kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rebecca Black

Rebecca Renee Black, född den 21 juni 1997 i Anaheim Hills i Kalifornien, är en amerikansk popsångerska och Youtubare. Hon är mest känd för sin debutsingel Friday.

Rebecca Black var 13 år och okänd för allmänheten när hennes föräldrar betalade  dollar till företaget Ark Music, som är specialiserade på att massproducera poplåtar till tonåringar. Företaget hade fått i uppgift att producera en poplåt med Rebecca Black. Hon fick låten Friday, som handlar om att gå ut och festa med kompisar. Med hjälp av autotuner korrigerades hennes sångröst. En musikvideo till låten spelades in i och runt Rebecca Blacks hus, med hennes kompisar som statister. Den 10 februari 2011 lade Black upp den egenproducerade musikvideon till Friday på Youtube. Efter en månad hade musikvideon ganska blygsamma  visningar. Men Black var ändå nöjd. Producenterna hade förvarnat henne om ett lågt allmänintresse och risken att hon inte skulle bli känd.

I mars 2011 fick komikern Michael J. Nelson upp ögonen för videon och lade en länk till den i sin blogg, med frågan: vilken är den sämsta video som någonsin gjorts?. Den 29 mars 2011 blev videon den mest ogillade på Youtube då den fått 3 miljoner negativa röster och gick därmed om Justin Biebers låt "Baby". Den 17 maj 2011 togs möjligheten att kommentera Friday på Youtube bort. Den 30 maj hade den över 154 miljoner visningar på Youtube. Därefter togs videon bort från Youtube, officiellt på grund av upphovsrättsanspråk från Rebecca Black. Den 16 september publicerades låten "Friday" på hennes Youtube-kanal igen. Låten kallades bland annat för den sämsta låt som producerats. Kritiken mot låten handlade om att texten är barnslig och simpel. Texten är inte skriven av Rebecca Black utan av Clarence Jey och Patrice Wilson på skivbolaget.

Black utsattes för näthat och har mordhotats vid flera tillfällen. Hon fick polisbevakning i mitten av april 2011. Detta ledde även till att hon hoppade av skolan.

Black är för övrigt med i Katy Perrys musikvideo till låten Last Friday Night.

Efter Friday producerades fler låtar med Black. Den 18 juli 2011 kom My Moment och den 15 november 2011 kom Person of Interest ut. Den 7 maj 2012 släpptes hennes singel Sing It. Den 23 november publicerades låten In Your Words på Youtube. I september 2013 hade låten 2 058 590 visningar. Den 7 december 2013 var det dags för ännu en låt, Saturday. Denna skrevs och utfördes tillsammans med Dave Days. Rebecca Black har även börjat göra videoblogginlägg och coverversioner på andras låtar och hon postar dem med jämna mellanrum på sin Youtubekanal (läst 2013).

Referenser

Fotnoter

Externa länkar 
 Rebecca Blacks webbplats

Födda 1997
Kvinnor
Levande personer
Amerikanska popsångare
Personer från Anaheim
Vlogginriktade youtubare
Internetkändisar
Musikinriktade youtubare
Youtubare från USA
Kammarstycke

Kammarstycke kan avse:

Kammarmusikstycke – ett mindre antal instrument eller röster med individuella stämmor, se kammarmusik

Vapen 
Enkelt bakstycke – bakre del av eldrör som håller patronläget. Se bakstycke.
Roterande kammarstycke – cylinder med flera patronlägen bakom eldrör.
Se revolverkanon för roterande kammarstycke som funktionsprincip. 
Se cylindermagasin för roterande kammarstycke som vapenmagasin.
Lovartöarna

Lovartöarna kan syfta på:

 Windward Islands – lovöarna i Små Antillerna i Västindien i Västindien
 Îles du Vent – lovöarna i Sällskapsöarna i Franska Polynesien

Se även 
 Läöarna

Ögrupper
Grande valse brillante

Grande valse brillante i Ess-dur, Op. 18, komponerades av Frédéric Chopin 1833 och publicerades 1834. Det var hans första publicerade vals för solopiano. Han hade dock skrivit åtminstone 16 valser innan 1834 som antingen förstörts eller publicerades postumt. Även hans tre påföljande valser fick namnet Grande valse brillante; Op.34 No 1, Op. 34 No 2 och Op. 34 No 3, som publicerades 1838.

Referenser

Externa länkar 
 Framträdande av valsen på Chopin Project site
 Grande valse brillante - noter på Musopen.com

Verk 1833
Verk av Frédéric Chopin
Klassisk pianomusik
Peter Egge

Ej att förväxla med skådespelaren Peter Egge, son till Isa Quensel.

Peter Egge, född 1 april 1869, död 15 juli 1959, var en norsk författare.

Egge debuterade 1891 med romanen Almue efter att några år ha arbetat som sjöman, arbetare och kontorist. Det mest betydande i hans författarskap är hans folklivsskildringar från Trøndelagen: Nordfra (1895), Trøndere (1898), De graa haar (1904), men senare vände hans intresse alltmer åt psykologiska romaner såsom Jomfrue Nelly Maartens (1897), Gammelholm (1899), Majnætter (1902), En liden gut (1906), Hjærtet (1907), De unge dage (1913), Jægtvig og hans Gud (1923), samt Hansine Solstad (1925). Som dramatisk författare har Egge framträtt med några komedier, präglade av en älskvärd humor: Fadergaven (1897), Jakob og Kristoffer (1900), Kjærlighet og venskap (1905), samt skådespelen Idyllen, Felen (1912), Brist (1914), Narren (1917), samt De svære valg (1924).

Kjærlighet og venskap filmatiserades 1941, se Den kärleken, den kärleken!.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Norska författare
Norska dramatiker
Födda 1869
Avlidna 1959
Män
Fredrik Eggeling

Johan Andreas Christian Friedrich (Fredrik) Eggeling, född 20 januari 1822 i Ochsendorf, Hannover, död 22 mars 1895 i Lund, var en tyskfödd sånglärare. Han var far till konstnären Viking Eggeling.

Eggeling var från 1850-talet verksam i Sverige. Han utgav en långt in på 1900-talet använd skolsångbok, Eggelings sångbok, som i nyare upplagor redigerades av Malin Holmström-Ingers med titeln Den svenska sången, och en populär samling sånglekar, Nu är det jul igen, och grundade 1880 Eggelings musikhandel i Lund.

Källor 
Fredrik Eggeling på Kulturportalen, läst 11 mars 2022.
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska författare
Svenska sångpedagoger
Födda 1822
Avlidna 1895
Män
Personer från Hannover
Kellner

ẳKellner är ett tyskt efternamn med betydelsen kypare, som burits av bland andra:
 David Kellner
 Gyula Kellner
 Lorenz Kellner
 Oskar Kellner
 Paul Kellner
 Rosa Kellner
 Uwe Kellner

Tyska efternamn
Efternamn som syftar på yrken
Kine Hellebust

Kine Hellebust, född Anne Katrine Hellebust den 15 december 1954, är en norsk skådespelerska, sångerska och författare.

Hellebust var medlem av Tramteatret 1978–1984 och deltog i gruppens tv-filmer, scenuppträdanden och skivinspelningar. Hon gjorde sig särskilt bemärkt som den misslyckade skurken Randi i tv-filmerna om Pelle Parafins Bøljeband. Hon var 1984–1987 engagerad vid Hålogaland Teater, där hon spelade i en varierad repertoar.

Som sångerska har Hellebust bland annat gett ut musikalbumet – fra innsida tillsammans med Anders Rogg (1984), och hon fick stor framgång med sången "Det hainnle om å leve" från den skivan.

Hellebust har även utmärkt sig i revygrupperna Lattergalen och A/S Dameteater og Søn, och i underhållningsprogram i norsk tv.

Diskografi 
Album
1984 – – fra innsida (med Anders Rogg)
1987 – Mot yttersida (med Anders Rogg)
1993 – Samme jord
1993 – Kom rekk meg handa
1997 – Det hainnle om å leve - mellom anna
2001 – 15 salmar og 1 song. Kine Hellebust syng Elias Blix

Singlar
1985 – "Drømmen Om Rana"
1990 – "Netter I Romania (Aksjon Verktøy For Det Frie Ord)" (med Valeriu Sterian, Åge Aleksandersen, Øivind Elgenes och Steinar Albrigtsen)

Utmärkelser 
1981: Leif Justers ærespris
1995: Jens Book-Jenssens pris
1996: Nordisk Grafisk Unions kulturpris
1999: Gammleng-prisen
1999: Blixpriset
2014: Petter Dass-medaljen

Källor

Noter

Externa länkar 

Norska skådespelare under 1900-talet
Norska skådespelare under 2000-talet
Norska sångare
Norska författare
Födda 1954
Levande personer
Kvinnor
Zamalek

Zamalek () är ett distrikt (kism) i centrala Kairo, Egypten innefattande den norra delen av ön Gezira i Nilen. Ön är ansluten till flodbankarna via tre broar vardera på östra och västra sidorna av ön, inklusive broarna Qasr el-Nil och . Distriktet har sett många ekonomiska och politiska strömningar genom åren vilket har resulterat i en kraftig reducering av Zamaleks många öppna grönområden.

Distriktet präglas dock fortfarande av sportklubben Gezira Sporting Club som utgör en grönskande oas i den centrala delen av staden och upptar cirka en fjärdedel av öns totala yta. Sportklubben är enbart öppen för medlemmar och innefattar förutom ett antal uteserveringar, simbassänger och lekområden bland annat en niohåls golfbana, en galoppbana, en ridklubb, en tennisstadion, ett flertal tennisbanor samt krocket.

Beskrivning 
Zamalek, tillsammans med Maadi, Mohandessin, Heliopolis och Garden City, är ett av de mest framstående distrikten i Kairo..

Dess lugna, grönskande gator med bostadshus från 1800-talet och dess villor gör området till ett av de mest attraktiva i staden och det är ett populärt område för stadens invånare med europeiskt ursprung. Distriktet har många förstklassiga restauranger, barer och kaféer inklusive de traditionella trottoarserveringarna utefter Nilens stränder. Gezira-ön har många kulturella inslag med konstgallerier och museer, inklusive museet för islamisk keramik samt operahuset i Kairo och El Sawy kulturhjulet.

Sveriges ambassad i Kairo ligger i Zamalek.

Bilder

Referenser

Noter

Kairos distrikt
Friedrich Ludwig Æmilius Kunzen

Friedrich Ludwig Æmilius Kunzen, född den 24 september 1761 i Lübeck, död den 28 januari 1817 i Köpenhamn, var en dansk (tyskfödd) tonsättare.

Kunzen, som tillhörde en musikersläkt, blev student i Kiel och kom 1785 till Köpenhamn, där han 1789 fick sin förstlingsopera, Holger danske med libretto av Baggesen, uppförd med stort bifall. Han begav sig därefter till Berlin och utgav där, jämte Reichardt, Musikalisches Wochenblatt (1791) samt Musikalische Monatsschrift (1792). 

Efter att ha innehaft kapellmästaranställningar i Frankfurt am Main (1791–1794) och Prag återvände han 1795 till Köpenhamn som hovkapellmästare efter J.A.P. Schulz. Han fick 1809 professors titel och blev 1811 ledamot av Musikaliska akademien i Stockholm. 

Bland Kunzens många, i en mozartsk eller snarare förmozartsk stil skrivna, operor bör ytterligare nämnas Vinhøsten (1796), Erik Ejegod (1798) och Gyrithe (1807). Dessutom skrev han kantater (bland annat den vackra Skabningens Halleluja 1797), sånger och instrumentalsaker. 

Kunzen har en plats i Danmarks musikhistoria som den, vilken först utvecklat den danska vistonen, i vilket avseende han sålunda är en föregångare till Weyse och Kuhlau.

Se även 
 Holgerfejden

Källor 

 

Danska klassiska kompositörer
Danska innehavare av professors namn
Medlemmar av Det Kongelige Kapel
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Danska musiker under 1700-talet
Danska musiker under 1800-talet
Personer från Lübeck
Födda 1761
Avlidna 1817
Män
Ugglan
Ajlun (guvernement)

Ajlun guvernement () är ett av Jordaniens tolv guvernement (muhafazah).  Den administrativa huvudorten är Ajlun. Guvernementet gränsar mot guvernementen Jerash och Irbid.    

Guvernementet har 118 725 invånare och en yta på 412 km².

Administrativ indelning 
Guvernementet är indelat i två administrativa enheter (Nahia):  
 Capital Department 
 Kofranjah Department

Källor

Externa länkar 
 Statoids - Jordanien 

 

Jordaniens geografi
Östra Kungsgatubron

Östra Kungsgatubron var en järnbro över Östra Hamnkanalen i linje med Kungsgatan i Göteborg. Den knöt samman den västra delen av Östra Hamngatan med den östra, fick sitt namn 1883 och raserades i samband med att kanalen fylldes igen år 1900.

Källor
, s. 89
, s. 322

Broar i Göteborg
Inom Vallgraven
Östra Kyrkogatubron

Östra Kyrkogatubron var en järnbro över Östra Hamnkanalen i linje med Kyrkogatan i Göteborg. Den knöt samman den västra delen av Östra Hamngatan med den östra, fick sitt namn 1883 och raserades i samband med att kanalen fylldes igen år 1900.

Källor
, s. 89
, s. 322-323

Broar i Göteborg
Inom Vallgraven
Östra Drottninggatubron

Östra Drottninggatubron var en järnbro över Östra Hamnkanalen i linje med Drottninggatan i Göteborg. Den knöt samman den västra delen av Östra Hamngatan med den östra, fick sitt namn 1883 och raserades i samband med att kanalen fylldes igen år 1900.

Källor
, s. 89
, s. 322

Broar i Göteborg
Inom Vallgraven
Greta Nissen

Greta Nissen, född Grethe Rüzt-Nissen den 30 januari 1906 i Oslo, död den 17 maj 1988 i Montecito, Kalifornien, var en norsk-amerikansk dansös och skådespelerska, utbildad vid Det Kongelige Teater i Köpenhamn.

Nissen var en protegé till Michail Fokin och debuterade som solo-ballerina på Nationaltheatret 1922. Hon uppträdde på Casino i Oslo, turnerade i Norge och medverkade i dansk film.

Nissen gjorde sin Broadway-debut som ballerina i Beggar on Horseback 1924. Hon lanserades av Hollywood i filmen Vandraren i regi av Raoul Walsh 1925, och spelade huvudroller fram till dess att ljudfilmen kom. Nissen var påtänkt för huvudrollen i Rymdens demoner men rollen gick till Jean Harlow efter att den uppgraderats till en ljudfilm. Efter en handfull mindre roller inom ljudfilmen och en kort period i brittisk film drog hon sig tillbaka 1937.

Referenser

Källor

Externa länkar 

Biografi i Norsk biografisk leksikon

Norska dansare
Norska skådespelare under 1900-talet
Skådespelare från Oslo
Födda 1906
Avlidna 1988
Kvinnor
Hans Knieper

Hans Knieper, död 2 november 1587, var en flamländsk målare och tapetvävare.

Biografi
Knieper kom från Antwerpen och var verksam i Danmark från 1577. Förutom kungaporträtt utformade han en storslagen svit om 42 vävda tapeter för Kronborgs slott, bl. a. föreställande Fredrik II och Kristian IV, av vilka 14 idag finns bevarade på Nationalmuseet i Köpenhamn. Han framställde även Fredrik II's tronhimmel, enligt bevarade kontrakt vävd 1585 och 1586. Tronhimlen togs av svenskarna 1658 under Karl X Gustavs första danska krig och finns idag på Nationalmuseum.

Källor 
 Nordisk konst. Carl G. Laurin, 1921.
 Bra Böckers lexikon, 1977

Externa länkar

Flamländska konstnärer
Flamländska målare
Flamländska textilkonstnärer
Födda okänt år
Avlidna 1587
Män
Lotte Reiniger

Lotte Reiniger, egentligen Charlotte Reiniger, född 2 juni 1899 i Berlin, död 19 juni 1981 i Dettenhausen utanför Tübingen, var en tysk-brittisk silhuettkonstnär, animatör och filmregissör. Hon är framför allt berömd för sin långfilm Die Abenteuer des Prinzen Achmed (1926), som ses som en av de allra första animerade långfilmerna.

Bakgrund 
Reiniger växte upp i Berlin, och älskade i sin ungdom den franske filmpionjären George Méliès och den tyske avantgardefilmaren Paul Wegeners filmer. 1916-1917 gick hon i teaterskola för Max Reinhardt, och arbetade även som statist på teater. Genom att klippa silhuetter av skådespelarna på teatern fick hon uppmärksamhet från Wegener, som lät henne göra textkorten till filmen Der Rattenfänger von Hameln (1918). Hon kom med Wegeners hjälp i kontakt med de experimentella filmskaparna Hans Cuerlis och Carl Koch, som 1921 skulle komma att bli hennes man.

Reinigers första egna kortfilm var Der fliegende Koffer (1921), som byggde på en saga av H.C. Andersen. 1922 följde två andra filmer baserade på sagor, Aschenputtel (Askungen) och Dornröschen (Törnrosa), båda av bröderna Grimm, innan Reiniger började arbeta på långfilmen Prinz Achmed.

Die Abenteuer des Prinzen Achmed 

Reiniger arbetade på Prinz Achmed mellan 1923 och 1926, tillsammans med Koch, Walter Ruttmann och Bertold Bartosch. Liksom hennes tidigare filmer gjordes den i en teknik där utklippta silhuettdockor, som var rörliga ungefär på samma sätt som sprattelgubbar, placerades ovanpå en glasplatta som var belyst underifrån. Dockorna fotograferades sedan en bild i taget med stop motion-teknik, vilket skapade rörelse. Filmen är löst baserat på Tusen och en natt, och består av flera sammanflätade berättelser ur verket; bland annat berättelsen om Aladdin, och om den afrikanske trollkarlen som rövar bort kalifens dotter Dinarsad. Den var en unik skapelse för sin tid, och när Ruttmann frågade Reiniger vad filmen egentligen hade med 1923 att göra svarade Reiniger endast "Ingenting."

Filmen togs emot väl på premiären i Berlin i maj 1926, men blev ännu bättre emottagen i Paris, där bland andra Jean Renoir hyllade den. Renoir och Reiniger kom att bli goda vänner, och Reiniger medverkade senare i Renoirs Marseljäsen (1938), där hon utformade inslaget från en skuggteater.

Flytt till England 
Efter nazismens uppgång och Adolf Hitlers maktövertagande i Tyskland flyttade Reiniger och Koch 1935 till Storbritannien, men de flyttade efter att periodvis ha bott i Frankrike och Italien av familjeskäl tillbaka till Tyskland 1943. 1946-1947 arbetade Reiniger med sagoteater i Berlin, innan paret återvände till London 1949. 1962 fick Reiniger brittiskt medborgarskap. I Storbritannien regisserade hon ett flertal sagofilmer för BBC och för amerikansk tv. Efter Kochs död 1963 ägnade sig Reiniger alltmer åt teorin bakom skuggspel. Strax före sin död 1981 återvände hon till Tyskland.

Källor

Externa länkar 

Biografi på British Film Institute 

Tyska filmregissörer
Brittiska filmregissörer
Tyska animatörer
Brittiska animatörer
Födda 1899
Avlidna 1981
Kvinnor
Kommendörer av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Tyska silhuettklippare
Johann Georg Sulzer

Johann Georg Sulzer,  född den 5 oktober 1720 i Winterthur i kantonen Zürich, död den 27 februari 1779, var en tysk filosof och estetiker.

Sulzer blev 1747 professor i matematik vid ett gymnasium i Berlin och 1763 vid riddarakademien där. Sulzers främsta verk, Allgemeine theorie der schönen künste (1771 ff.; ny upplaga, 4 band, 1792-94), ett slags estetisk ordbok, hade på sin tid stort anseende. I detta arbete sökte författaren eklektiskt förena Wolffska skolans läror med de engelska och franska filosofernas åsikter samt göra intresset för de sköna konsterna beroende av moralen. 

Som estetisk popularisator blev han mycket betydelsefull; och de flesta svenska estetikerna under 1700-talets sista årtionden och 1800-talets början har hämtat näring ur hans "theorie". Sulzer utgav även Vorübungen zur erweckung der aufmerksamkeit und des nachdenkens (3 band, 1768; flera upplagor) med flera filosofiska och moraliska arbeten. Hans självbiografi utkom 1809.

Källor 

 

Födda 1720
Avlidna 1779 
Tyska filosofer
Estetiker
Tyska lexikografer
Män
Personer från Winterthur
Smedsmora försöksgård

Smedsmora försöksgård var i bruk 1955–2007. Från 1955 pågick uppbyggnaden och vid den officiella invigningen den 2 september 1959 närvarade jordbruksminister Gösta Netzén. Gården ligger vid sjön Sparren 6 km söder om Rimbo i Norrtälje kommun. Kvar finns konferenshuset, flera lador och tomma hagar. Ett säkerhetsföretag hyr i dagsläget gården och bedriver utbildning för myndigheter.

1 september 1959 skrev Norrtelje Tidning att gården består av 55 hektar och drivs i privat regi av Harald Fors & Co AB (1946–1979). Föreståndaren hette Agronomie licentiat Allan Frölich. På gården fanns då 400 grisar, c:a 3000 höns, 60 kalvar och 800 minkar "...för att man vid sidan av de mera laboratoriemässiga försöken också skall ha möjlighet att prova och utveckla sådan utrustning som firman saluför och för att kunna följa upp foderförsöken med ekonomiska kalkyler för praktisk drift.".
Vidare skrev Norrtelje Tidning "Vad som mest intresserar en icke fackman är de högst okonventionella, ja rentav revolutionerande metoder som prövas i ägg- och kycklingproduktionen. Även svinuppfödningen och uppfödningen av köttnötdjur - dock inte av biffras - har givit delvis rent uppseendeväckande resultat tack vare en lycklig förening av vetenskaplig forskning och praktisk drift. Småkalvarna t ex som på något år skall bli saftiga biffar, stimuleras med särskilda foderkarameller för att snabbt vänja sig av med den dyra mjölkdieten."

Relevanta externa länkar

Byggnader och anläggningar i Norrtälje kommun
Gårdar i Uppland
Karel van Mander den yngre

Karel van Mander den yngre, född 1579 i Kortrijk, död 26 februari 1623 i Delft, var en nederländsk tapetmålare och konstnär. Han var son till Karel van Mander den äldre och far till Karel van Mander den yngste.

Karel van Mander ägnade sig åt tapetväveriet och hade verkstad i Delft. Han lät bland annat efter uppdrag av Kristian IV 1614 framställa en tapetsvit om 24 tapeter för Frederiksborgs slott, skildrande Kristian IV:s segrar över svenskarna i Kalmarkriget, som uppsattes 1621. Tapeterna förstördes i samband med branden på slottet 1859, men kopior av dem tillverkades under 1900-talet.

Källor 
 Nordisk konst. Carl G. Laurin, 1921.
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Externa länkar

Nederländska textilkonstnärer
Födda 1579
Avlidna 1623
Män
Svensk uppslagsbok
Johann Friedrich Reichardt

Johann Friedrich Reichardt,  född den 25 november 1752 i Königsberg (nuvarande Kaliningrad), död den 27 juni 1814 i Giebichenstein, var en tysk tonsättare och skriftställare.

Biografi 
Reichardt studerade filosofi och musik, tillbragte åren 1771–74 på resor i Tyskland och blev 1775 kapellmästare hos Fredrik den store i Berlin. Där inrättade han bland annat "spirituella konserter" med analytiska program (1783). 

Åren 1782 och 1785–86 tillbragtes åter på resor, till Italien, London och Paris, varvid han uppförde sin passionsmusik med mera och var nära att i Paris få två operor uppförda, då han återkallades genom kung Fredriks död (1786). 

Hos efterträdaren Fredrik Vilhelm II förstod Reichardts ovänner att göra honom misshaglig, på grund dels av hans övermodiga sätt, dels av hans kända sympatier för franska revolutionen, varför han avskedades 1794. 

Efter en resa till Sverige, under vilken han en kort tid uppehöll sig i Stockholm, slog han sig ned i Altona och utgav tidningen "La France", tills han 1796 kallades till inspektor för saltgruvorna vid Halle. 

År 1800 blev han ledamot av Musikaliska akademien i Stockholm. Av Jérôme Bonaparte anställdes han som kapellmästare i Kassel 1808, men trivdes inte där och återvände, efter en resa till Wien, till Giebichenstein vid Halle. 

Reichardt var en kombination av musiker, litteratör och världsman. Hans Vertraute briefe från Paris (3 band, 1804–05) och Wien (2 band, 1810, de förra översatta till svenska 1804–05 och de senare 1812) innehåller rika detaljer över inte endast musik, utan även politik, litteratur och sällskapsliv. 

Hans tidningar och övriga skrifter röjer kritisk skärpa och omdöme; de viktigaste är Ueber die deutsche komische oper (1774), Musikalisches kunstmagazin (1782–91) samt Studien für tonkünstler und musikfreunde (1793). 

Hans tonsättarrykte vilar huvudsakligen på hans kompositioner till Goethes sånger (4 delar med 118 nummer, 1809), varigenom han främjat den tyska visans utveckling och banat väg för Schubert, samt på hans sångspel.

Det senare var en genre, som han jämte Hiller bidrog att skapa (Lieb' und treue, Jery und Bätely, Erwin und Elmire, Die geisterinsel med flera). I övrigt skrev han operor, kantater, psalmer och en mängd instrumentalmusik.

Asteroiden 9863 Reichardt är uppkallad efter honom.

Referenser

Noter 

Tyska klassiska kompositörer
Tyska musikologer
Födda 1752
Avlidna 1814
Män
Personer från Königsberg