kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Trappklättrare

Trappklättringsmaskiner är redskap som underlättar förflyttning av personer eller gods i trappor.

Trappklättringsmaskiner för rullstolsburna

Trappklättringsmaskiner för transport av rullstolsburna och andra rörelshindrade i trappor kan väsentligt underlätta arbetssituationen för personal som ansvarar för förflyttning av rullstolsburna personer i trappor. Säkerhetsfrågorna i samband med dessa transporter har under de senaste åren rönt mycket stort intresse. Inom Internationella Standardiseringsorganisationen (ISO) har ett standardiseringsarbete pågått sedan 1989 avseende krav och provmetoder för trappklättringsmaskiner.

Se även 
Slinky

Källor

Noter

Litteratur
Trappklättringsmaskiner för rullstolsburn, Jan Petzäll, Åker Olsson, Sven Tunbjer, www.tunbjer.se
Utrymningssäkerhet för rörelsehindrade, Räddningsverket
Underlag till evakuering av funktionshindarde, Björn Albinsson
Utrymning för alla, Svensk Byggtjänst, Räddningsverket

Externa länkar
en svensk intresseorganisation för trappklättrare
Redskap
Emma Kirkby

Carolyn Emma Kirkby, DBE född 26 februari 1949 i Camberley, Surrey, är en brittisk sångerska (sopran). Hon är utbildad vid Oxford University och debuterade i London 1974. Hon har särskilt specialiserat sig på renässans- och barockmusik, och har samarbetat med bland andra Academy of Ancient Music, Taverner Players och lutspelaren Anthony Rooley.

Emma Kirkby har gjort gott över 100 skiv-inspelningar, från sekvenser av Hildegard av Bingen till madrigaler från den italienska och engelska renässansen, kantater och oratorier från barocken, verk av Mozart, Haydn och Johann Christian Bach. Hennes 1980-inspelning av Händels Messias dirigerad av Christopher Hogwood gav henne internationella erkännande. Inspelningen räknas som en av de 20 bästa inspelningarna någonsin av BBC Music Magazine.

Källor

Noter

Externa länkar 

Officiell webbplats
Diskografi på Discogs

Brittiska sångare
Födda 1949
Levande personer
Kvinnor
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Alumner från Oxfords universitet
Landskrona–Ängelholms Järnväg

Landskrona-Ängelholm Järnväg (LEJ) var en enskild järnväg som gick mellan Landskrona och Ängelholm via Billesholm och Åstorp. Den 49 km långa sträckan öppnades för allmän trafik 1876 och förstatligades 1896. Från det året blev den 23 km långa delen Ängelholm-Billesholm del av Västkustbanan tillsammans med bland annat Malmö-Billesholms Järnväg. Från 1991 är sträckan istället en del av Godsstråket genom Skåne. Södra delen, Billesholm-Landskrona, började läggas ned med början 1960 och sista delen revs upp 1992.

Billesholms station är nu en del av Söderåsbanan, mellan Åstorp och Teckomatorp, och återöppnades för persontrafik 12 december 2021.

Se även
Billesholm#Järnvägen
Järnväg i Skåne

Källor

Noter

Ej längre existerande svenska järnvägsbolag
Historiska järnvägslinjer i Sverige
Sveriges industrihistoria
Inge Borkh

Inge Borkh, artistnamn för Ingeborg Simon, född 26 maj 1921 i Mannheim, död 26 augusti 2018 i Stuttgart, var en tysk operasångerska (dramatisk sopran). 

Inge Borkh började sin konstnärliga bana inom talteatern, men avbröt för sångstudier, med debut i von Webers Friskytten. 1940. Under 1950-talet uppträdde Borkh på alla stora scener i Tyskland och hon hade hemlandet som främsta arena för sin konst under hela karriären. Hon gästspelade även flitigt utomlands: Covent Garden, Metropolitan, Teatro Colón, Buenos Aires, Wiener Staatsoper och La Scala. Den roll man mest förknippar henne med är titelrollen i Richard Strauss Elektra, till andra roller hörde Ladyn i Verdis Macbeth, Richard Strauss Salome, Leonore i Beethovens Fidelio och titelrollen i Puccinis Turandot. Borkh avslutade sin karriär som operasångerska med Elektra i Palermo 1973. Hon var sinnebilden av en sjungande skådespelerska, med stor inlevelseförmåga i vitt skilda rollkaraktärer. Efter avslutad operakarriär framträdde Borkh med chansons, bl.a. sånger av Brecht, och blev 1977 anställd som talskådespelerska i Hamburg.

Diskografi i urval 

Titelrollen i Richard Strauss Elektra. Dir. Karl Böhm. DG.
Titelrollen i Richard Strauss Elektra. Dir. Dimitri Mitropoulos. Wiener Staatsoper 1957. Orfeo C 456 972 1 (2 CD).
Die Färberin i Richard Strauss Die Frau ohne Schatten. Dir. Joseph Keilberth. DG.
Titelrollen i Richard Strauss Salome. Orfeo.
Titelrollen i Puccinis Turandot. Decca.
Inge Borkh, sopran. Preiser records 90302.
Inge Borkh. Grosse Sänger unser Jahrhunderts. Recordings 1936-2006. Orfeo C 714 061 B.
Mona Fiordalisa i von Schillings Mona Lisa. Dir. Robert Heger. Berlin, 1953. Walhall WLCD 0003 (2 CD).
Inge Borkh: Beethoven, Verdi, Wagner, R. Strauss. Gala GL 100.543 (2 CD).
Inge Borkh. Part two: R.Schumann, R. Strauss, D. Shostakovich. Gala GL 100.805. (2 CD). Här får man även exempel på  Borkh son talskådespelerska.
Titelrollen i Cherubinis Medea. Dir. V. Gui. Berlin, 1958; Richard Strauss, Vier letzte Lieder. Ponto  PO-1010 (2 CD).
Eglantine i von Webers Euryanthe. Dir. Giulini. Urania URN 22. 254. (2CD).

Referenser 

Sørensen, Inger, Operalexikonet. Stockholm: Forum, 1993. S. 82. .
Åstrand, Hans (red), Sohlmans musiklexikon. A-Campos. 2., rev. och utvidgade uppl., Stockholm: Sohlmans förl. cop. 1975. S. 558. .
Stinchelli, Enrico, Greatest stars of the opera. New, revised 3. ed., Rome: Gremese, cop. 2002. S. 107. .
Borkh, Inge, "Ich komm' vom Theater nicht los"... Errinerungen und Einsichten. Norderstedt: Books on Demand, 2002. . Innehåller värdefull diskografi.
Borkh, Inge, Nicht nur Salome und Elektra. Inge Borkh in Gespräch mit Thomas Voigt. München: Allitera, 2006. . Innehåller värdefull förteckning över CD-utgåvor.

Noter 

Tyska operasångare under 1900-talet
Födda 1921
Avlidna 2018
Kvinnor
Kvarteret Brunkhuvudet

Brunkhuvudet är ett kvarter på södra Norrmalm i centrala Stockholm. Kvarteret omges av Karduansmakargatan i norr, Malmtorgsgatan i öster, Jakobsgatan i söder och Drottninggatan i väster. Kvarteret består av fyra fastigheter, Brunkhuvudet 1, 2, 3 och 4, varvid 1 omfattar den största tomten belägen mot Malmtorgsgatan. Hela kvarteret ägs av svenska staten genom Statens Fastighetsverk och är ett av Stockholms regeringskvarter.

Historik
Kvarteren på Norrmalm bildades i slutet av 1630-talet när Stockholms stadsplanering tog sin början och Klas Flemings strama rutnätsplan lades ut över området. Kvarterets ursprungliga namn var Brunkeberg och fick sitt namn efter Brunkeberget, den rullstensås som här har sin södra utlöpare. På Petrus Tillaeus karta från 1733 har kvarteret namnet Brunckehufvud (nummer 11 i S:t Claræ Församling).

Dagens bebyggelse
Kvarteret Brunkhuvudet är ett av de få kvarter som inte försvann under Norrmalmsregleringen på 1950- till 1970-talen. Bebyggelsen i kvarteret har genom åren genomgått ett stort antal om- och tillbyggnader och representerar idag mycket höga kulturhistoriska värden. Två av kvarterets fyra fastigheter är blåmärkta av Stadsmuseet i Stockholm: före detta Nordiska Handelsbanken och Gahns hus. Det senare är även skyddat som statligt byggnadsminne. Mellan Brunkhuvudet 1 och 2 (längs med Jakobsgatan 18) sträcker sig Jakobsarkaden som kom till på 1980-talet för att slippa breddning av Jakobsgatan.

 Brunkhuvudet 1, Malmtorgsgatan 3, Före detta Nordiska Handelsbanken.
 Brunkhuvudet 2, Drottninggatan 10 / Jakobsgatan 18, Mäster Dyks hus.
 Brunkhuvudet 3, Drottninggatan 12, Kumliens hus.
 Brunkhuvudet 4, Drottninggatan 14 / Karduansmakargatan 3, Gahns hus.

Se även
Kvarteret Brunkhalsen, grannkvarteret i norr.
Kvarteret Johannes större, grannkvarteret i söder.

Referenser

Noter

Källor
 
 SFV: Drottninggatan 10
 SFV: Drottninggatan 12
 SFV: Drottninggatan 14
 SFV: Malmtorgsgatan 3

Externa länkar

Stadsmuseets byggnadsinventering för Brunkhuvudet m.fl. (1974-1975)

Brunkhuvudet
Gahns hus

Gahns hus är en fastighet med butiks- och kontorslokaler i kvarteret Brunkhuvudet vid Drottninggatan 14 / Karduansmakargatan 3 på Norrmalm i Stockholm. Byggnaden är sedan 1993 ett lagskyddat byggnadsminne och blåmärkt av Stadsmuseet i Stockholm, vilket är det starkaste skyddet och innebär "att bebyggelsen bedöms ha synnerligen höga kulturhistoriska värden". Byggnaden ägs och förvaltas av Statens Fastighetsverk.

Historik

Fagerbergska huset
Vid 1600-talets mitt ägdes tomten av riddarhussekreteraren Samuel Kempensköld och ett stenhus uppfördes på den då nybildade tomten. Under 1800-talet fanns stadens mest ansedda sadelmakarverkstad här som drevs av Jacob Fagerberg (1769–1830). Efter honom kallades byggnaden för Fagerbergska huset, som han förvärvat 1808. Fagerberg kom från fattiga förhållanden och samtiden undrade hur han hade råd att köpa en fastighet på Drottninggatan. Enligt en tradition skulle Fagerberg ha köpt ett äldre hus med koppartak och sedan med vinst sålt kopparn till utlandet. Framför allt hade han en framstående arbetsförmåga och duglighet, vilket gjorde att han alltmer ökade sina tillgångar. Han blev en förmögen man och förvärvade sedermera flera hus i Stockholm. Hans sadelmakarverkstad i kvarteret Brunkhuvudet blev huvudstadens främsta. Gårdens kullerstensbeläggning är flyttad till Skånegården på Skansen.

Gahns hus
Nuvarande byggnad uppfördes åren 1928–1929 efter ritningar av arkitekt Wolter Gahn och representerar en saklig arkitektur, förekommande i Weimarrepublikens Tyskland. Huset anses som ett av de tidigaste exemplen på konsekvent genomförda funktionalistiska idéer. Fasaderna präglas av de horisontella fönsterbanden med framträdande inramningar av kopparplåt och saknar för övrigt dekorativa element. De bärande betongpelarna drogs in 1,5 meter från fasadlivet som möjliggör en obruten skyltfönsterrad. Konsumbutiken som fanns i huset var under en tid Stockholms största snabbköp. Byggnaden förvärvades av staten 1979 och byggdes om för i första hand Regeringskansliet.

Noter

Källor

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Norrmalm
Byggnadsminnen i Stockholms kommun
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Vindruvan 10

Vindruvan 10 är en fastighet vid Hantverkargatan 22 på Kungsholmen i Stockholm. Byggnaden är sedan 1991 ett lagskyddat byggnadsminne och har även av Stadsmuseet i Stockholm blivit blåmarkerat, vilket är den högsta klassen.

Historik
Gathuset uppfördes 1900-1901 på uppdrag av byggherren och byggmästaren Johan Gottfrid Thorén som anlitade arkitektkontoret Dorph & Höög att gestalta byggnaden. Huset anses vara ett bra exempel för Wienerjugend. Det är uppfört i fem våningar med butiker i bottenplan och en våningslägenhet på fem rum och kök plus jungfrukammare på varje plan samt vind med vindskontor. Thorén flyttade själv in i en av våningarna. Gatufasaden är utförd i rött tegel med kalkstensdekor föreställande bland annat solrosor. 

Husets har av arkitekturhistorikern Fredric Bedoire beskrivits som ett "plagiat". Dess disposition visar stora likheter med ett hus i Prag, ritat av Otto Wagners elev Jan Kotěra. Hans byggnad förverkligades dock först tio år senare. Trapphusets stuckdekor med rader av bladsmyckade ringar och randmönster är inspirerad av Otto Wagners dekor på Köstlergasse 3 i Wien.

Bilder, fasaddetaljer

Referenser

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Kungsholmen
Byggnadsminnen i Stockholms kommun
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Gammalkil

Gammalkil  är kyrkbyn i Gammalkils socken i Linköpings kommun, Östergötlands län. Den ligger i gränstrakterna mellan slätt- och skogsbygd en knapp mil söder om Vikingstad

I byn på en höjd ligger Gammalkils kyrka.

Orter i Linköpings kommun
Linda Medalen

Linda Medalen, född den 17 juni 1965, är en norsk före detta fotbollsspelare.

Medalen gjorde 152 landskamper för Norge, och gjorde 64 mål. Hon var med och vann inofficiella VM 1988, tog silver i VM 1991 och blev världsmästare i VM 1995. I EM var hon med och tog silver 1989 och 1991, och blev Europamästare 1993. Hon var också med och tog OS-brons 1996.

På klubbnivå representerade hon Asker och japanska Nikko Securities Dream Ladies. Hon vann serien fyra gånger och cupen två gånger med Asker, och serien en gång och cupen två gånger med Nikko.

Källor 

Norska fotbollsspelare
Olympiska bronsmedaljörer 1996
Norska olympiska bronsmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Norge
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 1996
Födda 1965
Levande personer
Kvinnor
Personer från Sandnes kommun
Spelare i dam-VM i fotboll 1991
Spelare i dam-VM i fotboll 1995
Spelare i dam-VM i fotboll 1999
Filipstads norra bergslags järnväg

Filipstads Norra Bergslags Järnväg (FNBJ) var en smalspårig 891 mm järnväg mellan Filipstad och Nordmark i Värmlands län.

Historia
Filipstads norra bergslags järnvägsaktiebolag bildades 1873 med Uddeholmsbolaget som den största aktieägaren med 40 procent. En koncession söktes för en järnväg mellan Filipstad och Nordmark där den skulle ansluta till den av Uddeholmsbolaget planerade järnvägen mellan Tabergs gruvor och Motjärnshyttan. Koncession beviljades den 9 maj 1873. Banbygget startade vintern 1874 och banan öppnade för godstrafik i slutet på 1875 och persontrafik den 10 mars 1876. Byggnadskostnaden uppgick 31 december 1905 till 925 000 kronor och av det var det rullande materialet 104 000 kronor.

Redan 1880 tecknades avtal med det nybildade Nordmark–Klarälvens Järnvägsaktibolag (NKlJ) om förvaltning och det berodde på ett ansträngt ekonomiskt läge. 1915 arrenderades FBNJ till NKlJ. Nordmark–Klarälvens Järnvägar, också förkortat NKlJ, köpte FMBJ 28 oktober 1920.

Källor

Vidare läsning

Ej längre existerande svenska järnvägsbolag
Historiska järnvägslinjer i Sverige
Järnvägslinjer med spårvidden 891 mm i Sverige
Värmlands historia
Dometic Group

Dometic Group AB är svenskt företag, som bedriver tillverkning, försäljning och service av produkter för fritidsmarknaden. Produktutbudet är brett och inkluderar portabla kylboxar, grillar, luftkonditioneringsssystem, tält, batterier och solenergi-lösningar för det mobila friluftslivet. Verksamheten bedrivs globalt och kunder innefattar återförsäljare av friluftsprodukter, konsumenter samt tillverkare av fordon och båtar. Dometic Group grundades år 2001 och har sitt huvudkontor i Solna.

Dometic har sina rötter i Electrolux-divisionen Electrolux Leisure Group. Denna knoppades av från Electrolux 2001 och såldes till riskkapitalbolaget EQT. EQT ägde det avknoppade bolaget till 2005, då det såldes till det brittiska riskkapitalbolaget BC Partners År 2009, när bolaget riskerade konkurs, så övertogs det av ett konsortium av fordringsägande banker, bland andra japanska Mitzuho och Nordea. Bankerna sålde Dometic Group till EQT 2011, som sedan börsnoterade företaget på Stockholmsbörsen 2015. Dominerande aktieägare är ett antal utländska och svenska fonder.

Dometic Group hade 2022 en omsättning på 29,8 miljarder kronor. Den dominerande regionen är Nord- och Sydamerika, som 2022 utgjorde 62 % av koncernens försäljning.

Företaget hade 2022 27 tillverknings- och sammansättningsenheter i elva länder. I Sverige finns en fabrik i Tidaholm.

Källor
Årsredovisning 2018

Noter

Externa länkar
Dometic Groups webbplats

Svenska tillverkningsföretag
Vitvarutillverkare
Företag i Solna kommun
Företag bildade 2001
Företag listade på Stockholmsbörsen (large cap)
Donna (sång)

Donna är en låt med Ritchie Valens som spelades in och släpptes som singel år 1958. Den tog sig upp till Billboardlistans andra plats året därpå.

Om låten 
Låten, som senare tolkats av åtskilliga artister, handlar om en flicka Valens var förälskad i då han gick i high school, Donna Ludwig (idag heter hon Donna Fox). Valens släppte endast tre singlar under sin livstid och Donna var den andra. Dess B-sida, La Bamba, blev en ännu större hit. Donna spelas även i filmen om Valens liv, La Bamba (då framförd av Los Lobos).

Coverversioner 
 Det svenska popbandet Hep Stars har haft en hit med låten.
 Skådespelaren Johnny Crawford tolkade låten år 1962.
 Los Lobos spelade in låten speciellt för filmen La Bamba.
 Bobby Fuller spelade in en cover som släpptes år 1996.
 Clem Snide tolkade låten på albumet Your Favorite Music år 2000.
 Samma år tolkades låten av punkbandet The Misfits på coveralbumet Project 1950, som enbart består av covers på låtar från 1950-talet.
 Det finns även många andra tolkningar av låten, exempelvis av Shakin' Stevens.

Sånger 1958
Musiksinglar 1958
Rocklåtar
Filmlåtar
Presidentvalet i Chile 1841

Presidentvalet i Chile 1841 genomfördes med ett system med elektorer, och vann gjorde Manuel Bulnes.

Det fanns ingen organiserad opposition mot konservative Manuel Bulnes, fastän liberalerna utsåg Francisco Antonio Pinto till kandidat utan hans medgivande. Pinto fortsatte som rådgivare till Manuel Bulnes.

Resultat

Källa:

Källor

1841 i Chile
Chile
Val i Chile
Presidentvalet i Chile 1836

Presidentvalet i Chile 1836 genomfördes med ett system med elektorer, och vann gjorde José Joaquín Prieto som därmed valdes om. Oppositionen var mycket liten.

Resultat
 Källa:

Källor

1836 i Chile
Chile
Val i Chile
Presidentvalet i Chile 1831

Presidentvalet i Chile 1831 genomfördes med ett system med elektorer, och vann gjorde José Joaquín Prieto.

Efter den konservativa segern i slaget vid Lircay, som avslutade inbördeskriget, återställdes ordningen. En ny kongress utsågs. Ett begränsat antal medborgare röstade om 207 elektorer vilka i sin tur utsåg president. Elektorerna fick en gång rösta om presidentskapet och en gång om vicepresidenten.

Den 2 juni 1831, efter den nya kongressens samlats, lästes valresultatet upp. José Joaquín Prieto valdes enhälligt till president och Diego Portales till vicepresident. Chile avskaffade vicepresidentämbetet med 1933 års konstitution.

Resultat

Källa:

Källor

1831 i Chile
Chile
Val i Chile
Brobyggarna (roman)

Brobyggarna är en roman av Jan Guillou från 2011. Det är den första delen i romansviten Det stora århundradet som handlar om 1900-talet. 

Den handlar om åren 1900–1919, om första världskriget, järnvägsbyggande och kolonialism i Afrika. Den kretsar kring tre bröder från Norge. Brobyggarna utspelar sig mestadels i Norge och i  Östafrika, men en del av handlingen är förlagd till Tyskland.

Källor

Svenska romaner
Skönlitteratur 2011
Romaner av Jan Guillou
Louise Hammarström

Lovisa "Louise" Katarina Hammarström, född 25 maj 1849 i Hosjö församling i Kopparbergs län,, död 5 november 1917 i Kopparberg, Örebro län, var en svensk kemist. Hon räknas ofta som Sveriges första kvinnliga kemist, en ära hon brukar få dela med Anna Sundström men som också skulle kunna gälla Eva Ekeblad. 

Hammarström var prästdotter men blev tidigt faderlös och växte upp vid ett järnbruk i Dalarna, där hon fick erfarenhet av kemiska ämnen. Hon genomgick Tekniska skolan i Stockholm, studerade kemi genom privatlektioner hos Werner Cronquist och vid Stockholms högskola samt anställdes 1877 som assistent vid Cronquists kemisk-tekniska laboratorium i Stockholm, där hon stannade intill 1881. Hon var bergskemist vid Bångbro 1881–1887, Fagersta 1887–1891 och Schisshyttan 1893. Hon upprättade därefter ett eget laboratorium i Kopparberg, företrädesvis för geologiska undersökningar.

Källor
  Idun, nr 47, 1895

Noter

Vidare läsning 
 

Födda 1849
Avlidna 1917
Kvinnor
Svensk kvinnohistoria
Svenska kemister under 1800-talet
Personer från Vika socken
Oppolzer

Oppolzer kan avse:

Efternamn
 Egon von Oppolzer, en österrikisk astronom 1869 - 1907
 Johann von Oppolzer, en österrikisk läkare 1808 - 1871
 Theodor von Oppolzer, en österrikisk astronom 1841 - 1886

Astronomi 
 1492 Oppolzer, en asteroid
 Oppolzer (månkrater)

Efternamn
Svartmössmarkatta

Svartmössmarkatta eller L'Hoests apa (Allochrocebus lhoesti) är en primat som förekommer i centrala Afrika. Artepitet i det vetenskapliga namnet hedrar Francois L’Hoest som vid tiden av primatens upptäckt var direktör för Antwerpens djurpark.

Primatens närmaste släktingar är Allochrocebus preussi och Allochrocebus solatus. Alla tre arter tillsammans bildade en längre tid den så kallade lhoesti-gruppen inom släktet markattor och sedan 2012 utgör de ett släkte.

Utseende och anatomi 
Artens päls har huvudsakligen svart till mörkgrå färg. Pälsen vid kinden och främre halsen är påfallande vit. På ryggen är pälsen mer brunaktig. Kring ögonen och munnen saknas hår och huden har där hos vuxna individer en mörkviolett färg. Ungdjur har fram till tre månaders ålder en brun pälsfärg. Individerna når en kroppslängd mellan 45 och 70 cm och därtill kommer en upp till 75 cm lång svans. Hannarnas vikt är i genomsnitt 7,5 kg medan honor väger omkring 4,3 kg.

Utbredning och habitat 
Svartmössmarkattan lever i östra Kongo-Kinshasa samt i angränsande regioner av Uganda, Rwanda och Burundi. Den vistas i olika sorters skogar, till exempel regnskogar eller torra skogar i bergstrakter upp till 2 500 meter över havet.

Levnadssätt 
Denna primat är främst aktiv på dagen och vistas ofta på marken. Den bildar grupper med 10 till 17 individer (ibland några fler) som vanligen består av en hanne, flera honor och deras ungar. För vilopauser uppsöker de träd. Födan utgörs av frukter, blad, frön och insekter.

Hot 
Svartmössmarkattan är ett vanligt byte för leoparden. Den hotas av skogsavverkningar samt av jakt med gevär eller fällor. Beståndet minskar och arten listas av IUCN som sårbar (vulnerable).

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Thomas Geissmann: Vergleichende Primatologie. Springer-Verlag, Berlin 2003, .

Markattartade apor
Däggdjur i etiopiska regionen
Stjärnholms skulpturpark

Stjärnholms skulpturpark är en skulpturutställning belägen i parken vid Stjärnholms stiftsgård.

Stjärnholms skulpturpark ligger omkring fem kilometer nordväst om Oxelösund och omfattar närmare 40 skulpturer på temat Tro, hopp och kärlek.

Fotogalleri

Källor
 Svenska kyrkans webbplats

Externa länkar

 Stjärnholms skulpturparks webbplats

Skulpturparker i Sverige
Oxelösunds kommun
Mikko Jokela

Mikko Jokela kan syfta på:

Mikko Jokela (diplomat)
Mikko Jokela (ishockeyspelare)
Mikko Jokela (musiker)
Mikko Jokela (politiker)
Rakereds församling

Rakereds församling var en församling i Linköpings stift inom Svenska kyrkan. Församlingen uppgick 1786 i Vikingstads församling.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung.

Församlingen var till 1786 annexförsamling i pastoratet Vikingstad och Rakered, för att 1786 uppgå i Vikingstad som sedan till 1900 benämndes Vikingstad med Rakereds församling.

Komministrar

Klockare

Kyrkor
Rakereds kyrka

Se även
Rakereds socken

Referenser

Historiska församlingar i Linköpings stift
Indelningar i Linköpings kommun
Rakereds socken

Rakereds socken ingick i Valkebo härad och uppgick 1786 i Vikingstads socken.

Administrativ historik
Rakereds socken hade medeltida ursprung.

Rakereds församling uppgick 1786 i Vikingstads socken medan det dröjde till 1892 tills hela jordebokssocknen övergått till Vikingstads socken.

Källor
Rakered : en försvunnen socken / Skriven av Allan Wiklund, Thorsten Andersson och Göran Nilseryd genom Vikingstads Bokkommitté. Utgiven av Vikingstads hembygdsförening 1994  libris

Externa länkar
Kulturarv Vikingstad

Indelningar i Linköpings kommun

Socknar i Valkebo härad
Super Street Fighter II

är ett man mot man-fighting utvecklat och utgivet av Capcom 1993, ursprungligen som arkadspel. Spelet är det fjärde Street Fighter II-spelet.

Handling
Spelet innehåller fyra nya figurer, samt möjligheten att välja mellan olika färger på sin figur.

De nya figurerna är indiankrigaren T. Hawk från Mexiko, 19-åriga kvinnliga specialagenten Cammy från England, filmstjärnan Fei Long från Hongkong och kickboxaren-musikern Dee Jay från Jamaica. Även slutbossarna är spelbara.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
 
 
 Super Street Fighter II-konst på Fightingstreet.com

Datorspel 1993
Arkadspel
Amigaspel
Datorspelsremaker
Fightingspel
MS-DOS-spel
Sega Mega Drive-spel
Super NES-spel
Virtual Console-spel
Virtual Console-spel till Wii U
Wii Wi-Fi-spel
Datorspel som utspelar sig i Japan
Datorspel som utspelar sig i England
Datorspel med kvinnliga huvudpersoner