipino, engelska, med flera.

Källor 

Filippinernas regioner
Centrala Visayas

Centrala Visayas (region VII) är en region i Filippinerna med 6 487 800 invånare (2006) och en sammanlagd landareal på 14 951 km². Regionen är indelad i de fyra provinserna Bohol, Cebu, Negros Oriental och Siquijor. Varje provins motsvarar en ö i ögruppen Visayas utom Negros Oriental som omfattar östra delen av Negros. Regionhuvudstad är Cebu City.

Invånarna i regionen talar cebuano, boholano (dialekt av cebuano), filipino och engelska.

Filippinernas regioner
Östra Visayas

Östra Visayas (region VIII) är en region i Filippinerna med 4 103 200 invånare (2006) och en yta på 21 431,6 km². Den består av de östligaste av Visayasöarna: Leyte, Samar och Biliran. 

Regionen består av de sex provinserna Biliran, Leyte, Norra Samar, Samar (Västra Samar), Södra Leyte och Östra Samar. Regionhuvudstaden är Tacloban City, en av de fyra städerna på Leyte. Calbayog City är en av landets äldsta städer och är en av två städer på Samar.

Invånarna talar huvudsakligen cebuano och waray-waray. På ön Capul i provinsen Norra Samar talas även inabaknon. På ön Biliran talas även sagul. Det är omtvistat om sagul är ett eget språk eller dialekt eller ej. Ordet betyder "blandat" och språkvarieteten består av en blandning av cebuano och waray-waray.

Filippinernas regioner
Zamboangahalvön

Zamboangahalvön är en halvö och en region i Filippinerna. Regionen (region IX) har 3 219 300 invånare (2006) och en yta på 14 810,7 km² och är belägen på ön Mindanao i sydvästra Filippinerna. Zamboangahalvön ligger mellan Morobukten i Sulawesisjön och Sulusjön. Längs halvöns kuster finns många vikar och öar. Regionen kallades fram till 2001 för Västra Mindanao.

Halvön förbinds med de centrala delarna av Mindanao via en smal landremsa mellan Panquilviken och Pagadianviken. Gränsen mellan halvön och huvudön markeras (om än artificiellt) av gränsen mellan provinsen Zamboanga del Sur i regionen Zamboangahalvön och provinsen Lanao del Norte i regionen Norra Minandao. 

Regionen består av de tre provinserna Zamboanga del Norte, Zamboanga del Sur och Zamboanga Sibugay. Regionen inkluderar även staden Isabela på ön Basilan, som valt att stå utanför regionen Muslimska Mindanao trots att den är administrativ huvudort för provinsen Basilan som är belägen i denna region.

Det finns fem städer i regionen: Dapitan City, Dipolog City, Isabela, Pagadian City och Zamboanga City. Regionhuvudstad är Pagadian City.

Under perioden mellan 1975 och 1989 var regionen indelad i två underregioner, där den ena (Underregion IX-A) bestod av Basilan, Sulu och Tawi-Tawi, och den andra (Underregion IX-B) av Zamboanga del Norte och Zamboanga del Sur. Under denna period fanns inte Zamboanga Sibugay.

Bland språk som talas i regionen finns chavacano, cebuano, filipino, engelska och spanska.

Filippinernas regioner
Halvöar i Filippinerna
Norra Mindanao

Norra Mindanao (Hilagang Mindanao; region X) är en region i Filippinerna, belägen på ön Mindanaos norra del. Den har 4 003 100 invånare (2006) på en yta av 16 924,9 km² och består av de fem provinserna Bukidnon, Camiguin, Lanao del Norte, Misamis Occidental och Misamis Oriental.

Regionhuvudstad är Cagayan de Oro City. Lanao del Norte tillhörde tidigare den före detta regionen Centrala Mindanao.

Bland språk som talas finns cebuano, filipino och engelska. 

Filippinernas regioner
Mimaropa

Mimaropa, även skrivet MIMAROPA, är en region i Filippinerna som är flera öar söder och sydväst om huvudön Luzon. Befolkningen uppgick till 2 744 671 invånare vid folkräkningen 2010,  på en yta av 27 456 km². Namnet är en akronym bildad av namnen på regionens provinser:  Occidental Mindoro, Oriental Mindoro, Marinduque, Romblon, Palawan. Administrativ huvudort är Calapan.

Det fanns ett beslut från våren 2005 att provinsen Palawan inte längre skulle tillhöra regionen utan föras över till Västra Visayas. Detta lades dock på is enligt ett beslut från augusti samma år, och provinsen tillhör fortfarande regionen. 

Regionen bildades 2002 genom att regionen Södra Tagalog delades upp i Calabarzon och Mimaropa. Regionen består totalt av 71 kommuner och 2 städer.

Källor

Externa länkar

Filippinernas regioner
Davaoregionen

Davaoregionen (region XI) är en region i Filippinerna med 4 087 200 invånare (2006) och en yta på 19 671,83 km². Den ligger i den sydöstligaste delen av ön Mindanao. Regionen består av de fyra provinserna Composteladalen, Davao del Norte, Davao del Sur och Davao Oriental. Regionen omsluter Davaobukten och staden Davao är regionhuvudstad.

Regionen kallades ursprungligen Södra Mindanao och omfattade tidigare även provinserna Surigao del Sur och Södra Cotabato, vilka efter flera omorganisationer numera ingår i SOCCSKSARGEN.

Bland språk som talas finns cebuano, filipino och engelska.

Filippinernas regioner
SOCCSKSARGEN

SOCCSKSARGEN (region XII) är en region i Filippinerna med 3 732 600 invånare (2006) och en yta på 18 925,7 km². Den ligger på ön Mindanao och har en lång kustlinje, och vidsträckta dalar och bergskedjor. Regionen är välkänd för sitt flodsystem. Den tillhandahåller stora mängder mat, dricksvatten och energi till landet. I Cotabato finns Rio Grande de Mindanao som är Mindanaos längsta och Filippinernas näst längsta flod.

Regionens namn är en akronym bildad av namnen på regionens fyra provinser och en av dess städer. Staden som lånat sitt namn till akronymen är General Santos City. 

SOCCSKSARGEN består av provinserna Cotabato, Sarangani, Sultan Kudarat och Södra Cotabato. Regionhuvudstad är Koronadal i Södra Cotabato. Regionen inkluderar även staden Cotabato City som inte ingår i någon provins och ligger som en enklav i provinsen Shariff Kabunsuan i Muslimska Mindanao.

Regionen kallades förr Centrala Mindanao och omfattade ursprungligen provinserna Lanao del Norte, Lanao del Sur, Cotabato, Sultan Kudarat och Maguindanao. Efter att Muslimska Mindanao skapats 1990 återstod endast Lanao del Norte, Sultan Kudarat och Cotabato. År 2001, på dåvarande president Gloria Macapagal-Arroyos order omorganiserades Mindanaos regioner och provinser och nuvarande SOCCSKSARGEN bildades.

Bland språk som talas finns cebuano, hiligaynon, ilokano, cotabato manobo, filipino och engelska.

Filippinernas regioner
Caraga

Denna artikel behandlar regionen Caraga. För kommunen, se Caraga (kommun).

Caraga (region XIII) är den nyaste regionen i Filippinerna. Den är belägen på ön Mindanaos nordöstra del. Norr om regionen ligger Boholsjön. Den sammanlagda landarealen för regionen är 18 846,97 km², vilket utgör 6,3% av Filippinernas totala landarea, och 18,5% av ön Mindanao. Nästan hälften av regionens landareal upptas av provinsen Agusan del Sur. Regionen har 2 362 700 invånare (2006).

Regionen bildades 1995 och består av de fem provinserna Agusan del Norte, Agusan del Sur, Dinagatöarna, Surigao del Norte och Surigao del Sur. Provinsen Dinagatöarna består av områden som tidigare tillhörde Surigao del Norte fram till att denna provins bildades i slutet av 2006. I regionen finns fem städer nämligen Bayugan, Bislig, Butuan City, Surigao City och Tandag. Regionhuvudstad är Butuan City.

Bland språk som talas i regionen finns surigaonon, cebuano, filipino och engelska.

Källor

Filippinernas regioner
Kordiljärernas administrativa region

Kordiljärernas administrativa region (engelska: Cordillera Administrative Region, eller CAR) består av större delen av Filippinernas största bergskedja Centralkordiljären på ön Luzon i nordligaste delen av landet. Den har 1 559 500 invånare (2006) och en yta på 18 294 km².

Regionen omfattar de sex provinserna Abra, Apayao, Benguet, Ifugao, Kalinga och Bergsprovinsen (Mountain Province). Baguio City är regionhuvudstad.

I regionen bor flera olika stammar av ursprungsbefolkning vilka tillsammans brukar kallas för igorot. Bland språk som talas märks ilokano, kalinga och kankanai.

Ursprungsfolk i Asien
Filippinernas regioner
132524 APL

132524 APL, tidigare 2002 JF56 är en liten asteroid som upptäcktes den 9 maj 2002. APL besöktes av New Horizons på ett avstånd på ungefär 101 867 km vid 04:05 UTC den 13 juni, 2006. Den nuvarande bästa uppskattningen på asteroidens diameter 2,5 kilometer.

Chefsutredare för New Horizons, Alan Stern, föreslog namnet till IAU med tanke på "Johns Hopkins Applied Physics Lab", som ansvarar för projekt som NEAR Shoemaker, MESSENGER och New Horizon.

Referenser

Externa länkar 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter besökta av rymdsonder
Astronomiska upptäckter av LINEAR
Astronomiska upptäckter 2002
Rymdfartsåret 2006
Törnflycht

Törnflycht är namnet på ett antal befryndade svenska adelsätter, alla numera utdöda.

Ätternas äldsta kända anfader var tullskrivaren Nils Larsson (död 1589) i Stockholm, vars hustru enligt Anreps ättartavlor var Ingrid Slatte vars mor var en Kyle, vilka även är stamfader och stammoder för ätterna von Törne, Törne, Törnebladh och Törnstierna. Deras son Olof Nilsson (död 1652) var borgmästare i Stockholm, assessor i Svea hovrätt och häradshövding. Namnledet "Törne-" kom in i släkten med hans hustru Barbara Törne, vars efternamn dessas barn valde att använda.

De föregående makarnas son Hans Olofsson Törne var rådman och borgmästare i Stockholm samt preses i Politiaekollegium. Hans första hustru hette Christina Hising född i släkten Hising, ättling till en syster till ärkebiskop Petrus Kenicius från Bureätten, och den andra hustrun var Ingrid Carlsdotter Ekenbom.

En son till Hans Olofsson Törne och Christina Hising, borgmästaren och kommerserådet Olof Hansson Törne (1640–1713) adlades den 8 januari 1698 med namnet Törnflycht och introducerades på Riddarhuset påföljande år under nummer 1356. Hans hustru var hans brors svägerska samt syster till den Thomas som adlades Blixenstierna.

Denne Olof Hansson Törnflychts båda söner, Olof och Michaël, skulle bägge komma att, var för sig stiga till högre adelsvärdigheter. Äldste sonen, blivande riksrådet Olof Törnflycht (1680–1737), upphöjdes den 23 maj 1719 till friherre och endast tre dagar senare erhöll yngre brodern, blivande landshövdingen Michaël Törnflycht (1683–1738) samma värdighet. De introducerades därvid som varsin friherrlig ätt med samma namn: Olofs med nummer 149 och Michaëls med nummer 153.

Den 14 juni 1731 upphöjdes Olof Törnflycht till greve och introducerades som sådan under ättenummer 77. Denna grevliga ätt Törnflycht utgick på svärdssidan med Olofs son med hans hustru grevinnan Hedvig Posse av grevliga ätten Posse, riksrådet Carl Fredrik Törnflycht (1711-67). Även Michaël Törnflycht upphöjdes till greve den 6 december 1731, men tog aldrig introduktion som sådan, och slöt själv, såsom barnlös, sin friherrliga ätt.

Den ursprungliga adliga ätten Törnflycht hade utgått på svärdssidan 1719 i och med Olofs och Michëls friherreupphöjelser. På spinnsidan utgick den troligen med deras syster Christina Piper (som dock aldrig bar namnet Törnflycht), stammoder för den grevliga ätten Piper nr 46. En kvinnlig medlem blev stammoder till Lillienstedt och tyska furstenhus. Den sista med namnet Törnflycht var grevinnan Christina Margareta Augusta Törnflycht, gift med generalmajoren och överståthållaren greve Axel Sparre af Sundby (1708–1772) och mor till Lovisa Meijerfeldt.

Källor

 Gabriel Anrep: Svenska adelns ättar-taflor, band 4 (Stockholm 1864)
 Sveriges Ridderskap och Adels kalender 2004 (Stockholm 2003)

Svenska adelsätter
Svenska friherrliga ätter
Svenska grevliga ätter
Bureätten
Törne (adelsätt)

Törne var en svensk adelsätt. Den upphörde 1739.

Ättens äldsta kända anfader var tullskrivaren Nils Larsson (död 1589) i Stockholm, vars hustru enligt Anreps ättartavlor var Ingrid Slatte vars mor var en Kyle, vilka även är stamfader och stammoder för ätterna von Törne, Törnflycht, Törnebladh och Törnstierna. Deras son Olof Nilsson (död 1652) var borgmästare i Stockholm, assessor i Svea hovrätt och häradshövding. Namnledet "Törne-" kom in i släkten med hans hustru Barbara Törne, vars efternamn dessas barn valde att använda.

De föregående makarnas son Hans Olofsson Törne var rådman och borgmästare i Stockholm samt preses i Politiaekollegium. Hans första hustru, Christina Hising, tillhörde släkten Hising och var en släkting till ärkebiskop Petrus Kenicius. Hans andra hustru var Ingrid Carlsdotter Ekenbom.

En son i andra äktenskapet, kamreren i Kammarkollegiet Lorentz Hansson Törne (död 1739) adlades den 15 juni 1698 med bibehållet namn och introducerades på Riddarhuset 1719 med ättenummer 1419. Som Lorentz Törnes samtliga barn (med Maria von Boij) avled före sin far slöt denne själv sin ätt 1739.

Källor
 Gabriel Anrep: Svenska adelns ättar-taflor, band 4 (Stockholm 1864)
 Sveriges Ridderskap och Adels kalender 2004 (Stockholm 2003)

Svenska adelsätter
Katanpää (minsvepare, 1942)

Katanpää (tidigare HMS BYMS 2049 i brittisk tjänst) var en finländsk minsvepare som tjänstgjorde mellan 1948 och 1959 i den finländska marinen. Fartyget var byggt i trä, och tillsammans med sina fyra systerfartyg kallades de skämtsamt för Puupää-klassen – en finsk ordlek som betyder 'träskalleklassen', eftersom – pää är finska för 'huvud'. 

Katanpää byggdes år 1942 i USA och var ett så kallat lend-lease-fartyg som tjänstgjorde i den brittiska flottan. Folkförsörjningsministeriet i Finland köpte de tre första fartygen den 13 november 1948 för att städa upp Finska viken från minor och ytterligare ett den 19 januari 1951. Fartygen var av B.Y.M.S.-typ (British Yard Mine Sweeper) och hade byggts åren 1941–1942.

Efter att minröjningen var klar användes Puupää-fartygen för skolning i stället för de åldrande kanonbåtarna. Båtarnas skrov började dock uppvisa svagheter och det beslöts att fartygen skulle skrotas, vilket skedde mellan 1958 och 1959, då fartygen såldes som skrot till den privata marknaden. Tammenpää och Vahterpää togs ur bruk 1958, Ajanpää år 1959.

Tammenpää brann år 1960 och sjönk sedan utanför Haverö. Vahterpää sjönk 1961 nära Tammenpää. Ett femte fartyg av samma klass köptes av metodisterna, som använde det som ett missionärsskepp och döpte det till Ebeneser.

Namnet kommer från halvön Katanpää med en fästning i Gustavs skärgård.

Fartyg av klassen
Purunpää
Vahterpää
Tammenpää
Katanpää

Fartyg byggda i USA
Fartyg i den finländska marinen
Fartyg sjösatta 1942
Finländska minsvepare under kalla kriget
Kindaholms församling

Kindaholms församling är en församling i Marks och Kinds kontrakt i Göteborgs stift. Församlingen ligger i Svenljunga kommun i Västra Götalands län och ingår i Kinds pastorat.

Församlingens område är detsamma som 1952–1970 utgjorde Kindaholms landskommun.

Administrativ historik 
Församlingen bildades 2006 genom sammanslagning av Håcksviks församling, Kalvs församling, Mårdaklevs församling och Östra Frölunda församling och utgjorde däreftger till 2014 ett eget pastorat. Från 2014 ingår församlingen i Kinds pastorat.

Kyrkor 
 Håcksviks kyrka
 Kalvs kyrka
 Mårdaklevs kyrka
 Östra Frölunda kyrka

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Församlingar i Göteborgs stift

Indelningar i Svenljunga kommun
730-talet f.Kr.



Händelser 
 739 f.Kr. – Hiram II blir kung av Tyros.
 738 f.Kr. – Kung Tiglath-Pileser III av Assyrien invaderar kungariket Israel och tvingar det att erlägga tribut.
 734 f.Kr. – Syrakusa grundas under namnet Naxos på Sicilien som en koloni till Chalkis i Euboia (traditionellt datum).
 733 f.Kr. – Det syrisk-efraimitiska kriget mot Juda rike.
 732 f.Kr.
 Hosea blir den siste kungen av Israel.
 Tiglat-Pileser erövrar Aram-Damaskus.
 730 f.Kr.
 Osorkon IV efterträder Sheshonq IV som farao av Egypten.
 Piye efterträder sin far Kashta som kung av det nubiska kungariket Napata.
 Mattan II efterträder Hiram II som kung av Tyros.

Avlidna 
739 f.Kr. – Rudamun, siste faraon i Egyptens tjugotredje dynasti.

Externa länkar
Purunpää (minsvepare, 1941)

Purunpää (tidigare HMS BYMS 2032 i brittisk tjänst) var en finländsk minsvepare som tjänstgjorde mellan 1948 och 1959 i den finländska marinen. Fartyget var byggt i trä och tillsammans med sina fyra systrar, kallades dom skämtsamt för Puupää-klassen - en finsk ordlek som betyder 'träskalleklassen', eftersom -pää är finska för 'huvud'. 

Purunpää byggdes år 1941 i USA och var ett så kalla lend-lease fartyg som tjänstgjorde i den brittiska flottan. Folkförsörjningsministeriet i Finland köpte de tre första fartygen den 13 november 1948 för att städa upp den finska viken från minor och ytterligare ett den 19 januari 1951. Fartygen var av B.Y.M.S.-typ (British Yard Mine Sweeper) och hade byggts åren 1941-42.

Efter att minröjningen var klar användes Puupää-fartygen för skolning i stället för de åldrande kanonbåtarna. Båtarnas skrov började dock uppvisa svagheter och det beslöts att fartygen skulle skrotas, vilket skedde mellan 1958 och 1959, då fartygen såldes som skrot till den privata marknaden. Tammenpää och Vahterpää togs ur bruk 1958, Ajanpää år 1959.

Tammenpää brann år 1960 och sjönk sedan utanför Haverö. Vahterpää sjönk 1961 nära Tammenpää. Ett av fartygen köptes av metodisterna, som använde det som ett missionärsskepp och döpte det till Ebeneser.

Fartyg av klassen
Purunpää
Vahterpää
Tammenpää
Katanpää

Finländska minsvepare under kalla kriget
Fartyg i den finländska marinen
Fartyg sjösatta 1941
Fartyg byggda i USA