kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Örongam

Örongam (Torgos tracheliotos, tidigare tracheliotus) är en väldig huvudsakligen afrikansk fågelart som hör till gamla världens gamar.

Utseende 
Örongamen är en mycket stor gam, större än någon annan i Afrika, med en kroppslängd på 98–112 centimeter och ett vingspann mellan 2,5 och nästan tre meter. I stort ger den ett mörkt och jämnbrunt intryck men har tydligt ljust och naket huvud med rosa ton, det mörka bröstet längsstreckat i ljust och ljusare på nedre delen av buken. 

I flykten är den mest lik grågam med sin sågtandade vingbakkant, men armen är utbuktande, stjärten förhållandevis kort och vingpennorna ännu mer djupt "fingrade" än denna. Vidare syns ett ljust band nära framkanten på undersidan av de i övrigt nästan svarta vingarna. Den kretsflyger och glider på plana vingar med handen sänkt något.

Utbredning och systematik
Örongamen delas in i tre underarter med följande utbredning:
Torgos tracheliotos tracheliotos – förekommer i Afrika söder om Sahara
Torgos tracheliotos nubicus – förekommer i Egypten och norra Sudan
Torgos tracheliotos negevensis – förekommer på Arabiska halvön

Underarten nubicus inkluderas ofta i nominatformen.

Arten häckade tidigare även i Nordafrika i Marocko, Algeriet och Tunisien, men är utgången där. Möjligen återfinns den i Libyen. Den är vidare sannolikt utgången även i Elfenbenskusten och Nigeria. I Mellanöstern förekom den i Israel fram till 1994 och häckade möjligen även i Jordanien. På Arabiska halvön återfinns den fortfarande i Jemen, Oman, Förenade Arabemiraten och Saudiarabien. Arten har historiskt även observerats i Europa, i Spanien och Frankrike.

Släktskap 
Örongamen har tidigare placerats i släktet Aegypius tillsammans med grågam, rödhuvad gam och vithuvad gam, men lyfts nu allmänt ut i det egna släktet Torgos.

Ekologi 
Örongamen återfinns på torr savann och i ökenområden upp till 3 500 meter över havet, i Etiopien även i skogskanter och i alpina miljöer. Den lever i huvudsak av as och samlas gärna i större flockar. 

Det voluminösa risboet placeras i ett träd, gärna akacia, mindre vanligt på en klipphylla. Den lägger enbart ett ägg och blir könsmogen först vid åtminstone sex års ålder.

Status och hot 
Från att tidigare ha kategoriserad som sårbar anser internationella naturvårdsunionen IUCN sedan 2015 att den är starkt hotad. Arten är mycket fåtalig och minskar mycket kraftigt i antal i Afrika till följd av förgiftning och förföljelse. Populationen på Arabiska halvön verkar dock vara stabil. Världspopulationen uppskattas till 8 000 individer i Afrika och ytterligare 500 på Arabiska halvön, men IUCN noterar att detta kan vara en överskattning med tanke på hur snabbt den verkar minska i antal.

Källor

Noter

Externa länkar

Hökartade rovfåglar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Emmauspriset

Emmauspriset (norska, Emmausprisen) är ett litterärt norskt pris instiftat av Norsk Forleggersamband och Norsk Bokhandlersamband 1998. Priset tilldelas böcker som "på ett framstående sätt förmedlar och aktualiserar kristen tro och kristna värderingar". Det består av ett diplom och ett grafiskt blad.

Pristagare

Bästa skönlitterära bok 
Priset utdelas inte varje år.
2000 – Torunn Ystaas för Blånane
2001 – Johannes Heggland för Tusen vårar
2005 – Lars Amund Vaage för Tangentane
2006 – Olav Mosdøl för Røter

Bästa norska bok för vuxna 
2000 – Rolf Ekenes för Boksberta og andre sydhavsbilder
2001 – Egil Elseth för Sannheten – om den så skal føre til helvete
2002 – Sigmund Evensen för De skjulte ordene – en fortelling fra Papua Ny-Guinea
2003 – Jan Petter Bratsberg för Kunstnernatur
2004 – Edvard Hoem för Kristusfigurasjonar
2005 – Torborg Alen Lendert för Når glassflaten brister
2006 – Tone Stangeland Kaufman och Birgitte Bjørnstad Sæbø, redaktörer för antologin De store ordene
2007 – Erling Rimehaug för Tørsten gir lys
2008 – Øystein Braaten för Den blå månes dal
2009 – Notto Thelle för Gåten Jesus

Bästa norska bok för barn/ungdom 
2000 – Dagny Holm för Helgenmysteriet
2001 – Bjørn Sortland för 12 ting som må gjerast rett før verda går under
2002 – Anette Gilje för Venner og sånn...
2003 – Anders Torvill Bjorvand och Johannes Holmedahl för MRK SMS bibl
2004 – Jenny Ødven Snildal för Serafel
2005 – Kirsten Sødal för Kamelgutten
2006 – Kristin Aasmundtveit och Hilde Kramer för Gule roser til pappa
2007 – Kristina Reftel för Ett skritt nærmere Gud
2009 – Grete Rygh för Den store barneboken

Bästa översatta bok för vuxna 
2000 – Magnus Malm för Fotspor i glasstrappen
2001 – Max Lucado för Han valgte naglene
2002 – Henri J.M. Nouwen för Stillheten som skaper
2003 – Peter Halldorf för Drikk dypt av ånden
2004 – Peter Halldorf för Du brennende kjærlighetsild
2005 – Phillip Yancey för Rykter om en annen veren
2006 – Åsa Molin för Og hjertet vender seg om

Bästa översatta bok för barn/ungdom 
2000 – Ann Pilling och Helen Cann för Hvem har lagt jordens grunnvoll?
2001 – Rudolf Horn och Ingrid Schubert för Finken og de rare menneskene
2002 – Janette Oke och Cheri Bladholm  för Hvordan tegner vi kjærlighet?
2003 – Mary Reeves Bell för Mezusaens hemmelighet
2004 – Max Lucado för Du er unik
2005 – Lois Rock för Min aller første bibel
2006 – Anne Reynolds för Aktiv bibel

Norska litteraturpriser
Priser och utmärkelser instiftade 2000
Näs församling, Visby stift

Näs församling var en församling i Visby stift. Församlingen uppgick 2010 i Havdhems församling.

Församlingskyrka var Näs kyrka.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung. Församlingen har till 1962 varit annexförsamling i pastoratet Havdhem och Näs som 1940 utökades med Grötlingbo och Fide. Från 1962 till 2010 var församlingen annexförsamling i pastoratet Havdhem, Näs, Grötlingbo, Eke, Hablingbo och Silte. År 2010 uppgick församlingen med övriga församlingar i pastoratet i Havdhems församling.

Församlingskod var 098087.

Se även 
 Näs socken

Källor 

Indelningar i Gotlands kommun
Historiska församlingar i Visby stift
Bajos de Haina

Prov
Bajos de Haina (eller bara Haina) är en kommun och stad i södra Dominikanska republiken, vid kusten mot Karibiska havet. Den är belägen i provinsen San Cristóbal, strax sydväst om huvudstaden Santo Domingo. Kommunen har cirka  invånare. Vid folkräkningen 2010 bodde 67 117 invånare i centralorten.

Bajos de Haina räknades 2006 som en av de tio mest förorenade platserna i världen, ett problem som antas härröra från en numera stängd anläggning som återvann bilbatterier, och staden uppvisade enligt FN den högsta nivån i världen när det gäller blyförgiftning hos befolkningen.

Kända personer 
Matty Alou, basebollspelare

Källor 

Indelningar i San Cristóbal (provins)
Guro Sandsdalens litteraturpris

Guro Sandsdalens litteraturpris var ett norskt litterärt pris som delades ut 2003–10 till en norsk barn- och ungdomsboksförfattare som skriver på nynorska. Priset, som administrerades av Det Norske Samlaget, instiftades 2002 till minne av författaren Guro Sandsdalen (1916–2000).

Pristagare 
2003 – Ragnfrid Trohaug
2004 – Lars Mæhle
2005 – Arnfinn Kolerud
2006 – Hilde K. Kvalvaag
2007 – Ingelin Røssland
2008 – Laura Djupvik
2009 – Utdelades inte
2010 – Eivor Vindenes och Maria Parr

Norska litteraturpriser
Priser och utmärkelser instiftade 2003
Katy Lied

Katy Lied är ett album av Steely Dan, utgivet i mars 1975. Det nådde 13:e plats på Billboards albumlista.

Låtlista
Alla låtar skrivna av Walter Becker och Donald Fagen.

"Black Friday" – 3:33
"Bad Sneakers" – 3:16
"Rose Darling" – 2:59
"Daddy Don't Live in That New York City No More" – 3:12
"Doctor Wu" – 3:59
"Everyone's Gone to the Movies" – 3:41
"Your Gold Teeth II" – 4:12
"Chain Lightning" – 2:57
"Any World (That I'm Welcome To)" – 3:56
"Throw Back the Little Ones" – 3:11

Musiker
Donald Fagen - piano, synth, sång
Walter Becker - bas, gitarr, sång
Michael Omartian - keyboard
David Paich - keyboard
Wilton Felder - bas
Chuck Rainey - bas
Denny Dias - gitarr
Larry Carlton - gitarr
Rick Derringer - gitarr
Hugh McCracken - gitarr
Dean Parks - gitarr
Elliott Randall - gitarr
Jimmie Haskell - horn
Bill Perkins - horn
Phil Woods - saxofon, sång
Hal Blaine - trummor
Jeff Porcaro - trummor
Myrna Matthews - sång, körsång
Shirley Matthews - sång, körsång
Michael McDonald - sång, körsång
Carolyn Willis - sång, körsång

Producent: Gary Katz
Ljudtekniker: Roger Nichols

Musikalbum 1975
Album av Steely Dan
Johann Reinhold Forster

Johann Reinhold Forster, född 22 oktober 1729 i Dirschau, död 9 december 1798 i Halle an der Saale, var en tysk ornitolog och etnolog, far till Georg Forster.

Forster innehade 1753-65 en prästtjänst i närheten av Danzig, men förde efter 1765 länge ett kringresande liv och åtföljde bland annat kapten James Cook på dennes andra upptäcktsresa (1772-75). Han var 1780-98 professor i naturvetenskap i Halle an der Saale. Han ägde en grundlig naturvetenskaplig bildning och behärskade många språk.

Forster invaldes 1778 som utländsk ledamot nummer 105 av Kungliga Vetenskapsakademien.

Bibliografi i urval
Liber singularis de bysso antiquorum (1776)
Observations Made During a Voyage Round the World (1778)
Zoologæ rarioris specilegium (1781)
Geschichte der Entdeckungen und Schiff-Fahrten im Norden (1784)

Källor

Tyska ornitologer
Tyska etnologer
Tyska professorer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Royal Society
Födda 1729
Avlidna 1798
Män
Personer från Westpreussen
Forster (efternamn)

Forster kan syfta på:

 Albert Forster (1902–1952), tysk nazistisk politiker
 Anna-Lena Forster
 E.M. Forster (1879–1970), brittisk författare.
 Carl-Peter Forster (född 1954), tysk företagsledare i bilbranschen
 E.M. Forster (1879–1970), brittisk författare
 Edward Forster den yngre (1765–1849), brittisk bankman och botanist
 François Forster (1790–1872), fransk kopparstickare.
 Fraser Forster (född 1988), engelsk fotbollsmålvakt
 Georg Forster (kompositör) (cirka 1510–1568), tysk kompositör och läkare.
 Georg Forster (1754–1794), tysk naturforskare och författare.
 Gisela Forster (född 1946), tysk teolog, en av de sju på Donau (Danube Seven)
 Hans Forster (död 1653), tysk-svensk murare
 Henry William Forster (1866–1936), brittisk politiker
 Johann Reinhold Forster (1729–1798), tysk ornitolog och etnolog.
 John Forster (1812–1876), engelsk författare.
 Marc Forster (född 1969), tysk-schweizisk filmman
 Margaret Forster (född 1938), engelsk författare
 Peter Forster (född 1950), brittisk anglikansk biskop
 Raymond Robert Forster (1922–2000), nyzeeländsk insekts- och spindelforskare
 Robert Forster (1941–2019), amerikansk skådespelare
 Rudolf Forster (1884–1969), österrikisk skådespelare
 Sarah Forster (född 1993), schweizisk ishockeyspelare
 William Edward Forster (1818–1886), engelsk statsman.

Se även 
 Forster (auktor)
Gyldendalpriset

Gyldendalpriset (norska, Gyldendalprisen) är ett litterärt norskt pris som delas ut av Gyldendal Norsk Forlag. Enligt statuterna skall priset delas ut till en författare med ett särskilt betydelsefullt skönlitterärt författarskap. Utdelningen ska göras oberoende av vilket förlag författaren är knuten till. Priset är på 300 000 norska kronor.

Priset är efterföljare till priset Gyldendals legat som delades ut 1934–1995.

Pristagare

1996 – Dag Solstad
1997 – Bjørn Aamodt
1998 – Kjartan Fløgstad
1999 – Jon Fosse
2000 – Jan Erik Vold
2001 – Cecilie Løveid
2002 – Lars Amund Vaage
2003 – Inger Elisabeth Hansen
2004 – Stein Mehren
2005 – Roy Jacobsen
2006 – Einar Økland
2007 – Ole Robert Sunde
2008 – Paal-Helge Haugen
2009 – Tomas Espedal
2010 – Vigdis Hjorth
2011 – Karl Ove Knausgård
2012 – Per Petterson
2013 – Øyvind Rimbereid
2014 – Rune Christiansen
2015 – Liv Køltzow
2017 – Tone Hødnebø
2019 – Øyvind Berg
2022 – Espen Søbye

Webbkällor
Mottagare av Gyldendalpriset
Norska litteraturpriser
Priser och utmärkelser instiftade 1996
Land och frihet

Land och frihet är en film från 1995 (engelsk originaltitel: Land and Freedom, alternativt: Tierra y Libertad) regisserad av Ken Loach, med manus av Jim Allen. Filmen handlar om David Carr, en arbetslös arbetare och medlem av Storbritanniens kommunistiska parti, som bestämmer sig för att slåss för den republikanska sidan i Spanska inbördeskriget. Filmen vann FIPRESCI-priset och Cannes ekumeniska jurypris.

Handling 

Filmens berättarteknik innefattar en lång flashback. David Carr dog vid hög ålder och hans barnbarn hittar gamla tidningar, brev och andra dokument i hans rum: vad vi ser i filmen är hur han levde. 

Övertalad av nödvändigheten i att hjälpa de spanska republikanerna i deras strider emot det fascistiska nationalistupproret, lämnar Carr, en ung arbetslös medlem av kommunistpartiet, Liverpool och reser till Spanien för att gå med i Internationella brigaderna. Han korsar den katalanska gränsen och hamnar till slut i POUM:s milis ledd av Lawrence, vid den Aragoniska fronten. I det här sällskapet, liksom i alla POUM:s miliser, slåss kvinnor – som den unga och entusiastiska Maite – och män tillsammans. Under den följande tiden blir David Carr vän med många andra utländska frivilliga, som fransmannen Bernard och han blir kär i POUM-medlemmen Blanca som är gruppens ideolog.

Efter att ha skadats och återhämtat sig på ett sjukhus i Barcelona, går han slutligen med i – vilket var hans egentliga plan, och går emot Blancas åsikt — den regeringsstödda internationella brigaden, och han blir vittne till Stalinist-propaganda och repression mot POUM-medlemmar och anarkister. Han återvänder till sin gamla grupp, som snart blir upptäckta av en regeringsledd grupp som kräver att de ger upp. I ett modigt försök att säga emot gruppen mördades Blanca. Efter att ha begravt Blanca återvänder Carr till Storbritannien med en halsduk fylld med spansk jord. 

Till slut återvänder vi till nutid, och vi får se Carrs begravning, där hans barnbarn häller den spanska jorden på hans grav och läser en dikt av William Morris.

Skådespelare 
 Ian Hart - David Carr
 Rosana Pastor - Blanca
 Frederic Pierrot - Bernard
 Tom Gilroy - Lawrence
 Iciar Bollain - Maite

Källor 
Helt eller delvis en översättning från engelska wikipedia

Externa länkar 
 

Filmer 1995
Spanska krigsfilmer
Brittiska filmer baserade på verklighet
Engelskspråkiga filmer
Katalanskspråkiga filmer
Spanskspråkiga filmer
Filmer i regi av Ken Loach
Andrej Linde

Andrej Dmitrijevitj Linde, , även känd som Andrei Linde, född 2 mars 1948 i Moskva, Sovjetunionen, är en teoretisk fysiker verksam som professor i fysik vid Stanford University i Kalifornien. Linde är mest känd för sina insatser inom inflationistisk kosmologi.

Biografi 
Linde studerade fysik vid Lomonosovuniversitetet i Moskva från 1966 till 1971. Därefter arbetade han på Lebedevinstitutet, där han fick sin ryska doktorstitel 1975 och blev professor där till 1985. Under 1989–1990 arbetade han vid CERN, och hamnade därefter på Stanford University. Där finns även hans hustru, teoretiska fysikern Renata Kallosj. Paret har två söner, Dmitrij och Aleksander.

Enligt Lindes huvudspår om "evig kaotisk inflation", blåses universums falska vakuum upp i en evig exponentiell tillväxt, som drivs av mörk energi eller kosmologiska konstantens repulsiva natur och negativa tryck.

Utmärkelser 
 2001 Oskar Klein-medaljen
 2002 Delade Dirac-priset med Alan Guth och Paul Steinhardt 
 2004 Delade Gruber-priset för kosmologi med Alan Guth
 2012 blev han en av de första pristagarna av Priset för grundläggande fysik

Referenser

Vidare läsning 
 ,  kapitel 13

Externa länkar 
 Andrei Lindes webbplats på Stanford
 Lindes syn på metafysiska spekulationer

Födda 1948
Ryska fysiker
Män
Forskare från Moskva
Levande personer
Personer verksamma vid Stanford University
Personer verksamma vid CERN
Alumner från Moskvauniversitetet
Marconirigg

Marconirigg är en riggtyp för segelbåtar. Den liknar bermudariggen, men har en böjd masttopp. Masten har flera stag och vantspridare (tvärslår på masten) och trekantigt bomsegel. Namnet marconirigg härrör från dess likhet med de master för trådlös telegrafi som fanns under 1900-talets tidigare del.

Källor 
 Nordisk familjebok 1951-1955 års upplaga bd.14 sp.530

Sjöfart
Hærens Jegerkommando

Hærens Jegerkommando eller HJK är Norska arméns kompetenscenter för jägarsoldater, fallskärmsjägare och terroristbekämpning. HJK ligger 30 kilometer norr om Elverum i sydöstra Norge, i Camp Rena, som fick sina första aktiva enheter under 1997 efter att ha byggts 1993.

Se även
Forsvarets spesialkommando (FSK)

Norges militär
Norska militära enheter bildade 1997
Antti Niemi (fotbollsmålvakt)

Antti Mikko Niemi, född 31 maj 1972 i Uleåborg, är en finländsk före detta fotbollsmålvakt som sedan 2010 är målvaktstränare för det finska fotbollslandslaget. Han spelade stora delar av sin karriär i Storbritannien (både i SPL och Premier League), fast 2008 meddelade han att han slutar med fotboll efter att ha blivit skadad. Dock så kom han tillbaka 2009 och skrev på för Portsmouth FC, fast utan att spela en enda match innan han lämnade klubben 2010.

Internationell karriär 
Niemi var ordinarie i det finska landslaget i nästan ett helt årtionde innan han slutade i landslaget 2005, dock så kom han tillbaka och spelade en vänskapsmatch mot Spanien (0–0). Han spelade sammanlagt 67 landskamper under sin fotbollskarriär. 2 mars 2010 skrev Niemi på ett kontrakt som målvaktstränare för det finska fotbollslandslaget.

Referenser

Externa länkar 

Profil på ESPNsoccernet.com
Profil och statistik på footballdatabase.com
Profil på londonhearts.com

Finländska fotbollsmålvakter
Födda 1972
Män
Spelare i HJK
Spelare i FC Köpenhamn
Spelare i Rangers FC
Spelare i Charlton Athletic FC
Spelare i Heart of Midlothian FC
Spelare i Southampton FC
Spelare i Fulham FC
Spelare i Portsmouth FC
Spelare i Tipsligan
Spelare i Superligaen
Spelare i Premier League
Spelare i Scottish Premier League
Idrottare från Uleåborg
Levande personer
Finländska landslagsspelare i fotboll
Stor-Stina

Kristina Katarina Larsdotter, född 19 januari 1819 i Brännäs i Malå kommun, död 27 maj 1854, känd som Långa lappflickan, The Lapland Giantess, Stor-Stina och Stina Kajsa, var en same som under mitten av 1800-talet väckte stort uppseende på grund av sin ovanliga längd, 218 cm, och som visade upp sig mot betalning. 

Hon kallades ”Lapplands jättinna – världens längsta kvinna” (The Lapland Giantess – tallest woman in the world).

Biografi 
Kristina Larsdotter var den troligen mest kända Malåsamen och växte hela sitt liv. År 1837 övertalades hon av en impressario att bege sig ut på en uppvisningsturné. Att människor som hade någon form av ovanligt fysiskt attribut visades upp på detta sätt var vanligt förekommande under denna tid, men Stina kom med tiden att arbeta mer självständigt och hade själv hand om sin lön. I 18-årsåldern sades hon vara "6 fot och 11 tum lång; hennes far räckte henne till armvecket". 

Under vintern 1837–1838 visade hon upp sig mot betalning i Stockholm, där hon också träffade kung Karl XIV Johan. Den 26 april 1837 skrev Stockholms Dagblad att: ”I förgår afton woro den långa lappflickan jemte hennes fader och moder uppe på Kongl slottet för att wisa sig för den Kongl familjen”. Sedan fick hon erbjudandet att turnera genom Sverige, Danmark, Frankrike, England och Ryssland. Hennes avbild ställdes ut på vaxkabinettet i Stockholm och hon deltog i världsutställningen i London 1851. 

När hon återvände hem köpte hon ett hemman i Brännäs där hon bodde med sin syster Sara.

Död 
Kristina Larsdotter avled 1854 av kallbrand. Hon begravdes, men hennes kropp grävdes senare upp och skelettet såldes till Karolinska institutet, där det ställdes ut. Det är oklart om hon hade gett sitt medgivande eller om försäljningen skedde mot hennes vilja. 

Skelettet troddes länge ha förstörts 1892 i en brand, men har senare identifierats bland Karolinska Institutets lagrade mänskliga kvarlevor.
Efter ett regeringsbeslut ska Stor-Stinas kvarlevor nu återbegravas i Malå Sameby.

Eftermäle 
I byn Brännäs finns ett minnesmärke över Stor-Stina.

Författaren Åke Lundgren debuterade 1981 med romanen Långa lappflickan, baserad på Stor-Stinas liv och prisvinnande bidrag i Bra Böckers berättartävling. Den följdes 2011 av boken Långa lappflickan – romanen och bakgrunden där en illustrerad biografi om hennes liv kompletterar romanen med en rad nya fakta. E-boksversionen (2014) innehåller ytterligare ett kapitel med nya rön om den märkliga kvinnan, bland annat uppgifter från England 1851 där hennes längd uppges vara 218 centimeter.

Stor-Stina är huvudperson i Mattias Hagbergs romandebut Rekviem för en vanskapt från 2012. Hennes liv skildras också i När vi var samer av Mats Jonsson.

Se även
Lista över långa personer

Referenser

Noter

Källor

Åke Lundgren om bakgrunden till Långa lappflickan
Mattias Olofssons performance om Stor-Stina

Födda 1819
Avlidna 1854
Kvinnor
Personer i samisk historia
Samer i Sverige
Porto Seguro

Porto Seguro är en stad och kommun i östra Brasilien och ligger vid atlantkusten i den södra delen av delstaten Bahia. Hela kommunen har cirka 140 000 invånare. Porto Seguro var den plats där portugisen Pedro Álvarez Cabral blev den första europén att landstiga på brasiliansk mark, vilket skedde den 22 april 1500. Den huvudsakliga näringen idag är turism.

Administrativ indelning
Kommunen var år 2010 indelad i fem distrikt:
Arraial D'Ajuda
Caraiva
Porto Seguro
Trancoso
Vale Verde

Befolkningsutveckling

Källor

Indelningar i Bahia
Orter i Bahia
Gustaf Adolf Skytte

Gustaf Adolf Skytte af Duderhoff, född 1637, död 1663, var en svensk adelsman som under mitten av 1600-talet var vida känd som pirat. Han avrättades sedermera för sjöröveri. Han var son till Jakob Skytte och Anna Bjelkenstjerna, sonson till Johan Skytte och brorson till Vendela Skytte.

Biografi
Som barn ska Skytte ha varit livlig och intresserad av sagor och då i synnerhet vikingasagor. Med en liten båt på Aalsterån gillade han att leka, ofta tillsammans med syster, att han var en viking. Enligt sägen ska detta varit inspirationskällan till hans senare beslut om att bli sjörövare då han skulle ha liknat sig själv vid en plundrade vikingahjälte. 

År 1657 hyrde Skytte ett holländskt fartyg tillsammans med några bekanta. Ute på havet dödade de den holländska besättningen, och använde sedan skeppet som piratfartyg. De bedrev sin verksamhet med bas i Blekinge. Skyttes syster Christina Anna Skytte och hans svåger Gustaf Drake ska ha tagit del i verksamheten; de likviderade bland annat en sammansvuren då denna ville dra sig ur verksamheten.  

År 1663 avslöjades detta hemliga företag, och Skyttes syster och svåger lämnade landet. Skytte själv arresterades, dömdes skyldig och avrättades för sjöröveri i Jönköping. Händelserna inspirerade Viktor Rydberg till roman Fribytaren på Östersjön.

Referenser 
 
 http://www.adelsvapen.com/genealogi/Skytte_af_Duderhof_nr_8
 Gustaf Elgenstierna, Den introducerade svenska adelns ättartavlor. 1925-36

Noter 

Svenska friherrar
Pirater
Personer som blivit avrättade av Sverige under 1600-talet
Personer under stormaktstiden
Födda 1637
Avlidna 1663
Män
Gustaf Adolf
One Way Home

One Way Home är ett musikalbum av The Hooters, utgivet 1987. Det innehåller bland annat hiten "Satellite", som är en av deras största hits. "Johnny B" , "Karla with A K" och "Engine 999" släpptes också som singlar.

Låtlista 
"Satellite" (Eric Bazilian/Rick Chertoff/Rob Hyman) - 4:19
"Karla With a K" (The Hooters) - 4:43
"Johnny B." (Eric Bazilian/Rick Chertoff/Rob Hyman) - 4:01
"Graveyard Waltz" (Eric Bazilian/Rick Chertoff/Rob Hyman) - 6:30
"Fightin' on the Same Side" (Eric Bazilian/Rick Chertoff/Rob Hyman) - 4:10
"One Way Home" (Eric Bazilian/Rob Hyman) - 5:57
"Washington's Day" (Eric Bazilian/Rick Chertoff/Rob Hyman/Willie Nile) - 5:52
"Hard Rockin' Summer" (Eric Bazilian/Rob Hyman) - 3:03
"Engine 999" (Eric Bazilian/Rick Chertoff/Rob Hyman) - 4:11

Musiker 
Eric Bazilian: sång, gitarrer, bas, mandolin, saxofon
Rob Hyman: sång, keyboards, melodica, dragspel
Andy King: bas
John Lilley: gitarr
David Uosikkinen: trummor

Referenser

Musikalbum 1987