kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Dagmarteatern

Dagmarteatret var en teater i Köpenhamn, Danmark.
 
Teatern uppfördes på adressen Jernbanegade 2 vid Rådhusplatsen i Köpenhamn 1881-1883 av arkitekten Ove Petersen, som tidigare hade ritat Det Kongelige Teater. Byggnaden revs 1937 och istället byggdes Dagmarhus som rymmer biografen Dagmar Teatret. 

Dagmarteaterns repertoar var vidsträckt, från de lättaste lustspel och operetter till tragiska dramer. Den danske skådespelaren Otto Jacobsen var chef vid Dagmarteatern under några år med start 1929.

Den sista pjäsen som spelades på Dagmarteatern var det franska lustspelet Cassini de Paris med Gösta Ekman i huvudrollen.

Direktörer (i urval)
 1883–1883: M.W. Brun
 1884–1887: Theodor Andersen
 1889–1905: Christen Riis-Knudsen (under de sista åren endast nominell direktör)
 1897–1909: Martinius Nielsen
 1909–1910: Walter Christmas
 1911–1914: Adam Poulsen
 1912–1914: Johannes Nielsen
 1914–1919: Holger Hofman
 1923–1928: Holger Hofman
 1929–1934: Otto Jacobsen
 1934–1937: Knut Rassow

Källor 
 Artikel om teatern hos Teatermuseet
 Artikeln "Den sidste Aften i Dagmarteatret" i Berlingske Tidende 9 maj 1937

Teatrar i Danmark
Byggnader och anläggningar i Köpenhamn
Ej längre existerande byggnader i Danmark
Vesterbro
Paul von Baumgarten

Paul Clemens von Baumgarten, född 28 augusti 1848 i Dresden, död 1928 i Tübingen, var en tysk patolog och bakteriolog.

Baumgarten blev medicine doktor i Leipzig 1873, prosektor vid patologiska institutet i Königsberg 1874, extraordinarie professor där 1881 och slutligen ordinarie professor i Tübingen 1889, där han verkade fram till sin död. Baumgarten var en av sin tids ledande tyska patologer. Han upptäckte samtidigt med och oberoende av Robert Koch tuberkelbacillen. Hans Lehrbuch die pathogenen Bakterien publicerades i många upplagor på skilda språk.

Referenser

Noter

Tryckta källor
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Tyska patologer
Tyska bakteriologer
Tyska professorer
Personer verksamma vid Tübingens universitet
Födda 1848
Avlidna 1928
Män
Personer från Dresden
Alumner från Leipzigs universitet
Alf Gabrielsson

Alf Gunnar Håkan Gabrielsson, född 18 juni 1936, är en svensk musikpsykolog, fil. dr. och professor.

Gabrielsson studerade vid Kungliga Musikhögskolan 1960–1963, var amanuens vid Uppsala universitet 1959–1962, disputerade 1973, var tillförordnad professor 1986 och blev biträdande professor 1995. Han invaldes den 28 februari 1991 som ledamot nr 871 av Kungliga Musikaliska Akademien. Alf Gabrielsson är bror till Ingemar Gabrielsson.

Referenser

Externa länkar
Alf Gabrielsson på Libris

Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Svenska musiker
Födda 1936
Män
Levande personer
Ingemar Gabrielsson

Håkan Ingemar Gabrielsson, född 12 september 1921, död 26 mars 2014, var en svensk musikadministratör, organist och professor.

Gabrielsson studerade vid Kungliga Musikhögskolan i Stockholm 1943–1946, var musiklärare 1946–1956, musikinspektör vid Stockholms skoldirektion 1956–1968, direktör/rektor vid Kungliga Musikhögskolan 1969–1987. Gabrielsson var Kungliga Musikaliska Akademiens vice preses 1983–1991.

Ingemar Gabrielsson är bror till Alf Gabrielsson.

Priser och utmärkelser
1966 – Ledamot nr 728 av Kungliga Musikaliska Akademien
1969 – Professors namn
1992 – Medaljen för tonkonstens främjande

Referenser

Svenska organister under 1900-talet
Svenska organister under 2000-talet
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Rektorer vid Kungliga Musikhögskolan i Stockholm
Svenska innehavare av professors namn
Födda 1921
Avlidna 2014
Män
Otto Baumgarten

Otto Baumgarten, född 29 januari 1858, död 21 mars 1934, var en tysk evangelisk teolog, son till Hermann Baumgarten.

Baumgarten blev 1894 professor i praktisk teologi i Kiel, 1926 emeritus. Baumgarten företrädde en så kallad liberal teologi och verkade för socialpolitiska reformer. Under flera år var han ordförande i evangelisk-sociala kongressen och 1919 medlem av tyska fredsdelegationen. 

Av hans skrifter märks Neue Bahnen (1903, 2:a upplagan 1914, svensk översättning 1904), Politik und Moral (1916), Bergpredigt und Kultur der Gegenwart (1921), Bismarcks Religion (1922), Die Gefährdung der Wahrhaftigkeit durch die Kirche (1925), samt tillsammans med andra tyska teologer Geistlige und sittliche Einwirkungen des Krieges i Veröffentlichungen der Carnegiestiftung für internationalen Frieden (1927).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Tyska professorer i teologi
Personer verksamma vid Kiels universitet
Födda 1858
Avlidna 1934
Män
Svensk uppslagsbok
Heinrich Baumhauer

Heinrich Adolph Baumhauer, född 26 oktober 1848 i Bonn, Tyskland, död 1 augusti 1926 i Freiburg, Schweiz, var en tysk kemist och mineralog
, som var professor i mineralogi i Fribourg i Schweiz. Han gjorde viktiga undersökningar på kristallografins område, särskilt om kristallers förhållande till lösningsmedel och om etsningsmönstrens betydelse.

Biografi
Baumhauer var son till litografikern och köpmannen Mathias Baumhauer (1810–1870) och Anna Margaretha Käuffer från Bonn.Han studerade i Bonn från 1866 till 1869 under handledning av Friedrich August Kekulé von Stradonitz, Hans Heinrich Landolt och Gerhard vom Rath, och tog sin doktorsexamen med avhandlingen "Die Reduction des Nitrobenzols durch Chlor-und Bromwasserstoff." Han studerade ytterligare ett år vid Göttingens universitet 1870.

Karriär och vetenskapligt arbete
År 1871 blev Baumhauer lärare vid Tekniska universitetet i Frankenberg, Sachsen. Efter en kort undervisningsperiod vid Handelsschule i Hildesheim 1872 var han kemilärare från 1873 till 1896 vid jordbruksskolan i Lüdinghausen, Westfalen. Från 1895 till 1925 var han professor i mineralogi och efter 1906/1907 även professor i oorganisk kemi i Freiburg, Schweiz. Han utsågs till föreståndare för den nybildade institutionen för mineralogi vid universitetet i Freiburg 1896, och ledde Freiburger Institut für Mineralogie fram till 1925. 
 
År 1870 skrev Baumhauer om förhållandet mellan atomvikter och grundämnenas egenskaper, och föreslog sitt eget periodiska system på spiraler baserade på ökande atomvikter. Han skrev också läroböcker om oorganisk kemi (1884), organisk kemi (1885) och mineralogi (1884). Han var välkänd för sin bok Das Reich der Kristalle ("Kristallriket", 1889).

Han utvärderade etsningsmönster på kristaller och gjorde studier på mineraler från dolomit och nya mineraler. Etsningsmetoden han utvecklade bidrog till förståelsen av kristallina strukturer. Hans bok Die Resultate der Aetzmethode ("Resultaten av etsningsmetoden", 1894) var standardverket för denna metod fram till 1927. Han var också den förste att introducera idén om polytypism i mineraler.

Baumhauer var den förste som beskrev mineralet rathit som han döpte efter Gerhard vom Rath. Han upptäckte också seligmannit, som namngavs till ära av Gustav Seligmann. Ett mineral som fått namn efter honom själv är den sällsynta mörkgrå bly-arsenik-sulfiden baumhauerit (Pb3As4S9), som finnas i Lengenbach quarry i Binntal, Schweiz. Baumhauers samling av mineraler från Binntal som innehåller mer än 750 prover, såväl som handskrivna observationskrifter, korrespondens, och annat material, hålles av Freiburger institut für Mineralogie. Hans samling har medverkat till att etablera institutets goda rykte. 

Baumhauer blev medlem av Mineralogical Society of St. Petersburg 1878, hedersmedlem i Mineralogical Society of Great Britain and Ireland 1879, medlem av Mineralogical Society of London 1905 och medlem av Leopoldina eller German Academy of Natural Scientists 1926.

Referenser

 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Noter

Externa länkar 

Schweiziska mineraloger
Schweiziska kemister
Födda 1848
Avlidna 1926
Män
Personer från Bonn
Richard Henneberg

Carl Wilhelm Albert Richard Henneberg, född 5 augusti 1853 i Berlin, död 19 oktober 1925 i Malmö Karoli församling i Malmö, var en svensk tonsättare och dirigent.

Biografi
Henneberg var dirigent i Berlin 1872–1873 och i Bergen 1873–1875. Han var dirigent vid Mindre teatern 1878–1879, vid Nya teatern 1879–1885, vid Kungliga teatern 1885 och hovkapellmästare 1894–1907. Henneberg invaldes den 21 maj 1885 som utländsk ledamot nr 181 av Kungliga Musikaliska Akademien och överflyttades 1889 till svensk ledamot 479. Richard Henneberg var far till Albert Henneberg.

Utmärkelser
  Riddare av första klassen av Vasaorden, 1897.
 Litteris et Artibus, 1889.

Referenser

Noter 

Svenska dirigenter
Tyska dirigenter
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Musiker från Berlin
Män
Födda 1853
Avlidna 1925
Riddare av Vasaorden
Mottagare av Litteris et Artibus
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Adolf Felix Baur

Adolf Felix Baur, i Ryssland kallad Rodion Christianovitj Baur,  född 1667 i Holstein, död 1717 i Ukraina, var en rysk general. 

Baur deltog i flera fälttåg i brandenburgsk och polsk tjänst innan han 1700 blev rysk överste, 1705 generalmajor, och 1706 generallöjtnant. I början av 1708 stod Baur med en kavallerikår i Livland för att observera Adam Ludwig Lewenhaupt, följe denne söderut och deltog i senare skedet av slaget vid Lesnaja. Under slaget vid Poltava förde Baur befälet över högra ryska kavalleriflygeln och ledde sedan vid förföljandet avantgardet. 1710 hade Baur kommandot i Östersjöprovinserna, och deltog senare i fälttågen i Pommern, Mecklenburg och Holstein, och blev 1717 general i Ukraina. Baur var under det stora nordiska kriget mycket använd som kavalleribefälhavare och fick ofta självständiga uppdrag.

Källor 
 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Ryska generaler
Födda 1667
Avlidna 1717
Män
Deltagare i slaget vid Poltava
Deltagare i slaget vid Lesna
Hjalmar Håkansson

Hjalmar Håkansson, född 30 september 1844 i Öregrund, död 3 juli 1901 i Stockholm, var en svensk operasångare (baryton), organist och kördirigent.

Håkansson var anställd vid Kungliga teatern 1868–1888 och var kantor i Sankt Jacobs kyrka i Stockholm 1870–1901. Han invaldes den 11 mars 1882 som ledamot nr 461 av Kungliga Musikaliska Akademien.

Han var 1871–1900 gift med skådespelaren Julia Håkansson, född Stenius. Deras dotter var skådespelaren Lisa Håkansson.

Referenser

Externa länkar 

Svenska operasångare under 1800-talet
Svenska barytonsångare
Svenska kördirigenter
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Personer från Öregrund
Födda 1844
Avlidna 1901
Män
Johann Friedrich Bause

Johann Friedrich Bause, född 1738 och död 1814 var en tysk kopparstickare.

Bause var elev till bland annat J. J. Hayd. Hans förnämsta gravyrer är porträtt, ofta målningar av Anton Graff. Bause har vidare utfört stick med historiska eller genremotiv, varav ett fåtal i punkt- och akvatintamaner.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Tyska grafiker
Födda 1738
Avlidna 1814
Män
Hudjefa

Hudjefa är ett ord som skrevs med hieroglyfer i det gamla Egypten. Det användes bland annat i de olika kungalistorna (där skrivet i en kartusch) med namnen på faraonerna när namnet antingen var oläsligt, skadat, eller medvetet utelämnat av religiösa eller andra skäl. Hudjefa har översatts till saknas, fattas, utplånat eller förstörd. 

Under 1800-talet trodde man att Hudjefa var ett namn på en farao men allt eftersom forskningen inom egyptologi framskred insågs ordets verkliga betydelse..

Se även
 Hudjefa I
 Hudjefa II

Källor 
 Alan H. Gardiner: The royal canon of Turin. s. 15 och Tavla II.

Egyptologi
Relikjägarna

Kultjägarna (Relic Hunter) är en brittisk/kanadensisk TV-serie från 1999 till 2002 på 66 avsnitt med Tia Carrere och Christien Anholt i huvudrollerna. Även Lindy Booth medverkade i de två första säsongerna och ersattes av Tanja Reichert inför den tredje.

Handling 
Serien kretsar kring Sydney Fox (Tia Carrere) som är en okonventionell och äventyrslysten historielärarinna. Hon är specialiserad på att leta efter skatter och försvunna föremål för museer och bestulna privatpersoner för att återlämna dem till sina rättmätiga ägare igen. Det är ett jobb som tar Sydney och hennes brittiske lärarassistent Nigel Bailey (Christien Anholt) till diverse märkliga platser runt om i världen.

Tack vare Sydneys goda anseende och unika kunskaper får hon hela tiden nya uppdragsgivare som hoppas på att kunna dra fördel av hennes förmåga att spåra upp det som andra inte kan hitta.

När det gäller att uttolka gamla manuskript och forska i litteraturen är Nigel ovärderlig, men att resa runt i världen, ducka för vinande kulor och krypa fram genom mörka tunnlar är han inte alls lika intresserad av. Och ibland utsätter han både sig själv och Sydney för stora faror på grund av sin oförsiktighet där de båda blir jagade på liv och död.

Rollerna 
 Tia Carrere - Sydney Fox (66 avsnitt, 1999-2002)
 Christien Anholt - Nigel Bailey (65 avsnitt, 1999-2002)
 Lindy Booth - Claudia (44 avsnitt, 1999-2001)
 Tanja Reichert - Karen Petrusky (22 avsnitt, 2001-2002)
 Juan Carlos Velis - The Voice (6 avsnitt, 2000-2002)
 Louis Mandylor - Derek Lloyd (4 avsnitt, 1999-2001)

DVD-utgåvor 
Seriens första säsong släpptes på två stycken DVD-boxar den 30 juni 2010.

Källor

Externa länkar 

Brittiska TV-serier från 1990-talet
Kanadensiska TV-serier från 1990-talet
TV-seriestarter 1999
TV-serieavslutningar 2002
Engelskspråkiga TV-serier
TV-serier från CBS Television Studios
Brittiska TV-serier från 2000-talet
Kanadensiska TV-serier från 2000-talet
John Jacobsson

Jacques (John) Jacobsson, född 2 augusti 1835 i Stockholms mosaiska församling, Stockholm, död 4 juni 1909 i Hedvig Eleonora församling, Stockholm
, var en svensk musikhandlare och tonsättare.

Biografi
Jacobsson studerade för Ludvig Norman, Gustaf Mankell och Franz Berwald. Han var anställd i Edvard Josephsons musikhandel och lånebibliotek från 1849 och övertog rörelsen 1861 och den därmed förenade pianoaffären och drev dessa till 1876. Han erhöll titeln "hovmusikhandlare". Jacobsson var även organist i synagogan.

Han belönades med Litteris et Artibus 1866 och invaldes den 27 mars 1888 som ledamot nr 477 av Kungliga Musikaliska Akademien.

Verk
Jacobsson gjorde sig känd som flitig och melodiös tonsättare av i synnerhet solosånger, bland vilka en del vunnit popularitet. Han komponerade även flerstämmiga sånger och pianostycken samt större verk, såsom en mässa, ouvertyren Sommarminnen (1876), En dröm (1881; ballad med orkester), Sveriges fana (för manskör och solo med orkester), kammarmusik, festmarscher m.m. Operetten Ungmors kusin gavs med bifall 1868.

Källor

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Födda 1835
Avlidna 1909
Män
Musiker från Stockholm
Mottagare av Litteris et Artibus
Svenska kompositörer under 1800-talet
Gunnlaug Ormstungas saga

Gunnlaug Ormstungas saga (isl. Gunnlaugs saga ormstungu) är en av islänningasagorna. Sagan utgör en fortsättning på Egil Skallagrimssons saga och Hönsa-Tores saga.

Sagan har likheter med tidigare sagor, såsom Kormak Ögmundarsons saga och Sagan om Björn hitardalskämpen, men den är mer sofistikerad och elegant med dess starka karakterisering och känslomässiga effekter. Sagan har länge betraktats som ett mästerverk. Den läses ofta av studenter i fornnordisk litteratur.

Handlingen utspelar sig i Borgarfjörður under åren 985 till 1010. Troligen är den skriven 1270-80.

Handlingen
Sagan berättar historien om två isländska skalder, Gunnlaug Ormstunga och Hrafn Önundarson, och om deras kärlek till Helga den fagra, barnbarn till Egil Skallagrimsson. Berättelsen inleds med en profetisk dröm om två örnar som slåss om en svan, vilket anspelar på triangeldramat i sagan. 

När Gunnlaug vid 18 års ålder reste utomlands, blev Helga hans löfteskvinna, det vill säga att hon skulle vänta på honom i tre år, men efter den tiden vara fri från alla avtal med honom. Gunnlaug besökte på denna färd Norge, England, Irland, Orkneyöarna samt Sverige, där han gästade Sigurd jarl i Skara och Olof Skötkonung. Hos Olof Skötkonung sammanträffade han med sin rival, den isländske kämpen och skalden Hrafn Önundarson.

Först efter fyra år (hösten 1005) fick Gunnlaug tillfälle att återvända till Island. Kort förut hade Helga mot sin vilja blivit gift med ovannämnde Hrafn. Deras äktenskap blev olyckligt. Gunnlaug och Hrafn träffades 1006 på alltinget, där Gunnlaug utmanade sin medtävlare till holmgång, men den striden blev oavgjord. Denna holmgång är speciell eftersom det var den sista som stod på Island, eftersom sådan tvekamp blev förbjuden från den dagen.

Kämparna reste sedan till Norge för att avgöra striden. De träffades där våren 1008, och Gunnlaug besegrade där sin motståndare, men blev själv på svekfullt vis så svårt sårad att han kort därefter avled. Han var då 25 år gammal.

Helga blev omgift, men kunde aldrig få Gunnlaug ur sina tankar. Hennes största nöje var att långa stunder betrakta en praktfull kappa som hon fått av honom. En afton lutade hon sitt huvud mot sin make, lät utbreda kappan framför sig och såg en stund på den. Därefter sjönk hon tillbaka i sin makes famn och var död.

Handskrifter
Sagan finns i sin helhet bevarad i Stockholmshandskriften 18 4° membr. från ca 1350, samt i en sämre och avkortad version i membr. AM 557 4° från 1400-talet. Båda faller tillbaka på en förlorad handskrift från omkring år 1300. Första tryckningen gjordes i Köpenhamn år 1775.

Översättningar till svenska
 1856 av Solon Hammargren (1812-1893)
 1872 av Peter August Gödecke (1840-1890)
 1886 av Albert Ulrik Bååth (1853-1912)
 1930 av Josua Mjöberg (1876-1971)
 1938 av Hjalmar Alving (1877-1958)
 1962 av Åke Ohlmarks (1911-1984)
 2014 av Mats Malm

Se även
Islänningasagor
Sagalitteratur
Islands historia

Externa länkar
Sagan i originaltext på Icelandic Saga Database

Referenser
Guðni Jónsson: Íslendinga sögur, band 2, s. VIII. Reykjavík 1946.
Åke Ohlmarks: De isländska sagorna, band 1, s. 22. Steinviks bokförlag 1962.

Islänningasagorna
Waldemar von Baussnern

Waldemar von Baussnern, född den 29 november 1866 i Berlin, död den 20 augusti 1931 i Potsdam, var en tysk tonsättare.

von Baussnern var elev vid högskolan i Berlin samt i Kiel för Woldemar Bargiel. Han blev därefter dirigent i Mannheim, Dresden och Köln, i den senare staden även lärare vid konservatoriet. År 1908 blev han direktör för storhertliga musikskolan i Weimar, och 1916 för Hochs konservatorium i Frankfurt am Main. År 1923 blev han sekreterare vid konstakademien och lärare vid akademien för kyrko- och skolmusik i Berlin. von Baussern skrev operor, symfonier, uvertyrer, kör- och kammarmusik samt sånger. Han fullbordade även Peter Cornelius opera Gunlöd.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar 

 

Tyska klassiska kompositörer
Tyska dirigenter
Tyska musiker under 1900-talet
Födda 1866
Avlidna 1931
Män
Svensk uppslagsbok
Musiker från Berlin
Henrik Karlsson (docent)

Claes Gustaf Henrik Karlsson, född 25 juni 1940 i Jörn, är en svensk musikforskare.

Karlsson disputerade 1988 vid Göteborgs universitet. Han var redaktionssekreterare vid Sohlmans musiklexikon 1972–1978. Han invaldes den 11 maj 1993 som ledamot nr 887 av Kungliga Musikaliska Akademien och är dess forskningssekreterare sedan 1991. Han utgav 2013 en bok om Wilhelm Peterson-Berger.

Referenser

Svenska musikologer
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Födda 1940
Personer från Jörns socken
Levande personer
Män
Sölve Kingstedt

Sölve Kingstedt, född 22 februari 1932 i Sandarne församling i Hälsingland, död 25 januari 2021 i Stockholm, var en svensk klarinettist.

Kingstedt studerade vid Kungliga Musikhögskolan 1953–1958, var solist i Gävleborgs läns orkesterförening 1961–1964, klarinettist och saxofonist i Sveriges Radios symfoniorkester 1964–1976, solist i Hovkapellet 1976–1979 och i Kungliga Filharmoniska Orkestern sedan 1979. Kingstedt var också lärare vid Kungliga Musikhögskolan sedan 1964. Han invaldes den 14 maj 1987 som ledamot nr 860 av Kungliga Musikaliska Akademien.

Referenser

Svenska klarinettister
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Svenska musiker under 1900-talet
Födda 1932
Avlidna 2021
Män
Johan Kjellberg

Johan Gustaf Kjellberg, född 13 augusti 1846 i Gillberga socken, Värmlands län, död 2 oktober 1904 i Stockholm, var en svensk klarinettist och musikdirektör.

Kjellberg var elev vid Stockholms musikkonservatorium 1868–1872, var klarinettist i Kungliga Hovkapellet 1871–1890 och musikdirektör vid Dalregementet 1876. Han var lärare vid konservatoriet 1886–1904. Kjellberg invaldes den 21 maj 1885 som ledamot nr 470 av Kungliga Musikaliska Akademien och tilldelades 1893 medaljen Litteris et Artibus.

Han gravsattes den 7 oktober 1904 på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor

Noter 

Svenska klarinettister
Svenska musikdirektörer
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Medlemmar av Kungliga Hovkapellet
Mottagare av Litteris et Artibus
Personer från Gillberga socken, Värmland
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1846
Avlidna 1904
Män
Earl av Halifax

Earl av Halifax är en engelsk adelstitel. Titlarna earl och markis av Halifax har burits av medlemmar av släkten Savile; titeln earl av Halifax av medlemmar av släkten Montagu; titeln viscount Halifax tillkom sedan 1866 huvudmannen för ätten Wood. Den 3:e viscounten upphöjdes 1944 till earl.

Kända bärare av titeln

 George Savile, 1:e markis av Halifax (1633-1695)
 Charles Montagu, 1:e earl av Halifax (1661-1715)
 E. F. L. Wood, 1:e earl av Halifax (1881-1959)

Källor 

 

Engelska adelstitlar
Ugglan
Charles Montagu

Charles Montagu kan syfta på bland andra:

 Charles Montagu, 1:e earl av Halifax (1661–1715)
Charles Montagu, 1:e hertig av Manchester (omkring 1656–1722)

Se även
Charles Montagu-Scott, 4:e hertig av Buccleuch (1772–1819)
Josef Bayer

Josef Bayer, född 6 mars 1852 och död 12 mars 1913, var en österrikisk musiker.

Bayer var balettdirigent vid hovoperan i Wien, och har skrivit baletterna Olga (1896), Wiener Walzer, Die Puppenfée, Die Braut von Koréa, samt operetterna Der Chevalier von S:t Marco, Fräulein Hexe med flera.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Noter

Österrikiska dirigenter
Österrikiska kompositörer
Födda 1852
Avlidna 1913
Män
August Lagergren

Sven August Lagergren, född 2 juni 1848 i Gärdserums församling, Östergötlands län, död 10 juni 1908 i Engelbrekts församling, Stockholm, var en svensk organist och musiklärare.

Biografi
August Lagergren föddes 1848 på Åsebo i Gärdserums församling. Han var son till rusthållaren Lagergren. Lagergren studerade för domkyrkoorganisten Jonas Fredrik Törnwall i Linköpings församling och avlade 1869 folkskollärarexamen. Han blev 1870 förste lärare vid Motala Verkstads skola.

Lagergren studerade vid Stockholms musikkonservatorium 1871–1873 och var lärare i harmonilära där 1874–1880, från 1881 i orgel. Han studerade för Eduard Rohde och August Haupt i Berlin 1881, blev organist i Slottskyrkan samma år och ledare för dess kyrkokör från 1890. 

Han invaldes den 28 mars 1895 som ledamot nummer 488 av Kungliga Musikaliska Akademien.

Musikverk

Orgelverk
Preludier såväl till angifna choraler i Hæffners choralbok, som i alla deruti förekommande dur- och molltonarter för orgel.
Häfte 1.
Häfte 2.

Körverk
Helige Ande, glädjenes Ande.
Väl år och dagar svinna.
Kantater.

Referenser

Noter 

Svenska organister under 1800-talet
Svenska organister under 1900-talet
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Personer från Gärdserums socken
Födda 1848
Avlidna 1908
Män