kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Blackberry Playbook

Blackberry Playbook, av Research in Motion skrivet BlackBerry PlayBook, är en surfplatta från Research in Motion.

Blackberry Playbook presenterades i september 2010 och började saluföras i slutet av mars 2011 i USA och Kanada med internationell säljstart som är planerad till andra kvartalet 2011. Surfplattan har en skärmstorlek på 7 tum vilket gör den till lika stor som den ursprungliga Samsung Galaxy Tab och mindre än Apples Ipad.

Specifikationer
Presenterad: 27 september 2010 .
Säljstart (USA & Kanada): 22 mars 2011 .

Hårdvara
 7 tum kapacitiv pekskärm (upplösning: 1024 x 600)
 Dubbla kameror
 Frontkamera: 3 megapixel (stillbilder) och 1080p (video)
 Huvudkamera: 5 megapixel (stillbilder) och 1080p (video)
 Fysiska portar: micro-USB och micro-HDMI 
 HDMI-utgång (1080p-stöd)
 1 GHz dual-core processor
 1 GB RAM
 16, 32 eller 64 GB lagring
 Wi-Fi (802.11 a/b/g/n)
 Bluetooth 2.1+EDR
 GPS
 Sensorer:
 Orientation Sensor (Accelerometer)
 6-Axis Motion Sensor (Gyroscope)
 Digital Compass (Magnetometer)
 Stereohögtalare och stereomikrofoner
 Mått: 130 x 194 x 10 mm (5.1” x 7.6” x 0.4”)
 Vikt: 425 g (0,9 lbs)

Mjukvara
 Blackberry Tablet OS
 Ljudformat: MP3, AAC och WMA
 Videoformat: H.264, MPEG4 och WMV med stöd för höga upplösningar

Källor
 press.rim.com
 blackberry.com/playbook
 https://web.archive.org/web/20120621082537/http://us.blackberry.com/playbook-tablet/tablet-specs.jsp (specifikationerna för PlayBook)

Referenser

Bärbara datorer
Lärare i Matematik, Naturvetenskap och Teknik

Lärare i Matematik, Naturvetenskap och Teknik (LMNT) är en svensk ämnesförening för lärare i matematik, naturvetenskap och teknik. De har varit referensgrupp åt Skolverket.

Föreningen startades 1933.

Tidskriften LMNT-nytt (ISSN: 1402-0041) ges ut med 2 nummer per år. LMNT-nytt finns tillgänglig på flera av Sveriges universitetsbibliotek, men bara från 1994. 

Följande lokala ämnesföreningar är för närvarande aktiva, några är vilande p.g.a. låg medlemsaktivitet:
Norra kretsen (vilande)
Uppsalakretsen
Stockholmskretsen
Vänerkretsen (troligen upplöst)
Västra kretsen (vilande)
Linköpingskretsen
Södra kretsen

LMNT har totalt cirka 1 000 medlemmar i Sverige

Externa länkar
Riksföreningens webbsida
Libris - LMNT-nytt

Föreningar i Sverige
Organisationer bildade 1933
Rapport från en skurhink

Rapport från en skurhink är Maja Ekelöfs enda roman, utgiven 1970. Bokens manus inskickades av författaren till en romantävling utlyst av förlaget Rabén & Sjögren, där den vann förstapris. Rapport från en skurhink väckte omedelbart uppseende bland läsarna och blev en storsäljare. Boken finns översatt till danska, norska, finska och persiska.

Boken är till stor del baserad på Ekelöfs dagboksanteckningar från senare delen av 1960-talet. Den är en av titlarna i boken Tusen svenska klassiker (2009).

Synopsis 
Maja är en ensamstående, lågavlönad fembarnsmor med barnen på väg ut i vuxenlivet. Om dagarna arbetar hon som städerska, men privat är hon mest intresserad av litteratur. Bland favoriterna finns arbetarförfattarna, Jan Myrdal, Albert Camus och många, många andra. Hon har ett brinnande bildningsintresse och läser samhällskunskap och svenska på ett medborgarinstitut. Boken inleds med en kort tillbakablick med glimtar ur Majas förflutna och är därefter skriven i dagboksform, med tillfälliga avbrott för reflektioner kring ett visst ämne. Den omfattar perioden 1967-1969, vilket innebär att många utläggningar om världsläget avhandlar exempelvis sexdagarskriget, situationen i Biafra, det kalla kriget samt det egna och sönernas engagemang i 68-vänstern. Boken avslutas med månlandningen 1969.

Mottagande 
Litteraturkritikern och författaren Karl Vennberg skrev i Aftonbladet att Rapport från en skurhink gav "den hittills klaraste och ovedersägligaste bilden av svensk låglönevardag under 60-talet".

Källor

Fotnoter

Tryckta källor 
 

Svenskspråkig skönlitteratur
Skönlitteratur 1970
Svenska debutromaner
Böcker utgivna på Rabén & Sjögren
Feministisk litteratur
Andra vågens feminism i Sverige
Slaget vid Dreux

Slaget vid Dreux var ett slag mellan franska rojalister och hugenotter vid Dreux, väster om Paris den 19 december 1562.

År 1562 utbröt öppet krig i Frankrike mellan hugenotterna under ledning av Louis I av Bourbon och Gaspard de Coligny och katoliker under ledning av Frans av Guise och Anne de Montmorency. Den första större stiden i hugenottkrigen inträffade när hugenotternas armé var på marsch norrut för att ansluta sig till en engelsk styrka vid Le Havre. På vägen stötte de på Frans av Guise och Montmorency, som just plundrat staden Rouen. Slaget inleddes med att Gaspard de Coligny ledde en intensiv kavallerichock som skapade förvirring bland de katolska trupperna. I tron att slaget var vunnet ledde Louis av Bourbon sitt kavalleri in i närstrid. Då skickade Frans de Guise fram sina schweiziska pikbeväpnade legoknektar, ledda av de franska lansiärerna. Louis av Bourbon tillfångatogs, men Coligny lyckades föra undan stora delar av hugenottarmén. Slaget blev ingen total katolsk seger då även Montmorency tillfångatogs.

Källor 
 Slag - Historiens slagfält, R. G. Grant

Dreux
Dreux
1562
Slaget vid Jemmingen

Slaget vid Jemmingen var ett slag mellan spanska trupper och upproriska holländare vid flodstranden utanför halvön Jemmingen utanför Emden den 21 juli 1568.

När Nederländernas huvudsakligen protestantiska befolkning reste sig mot Spaniens katolske kung Filip II beordrade han hertigen av Alba att slå ned upproret med sin stridsvana armé. Hertigen av Alba var en van härförare och var bland annat den som införde den tunga musköten som ersättning för hakebössan som eldvapen inom den spanska armén. Albas motståndare var Vilhelm I av Oranien, som efter att ha flytt från hemlandet för att undgå arrestering samlat en armé av tyska legoknektar under befäl av sin bror Ludvig av Nassau, och skickat in den i norra Nederländerna. Hertigen av Albas armé hann upp Ludvig på halvön Jemmingen. De båda styrkorna var visserligen jämbördiga i storlek men skilde sig väsentligt åt i fråga om disciplin och eldkraft. Upprorsmännens armé blev instängd med ryggen mot floden Ems utlopp och krossades utan pardon. Tusentals soldater försökte simmande fly över mynningsviken, men få lyckades. Innevånarna i staden Emden fick kännedom om förlusten när tidvattnet drev in de drunknades hattar mot staden. Till minne av segern vid Jemmingen lät hertigen av Alba uppföra en bronsstaty i Antwerpen, gjuten av de kanoner han erövrat från upprorsarmén.

Källor 
 Slag - Historiens slagfält, R. G. Grant

Jemmingen
Jemmingen
Jemmingen
1568
Kalle Anka, Mick Jagger och jag

Kalle Anka, Mick Jagger och jag: en diggares memoarer är en fackbok av Sture Hegerfors som utgavs av Askelin & Hägglund år 1984.

Om boken 
Boken handlar om populärkulturen bland ungdomar under 50-, 60- och 70-talet, samtidigt som den är självbiografisk. I boken behandlas grundligt ämnet kultstatus, och Hegerfors tar upp ämnen som serietidningar, ungdomslitteratur och rockmusik, samtidigt som han berättar om hur det gick till när han fick träffa kändisar som Mick Jagger och Brigitte Bardot.

Innehåll

Exempel på kändisar som dyker upp i boken 
 Rolling Stones
 Mick Jagger
 Lasse Åberg
 Brigitte Bardot

Exempel på serietidningar som tas upp 
 Fantomen
 Katten Gustaf
 Karl-Alfred

Annat som tas upp 
 Böckerna om Biggles
 Filmen Tarzan, apmannen och andra gamla Tarzan-filmer
 Pelle Svanslös
 Kalle Anka – både serietidningen och de tecknade filmerna

Referenser 

Facklitteratur 1984
Självbiografier
Alfa Romeo P1

Alfa Romeo P1 är en tävlingsbil, tillverkad av den italienska biltillverkaren Alfa Romeo 1923.

Tipo P1 var Alfa Romeos första Grand Prix-bil, konstruerad av Giuseppe Merosi. Alfa Romeo ställde upp med två bilar i Italiens Grand Prix på Autodromo Nazionale Monza 1923, för Antonio Ascari och Ugo Sivocci. Under träningen kraschade Sivocci så illa att han avled och Alfa Romeo drog sig ur tävlingen. Till 1924 försågs en av bilarna med Roots-kompressor, men Alfa satsade istället på Vittorio Janos P2-modell.

Referenser
webalice.it 
soltanto-alfaromeo.nl 

P1
Historiska tävlingsbilar
Grand Prix-bilar
Bakhjulsdrivna fordon
Alfa Romeo Tipo C

Alfa Romeo Tipo C är en tävlingsbil, tillverkad av den italienska biltillverkaren Alfa Romeo mellan 1935 och 1937.

Utveckling
Alfa Romeo hade dominerat Grand prix-racingen i början av 1930-talet, men från 1934 hade fabriksteamet Scuderia Ferrari fått allt hårdare konkurrens från de statsunderstödda tyska Silverpilarna. De tyska bilarna hade modernare chassin och betydligt starkare motorer än den åldrande P3-modellen och under 1935 arbetade Vittorio Jano på en efterträdare.

8C
Redan den sista utvecklingen av P3:an hade haft individuell hjulupphängning fram och på Tipo C infördes även pendelaxel bak. Den nya bilen fick även strömlinjeformad kaross likt de tyska konkurrenterna.  Utvecklingen av Janos nya tolvcylindriga motor dröjde och bilen debuterade hösten 1935 som 8C-35 med den raka åttan från P3:an.

12C
Våren 1936 introducerades 12C-36 med den nyutvecklade V12-motorn. Den var inte tillräckligt stark för att matcha Silverpilarna och under säsongen användes den parallellt med den åttacylindriga systermodellen.

Till säsongen 1937 hade Janos team tagit fram den vidareutvecklade 12C-37, byggd på en lätt rörram. Motorn hade större slagvolym och fick två mindre Roots-kompressorer istället för företrädarens enda stora kompressor. Förändringarna var inte tillräckliga för att komma ifatt konkurrensen och i slutet av 1937 lämnade Vittorio Jano Alfa Romeo.

Tekniska data

Tävlingsresultat
8C-35 debuterade i Italiens Grand Prix i september 1935. Tazio Nuvolari ledde loppet, men tvingades senare bryta med motorproblem. 

I Europamästerskapet för Grand Prix-förare 1936 blev bästa resultatet en andraplats för Nuvolari i Italiens Grand Prix. Utanför EM lyckades teamet vinna flera mindre lopp, däribland Vanderbilt Cup på Long Island.

När motorstorleken begränsades till tre liter till säsongen 1938 såldes flera Tipo C-bilar till Nord- och Sydamerika, där de fortsatte tävla i nationella Formel Libre-lopp. 8C-35-modellen deltog i varje Indy 500-lopp mellan 1938 och 1947, med en femteplats för Babe Stapp 1939 som bästa resultat.

Referenser

Externa länkar

soltanto-alfaromeo.nl 
ultimatecarpage.com 

Tipo C
Historiska tävlingsbilar
Grand Prix-bilar
Bakhjulsdrivna fordon
Alfa Romeo Tipo 308

Alfa Romeo Tipo 308/312/316 är en serie tävlingsbilar, tillverkade av den italienska biltillverkaren Alfa Romeo mellan 1938 och 1939.

Utveckling
Inför säsongen 1938 hade motorstorleken på Grand prix-bilar begränsats till tre liter. Sedan Vittorio Janos Tipo C-bilar misslyckats med att matcha de tyska Silverpilarna fokuserade Alfa Romeo på den mindre Alfettan, men de större bilarna uppdaterades ändå med nya motorer enligt trelitersformeln.

Tipo 308
Bilen inledde säsongen 1938 som Tipo 308med en trelitersversion av den raka åttan från 8C-2900. Bilen hade lådbalksramen från 8C-35 försedd med ny kaross.

Tipo 312
Senare under 1938 kom Tipo 312 med fackverksramen och V12-motorn från 12C-37.

Tipo 316
En tredje version var Tipo 316. Här hade Alfa Romeo byggt en V16 motor genom att placera två åttacylindriga motorblock på ett gemensamt vevhus. Ingen av dessa trelitersbilar var särskilt framgångsrik och teamet valde att koncentrera sina resurser på Alfettan istället.

Tekniska data

Tävlingsresultat
Till säsongen 1938 hade Alfa Romeo sagt upp kontraktet med det tidigare fabriksstallet Scuderia Ferrari för att tävla i egen regi med Alfa Corse. Tipo 308 debuterade i Paus Grand Prix, där Tazio Nuvolari råkade ut för en olycka med en läckande bränsletank. Det blev droppen för Alfas mångårige stjärnförare som lämnade stallet för tyska Auto Union. Trelitersbilarnas framgångar under säsongerna 1938 och 1939 begränsades till några enstaka segrar i mindre tävlingar utanför Europamästerskapet för Grand Prix-förare.

Flera av bilarna såldes både före och efter andra världskriget till Nord- och Sydamerika. Tipo 308-modellen deltog i flera Indy 500-lopp, med en sjätteplats för Louis Durant 1946 som bästa resultat.

Referenser

Externa länkar

Dennis Davids Grand Prix History. 
soltanto-alfaromeo.nl 
ultimatecarpage.com 

Tipo 308
Historiska tävlingsbilar
Grand Prix-bilar
Bakhjulsdrivna fordon
Hugh Edward Egerton

Hugh Edward Egerton, född den 19 april 1855, död 1927, var en brittisk historiker.

Egerton var professor i historia vid Oxford 1905–1920, och utgav bland annat Origin and Growth of the English Colonies (1902, 3:e upplagan 1920), Canada under British Rule (3:e upplagan 1908–1922), Federations and Unions within the Empire 1911 (2:a upplagan 1924), British Foreign Policy in Europe (1917), British Colonial Policy in the 20th Century (1922), The Causes and Character of the American Revolution (1923). Egertons mest spridda arbete är Short History of British Colonial Policy (6:e upplagan 1920).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter

Externa länkar 
 

Engelska historiker
Engelska professorer
Brittiska professorer i historia
Alumner från Corpus Christi College, Oxford
Personer verksamma vid Oxfords universitet
Historiker under 1800-talet
Historiker under 1900-talet
Brittiska forskare under 1800-talet
Brittiska forskare under 1900-talet
Födda 1855
Avlidna 1927
Män
Svensk uppslagsbok
Life & Style

Life & Style är en amerikansk skvallertidning som startades 2004 av Bauer Media Group. Tidningen har samma utgivare som systerpublikationen In Touch Weekly. Life & Style fokuserar på kändisar och livsstilstrender.

Externa länkar
Officiell webbplats

Amerikanska tidskrifter
Tidningar startade 2004
2. Liga

2. Liga är i Polen fotbollens tredje högsta division. Ligan består av 18 lag, där alla lag möts två gånger; en gång på hemmaplan och en gång på bortaplan.

Säsongen 2015/2016

Se även 
 Orange Ekstraklasa

Externa länkar
 2. Liga på Ekstraklasas hemsida

Fotbollstävlingar i Polen
Fotbollsserier
Raimo Ilaskivi

Raimo Ilaskivi, född Hämäläinen 26 maj 1928 i Ruokolax, är en finländsk politiker (Samlingspartiet). Han var Helsingfors stadsdirektör mellan 1979 och 1991.

Biografi
Ilaskivi, son till kontorschef Ragnar Alfred Ilaskivi och folkskollärare Elli Aleksandra Lahtinen, blev student 1947, politices kandidat och politices magister 1950, politices licentiat 1954 och politices doktor 1958. Han var chef för informationsavdelningen i Bankföreningen i Finland 1954–1960, var dess verkställande direktör 1961–1980, tillförordnad verkställande direktör för Industribanken i Finland 1956–1961, verkställande direktör från 1961 och dessutom chef för Finlands fondbörs från 1964. Han var statsministerns sekreterare 1958 och docent i nationalekonomi vid Helsingfors universitet från 1959. Han var riksdagsledamot 1962–1975 och efterträdde 1979 Teuvo Aura som Helsingfors stadsdirektör. Honorärtiteln överborgmästare fick han år 1980. Som stadsdirektör efterträddes han 1991 av partikamraten Kari Rahkamo.

Samlingspartiet nominerade Ilaskivi som partiets kandidat i presidentvalet i Finland 1994 där han kom på fjärde plats med drygt 15 procent av rösterna. Ilaskivi var sedan ledamot av Europaparlamentet 1996–1999.

Utmärkelser

Referenser

Externa länkar
 
 
 Ilaskivi, Raimo hos Finlands riksdag

Vidare läsning 

 

Finländska nationalekonomer
Personer verksamma vid Helsingfors universitet
Personer inom finländskt bankväsen
Ledamöter av Finlands riksdag för Samlingspartiet
Ledamöter av Europaparlamentet från Finland
Helsingfors stadsdirektörer
Födda 1928
Män
Levande personer
Personer från Södra Karelen
Väsa

Väsa (älvdalska Wesa) är en småort i Älvdalens kommun och socken i Dalarna. 

Väsa ligger ungefär tio kilometer norr om Oxberg och fyra km söder om Älvdalen vid Österdalälven. Ungefär en kilometer söder om Väsa ligger Wäsabergens skidanläggning.

Befolkningsutveckling 
Orten har varit klassificerad som tätort 1965 och 1995.

Källor

Orter i Älvdalens kommun
Tidigare tätorter i Dalarnas län
Småorter i Sverige
PLENTY

PLENTY (The Piedmont Local EcoNomy Tender) är en lokal valuta i Pittsboro, Chatham County, North Carolina, USA, som används av privatpersoner och företag på orten. Valutan grundades ursprungligen 2001 som ett gräsrotsinitiativ. 2009 omformades den under The Abundance Foundation som "The PLENTY Currency Cooperative". Likt andra lokala valutor är syftet att gynna den lokala ekonomin samt att ge sociala och kulturella fördelar.

Slogan 
PLENTY:s slogan är inte "In God We Trust" utan "In Each Other We Trust".

Referenser

Externa länkar
 

Lokala och alternativa valutor
Anisia Kirdjapkina

Anisia Bjasyrovna Kirdjapkina (ryska: Анися Бясыровна Кирдяпкина), född 23 oktober 1989 i Saransk, Mordvinien, är en rysk friidrottare (gångare).

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Kvinnor
Födda 1989
Ryska gångare
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Ryssland
Personer från Mordvinien
Levande personer
Tångflugor

Tångflugor (Coelopidae) är en liten familj i insektsordningen tvåvingar som hör till underordningen flugor. Tångflugor lever längs havsstränder där tång ansamlas. Honorna lägger ägg i ruttnande tång och detta är också vad larverna livnär sig på. Den ruttnande tången alstrar värme och detta gör att tångflugor kan vara aktiva större delen av året och förekomma även längs havsstränder med kyligt klimat. En art av tångflugor, Coelopa frigida, förekommer till exempel så långt norrut som Svalbard.

De fullbildade flugorna håller vanligen till på eller nära den ruttnande tången. De blir 3-16 millimeter stora och är mörka med lätt gulaktiga eller brunaktiga och ganska smala vingar. Hos några arter är vingarna korta. Kroppen är slank och ger ett platt intryck, benen är kraftiga och huvudet är litet med jämförelsevis små fasettögon. Flugorna är ofta ganska håriga, särskilt på benen.  

Tångflugor har en viktig ekologisk roll då deras larver utgör föda för många vadarfåglar som rastar vid havsstränderna. Larverna hjälper också till att bryta ner uppspolad tång.

Referenser

Externa länkar 

Tvåvingar
Urban Granström

Johan Urban Granström, född 4 augusti 1973 i Luleå, är en svensk socialdemokratisk kommunalpolitiker och kommunstyrelsens ordförande i Nyköpings kommun.

Granström var oppositionsråd under mandatperioden 2006–2010, efter valet 2010 tog Granström över posten som kommunstyrelsens ordförande.

Referenser 
Nyköpings kommun: Urban Granström

Noter 

Svenska socialdemokratiska kommunalråd
Kommunalråd i Nyköpings kommun
Svenska politiker under 2000-talet
Politiker från Luleå
Födda 1973
Levande personer
Män
Sveriges Cirkusmuseum

Sveriges Cirkusmuseum öppnades 2007 i Ingelsträde utanför Höganäs. Initiativtagare och handhavare är Max Carling, cirkusartist och musiker. Museet är inrymt i den gamla byskolan och visar bland annat rekvisita som insamlats av Cirkusakademien i Stockholm under en 30-årsperiod.

Referenser

Externa länkar
Museets webbplats
Alla tiders cirkus . . . 

Kultur i Höganäs kommun
Museer i Skåne län
Arbetslivsmuseer i Sverige
Råggärds kyrka

Råggärds kyrka är en kyrkobyggnad som sedan 2022 tillhör Färgelanda-Högsäters församling (2010–2019 Järbo-Råggärds församling och tidigare Råggärds församling) i Karlstads stift. Den ligger i kyrkbyn Råggärd i Färgelanda kommun.

Kyrkobyggnaden
En tidigare träkyrka på platsen var uppförd på medeltiden och hade en okänd utformning. Enligt uppgift skall denna kyrka ha rivits omkring år 1770.

Nuvarande träkyrka uppfördes 1734–1736 och har sedan byggnadstiden i stort sett behållit samma form. Den består av ett långhus med tresidigt kor i nordost. Vid korets norra sida finns en utbyggd sakristia. Vid korets södra sida finns ett utbyggt vapenhus, som möjligen kan ha tillkommit under senare delen av 1800-talet. Vid långhusets nordvästra sida finns kyrktorn med vapenhus.

Inventarier

 Dopfunten av täljsten är från 1200-talet. Den ursprungliga cuppan är inte bevarad, utan den upp-och-ned-vända foten får tjänstgöra. Den är hårt restaurerad och jämnslipad. Skaftet har en repstav. En nytillverkad fot av granit har tillkommit. Uttömningshål finns i funtens mitt.
 En stående madonnafigur med barnet från 1400-talet.
 Altaruppsatsen är utförd 1771 av skomakare Karl Dahlström.
 Nuvarande predikstol är byggd 1845. Predikstolen har en rund korg och saknar baldakin.

Orgel
Den pneumatiska orgeln på läktaren i väster är tillverkad 1935 av Olof Hammmarberg, Göteborg och till synes orörd sedan byggnadstiden. Den har sju stämmor fördelade på manual och pedal. Den har tre fasta kombinationer och ett tonomfång på 56/30.

Referenser

Noter

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Karlstads stift
Kyrkobyggnader i Färgelanda kommun
Kyrkobyggnader invigda 1736
1736 i Sverige
Noctum

Noctum är ett rockband från Uppsala.

Bandet bildades 2009 av basisten Tobias Rosén och Gitarristen/Vokalisten David Indelöf samt trummisen Gustaf Heinemann, Senare tillkom Per Wikström på Gitarr. Tanken var att spela 70-talsinfluerad hårdrock, såsom Black Sabbath, Pentagram och Deep Purple. 2010 släppte de sitt debutalbum The Seance på det tyska skivbolaget High Roller Records, Hösten 2011 släppte de en EP, The Fiddler, och skrev på för Metal Blade Records.
I november 2011 gick Daniel Johansson med efter ett antal spelningar.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Tobias Rosén – basgitarr (2009– )
David Indelöf – gitarr, sång (2009– )
Fredrik Jansson – trummor (2013– )
Christoffer Löfgren – gitarr (2015– )

Tidigare medlemmar
Gustaf Heinemann – trummor (2009–2012)
Per Wikström – gitarr (2009–2011)
Daniel Johansson – gitarr (2011–2015)

Diskografi
Studioalbum
The Seance (2010)
Final Sacrifice (2013)

EP
The Fiddler (2011)

Singlar
"Until Then…Until the End" (2015)

Externa länkar
Noctum på facebook
Noctum på Encyclopaedia Metallum

Svenska metalgrupper
Musikgrupper bildade 2009
Johann Abraham Peter Schulz

Johann Abraham Peter Schulz, född den 31 mars 1747 i Lüneburg, död den 10 juni 1800 i Schwedt, var en tysk tonsättare och musikskriftställare.

Schulz studerade musik för Johann Philipp Kirnberger, tjänstgjorde 1768–1773 som musiklärare hos en polsk furstesläkt och lärde då på resor känna Joseph Haydn och dennes musik. Schulz var 1776–1778 musikdirektör vid franska teatern i Berlin, 1780–1787 kapellmästare vid franska teatern i Rheinsberg och 1787–1795 hovkapellmästare i Köpenhamn. 

Bland hans tonverk äger hans vokalkompositioner största betydelsen, synnerligen hans visor i folkton, som för sin tid gjorde epok. Utom Gesänge am Clavier (1779) och Lieder im Volkston (1781–1790; till Göttinger Dichterbunds och Johann Gottfried Herders dikter; ett urval med dansk text utgivet 1792) samt åtskilliga pianostycken skrev han för scenen på sin tid högt skattade verk: körer och sånger till Jean Racines Athalie, Minona, tragisk melodram, operorna Aline, reine de Golconde, La fée Urgèle med flera samt de danska Høstgildet (1790), Indtoget och Peders Bryllup (1793). 

Genom melodierna där i och som Christoph Ernst Friedrich Weyses lärare är Schulz att vid sidan av Friedrich Ludwig Æmilius Kunzen betrakta som förste utbildare av den danska visan. Vidare kan nämnas oratorierna Maria og Johannes (till text av Johannes Ewald) och Christi død (till text av Jens Baggesen; utgiven i klaverutdrag 1879), en passionskantat, ett Te deum, flera hymner och fastlagssånger med mera. 

Som skriftställare var Schulz verksam genom artiklar för Johann Georg Sulzers lexikografiska verk "Allgemeine Theorie der schönen Künste" och Gedanken über den Einfluss der Musik auf die Bildung des Volkes (1790) med mera. Enligt Schulz egen utsago är även Kirnbergers "Wahre Grundsätze zum Gebrauch der Harmonie" hans verk.

Schulz invaldes 1799 som ledamot av Kungliga Musikaliska Akademien i Stockholm.

Källor

Noter

Tyska klassiska kompositörer
Tyska operatonsättare
Tyska musikteoretiker
Medlemmar av Det Kongelige Kapel
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Tyska musiker under 1700-talet
Personer från Lüneburg
Födda 1747
Avlidna 1800
Män
Ugglan