kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bonito, Kampanien

Bonito  är en kommun i provinsen Avellino, i regionen Kampanien. Kommunen hade  invånare (2017) och gränsar till kommunerna Apice, Grottaminarda, Melito Irpino samt Mirabella Eclano.

Källor

Noter

Externa länkar 
 Bonitos officiella webbplats

Orter i Kampanien
Kommuner i provinsen Avellino
Flumeri

Flumeri  är en kommun i provinsen Avellino, i regionen Kampanien. Kommunen hade  invånare (2017) och gränsar till kommunerna Ariano Irpino, Castel Baronia, Frigento, Grottaminarda, San Nicola Baronia, San Sossio Baronia, Sturno, Villanova del Battista samt Zungoli.

Referenser

Externa länkar 
 Flumeris officiella webbplats

Orter i Kampanien
Kommuner i provinsen Avellino
Grundelstierna

Grundelstierna var en svensk adelsätt.

Ätten utgjordes av två grenar. Äldsta grenens stamfader var Henric Müller som var rådman i Lübeck på 1600-talet. Hans son Henric Müller inflyttade till Stockholm där han blev guldsmedsmästare, och gifte sig med dottern till guldsmedernas ålderman Elsa Grundel vars farbror Jacob adlades med namnet Grundel. Deras son Albin var kammarråd och adlades år 1719 med namnet Grundelstierna, samt introducerades på nummer 1 612. Han var gift två gånger. Första hustrun, Margareta Rudbeckia var på mödernet släkt med Odelstierna och var ättling till Erik Odhelius, Bureätten och en västgötsk frälseätt. Andra hustrun var Catharina Insenstierna, men inget barn från det äktenskapet förde ätten vidare. En son i första äktenskapet gick i rysk tjänst och avled barnlös utrikes. En annan son, Carl Henrik Grundelstierna till Olhamra var faktor vid en såpfabrik men likaledes barnlös. Dottern Catharina Margareta gifte sig med Julius Göös.

Denne Julius Göös var son till kyrkoherden Laurentius Gahm och Margareta Göös. Modern var dotter till hovpredikanten Julius Göös och Marita Rolandsdotter Bure, en syster till Katarina Bure. Han hade alltså upptagit moderns släktnamn Göös. Julius Göös d.y. var advokatfiskal i Kammarkollegium och var sedan ett år gift med Catharina Margareta när hennes far adlades. Såsom svärson adlades därför även Julius Göös d.y. med nament Grundelstierna år 1719 och introducerades på samma nummer som svärfadern. Paret fick två barn, en dotter gift Stierncrona, och sonen Albin Grundelstierna till Olhamra som han gjorde till fideikommiss. Hans hustru Elisabeth Törner, var dotter till rådmannen Samuel Törner i Stockholm. Deras dotter Christina Charlotta gifte sig Hallencreutz, och ätten fortlevde på svärdssidan med protokollsekreteraren Julius Grundelstierna och hans hustru som tillhörde den ointroducerade ätten Olivestam. Äldste sonen Albin Julius var ryttmästare vid Adelsfanan, bosatt i Stora Mellösa och gift med en Wijnbladh. Döttrarna gifte sig Boije af Gennäs och med en lantbrukare på orten.

Släkten är numera utgången.

Källor 
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor 
 Adelskalendern 1923 (saknas)
 Riddarhusets ätt- och vapendatabas (saknas)

Svenska adelsätter
Bureätten
Norsjö kyrka

Norsjö kyrka ligger i östra delen av tätorten Norsjö i Norsjö kommun. Den är församlingskyrka i Norsjö församling i Luleå stift.

Tidigare kyrkor
Den första kyrkan i Norsjö byggdes 1811 och var ett enkelt timrat kapell. Under början av 1800-talet hade den byggnaden blivit i så dåligt skick, att man 1845 uppdrog åt Johan Fredrik Åbom att rita en ny kyrka. Den uppfördes av byggmästare J. B. Rönnberg 1848-1850 och invigdes 1850. Det var en korskyrka med centraltorn i trä, som 1906 restaurerades och flyttades till den nuvarande kyrkplatsen. Den invigdes 1911, men i juni 1912 slog blixten ner och kyrkan och klockstapeln förstördes av brand. En ny kyrka byggdes 1915 efter ritningar av arkitekt Fredrik Falkenberg. En månad före planerad invigning brann även den kyrkan ner. Brandorsaken är okänd. På platsen för de första kyrkorna, tre kilometer utanför samhället, finns nu en minneslund.

Kyrkobyggnaden
Efter samma ritningar uppfördes nuvarande kyrka 1916-1917 av byggmästarna Karl Markgren och R. Hedström från Skellefteå och den invigdes den 27 juli 1917 av biskop Olof Bergqvist. Planen är bred, nästan kvadratisk. Den har korta, breda korsarmar, så att en centralkyrka antyds. Invid koret i nordväst finns sakristia och skrudkammare. Vapenhuset med ingång ligger i sydost. Fasaderna är klädda med liggande rödmålad träpanel och fönstren har täta spröjsar. Det något brutna och branta sadeltaket är täckt med rött tegel. Mitt på taket finns ett lökformat klocktorn. 

Kyrkorummet är enskeppigt och har ett slätpanellerat innertak som bildar ett högt treklövervalv. Det sammanhålls av tvärbalkar och bärs upp av kraftiga pelare i rundtimmer. Koret ligger i nordväst och är högt och smalt samt avgränsat mot kyrkorummet av bågöppningar på smäckra pelare. Det är rikt bemålat med ornament och figurmotiv av Yngve Lundström. Korfönstret är nästan sju meter högt och bemålat med motiv från Norsjö komponerade av arkitekten. Invändigt är färgsättningen: gröna fönstersnickerier, engelsk rött på pelarna vid kor och långhus samt bänkar i grönt och brunt. Interiören är välbevarad och en försiktig rengöring och retuschering av väggarna företog 1962-1963.

Inventarier
 Predikstol, altarskåp, nummertavlor och orgelfasad är utförda av snickaren Axel Finnberg från Norsjö.
 Altarskåpets figurer har utformats av bildhuggaren Otto Strandman.
 Dopskålen är en gåva från skidlöparen Henning Isaksson och ursprungligen ett pris denne fått efter att ha vunnit SM på 60 km tre år i rad.

Orgel
 1988 byggde Grönlunds Orgelbyggeri AB, Gammelstad en orgel med två manualer och pedal.

Referenser

 Norsjö kommun informerar
 Västerbottens museum

Vidare läsning

Externa länkar 

Kyrkobyggnader i Luleå stift
Byggnader och anläggningar i Norsjö kommun
Bränder 1912
Kyrkobyggnader invigda 1917
Byggnader ritade av Johan Fredrik Åbom
Träkyrkobyggnader i Sverige
1917 i Sverige
Byggnader ritade av Fredrik Falkenberg
Fontanarosa

Fontanarosa  är en kommun i provinsen Avellino, i regionen Kampanien Italien. Kommunen hade  invånare (2017) och gränsar till kommunerna Gesualdo, Grottaminarda, Luogosano, Mirabella Eclano, Paternopoli samt Sant'Angelo all'Esca.

Källor

Externa länkar 
 Fontanarosas officiella webbplats

Orter i Kampanien
Kommuner i provinsen Avellino
Leopold Schmidt (apotekare)

Leopold Schmidt, född den 29 juli 1808 i Altenburg i Tyskland, död den 26 december 1877 på Särö, var en tysk-svensk apotekare och ägare till Särö. Han spelade en viktig roll i utvecklandet av denna plats till en populär och fashionabel kurort. 

Schmidt verkade ursprungligen som apotekare i Meerane i Sachsen. Tillsammans med sina bröder Ewald och Herman Schmidt invandrade Leopold Schmidt 1835 till Sverige där han först slog sig ner på Maleviks gård. 1847 sålde han Malevik och inköpte istället Särö egendom. Särö hade redan under den föregående ägaren Anders Helmich Åkerman inrättats till kur- och badort, och under Schmidts tid vidareutvecklades denna verksamhet snabbt ytterligare. Schmidt lät bland annat inrätta ett kurhotell med restaurang och uppförde två kallbadhus, ett varmbadhus och villor som badgästerna kunde hyra. Schmidt skötte badorten på ett patriakaliskt vis och det var under hans tid som mer bemärkta Göteborgsfamiljer började bygga sig egna villor på Särö. 

Vid uppförandet av Släps kyrka 1852–1853 anlitades Schmidt för att ombesörja de sjöväga transporterna av kalk till bygget.

Schmidt drev Särö till 1877 då han gick i konkurs och tvingades avträda egendomen. Han avled senare samma år.

Källor (urval)
 Om Särös historia på Särö kyrkas hemsida
 "Släps kyrkas historia" i församlingsbladet Kyrknyckeln nr 4 2009

Noter

Svenska entreprenörer
Födda 1808
Avlidna 1877
Män
Personer från Altenburg
Bara vänner

Den här artikeln handlar om gruppen Bara Vänner. För vänner i allmänhet, se vän.

Bara vänner är en popgrupp från Stockholm, Södermalm i Stockholms län. Gruppen bildades 2008 och består av artisten och kompositören Wille Crafoord och sångerskan och cellisten Marika Willstedt.

Utöver uppmärksammade livekonserter och musikaluppsättningen Skyll på Sylvain, med tidigare outgivet Jules Sylvain-material, har gruppen även haft radiohits som Mmm... att vilja ha, Kolla morsan och En annan du. Willstedt  figurerar även som lagledare sedan 2011 i TV-programmet Så ska det låta.

Bandmedlemmar
Wille Crafoord (sång)
Marika Willstedt (sång, klaviaturer och cello)

Diskografi
Mmm... att vilja ha (2009)
Kolla morsan (2010)
Har du nån att älska (så spring dit) (2010)
Mormors sista ord (2011)
Som vi brukar (2012)
Wille Crafoord & Marika Willstedt är Bara Vänner (2012)

Referenser

Externa länkar
 Bara vänner på MySpace

Musik i Stockholm
Musikgrupper bildade 2008
Svenska popgrupper
Södermalm
Elmer Gedeon

Elmer John Gedeon, född den 15 april 1917 i Cleveland i Ohio i USA, död den 20 april 1944 i Saint-Pol-sur-Ternoise i Frankrike, var en av två spelare i Major League Baseball (MLB) som blev dödad i strid i andra världskriget. Han var också en stjärna i flera idrottsgrenar under sin tid på college vid Michiganuniversitetet. Han deltog i flera flyguppdrag i det europeiska operationsområdet som officer i USA:s arméflygvapen innan sin sista, ödesdigra militära operation.

Vid Michiganuniversitetet fick Gedeon hedersutmärkelsen All-American i friidrott och fick varsity letters i såväl amerikansk fotboll som baseboll. Han tangerade världsrekordet i (hög) häcklöpning 1938. Efter examen fick Gedeon spela i MLB som outfielder för Washington Senators. Basebollsäsongerna 1939 och 1940 tillbragte Gedeon mestadels i lägre divisioner, men blev upplockad till Senators i september 1939.

Gedeons basebollkarriär blev kortvarig då han inkallades av armén i början av 1941. Han utbildades till bombflygplanspilot och dekorerades för sin tapperhet efter att hans flygplan störtat 1942. Han sköts slutgiltigt ned och omkom när han flög ett B-26-bombflygplan på ett uppdrag över Frankrike i april 1944.

Referenser 

Amerikanska basebollspelare
Personer som tjänstgjort i USA:s arméflygvapen
Amerikanska häcklöpare
Stridspiloter
Idrottare från Cleveland
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Idrottare i Michigan Wolverines
Alumner från University of Michigan
Spelare i Washington Senators (1901–1960)
Gravsatta på Arlingtonkyrkogården
Födda 1917
Avlidna 1944
Män
Antonio Soler (musiker)

Antonio Francisco Javier José Soler Ramos, även känd som Padre Antonio Soler, döpt 3 december 1729, död 20 december 1783, var en spansk kompositör vars verk sträckte sig över den sena barocken och den tidiga wienklassicismen. Han är mest känd för sina pianosonater, samt sina verk för cembalo, fortepiano och orgel.

Karriär
Soler föddes i Olot i provinsen Girona, Katalonien. År 1736, när han var sex år gammal, blev han antagen till gosskören L'Escolania i benediktinerklostret Santa Maria de Montserrat, där han studerade med maestro Benito Esteve och organisten Benito Valls. År 1744 blev han utsedd till organist i katedralen i La Seu d'Urgell. Under sin kommande karriär arbetade han även som kapellmästare i Lleida och El Escorial. År 1762 publicerade Soler sitt stora musikteoretiska verk Llave de la modulación, som han senare var tvungen att försvara mot angrepp från andra musiker.

Verk   
Solers mest uppskattade verk är hans klaversonater, jämförbara med de komponerade av den mer välkände Domenico Scarlatti. Solers sonater blev katalogiserade i början av 1900-talet av Fr. Samuel Rubio.

Soler komponerade också konserter, kvintetter för orgel och stråkinstrument, motetter, mässor och stycken för soloorgel.

Urval av inspelningar
Inspelningar Solers kompositioner
 Soler: 8 Sonatas, Fandango. Framförd av cembalist Nicolau de Figueiredo. Passacaille 943
 Soler: Fandango, 9 Sonatas. Framförd av cembalist Scott Ross. Erato
 Soler: Fandango & Sonatas. Framförd av cembalist David Schrader. Cedille 004
 Soler: Harpsichord Sonatas, vol. II. Framförd av cembalist David Schrader. Cedille 009
 Soler: Sonatas. Framförd av pianist Elena Riu. Ensayo 9818
 Soler: Complete Harpsichord Works.  Framförd av Bob van Asperen (12 skivor). Astrée
 Soler: Sonatas para piano. Framförd av pianist Alicia de Larrocha. EMI CLASSICS
 Soler: Los 6 Quintetos para clave y cuerda. Framförd av cembalist Genoveva Gálvez och stråkkvartetten Agrupación Nacional de Música de Cámara. EMI CLASSICS
 Soler: Sonatas for Harpsichord. Framförd av Gilbert Rowland. Naxos Records.
 Soler: Six Concertos for Two Keyboard Instruments.  Framförd av Kenneth Gilbert och Trevor Pinnock. Archiv Produktion 453171-2
 Soler: Six Concertos for Two Organs. Framförd av Mathot och Koopman.  Warner WEA/Atlantic/Erato ZK45741
 Soler: Six Concertos for Two Organs. Framförd av E. Power Biggs och Daniel Pinkham. Columbia Masterworks Stereo MS 6208 
 Soler: 19 Sonatas. Framförd av Anna Malikova. Classical Records CR-049 
 Soler: Keyboard Sonatas and the "Fandango". Framförd av Maggie Cole. Virgin Classics 
The Emperor's Fanfare. Framförd av organist Michael Murray.

Källor
 Soler, Antonio (Father)
 The Life and Times of Soler (includes audio and sheet music of Soler's keyboard works)

Noter

Externa länkar
 
 Sonata No.10 in b-minor, performed by Ken Iisaka
 All sonatas (free scores)
 Dixit dominus domino meo from Visperas comunes

Spanska klassiska kompositörer
Spanska musikteoretiker
Musikologer under 1700-talet
Spanska musiker under 1700-talet
Personer från provinsen Girona
Födda 1729
Avlidna 1783
Män
Ftm

Ftm eller FTM kan syfta på: 
 
 FtM – en kvinna-till-man-transperson som registrerades som flicka vid födseln, men har en manlig könsidentitet, från engelska Female-to-male, se transman
 (FTM – ett system för att manuellt kunna fokusera en kamera som är i autofokusläge, från engelska Full time manual, se konstant manuell fokusering
René Basset

René Basset, född 24 juli 1855 och död 1924, var en fransk orientalist.

Basset var från 1880 professor i arabiska vid École supérieure des lettres i Alger och dess direktör från 1894. Han var president vid internationella orientalistkongressen i Alger 1905. Under vidströckta forskningsresor i Nordafrika skaffade sig Basset en ingående kännedom om berberspråken, som han behandlat i en mängd arbeten såsom Manuel de la langue kabyle (1887), Études sur les dialectes berbères (1894). På semitiskt område har han framträtt med bland annat La poésie arabe antéislamique (1880) och Les apocryphes éthionpiens (1893-1900). Om han intresse för folkloristiken vittnar Contes populaires berbères (1887) med flera samlingar.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Franska lingvister
Födda 1855
Avlidna 1924
Män
Franska orientalister
Svensk uppslagsbok
Kommendörer av Hederslegionen
Psykoteknik

Psykoteknik är det område inom psykologi som söker uppnå största möjliga effektivitet genom att använda kunskaper inom psykologi.

Psykoteknik har utvecklats inom uppfostran, rättskipning, medicin och näringslivet. Disciplinen söker påvisa de egenskaper och anlag som ett yrke kräver av en människa. I anslutning till det har man utformat psykotekniska prov. Psykoteknik har även påverkat inom annonsering och reklam.

I Psychologie und Wirtschaftsleben har Hugo Münsterberg dragit upp riktlinjerna för den psykotekniska forskningen. 
 Hur skall man finna de mest psykiskt lämpade människorna till en viss arbetsuppgift.
 Vilka psykologiska förhållanden krävs för bästa möjliga arbetsresultat av envar.
 Hur utövar man bäst kontroll över människor i näringslivets intresse.
Syftet var att lyfta fram de lämpligaste personerna och förmå honom/henne att genomföra bästa möjliga arbete för att säkra största möjliga resultat. I hans efterföljd har lämplighetsprövningar, produktivitetsundersökningar och marknadsföringspsykologi utvecklats.

Se även 
 Hugo Münsterberg
 William Stern
 Taylorism
 Intelligensmätning

Referenser 
 Svensk uppslagsbok 23. Malmö 1952

Psykologi
Henning Friedrich von Bassewitz

Henning Friedrich von Bassewitz, född 1680 och död 1749, var en holstein-gottorpsk statsman.

von Bassewitz föddes i Mecklenburg och var först i hovtjänst där. 1710 kom han i gottorpsk tjänst och sändes 1713 av Georg Heinrich von Görtz till Peter den store för att vinna hans hjälp för hertig Karl Fredrik och föreslog då ett giftermål mellan denne och tsarens dotter. Han hamnade senare i Görtz' onåd och störtades från makten, men efter dennes fall blev von Bassewitz 1719 ledare av Gottorps politik, och genomdrev 1725 giftermålet mellan Karl Fredrik och Anna Petrovna, och arbetade intensivt på att återvinna Schleswig till Holstein-Gottorp. 1730 föll von Bassewitz i onåd och fängslades, men blev frigiven och levde därefter som privatman på sina egendomar.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Tyska politiker
Födda 1680
Avlidna 1749
Män
Prinsessan Sibyllas våning



Prinsessan Sibyllas våning, ligger en trappa upp i den östra längan på Stockholms slott. Historiskt kallad bland annat Drottning Victorias våning och efter dess senast kända invånare prinsessan Sibylla. Den har under slottets historia varit en del av slottet där kungen eller någon nära släkting har haft sin privata bostad. Våningen används idag som kungaparets vardagliga representationsvåning, och är inte öppen för allmänheten. Avdelningen ligger exakt under Prins Bertils våning och har samma bruttoarea; cirka 500 m². Rummen uppkallades "blå", "gul" och "röd" efter den inredning som fanns under en viss period och bytte namn till en annan färg, när en ny inredning skapades. Så hette exempelvis dagens Gula salongen tidigare Röda salongen.  

Våningen disponerades ursprungligen av kronprins Gustav (III). Oscar I:s drottning Josefina bodde i våningen fram till sin död, och Victoria av Baden flyttade in i våningen efter sitt bröllop med kronprins Gustaf (V) 1881; Gustaf disponerade den sedermera Prins Bertils våning ovanför. Prinsessan Sibylla och hennes barn flyttade in från Haga slott 1950, efter att hennes make Gustaf Adolf omkommit 1947. Den användes då för representation men hade även en privat del. Våningen står till stor del som prinsessan Sibylla lämnade den efter sin bortgång 1972. Carl XVI Gustaf och drottning Silvia bodde här fram till 1981, då familjen flyttade ut till Drottningholms slott.

Ett av rummen är känt som Blå salongen (tidigare prinsessan Sibyllas Yttre salong) där förlovningarna eklaterades för såväl Carl XVI Gustaf och Silvia Sommerlath 1976 som kronprinsessan Victoria och Daniel Westling 2009. Åren 1754 till 1771 var det kronprinsen Gustav III:s förmak. Bland våningens övriga rum märks Gula salongen (tidigare prinsessan Sibyllas Inre salong), som var ursprungligen Gustav III:s audiensrum och hette Röda salongen under perioden 1823 till 1872. Rummet har kvar Carl Hårlemans inredning med pilastrar och dörröverstycken.

I anslutning låg också kronprins Gustavs sängkammare (nr. 1 på orienteringsplanen). Mellan 1872 och 1907 fungerade det som sovrum för kronprinsparet Gustav V och Victoria, därefter var det drottning Victorias skrivrum. Under prinsessan Sibyllas tid var det matsalen.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 Stockholms Gamla stan, rumsbeskrivning våning 1 tr.

Externa länkar

Stockholms slott
Stefan Kiessling

Stefan Kießling (; född 25 januari 1984 i Lichtenfels, är en tysk före detta fotbollsspelare som spelade som anfallare för Bayer Leverkusen. Han kom till klubben 2006 och gjorde fram till 2018 342 matcher och 131 mål för klubben. Han spelade även för det tyska landslaget.

Klubbkarriär

Nürnberg 
Kießling startade sin seniorkarriär i Nürnberg, där han tidigare spelat i klubbens respektive ungdomslag. Dock så började han att spela fotboll i Eintracht Bambergs ungdomsakademi. Han debuterade i A-laget 2001 och hann göra 73 matcher och 19 mål under sin tid i klubben.

Bayer Leverkusen 
Hans prestationer på planen gjorde att Bayer Leverkusen blev intresserade och han skrev på för klubben 2006. Sedan hans ankomst till klubben så har han imponerat med 32 mål på 80 ligamatcher. Han är en av de största skyttekungarna i Bundesliga med sina 15 mål under säsongen 2008/2009 vilket var fem mål mindre än hans anfallspartner Patrick Helmes. Hans form var mer imponerande säsongen 2009/2010 då han gjorde 21 må på 33 matcher och kom tvåa i skytteligan i Bundesliga.Säsongen 2012/2013 vann Kiessling skytteligan i Bundesliga med sina 25 mål på 34 matcher och bar sitt Bayer Leverkusen till tredje platsen, vilket innebar direkt kvalificering till Champions League.

Internationell karriär 
Kießling gjorde sin landslagsdebut för Tyskland i en vänskapsmatch mot Danmark den 28 mars 2007. Efter nästan ett år utan spel i landslaget blev han inkallad av Joachim Löw efter sin imponerande form säsongen 2009/2010. Han var en av de uttagna bland 23 spelare i Tysklands trupp till Fotbolls-VM 2010.

Referenser

Externa länkar 
Profil på Transfermarkt.de 
Karriärstatistik på Fussballdaten.de 
Spelarprofil - kicker.de 
Leverkusen - Vem är Vem?

Tyska fotbollsspelare
Tyska landslagsspelare i fotboll
Spelare i 1. FC Nürnberg
Fotbollsspelare i Bayer Leverkusen
Spelare i Fußball-Bundesliga
Spelare i 2. Fußball-Bundesliga
Spelare i VM i fotboll 2010
Personer från Lichtenfels
Födda 1984
Levande personer
Män
Enköpingsvägen, Solna

För Enköpingsvägen mellan Stockholm och Enköping se Enköpingsvägen.

Enköpingsvägen är en trafikled som förbinder Uppsalavägen (E4) och Bergshamravägen i öst med Ulvsundavägen (Länsväg 279) i väst. Vägförbindelsen är cirka 4,5 kilometer lång och går genom tre kommuner: Solna kommun, Sundbybergs kommun och Stockholms kommun. Avsnittet i Stockholms kommun utgör själva korsningen med Ulvsundavägen och är bara några tiotal meter lång. 

Leden var fram till september 2013 en del av E18. Idag går E18 istället i gemensam sträckning med E4 Uppsalavägen från Järva Krog till trafikplats Kista, sedan längs det nybyggda motorvägsavsnittet mellan Kista och Hjulsta. 

Längs vägsträckan märks bland annat Järva krog, Ursvik, Hallonbergen och Bankhus 90, SEB:s stora kontorshus i Rissne.

Trafikplats Rissne
För närvarande (2013) anläggs en ny trafikplats vid Bankhus 90, "trafikplats Rissne". Ombyggnaden innebär att dagens signalkorsning där Gamla Enköpingsvägen ansluter till Ulvsundavägen ersätts med en ny planskild trafikplats med överliggande cirkulation. Vid trafikplats Rissne byggs en ny anslutning till Rinkeby via Rinkebysvängen. Mot öster ansluts Enköpingsvägen (före detta E18) till trafikplatsen.

Källor
 Trafikverket om "Trafikplats Rissne", publicerad 2011-03-08.

Solna kommun
Sundbybergs kommun
Stockholms kommun
François de Bassompierre

François de Bassompierre, född 12 april 1579 och död 12 oktober 1646, var en fransk militär.

Bassompierre föddes i Lothringen och kom tidigt till Henrik IV:s hov, vann hans ynnest och blev 1610 överste. Av Maria av Medici utnämndes han 1614 till generalöverste för de schweiziska trupperna i fransk tjänst och lyckades senare även vinna Ludvig XIII:s gunst. 1621-26 fick Bassompierre flera diplomatiska uppdrag och blev 1622 marskalk av Frankrike. 1628 utmärkte han sig vid La Rochelles belägring och 1629 vid stormningen av passet vid Susa. Efter en brytning med Richelieu insattes Bassompierre 1631 på Bastiljen och frigavs först 1643. Under sin tid i fångenskapen skrev Bassopmierre sina memoarer, som dock är ganska otillförlitliga.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Franska fältmarskalkar
Franska diplomater
Födda 1579
Avlidna 1646
Män