kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Wilhelm His (anatom)

Wilhelm His, född 9 juli 1831 i Basel, död 1 maj 1904 i Leipzig, var en schweizisk anatom. Han var far till invärtesmedicinaren Wilhelm His.

His blev professor i anatomi och fysiologi i Basel 1857 och i anatomi i Leipzig 1872. Han utförde viktiga undersökningar rörande hornhinnan, lymfkärlen och lymfkörtlarna samt författade värdefulla embryologiska arbeten, till exempel Die Entwickelung des Hühnchens im Ei (1868), Unsere Körperform und das physiologische Problem ihrer Entstehung (1874), Anatomie menschlicher Embryonen (1880–1885), i vilka han försöker göra gällande en mekanisk uppfattning av orsaken till kroppsformens bildning. Med anledning av denna sats råkade han i en häftig strid med Ernst Haeckel.

Tillsammans med Ludwig Rütimeyer utgav His 1865 ett stort arbete över kranieformerna i Schweiz, Crania helvetica. Bland hans övriga skrifter kan framhållas den historiska framställningen (i "Archiv für Anthropologie", fjärde och femte delen) av teorierna för djurens fortplantning samt hans undersökningar över blodets, blodkärlens, bindvävens och nervsystemets utvecklingshistoria, av vilka de flesta trycktes i "Abhandlungen der sächsischen Gesellschaft der Wissenschaften".

His deltog även i utarbetandet av den nya, enhetliga anatomiska nomenklaturen och utgav densamma med inledning och förklaringar, Die anatomische Nomenklatur, Nomina anatomica (1895). Åren 1875–1876 utgav han tillsammans med Christian Wilhelm Braune Zeitschrift für Anatomie und Entwickelungsgeschichte, vilken 1877 uppgick i den av dem bägge redigerade anatomiska avdelningen av Archiv für Anatomie und Physiologie.

His blev ledamot av Fysiografiska sällskapet i Lund 1874, av Sächsische Akademie der Wissenschaften 1875, av Leopoldina 1880, av Vetenskapssocieteten i Uppsala och Ryska vetenskapsakademien 1885, av svenska Vetenskapsakademien 1892 och av Preußische Akademie der Wissenschaften 1893.

Källor

Schweiziska läkare
Schweiziska anatomer
Schweiziska professorer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Ledamöter av Leopoldina
Ledamöter av Sachsiska vetenskapsakademien
Ledamöter av Rysslands Vetenskapsakademi
Ledamöter av Preussiska vetenskapsakademien
Läkare under 1800-talet
Schweiziska forskare under 1800-talet
Födda 1831
Avlidna 1904
Män
Ugglan
Viktor Rydbergsmonumentet

Viktor Rydbergsmonumentet är en skulptur i Göteborg, som restes på valborgsmässoaftonen år 1930 till minnet av författaren Viktor Rydberg.
   
Under invigningen satte studenter från Göteborg och den danska vänorten Århus sin prägel på evenemanget. Hedersgäst var Ninnan Santesson, som utfört monumentet.

Monumentet är 1,8 meter hög, den höga sockeln är av sandsten, och består av fem på varandra liggande block. På framsidan, det andra blocket nedifrån visar en medaljong med porträtt av Viktor Rydberg med inskriptionen: "Åt minnet av Viktor Rydberg".
   
Själva statyn är av brons och föreställer Den siste athenaren från romanen med samma namn. Monumentet står vid Viktor Rydbergsgatan, nära Landsarkivet i Göteborg.

Bildgalleri

Referenser

Noter

Webbkällor 
 Vänorter - Göteborgs stad.

Tryckta källor
 , s. 92-93.

Skulpturer i Göteborgs kommun
Skulpturer av Ninnan Santesson
Rydberg
Minnesmärken i Sverige
Personminnesmärken
Viktor Rydberg
Skulpturer 1930
Lesothos distrikt

Lista över Lesothos distrikt

Lesotho är uppdelat i tio distrikt. Varje distrikt har en distriktshuvudstad kallad camptown.

Se även 
 ISO 3166-2:LS, ISO 3166-2-koden för Lesotho.

Referenser 

 
Lesothos geografi
Lesothos distrikt
Norrfors, Umeå kommun

Norrfors är en by i Umeå kommun, cirka 15 kilometer väster om Umeå.  Från 2015 avgränsar SCB här en småort. 

Nära byn ligger Stornorrfors kraftverks dammbyggnad, en fiskodling samt Sveriges nordligaste hällristningar vid Norrforsen.

Sågverk och vattenkraft 
I Norrfors fanns på 1800-talet ett vattendrivet sågverk som ägdes av konsul Lars Glas. Denne sålde 1849 sågverket till brukspatron Carl Abraham Axell i Torpshammar, som i sin tur sålde det vidare till firman James Dickson & Co. Dickson ersatte 1850 Norrforssågen med en ny vattensåg i Baggböle lite längre nedströms. Norrforssågen blev kvar, men användes därefter bara för att tillgodose byamännens behov. 

1924–1926 uppförde statliga Vattenfall Norrfors kraftstation vilket omfattade Norrforsens fall och övre delen av Sörforsen. Driften vid kraftverket upphörde 1958 då Stornorrfors kraftverk uppfördes.

Hällristningarna 

År 1984 upptäcktes hällristningar på Truthällorna, som innan vattenregleringen varit en liten ö älvsfåran. Hällristningarna beräknas vara från tiden 3 000–2 000 före vår tideräkning. Utöver dessa har ristningar bara hittats på en annan plats i Västerbotten, vid Sämsjön mellan Åsele och Dorotea.

Norrfors utgör tillsammans med den närbelägna byn Klabböle ett område av riksintresse för kulturmiljövården.

Externa länkar 
Riksantikvarieämbetets fakta om hällristningarna

Referenser

Noter 

Småorter i Sverige
Orter i Umeå kommun
Riksintressen för kulturmiljövården i Västerbottens län
Wilhelm Davidson

Wilhelm Davidson, född 1812 i Norrköping, död 19 februari 1883 i Stockholm, var en svensk konditor och krögare som även är känd under namnet Hasselbackskungen efter restaurangen Hasselbacken som han grundade. Han var bror till Henric Isak Davidson.

Biografi

Davidson föddes i Norrköping som son till klädesfabrikanten och handlaren Isak Davidson. Han studerade till sockerbagare utomlands i slutet av 1820-talet och gick tillsammans med brodern August gick i lära hos konditorn Abraham Christopher Behrens 1829–1834 i Stockholm. 1833 avlade han gesällprov och blev 1844 sockerbagarmästare. De båda sönerna var lopp födda i en judisk familj, vilken invandrat från Tyskland, de flesta andra skrån var vid denna tiden stängda för lärlingar utanför den kristna tron. Davidson startade 1834 Petit café på Storkyrkobrinken 14 och arrenderade från 1839 Barnhuskällaren vid Drottninggatan med tillhörande park där han lät uppföra Davidsons paviljonger enligt Carl-Gustaf Blom-Carlssons ritningar; den södra paviljongen användes till kafé och den norra till baler samt dramatiska föreställningar. Men allra mest lockade sommartiden, med konserter i Trädgårdsföreningens park. och lyckades spara ihop tillräckligt med pångar för att 1843 tillsammans med brodern starta en stor schweizerirörelse i Trädgårdsföreningen vid Drottninggatan. Här kom genom Vilhelm och hans broder August Davidsons bemödanden ett »casino» till stånd med olika förströelser.

Sedan Barnhuskällaren som Davidson arrenderat brann 1848 lät han på tomten uppföra källaren Phoenix, som förvandlades till lyxhotell i tre våningar med en förstklassig restaurang. 1852 köpte han av grosshandlare G. Michaelsson för 25,761 riksdaler 8 runstycken banko Ludvigsro på Djurgården. Davidson hade redan ett årtionde förut haft ett litet schweizeri vid ingången till Frisens park. Ludvigsro återfick nu sitt gamla namn Hasselbacken och öppnades 1853. På Hasselbacken med Gubbhyllan flödade punschen och noblessen och kungligheterna, likväl som det enkla folket, flockades kring festerna. Bellmansfesterna i augusti var populära och 1872 lät han resa den staty av Bellman, som fortfarande kan beskådas i Hasselbackens park.

Davidson blev en mycket rik man och var även verksam som husbyggare och en framstående personlighet i staden. Han byggde totalt åtta fastigheter på Norrmalm, bland annat de Davidsonska husen på Kungsträdgårdsgatan 20, Kungsträdgårdsgatan 8 och Kungsträdgårdsgatan 2 B. 1869 blev han riddare av Vasaorden. Davidson gifte sig 1838 med Bernhardina Levin och trots att han tidigt blev änkeman hann paret få 10 barn tillsammans som också skulle komma att driva verksamheten vidare samt bygga Cirkus. Dottern Jeanette Jacobsson var en av Operans främsta sångerskor.

Källor

Externa länkar

Födda 1812
Avlidna 1883
Svenska krögare
Män
Riddare av Vasaorden
Svenska konditorer
Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Näringslivspersoner från Norrköping
Östergötlands runinskrifter 203

Östergötlands runinskrifter 203 är en runsten som står intill kyrkogården vid Veta kyrka nära Mantorp i Mjölby kommun. Den stod tidigare i Gottlösa, ett par kilometer längre norrut i samma socken, men flyttades därifrån 2007 i likhet med Ög 202, som står strax intill. Materialet är röd granit. Stenen har stora skador på ristningens vänstersida och nedre del. 

Ristningen dateras till 1000-talet. Den innehåller en stungen i-runa. Innanför runslingan finns ett kors.

Translitteration
I translittererad form lyder vad man känner till av stenens inskrift:

...R * k-k- (r)(i)(s)(t)(i) stin * þensi * ... uiurn * sui ...

Idag återstår emellertid inte mycket mer än de ord som här har markerats med understrykning.

Översättning
På dagens svenska blir stenens meddelande:

"...reste denna sten efter Vibjörn sin son"

Se även 
 Alfabetisk lista över runinskrifter
 Lista över Östergötlands runinskrifter

Noter

Östergötlands runinskrifter
Theodor Kullak

Theodor Kullak, född den 12 september 1818 i Krotoschin, provinsen Posen, död den 1 mars 1882 i Berlin, var en tysk musiker, bror till Adolf Kullak, far till Franz Kullak och farbror till Ernst Kullak.

Kullak studerade i början medicin, senare musik för Dehn i Berlin samt Czerny, Sechter och Nicolai i Wien. Han blev 1843 musiklärare för prinsessan Anna i Berlin och 1846 hovpianist. 1850 grundade han jämte Julius Stern och Adolf Bernhard Marx det så kallade Sternska konservatoriet i Berlin, men utträdde därur 1855 och stiftade Neue akademie der tonkunst, vilken 1880 firade sitt 25-årsjubileum, med 100 lärare och över 1 000 lärjungar.

Kullaks kompositioner uppgår till omkring 130 arbeten, men anses allmänt mindre betydande än hans verksamhet som framstående pianist och i synnerhet pianolärare av främsta rang. Klassiska är hans pedagogiska verk Schule des oktavenspiels, Materialien für den elementarklavierunterricht och Praktischer theil zur methode des pianofortespiels von Moscheles und Fétis.

Källor  
 

Romantiska kompositörer
Tyska klassiska kompositörer
Personer i Tyskland under 1800-talet
Födda 1818
Avlidna 1882
Män
Personer från Krotoszyn
Lee de Forest

Lee de Forest, född 26 augusti 1873 i Council Bluffs i Iowa, död 30 juni 1961, var en amerikansk uppfinnare med över 180 patent. De Forest uppfann 1907 trioden eller audionen som han kallade den, ett vakuumrör som kan förstärka små signaler. De Forest är en av fäderna bakom den elektroniska eran, på grund av att audionen hjälpte till att skapa och sprida elektronik. Han är också inblandad i en av de principiella uppfinningar som gjorde filmer med ljud möjligt.

De Forest började studera vid Yale University 1893 och blev doktor inom radiovågor 1899. Han betalade för en del av sina studier med hjälp av uppfinningar inom mekanik och spel.

I januari 1907 patenterade De Forest en två-elektrod-anordning som reagerade på elektromagnetiska vågor som var en variant av Fleming-röret uppfunnet två år tidigare, alltså vakuumrörsdiod-detektorn. Patentet blev godkänt 1908. Det var en tre-elektrods-anordning (anod, katod, styrgaller) som var ett vakuumrör. Den kallades också De Forest-ventil och sedan 1919 har den varit känd som trioden. De Forest innovation var att införa en tredje elektrod, styrgallret, mellan katoden (glödtråden) och anoden i den tidigare uppfunna dioden. Den resulterande trioden eller tre-elektrods vakuumröret kunde användas som förstärkare för elektriska signaler speciellt för radiomottagningar. Audionen kunde också fungera som en snabb (för sin tid) elektrisk brytare som senare användes i digital elektronik (såsom datorer). Trioden var en vital komponent i utvecklandet av långväga (e.g transkontinell) telefonkommunikation, radio och radar. Trioden var en viktig uppfinning för elektroniken under första halvan av 1900-talet mellan Nikola Teslas och Guglielmo Marconis framsteg på 1890-talet inom radioområdet och slutligen uppfinningen av transistorn på julafton 1947.

Referenser

Amerikanska ingenjörer
Personer från Pottawattamie County
Födda 1873
Avlidna 1961
Män
Mottagare av Edisonmedaljen
John Ambrose Fleming

Sir John Ambrose Fleming, född 29 november 1849, död 18 april 1945, var en engelsk elektroingenjör och fysiker. Han är känd för att ha uppfunnit det första termisk-emissions-röret eller vakuumröret, dioden som senare blev kallad kenotron 1904. Han uppfann också högerhandsregeln som används inom matematiken och elektroniken. Han tilldelades Hughesmedaljen 1910. 

Flemingröret, också kallat Fleming-oscillationsrör, var en vakuumrörsdiod uppfunnen av John Ambrose Fleming som användes förr i tiden vid radiokommunikation. På grund av att detta var världens första vakuumrör har IEEE beskrivit det som "en av de mest viktiga utvecklingarna inom elektronikens historia", och uppfinningen är listad på IEEE Milestones for electrical engineering.

Källor

Externa länkar 

Brittiska fysiker
Brittiska ingenjörer
Alumner från St. John's College, Cambridge
Ledamöter av Royal Society
Mottagare av Hughesmedaljen
Mottagare av Faradaymedaljen
Mottagare av Franklinmedaljen
Ingenjörer under 1900-talet
Fysiker under 1900-talet
Brittiska forskare under 1900-talet
Födda 1849
Avlidna 1945
Män
Personer från Lancaster, Lancashire
D.T.N. Williamson

David Theodore Nelson Williamson (också känd som D.T.N. Williamson), född 15 februari 1923, död 10 maj 1992, var en engelsk ingenjör som är mest känd för sin uppfinning av rörförstärkaren Williamson Amplifier 1947.

Williamson arbetade på M.O.Valve Company och Ferranti Company. Hans kretslösning publicerades först i en serie artiklar i tidskriften Wireless World 1947 och fick stor uppmärksamhet. Williamson rekommenderade användningen av KT66 som slutrör som används än idag. En del av anledningen till att förstärkaren gav sådant bra ljud var användningen av en väldigt dyr, kundanpassad utgångstransformator. 

Män
Brittiska uppfinnare
Födda 1923
Avlidna 1992
Whiskyprovarglas

Ett whiskyprovarglas är ett mindre, tulpanformat glas på fot. Den vanligaste typen är 13-14 cm hög och rymmer dryga 13 cl till brädden. De fylls dock sällan med mer än 6 cl whisky. Vid en whiskyprovning är det vanligt att man endast fyller 1-2 cl, i förekommande fall så lite som 0,5 cl.

Till skillnad från ett vanligt whiskyglas är ett whiskyprovarglas konstruerat för att ge provaren en maximal doftupplevelse. Den vidare kroppen gör att doftämnena kommer i god kontakt med luften, och den avsmalnande öppningen koncentrerar ämnena, så att även de mest subtila dofter kan uppfattas.

Whiskyprovarglaset har mer och mer börjat användas även när whiskyn bara avnjutes socialt. Även om det vanligaste whiskyglaset i Sverige fortfarande är tumblern, (vanligen använd till whisky-on-the-rocks), så börjar whiskyprovarglaset att vinna mark. På många pubar och restauranger med engelsk, skotsk eller irländsk inriktning serveras whisky alltid i whiskyprovarglas.

Källor

Gavin D. Smith: A to Z of Whisky, Neil Wilson Publishing, 1993

Dryckeskärl
Whisky
Ernst Pauer

Ernst Pauer, född den 21 december 1826 i Wien, död den 5 maj 1905 i Jugenheim nära Darmstadt, var en österrikisk musiker, far till Max von Pauer.

Pauer studerade för Simon Sechter, Franz Lachner, Franz Xaver Wolfgang Mozart med flera och blev 1847 musikdirektor i Mainz, där han skrev operorna Don Riego (1850), Die rote maske (1851) och Die braut (1861). År 1851 uppträdde han med bifall som pianist i London. Sedermera bosatte han sig där, blev pianoprofessor vid Academy of Music (1871) och vid National training school for music (1876), gav historiska pianokonserter med analytiska program (sedan 1861) samt höll föreläsningar över pianomusikens historia (sedan 1870). 

Pauer konserterade även ofta på kontinenten och blev 1866 österrikisk hovpianist. År 1896 bosatte han sig nära Darmstadt. Synnerlig förtjänst inlade Pauer genom utgivning av klassisk pianomusik. Alte Klaviermusik, Alte Meister, Old english composers och folkupplagor av klassiker från Bach till Schumann samt Der junge Klassiker (från Corelli till nutiden), varjämte han författade instruktiva verk samt skrifterna Elements of the beautiful in music (1876), Primer of musical forms (1878) och The pianist's dictionary (1895).

Källor

Externa länkar 

 
 

Österrikiska klassiska kompositörer
Österrikiska klassiska pianister
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Pianister under 1800-talet
Österrikiska musiker under 1800-talet
Musiker från Wien
Födda 1826
Avlidna 1905
Män
Ugglan
Boris Berezovskij

Boris Abramovitj Berezovskij (ryska: Бори́с Абра́мович Березо́вский), född 23 januari 1946 i Moskva, död 23 mars 2013 i Ascot i Berkshire i Storbritannien, var en rysk affärsman och politiker. Han räknades till de oligarker, som skapade sina stora förmögenheter i Ryssland under 1990-talet efter Sovjetunionens upplösning.

Från år 2000 befann han sig i opposition mot Vladimir Putin och dennes politik. År 2001 slog sig Berezovskij ned i Storbritannien under politisk asyl.

Berezovskij hade 2004 beställt en megayacht med namnet Darius från Lürssen för omkring 148 miljoner euro. Tre år senare kom dock den globala finanskrisen som gjorde att Berezovskij kunde inte betala de återstående delbetalningarna. Berezovskij valde då att sälja megayachten till den emiratiske affärsmannen Abdulla Al Futtaim för 240 miljoner euro.

Referenser

Externa länkar 

Personer inom Rysslands näringsliv under 1900-talet
Personer från Moskva
Födda 1946
Avlidna 2013
Män
Ryska oligarker
Personer som begått självmord
Personer inom Rysslands näringsliv under 2000-talet
Östergötlands runinskrifter 211

Runinskrift Ög 211 är en runsten i Viby socken och Mjölby kommun i Östergötland. Den står vid Mörby norr om Mantorp och är belägen på betesmark. Tidigare, fram till 1800-talet, ska den ha stått på en annan plats i samma trakt.

Stenen
Stenens material är grå granit och ristningen är utförd på vikingatiden. Utifrån bland annat förekomsten av stungna i- och k-runor är 1000-talet det mest sannolika seklet för dess tillkomst. Förutom runinskriften och dess slingor innefattar ristningen även ett kristet kors, samt ytterligare ornamentik. Den senare avstod man dock från att fylla i vid senaste uppmålningen 1984, med anledning av att man ställde sig tveksam till det sätt som den avbildats i Östergötlands runinskrifter. I translittererad form och i översättning lyder stenens inskrift enligt nedan:

Inskriften

Runsvenska: * fulugi : raisþi : sten : þensi : eftiR : sagsa : faþur : sin :

Nusvenska: "Fullhuge reste denna sten efter Saxe, sin fader."

Se även
Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över Östergötlands runinskrifter
Sverige under vikingatiden

Noter

Östergötlands runinskrifter
HMS Koster (M73)

HMS Koster (M73) är ett svenskt minröjningsfartyg av Koster-klass. Ursprungligen var HMS Koster en av de sju fartygen i Landsort-klassen, men i samband med en så kallad halvtidsmodernisering av Kockums i Karlskrona fick HMS Koster ge namn åt en ny klass om fem minröjningsfartyg.

HMS Koster byggdes vid Karlskronavarvet och sjösattes 1986. Den 1 september 2017 överlämnade FMV HMS Koster till Försvarsmakten, det efter att fartyget genomgått en modifieringsperiod om cirka nio månader för att fartyget ska hålla hela den planerade livslängden.

Referenser

Noter

Externa länkar

Koster-klass (minröjningsfartyg)
Fartyg sjösatta 1986
El Salvadors departement

El Salvadors departement

El Salvador är indelat i 14 departement (departamentos) och 261 kommuner (municipios).

Se även 
 ISO 3166-2:SV

El Salvadors geografi
Administrativa indelningar av länder i Amerika
Nytyska skolan

Nytyska skolan är en kring mitten av 1800-talet något svävande gruppbenämning, av tonsättare som hade sina ideal i Richard Wagners och Franz Liszts musik. Dessa räknades som sin tids modernister och stod delvis i opposition mot den riktning som representerades av Johannes Brahms.

Bland de mera kända "nytyskarna" bland tyska (och österrikiska) tonsättarna märks Joachim Raff, Richard Strauss, Felix Draeseke, Anton Bruckner, Peter Cornelius, Max von Schillings, Engelbert Humperdinck och Gustav Mahler.

Den nytyska skolans språkrör var Neüe Zeitschrift für Musik, sedan Robert Schumann 1844 hade lämnat redaktörskapet.

Källor

Bra Böckers lexikon, 1978

Musikhistoria
Musik i Tyskland
Eduard Lasker

Eduard Lasker (egentligen Jizchak Lasker), född 14 oktober 1829 i Jarotschin, provinsen Posen, död 5 januari 1884 i New York, var en tysk politiker och jurist. 

Lasker blev en tids tjänstgöring vid stadsdomstolen i Berlin och en treårig vistelse i Storbritannien (1852-55) referendarie i preussisk statstjänst och 1858 assessor vid ovannämnda domstol. Hans egenskap av jude och oppositionsman stängde befordringarnas väg för honom. Först 1870 utnämndes han, utan ansökan, till Rechtsanwalt i Berlin och var därjämte sedan samma år ombudsman vid denna stads hypoteksinrättning. 

År 1865 invaldes Lasker i Berlin till ledamot av preussiska lantdagen, huvudsakligen till följd av sina uppseendeväckande nationalekonomiska och statsrättsliga uppsatser (1861-64) i Heinrich Bernhard Oppenheims "Deutsche Jahrbücher für Politik und Litteratur", senare samlade i Zur Verfassungsgeschichte Preußens (1874). I lantdagen, där han, representerande olika valkretsar, satt ända till 1879, blev han snart en av de främsta debattörna inom Deutsche Fortschrittspartei och blev senare (1866) en av Deutsche Nationalliberale Parteis grundare. 

Lasker fick plats även i Nordtyska förbundets riksdag (1867-70) och var från 1871 till sin död ledamot av tyska riksdagen. Särskilt framgångsrikt blev hans uppträdande 1873 mot den i det preussiska handelsministeriet rådande korruptionen i fråga om järnvägskoncessioner, Gründerschwindel. Han var en varm förespråkare av den nationella enheten och den konstitutionella friheten. Han understödde i det längsta Otto von Bismarcks politik, men lämnade 1880 det nationalliberala partiet, då detta enligt hans mening i alltför hög grad kompromissade till förmån för Bismarcks starkt konservativa inrikespolitik.

Bibliografi i urval
Die Zukunft des Deutschen Reichs (1877)
Fünfzehn Jahre parlamentarischer Geschichte, 1866-1880 (utgiven av Cahn, 1902)

Källor

Externa länkar 

Preussiska politiker
Tyska liberaler
Tyska jurister
Personer från provinsen Posen
Födda 1829
Avlidna 1884
Män
Bertrand Baguette

Bertrand Baguette, född 23 februari 1986 i Belgien, är en belgisk racerförare. Baguette tillhör den fransktalande delen av den belgiska befolkningen.

Racingkarriär
Baguette tävlade med viss framgång i Formula Renault 2.0 Eurocup 2005 och 2006, innan han graduerade till Formula Renault 3.5 Series. Han vann ett race på hemmabanan Spa-Francorchamps 2008, innan hans stora genombrott kom 2009, då han tog över serieledningen efter en dubbelseger på Circuit Bugatti, och med bara två helgers tävlingar kvar att köra, hade Baguette 31 poängs ledning och var ohotad i toppen av tabellen.

Födda 1986
Belgiska racerförare
Formula Renault 3.5 Series-förare
FIA WEC-förare
Män
Levande personer
Anybody Killa

Anybody Killa artistnamnet för James Lowery är en rapartist, vars låtar ges ut från Psychopatic Records (grundat av Insane Clown Posse). Anybody Killa kännetecknas mest för sitt läspande och för sin bakgrund som medlem i en indianstam.

Amerikanska rappare
Män
Födda 1973
Levande personer
Simon Sechter

Simon Sechter, född den 11 oktober 1788 i Friedberg, Böhmen, död den 10 september 1867 i Wien, var en tyskspråkig musikskriftställare. 

Sechter, som var hovorganist och konservatorielärare i Wien, skrev bland annat Die Grundsätze der musikalischen Komposition (3 band, 1853–1854). Han komponerade även åtskillig kyrkomusik.

Källor 
 

Österrikiska musikologer
Österrikiska musikteoretiker
Österrikiska kompositörer
Kyrkomusikkompositörer
Österrikiska musiker under 1800-talet
Personer från Böhmen
Födda 1788
Avlidna 1867
Män
Ugglan