kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hensonhäst

Hensonhästen är en hästras som utvecklats i Frankrike. Rasen är relativt ny då aveln inte påbörjades förrän år 1975. Idag avlas hästen uteslutet vid Sommebukten i norra Frankrike, i departementet Somme. De föds upp och hålls utomhus för att bli härdiga hästar och utvecklades främst för att användas som pålitliga ridhästar.

Historia 
Hensonhästen började avlas först år 1975 och är därför en väldigt ny hästras som ännu inte helt fixerats. Rasen avlades fram på initiativ av bröderna Marc och Lionel Berquin genom att de startade en ideell förening för avel. Deras mål var att få fram en lätthanterlig ridhäst som kunde hållas utomhus året runt. Detta för att göra hästen så billig som möjligt att äga, samtidigt som hästen var flexibel nog för att både ridas av nybörjare, eller tävlas för den mer erfarne ryttaren. 

1982 startades den officiella föreningen Henson Horse Association, i samarbete med den lokala ridklubben Bay Somme Riders. I slutet av 1980-talet fick förening lovord av franska jordbruksdepartementet som uppmanade föreningen att fortsätta med aveln och behålla avelstraditionen att föda upp hästarna utomhus. Men hästarna fick sitt första uppsving först under början av 90-talet då Somme Bay Riders flyttade in i godset "Domaine du Marquenterre". De fick tillgång till godsets ägor som främst var våtmark, men där lät man hästarna ströva fritt.  

1995 delade man in hela hjorden i två flockar som märktes A eller B. A-flocken låstes för ytterligare inblandning av andra raser då man ansåg att det fanns tillräckligt med genetiskt material för att selektivt avla rena hensonshästar. Flock B var dock öppen för ytterligare inblandning av antingen fjordhäst eller ridhästar. 

Då rasen är så pass ny har den ännu inte helt fixerats, men på Hensonstuteriet i Frankrike håller man på att fixera egenskaperna och kravet är att Hensonhästen måste innehålla 25-50 % fjordhäst.  Hensonhästen blev dock erkänd som egen ras av franska jordbruksdepartementet i juli år 2003.

Egenskaper 

Hensonhästen liknar fjordhästen i utseendet och måste ha den karaktäristiska blacka färgen och den mörka ålen som går längs ryggraden. Ibland uppträder även zebraränder på hästens ben. Både ål och zebratecken är ett arv från fjordingen och är tecken på en primitiv ras. Hensonhästarna kan även ha lite hovskägg. Däremot är hensonhästarna mer högresta med en mankhöjd på ca 150-160 cm och har livligare rörelser, något som kommer från de ädlare ridhästar som korsas in. 

Hensonhästen ger ett intryck av en lugn och kompakt häst med korta ben och en grov nacke. Huvudet är rakt eller lätt utåtbuktande. Hästarna ska vara lätthanterliga, med ett lugnt humör eftersom de främst används som ridhästar inom turismen. Då de föds upp och hålls utomhus i ett lite kargare våtmarksområde och strandområde, är de härdiga, sunda och tåliga. Hästarna används även som körhästar, och i viss utsträckning inom ridsporten.

Se även 
Camarguehäst
Fjordhäst
Castillonhäst

Referenser

Externa länkar
Officiell sida för Hensonhästen, samt för turridning i Somme Bay (engelska och franska)

Varmblodshästar
Hästraser från Frankrike
Johan Nordlander-sällskapet

Johan Nordlander-sällskapet i Umeå är en förening för främjande av samarbete mellan humanistiska yrkes- och fritidsforskare med inriktning på frågor om Norrland.

Sällskapet har sitt namn efter läraren, etnologen och historikern Johan Nordlander (1853–1934) som forskade kring ortnamn, etnologi och historia.
Det bildades 1979 och har omkring 500 medlemmar.

Ordförande
 Karl-Hampus Dahlstedt (1979–1984)
 Lars-Göran Tedebrand (1984–2000)
 Lars-Erik Edlund (2000– )

Tidskriften Oknytt
Johan Nordlander-sällskapet ger sedan 1980 ut den periodiska tidskriften Oknytt, två gånger per år. Dessutom publiceras två skriftserier.

Johan Nordlander-sällskapets pris
Johan Nordlander-sällskapet har sedan 1989 årligen delat ut ett pris för framstående norrländsk kulturforskning. Priset är ett diplom samt 5 000 kronor.

Pristagare
1989 – Johannes Nahlén
1990 – Margareta Grafström
1991 – Lars Ericsson och Lars Thomasson
1992 – Åke Hanæus
1993 – Simon Johansson
1994 – Olof Hederyd
1995 – Leif Grundberg
1996 – Kjell E. G. Söderberg
1997 – Elsa Lagevik
1998 – Ulf Lundström
1999 – Lars Rumar
2000 – Claes Rosenqvist
2001 – Cuno Bernhardsson
2002 – Bengt Martinsson
2003 – Harry Mohlund
2004 – Maj-Britt Hedlund
2005 – Per Tingbrand
2006 – Gudrun F. Brännberg
2007 – Bo Johansson
2008 – Hervor Sjödin
2009 – Filip Gerhardsson
2010 – Erik J. Bergström
2011 – Kerstin Johansson
2012 – Maj-Lis Skaltje
2013 – Tage Lundqvist
2014 – Siv Rehn
2015 – Bo Lundmark
2016 – Ulrika Bodén och Erik Jonsson
2017 – Bertil Öhman och Stig-Axel Ericsson
2018 – Sara Parkman och Samantha Ohlanders
2019 – Åke Berggren

Källor
Johan Nordlander-sällskapets arkiv från Arkiv och specialsamlingar vid Umeå universitetsbibliotek, läst 2015-08-13

Noter

Externa länkar
Johan Nordlander-sällskapets webbplats

Forskningsorganisationer
Kulturföreningar
Kultur i Umeå
Umeå universitet
Johan Nordlander

Johan Nordlander, född 25 december 1853 i Multrå, död 4 december 1934 i Stockholm, var en svensk skolman och folklorist.

Biografi
Efter studentexamen vid Härnösands högre allmänna läroverk 1875 studerade Nordlander vid Uppsala universitet
där han blev filosofie kandidat 1880. Han verkade sedan som läroverksadjunkt vid Norra Latin och Södra Latin i Stockholm 1895–1919. Nordlander behandlade i en mängd skrifter och tidskriftsuppsatser norrländsk folktro, tradition och kulturhistoria. Han har lämnat rika bidrag till ortnamns- och dialektologiforskningen samt upptecknat och utgett folksagor, bland annat Svenska folksagor (1892). Han utgav även från 1882 det innehållsrika verket Norrländska samlingar i 18 delar.

Nordlander blev korresponderande ledamot av Vitterhetsakademien 1908.

Se även 
 Johan Nordlander-sällskapet

Källor

Noter

Externa länkar
 
 

Födda 1853
Avlidna 1934
Personer från Multrå socken
Svenska folklivsforskare
Svenska dialektforskare
Alumner från Uppsala universitet
Hedersledamöter vid Norrlands nation
Svenska författare
Män
Arendala (hållplats)

Arendala hållplats var trafikplats på järnvägen Lund-Revinge Järnväg (LReJ).

Hållplatsen hade först namnet Östra Torn, men det sågs för likt Östratorp, enligt Kungl. Postverket, varför namnet ändrades till Arendala 1909 

Östra Torn / Arendala håll- och lastplats (68,0 m ö.h., 5,2 km från Lund C) öppnades 1906. Spåren revs 1966.

Stationssignaturen var Ar.

Referenser

Nedlagda järnvägsstationer i Skåne län
Lunds historia
Järnvägsstationer invigda 1906
Järnvägsstationer stängda 1966
1906 i Sverige
Martin Lidstam

Karl Martin Lidstam, född 8 februari 1899 i Blacksta församling, Södermanland, död 18 januari 1972 i Matteus församling, Stockholm, var en svensk kördirigent och försäljningschef.

Lidstam studerade musik för bland andra Göran Lindstedt, David Ahlberg och Sven Lizell.

Lidstam var sångledare i Tabernaklet i Stockholm 1924–1955, i Baptisternas sångarförbund i Stockholm 1929–1954, dirigent i KFUM-kören i Stockholm 1935–1965, i Svenska baptisternas sångarförbund 1947–1959 och i KFUM:s sångarförbund 1942–1967. Han var försäljningschef vid AB Jamaica-bananer 1930–1966. Lidstam erhöll Litteris et Artibus 1956 och invaldes som associé nr 219 av Kungliga Musikaliska Akademien den 16 november 1961 och överfördes till ledamot nr 767 den 1 juli 1971. 

Med sina körer gjorde Lidstam ett stort antal skivinspelningar, framför allt under 1950-talet. Han är begravd på Norra begravningsplatsen.

Noter 

Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Svenska dirigenter
Personer från Blacksta socken
Födda 1899
Avlidna 1972
Män
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Årets spelare i Serie A i fotboll

Årets spelare i Serie A i fotboll ("Migliore calciatore assoluto") är ett årligt pris som delas ut av Associazione Italiana Calciatori (AIC) till den spelare som anses ha varit bäst i Serie A under föregående säsong. Priset delades ut för första gången ut år 1997, första vinnaren var Roberto Mancini. Priset räknas av en del som ett av de mest prestigefyllda priserna man kan vinna inom italiensk fotboll. Priset har delats ut totalt 15 gånger. Den som har fått priset flest gånger är Zlatan Ibrahimović (3 gånger). Priset delas ut i samband med Oscar del Calcio, en gala efter varje säsong där åtta olika priser delas ut.

Vinnare

Efter klubb

Efter land

Efter position

Referenser

Externa länkar
 AIC(s) officiella sida

Fotbollspriser
Priser och utmärkelser instiftade 1997
Mad Butcher Records

Mad Butcher Records är ett tyskt skivbolag som inriktar sig framför allt på ska-, punk- och soulmusik. Bolaget har en stark antifascistisk prägel och samarbetar idag med ungefär 30 band. Bolaget släpper varje år sedan 2001 ut ett kompilationsalbum med ska-musik från hela världen, under titeln Skannibal Party.

Externa länkar 
http://www.madbutcher.de/

Tyska skivbolag och skivmärken
Lista över avsnitt av Boardwalk Empire

Det här är en lista över avsnitt av den amerikanska TV-serien Boardwalk Empire, som ursprungligen sändes åren 2010-2014 i HBO.

{| class="wikitable"
|-
! colspan="2" rowspan=2|Säsong!!rowspan=2|Avsnitt!!rowspan=2|Säsongspremiär!!rowspan=2|Säsongsfinal!! colspan=3|Utgivningsdatum på DVD och Blu-ray
|-
! Region 1
! Region 2
! Region 4
|-
| style="background-color:#000080; " | 
| align=center|1
| align=center|12
| 19 september 2010
| 5 december 2010
| 10 januari 2012
| 12 januari 2012
| 11 januari 2012
|-
| style="background-color:#008000;" | 
| align=center|2
| align=center|12
| 25 september 2011
| 11 december 2011
| 28 augusti 2012
| 3 september 2012
| 5 september 2012
|-
| style="background-color:#800000;"| 
| align=center|3
| align=center|12
| 16 september 2012
| 2 december 2012
| 20 augusti 2013
| 5 augusti 2013
| 21 augusti 2013
|}

Säsong 1 (2010)

Säsong 2 (2011)

Källor

Fotnoter

Boardwalk Empire

it:Episodi di Boardwalk Empire - L'impero del crimine (prima stagione)
Elmander

Elmander är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Patrik Elmander (född 1978), en svensk fotbollsspelare (anfallare)
 Johan Elmander (född 1981), en svensk fotbollsspelare
 Peter Elmander (född 1985), en svensk fotbollsspelare (anfallare)

Svenska efternamn
Albert Becker

Albert Ernst Anton Becker, född den 13 juni 1834 i Quedlinburg, död den 10 januari 1899, var en tysk tonsättare.

Becker blev 1881 kompositionslärare vid Xaver Scharwenkas konservatorium i Berlin och 1891 dirigent för domkören där. 

Becker blev ryktbar egentligen genom sin stora mässa i B-moll (1878), därnäst genom sin Reformationskantat (1883). 

Han skrev även operan Loreley, oratoriet Selig aus Gnade, motetter, psalmer, solosånger, en prisbelönt symfoni, stråkkvartett, stycken för piano, violin och orgel med mera.

Källor

Noter

Externa länkar 

Födda 1834
Avlidna 1899

Tyska klassiska kompositörer
Kyrkomusikkompositörer
Tyska dirigenter
Tyska musiker under 1800-talet
Män
Personer från Quedlinburg
Scharwenka

Scharwenka är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Philipp Scharwenka (1847–1917), tysk komponist och musikpedagog 
 Walter Scharwenka (1881–1960), tysk komponist och organist
 Xaver Scharwenka (1850–1924), tysk komponist, pianist och musikpedagog
Philipp Scharwenka

Ludwig Philipp Scharwenka, född den 16 februari 1847 i Samter vid Posen, död den 16 juli 1917 i Bad Nauheim, var en tysk musiker, bror till Xaver Scharwenka.

Scharwenka studerade från 1865 vid Kullaks akademi i Berlin och var från 1870 kompositionslärare där, tills han 1881 i samma egenskap övergick till sin brors konservatorium, där han blev meddirektör 1891. 

Scharwenka gjorde sig ett namn som kompositör (i Schumannsk riktning) av symfoniska dikter, körverket Herbstfeier, den dramatiska legenden Sakuntala, körer, visor, kammarmusikverk, violin- och pianostycken med mera.

Källor

Noter 

Födda 1847
Avlidna 1917

Tyska klassiska kompositörer
Tyska musikpedagoger
Personer i Tyskland under 1800-talet
Personer från provinsen Posen
Män
Kungs-Barkarö

Kungs-Barkarö är kyrkbyn i Kungs-Barkarö socken, Kungsörs kommun i Västmanland.

Orten ligger två kilometer nordväst om Kungsör och invid länsväg 250 och här finns Kungs-Barkarö kyrka.

Orter i Kungsörs kommun
Torrhamn

En torrhamn är en kombiterminal som arbetar som en del av en hamn men är geografiskt skild därifrån. Istället förbinds torrhamnen och hamnen med en järnvägpendel för gods. Torrhamnen kan även hantera tullhandlingar och andra administrativa arbeten åt hamnen.

En torrhamn behöver inte vara belägen nära kusthamnen utan kan istället fungera som en regional avlämnings- och upphämtningsplats. Ett exempel på detta är Isaka i Tanzania som agerar utpost för hamnen i Dar es-Salaam, 80 mil bort.

Ett exempel på en modern och specialiserad torrhamn är Khorgos Gateway vid gränsen mellan Kina och Kazakstan som anlagts under andra hälften av 2010-talet som en komponent av Nya sidenvägen. Den är en omlastningsplats för containrar mellan godsvagnar på normalspårig kinesisk räls och godsvagnar på bredspårig kazansk räls eller tvärtom.

Torrhamnen skeppar eller omlastar betydande mängder gods, framför allt i form av enhetslast ISO-containrar, semitrailers och lastflak.

Exempel på torrhamnar i Sverige är kombiterminalerna i bland andra Hallsberg, Stockholm (Årsta Kombiterminal och Kombiterminal Stockholm Nord), Nässjö och Eskilstuna Kombiterminal.

En torrhamn kan vara del av eller ansluten till en större rangerbangård, som i Hallsberg eller Nässjö.

Se även 
 Kombiterminal
 Intermodalitet

Källor 

Godstransport
Containerterminaler
Containerhantering
Tågtoalett

En tågtoalett är en toalett i en personvagn eller motorvagn på ett tåg. Tågtoaletten har i äldre vagnar ett hål genom vagnens underrede, som låter avfallet landa på spåret. Sådana toaletter är inte tillåtna att använda när tåget står stilla vid järnvägsstation. Nyare vagnar och motorvagnar har toaletter som samlar upp avfallet.

Galleri 

Toalett
Toaletter
Toalett
Ulf Nordholm

Sven Ulf Nordholm, född 11 februari 1947 i Solna, är en svensk ljudtekniker, fotograf, filmredigerare och bildredaktör.

Nordholm började på Svensk Filmindustri 1964 som ljudtekniker, där han medverkade vid ett 20-tal långfilmer åren 1964–1969. Han specialiserade sig på ljudeffekter och ingick i Ingmar Bergmans filmteam 1969. 

Nordholm blev filmredigerare och bildredaktör på Rapport TV2 1970–1980. 1976–1977 utbildade han sig på Journalisthögskolan i Stockholm. Han fortsatte som videoredigerare på TV2 och flyttade 1984 till Madrid där han arbetade med Bo Holmström under ett tiotal år. Ulf Nordholm har rest i ett 50-tal länder och rapporterat från ett 20-tal krigs- och konfliktländer. Har arbetat som fotograf och producent för SVT, Yle, Associated Press TV, CNN, BBC och många andra TV-bolag. Han flyttade tillbaka till Sverige 1999 och blev skrivande redaktionschef för Tranås Tidning 2000–2003. Han bosatte sig sedan i Vasa i Finland, där han var verksam som frilansjournalist och författare. Han skriver för Vasabladet och Hufvudstadsbladet. Som pensionär bosatte han sig i Spanien.

Filmografi
Bajen (1970) (regi)
Djungeläventyret Campa Campa (1976) (ljudtekniker)
Love As Love Can (1964) (ljudtekniker)

B-ljud
Roseanna (1967) 
Adamsson i Sverige (1966) 
Jag (1966) 
Ormen (1966) 
Uppehåll i myrlandet (1965) 
Bröllopsbesvär (1964)

Specialeffekter, ljud 
Lejonet och Jungfrun (1975) 
Rötmånad (1970) 
Bokhandlaren som slutade bada (1969)
En passion (1969) 
Svarta palmkronor (1968) 
Adamsson i Sverige (1966) 
Ormen (1966)

Källor 
 

Svenska filmfotografer
Födda 1947
Män
Levande personer
Filmljud
Personer från Solna
Tommaso Tittoni

Tommaso Tittoni, född 16 november 1855 i Rom, död där 7 februari 1931, var en italiensk diplomat och politiker. Han var son till Vincenzo Tittoni.

Tittoni studerade juridik i Rom, Oxford och Liège, tog från 1882 verksam del i Roms kommunala liv och var 1886–97 ledamot av italienska deputeradekammaren. Åren 1897–1900 var han prefekt i Perugia och 1900–02 i Neapel, blev november 1902 senator och inträdde november 1903 som utrikesminister i Giovanni Giolittis ministär. Han behöll denna post även i ministären Alessandro Fortis, efter att en kortare tid mars 1905 ha fungerat som tillförordnad konseljpresident under den långt utdragna ministerkris, som föregick bildandet av kabinettet Fortis. Han ersattes vid dettas rekonstruktion i december samma år av Antonino Paternò-Castello di San Giuliano, men var maj 1906 till mars 1910 ånyo utrikesminister under Giolitti. Under mellantiden hade han varit italiensk ambassadör i London.

Tittoni höll som utrikesminister korrekt fast vid trippelalliansen och hade upprepade möten med österrikisk-ungerske utrikesministern Alois Lexa von Aehrenthal och med tyske rikskanslern Bernhard von Bülow. Hans utrikespolitik kännetecknades emellertid av en ständig strävan efter ett närmande till Frankrike. Just därför utsågs han april 1910 till ambassadör i Paris, på vilken särskilt under första världskriget viktiga post han kvarstod till oktober 1916. Under sin utrikesministertid fick Tittoni ofta av kammarens radikaler uppbära överdrivna förebråelser för att hysa klerikala sympatier; i förberedelserna för Italiens utträde ur trippelalliansen torde han ha haft rätt betydande andel.

Källor

Noter

Italienska diplomater
Italiens utrikesministrar
Italienska senatorer
Kommunalpolitiker
Italienska politiker under 1800-talet
Italienska politiker under 1900-talet
Politiker från Rom
Födda 1855
Avlidna 1931
Män
Ugglan
Katträv

Katträv kan syfta på:

 Präriekatträv (Vulpes velox), en art i familjen hunddjur som förekommer i torra områden i Nordamerika
 Ökenkatträv (Vulpes macrotis), ett rovdjur i familjen hunddjur som förekommer i sydvästra USA och norra Mexiko
Benedetto Brin

Benedetto Brin,  född 17 maj 1833 i Turin, död 24 maj 1898 i Rom, var en italiensk skeppsbyggare och politiker.

Från ringa ställning arbetade han sig såsom ingenjör och båtkonstruktör upp till en betydande position inom den italienska industrin. År 1876 blev han marinminister och beklädde under de raska ministerväxlingarna ytterligare tre gånger denna post, därav en gång under den för en italiensk minister oerhört långa tiden av sju år. Han var 1892–93 utrikesminister i Giovanni Giolittis ministär.

Det var framför allt genom Brins verksamhet som skeppsbyggeriet i Italien gjorde ett så stort uppsving att Italiens örlogsfartyg kunde byggas på italienska varv och att det på dessa även kunde utföras beställningar från andra stater, såsom Spanien, Argentina och Chile.

Källor

Noter

Italienska ingenjörer
Personer inom Italiens näringsliv under 1800-talet
Italiens utrikesministrar
Ingenjörer under 1800-talet
Italienska politiker under 1800-talet
Personer från Turin
Födda 1833
Avlidna 1898
Män
Ugglan
Felice Napoleone Canevaro

Felice Napoleone Canevaro, född 7 juli 1838 i Lima, död 30 december 1926 i Venedig, var en italiensk greve, amiral och politiker. 

Canevaro var 1897 överbefälhavare för makternas förenade krigsfartyg utanför Kreta. Han var 1898 marinminister i Antonio di Rudinìs ministär och 1898–99 utrikesminister i Luigi Pelloux ministär.

Källor

Italienska amiraler
Italiens utrikesministrar
Italienska grevar
Italienska militärer under 1800-talet
Italienska politiker under 1800-talet
Födda 1838
Avlidna 1926
Män
Personer från Lima
Antonio Scialoja

Antonio Scialoja, född 1 augusti 1817 i San Giovanni a Teduccio, död 13 oktober 1877 i Procida, var en italiensk nationalekonom och politiker. Han var far till Vittorio Scialoja. 

Scialoja, som var professor, var finansminister i Alfonso La Marmoras och Bettino Ricasolis ministärer 1865–1867 och undervisningsminister i Giovanni Lanzas ministär 1872–1873.

Källor

Italienska nationalekonomer
Italienska professorer
Italiens finansministrar
Italiens undervisningsministrar
Italienska politiker under 1800-talet
Personer från Neapel
Födda 1817
Avlidna 1877
Män
Ugglan
Vittorio Scialoja

Vittorio Scialoja, född 24 april 1856 i Turin, död 19 november 1933 i Rom, var en italiensk jurist och politiker. Han var son till Antonio Scialoja. 

Scialoja blev universitetsprofessor 1879 i Camerino, 1880 i Siena och 1884 (i romersk rätt) i Rom. Scialoja, som var senator, var december 1909 till mars 1910 justitieminister i Sidney Sonninos ministär och juni till oktober 1917 minister utan portfölj i Paolo Bosellis kabinett, blev ledamot av och ställföreträdande ordförande i italienska delegationen under fredsförhandlingarna med Österrike 1919 och var november 1919 till juni 1920 utrikesminister (efter Tommaso Tittoni) i Francesco Nittis kabinett, där han ansågs stå nära fascismen. 

I Nationernas förbunds arbete hade Scialoja framskjuten position såsom delegerad vid församlingarna 1921–25 och även som rådsledamot. Han anlitades ofta av Benito Mussolini för utrikespolitiska värv, bland annat undertecknade han å Italiens vägnar Locarnofördraget 1925. Bland hans vetenskapliga arbeten märks Sopra il precarium (1878) och Sul' interpretazione delle leggi (1898). Han grundlade 1888 Istituto di diritto romano och började 1900 utge "Dizionario practico del diritto privato".

Källor

Italienska professorer i juridik
Italiens justitieministrar
Italiens utrikesministrar
Italienska politiker under 1900-talet
Personer från Turin
Födda 1856
Avlidna 1933
Män
Ugglan
Alumner från Universitetet La Sapienza
Driftsäkerhet

Driftsäkerhet kan definieras som ”förmågan hos en enhet att kunna utföra avkrävd funktion under angivna betingelser vid ett givet tillfälle eller under ett angivet tidsintervall, förutsatt att erforderliga stödfunktioner finns tillgängliga”.
 Driftsäkerheten är beroende av de kombinerade egenskaperna funktionssäkerhet, underhållsmässighet och underhållssäkerhet.
 Erforderliga stödfunktioner, andra än underhållsresurser, påverkar inte enhetens tillgänglighet.

Ett mått på driftsäkerhet är tillgänglighet (engelska: availability).

Mått för tillgänglighet
Det finns flera sätt att mäta tillgänglighet. Samtliga begrepp måste definieras i varje fall. Det finns flera faktorer att ta hänsyn till, till exempel momentant värde, medelvärde eller asymptotiskt värde.
Enhet är dimensionslös eller procent. Otillgänglighet = 1 - tillgänglighet.

Allmän metod för mått på tillgänglighet
 

Denna tillgänglighetsmetod tar hänsyn till total tid och är lämplig för system som alltid är i drift, till exempel kraftnät, telefonväxlar mm. Här förekommer typiskt mycket höga tillförlitlighetssiffror, till exempel 99,9999%.

Inre tillgänglighet (inherent availability) som enbart beror på det tekniska systemet:

Med den metoden tas endast hänsyn till avhjälpande underhåll. Denna metod är lämplig för system som har en planerad drifttid som till exempel spårvagnar där planerat underhåll görs under planerat stopp (när trafiken ligger nere). I denna kategori förekommer tillförlitlighetssiffror på till exempel 99,5%.
MTTF = Medeltid till fel (Mean time to failure)
MTTR = Medeltid till återställning (Mean time to restoration)

Systemtillgänglighet (achieved availability) som enbart beror på det tekniska systemet och på det underhållstekniska systemet:

MWT = Administrativ väntetid (Mean waiting time)

Drifttillgänglighet (operational availability) som beror på det tekniska systemet, det underhållstekniska systemet och ledningssystemet för drift:

MTTM = Medeltid till underhållsåtgärder (Mean time to maintenance)
M = Medeltidsåtgång för underhållsåtgärder (Mean maintenance time)

Resurstillgänglighet: Ett annat sätt att mäta tillgänglighet är: tillgängliga resurser / alla resurser (till exempel antal tåg tillgängliga för trafik kl 05:00 på morgonen varje dag / antalet tåg i flottan).

Varje operatör eller bransch har sina definitioner och mätmetoder som måste definieras och följas för att kunna följa upp driften på ett reproducerbart sätt.

Exempel
Om vi har ett system som har en medeltid mellan fel, MTTF, på 5 år och en återställandetid, MTTR, på 8 timmar:

MTTF = 5 * 24 * 365 = 43 800  timmar

Tillgänglighet= MTTF/(MTTF+MTTR) = 43 800 / (43 800 + 8 ) = 99,9817%

Otillgänglighet = 1 – Tillgänglighet = 0,0183%

Standardisering
Standarder inom området underhåll distribueras i Sverige av SIS Swedish Standards Institute i arbetsgruppen  TK113 Underhåll. Utvecklingen av dessa standarder sker i samverkan med kommittédeltagarna, bl.a. Riksorganisationen Svenskt Underhåll.

Källor
Fotnoter 

Tryckta källor 
 
 

Teknik