kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Holjer Witt

Holjer Anders Witt, född 17 februari 1818 i Karlskrona, död 19 december 1889 i Helsingborg, var en svensk präst och riksdagsman. Han var bror till Gustaf Carl Witt.

Witt blev student i Lund 1835, filologie kandidat 1838, filosofie kandidat 1841 och filosofie magister samma år. Han blev konstituerad konrektor i Malmö samma år, konrektor 1843, var t.f. notarie vid Lunds domkapitel 1842–44 och återtog därefter konrektorstjänsten i Malmö. Han prästvigdes 1856 och blev kyrkoherde i Helsingborg 1858.

Witt blev inspektor vid högre allmänna läroverket i Helsingborg 1858 och var folkskoleinspektör 1867–76. Han blev kontraktsprost 1870, var preses vid prästmötet 1876 och blev teologie doktor 1877.

Witt var ledamot av kommittén angående ny förordning om mantalsskrivningars förrättande 1871–72 och av kommittén angående pensionering av änkor och barn efter prästmän och elementarlärare 1872–73. Han var även kommunalordförande och landstingsman.  

Witt var riksdagsman för prästeståndet i Lunds stift vid ståndsriksdagen 1862/63. Han var senare ledamot av riksdagens andra kammare 1870-1871 (till urtima riksdagen 1871), invald i Helsingborgs och Ängelholms valkrets.

Referenser
Albin Hildebrand: Svenskt porträttgalleri XXV:2 Riksdagens första och andra kammare (1905), sid. 185.

Noter 

Präster verksamma i Helsingborgs Maria församling
Svenska präster under 1800-talet
Prästeståndets riksdagsledamöter
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Politiker från Karlskrona
Präster från Karlskrona
Personer i Helsingborgs historia
Gravsatta på Gamla kyrkogården i Helsingborg
Män
Födda 1818
Avlidna 1889
Leonard Wistelius

Per Leonard Wistelius (i riksdagen kallad Wistelius i Örebro), född 2 november 1815 i Örebro, död 29 maj 1890 i Örebro, var en svensk handelsman och riksdagsman.

Wistelius var ledamot av Örebro stadsfullmäktige 1865-1884. Han var riksdagsman för borgarståndet i Örebro vid ståndsriksdagarna 1859/60 och 1862/63 samt för borgarståndet i Örebro och Nora vid ståndsriksdagen 1865–1866. Han var 1878 ledamot av andra kammaren, invald i Örebro valkrets.

Källor 
 Förteckning å vällofliga Borgareståndets ledamöter vid lagtima riksdagen i Stockholm år 1865, borgarståndets protokoll 21/10 1865

Noter 

Borgarståndets riksdagsledamöter
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Män
Födda 1815
Avlidna 1890
Abel Vinborg

Reinhold Abel Vinborg (i riksdagen kallad Winborg i Åna), född 17 september 1835 i Undenäs församling, Skaraborgs län, död 12 april 1914 i Mariestad (folkbokförd i Undenäs församling), var en svensk godsägare och riksdagsman i riksdagen 1875 för Vadsbo södra domsagas valkrets. Han var bror till fabriksidkaren Theodor Winborg.

Referenser

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Födda 1835
Avlidna 1914
Män
Personer från Undenäs socken
Theodor Winborg

Johan Theodor Winborg (i riksdagen kallad Winborg i Stockholm), född 4 februari 1832 i Ransbergs socken, Skaraborgs län, död 20 oktober 1918 i Maria Magdalena församling, Stockholm, var en svensk fabriksägare och riksdagsman.

Theodor Winborg var son till kvartermästaren Johannes Winborg och Anna Britta Göthberg. Han blev student vid Uppsala universitet 1850, avlade kameralexamen där samma år, tjänstgjorde som uppbördsskrivare på landskontor och kronofogdekontor 1851–1856, var elev vid Nyköpings mekaniska verkstad 1857 och genomgick som kemist Teknologiska institutet 1857–1860. Winborg arbetade från 1860 som verkmästare i en ättiksfabrik i Stockholm som Jöns Jacob Berzelius startat. Han övertog 1861 fabriken, som kom att kallas Winborgs Ättiksfabrik. Han drev företaget som 1900 ombildades till aktiebolag till september 1918, då han sålde det. Hans porträtt finns fortfarande på ättikspritflaskor som tillverkas av Unilever under namnet Winborgs ättiksprit. 

Winborg deltog 1874 i grundandet och blev 1880 styrelseordförande och disponent i Palmcrantz & Co:s mekaniska verkstad efter svågern Helge Palmcrantz död. Sedan Thorsten Nordenfelt 1886 köpt upp företagets vapenavdelning under namnet Stockholms vapenfabrik var Winborg direktör för bolaget 1887–1905 och kassör 1896–1900. Han startade även tillverkning av elektriska maskiner, och tillhörde pionjärerna för anläggande av elektrisk belysning (i Kungliga teatern 1885 och senare i Falun och Eskilstuna), gjorde på 1880-talet kostsamma flygmaskinsexeperiment och anlade Liljeholmens stubinfabrik, vars tillverkning också omfattade isoleringstråd och bindgarn. Winborg var även styrelseledamot i Stockholms stads uppfostringsanstalt för gossar och i Stockholms borgarskola, och han grundade Palmcrantz & co:s skolverkstad, en föregångare till senare tiders yrkesskolor. Dessutom var han bland annat stadsfullmäktig i Stockholm 1874–1888, ledamot av drätselnämnden 1875–1883 och ledamot av andra kammaren under majriksdagen 1887.

Källor

Noter

Vidare läsning

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Personer från Ransbergs socken
Födda 1832
Avlidna 1918
Män
Johan Magnus Wikström

Johan Magnus Wikström, född 5 maj 1818 i Kville församling, Göteborgs och Bohus län, död 29 juni 1875 i Naverstads församling, Göteborgs och Bohus län, var en svensk lantbrukare och riksdagsman.

Referenser

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Födda 1818
Avlidna 1875
Män
Personer från Kville socken
Oswald Wikström

Per Olof Oswald  Wikström (i riksdagen kallad Wikström i Söderhamn), född 7 juni 1845 i Rödöns socken, Jämtlands län, död 19 juni 1909 i Adolf Fredriks församling, Stockholm, var en svensk borgmästare och riksdagsman. Han var far till Einar och Thorsten Wikström.

Wikström studerade vid Östersunds läroverk 1854–1861, inskrevs vid Uppsala universitet 1862, avlade juridisk preliminärexamen 1863 och hovrättsexamen 1865. Han blev auskultant i Svea hovrätt 1865, e.o. notarie 1867 , var t.f. domhavande 1870–1872, blev vice häradshövding 1871 samt rådman och notarius publicus i Söderhamn 1872. Han var borgmästare i Söderhamn 1887–1909 samt landstingsman för Gävleborgs län 1889–1904. Han var riksdagsledamot i andra kammaren för Söderhamns valkrets 1894–1896. Han ligger begravd i Söderhamn.

Referenser 
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1992), band 5, s. 181

Noter

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Svenska kommunalpolitiker
Söderhamns borgmästare
Personer från Rödöns socken
Födda 1845
Avlidna 1909
Män
Carl Wikström (riksdagsman)

Bengt Johan Carl Wikström (i riksdagen kallad Wikström i Trossnäs), född 5 mars 1821 i Vänersborg, död 12 december 1885 i Uppsala, var en svensk auditör och riksdagsman.

Wikström avlade 1842 examen till rättegångsverken. Han blev 1846 auskultant i Svea hovrätt och 1849 extra ordinarie notarie där. Han var 1851–1873 auditör vid Värmlands fältjägarregemente. Han var kommunalordförande samt godsägare i Trossnäs i Värmland. I riksdagen var han ledamot av andra kammaren 1870–1872, invald i Mellansysslets domsagas valkrets.

Källor

Noter

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Personer från Vänersborg
Födda 1821
Avlidna 1885
Män
Olof Wikström

Olof Wikström, född 15 november 1826 i Östersunds församling, Jämtlands län, död 27 april 1900 i Västerlövsta församling, Västmanlands län, var en svensk läroverkslärare och riksdagsman från mars 1871 till  1872.

Wikström är begravd på Västerlövsta kyrkogård.

Referenser 
 
 Olof Wikström på Gravar.se

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Personer från Östersund
Födda 1826
Avlidna 1900
Män
Mats Källblad

Mats Arne Göran Källblad, född 4 januari 1969, är en svensk serieskapare, illustratör och musiker. Han är uppvuxen i Osby i norra Skåne, en miljö som han beskrivit i ett antal seriealbum. Annars är han mest känd för serierna Sture Stelben och Vimmelgrind.

Biografi 
I sin produktion (som han tidigare publicerat under namnet Mats Kjellblad) skildrar han ofta arbetarklassen på landsbygden och utgår då från sin egen uppväxt.

Seriefiguren "Isak", som 1995 presenterades i albumdebuten Garagedrömmar, har därefter återkommit i Vakna laglös och Lång väg tillbaka. 2014 publicerades de tre i samlingsvolymen Hundra år i samma klass, vilken två år senare kompletterades av CD-volymen med samma namn. Den innehåller egenproducerad musik av hobbymusikern Källblad, som spelat i band inom både punk och country.

Källblad har även skapat serier som Polly och Lukas. Sedan 1992 ritar han löpande serien Sture Stelben i tidningen MC-Folket, som tillsammans med albumserien Vimmelgrind kanske är hans mest kända serier. 

Förutom de egna seriealbumen har han sedan slutet av 80-talet medverkat i ett flertal serietidningar, exempelvis Svenska Serier, Seriemagasinet, 91:an, Larson!, Uti vår hage och Galago. Som illustratör har han bland annat samarbetat på motorcykelböcker, "dassböcker" och återkommande tecknat för Dagens Nyheters lördagskryss.

Källblad har bland annat mottagit Urhunden 1996, för seriealbumet Garagedrömmar, Adamsonstatyetten 1998 samt Unghunden 2002.

Bibliografi
Nedan listas bokutgåvor och bokserier efter första utgivningsår. Det handlar om seriealbum/serieböcker, om inget annat anges.

Egna produktioner 
 (serien om Isak och Molly)
1995 – Garagedrömmar, Optimal Press, 
1996 – Vakna laglös, Optimal Press 
2011 – Lång väg tillbaka, Optimal Press, 
2014 – Hundra år i samma klass, Galago/Ordfront,  (utökad samlingsvolym)
Sture Stelben
1996 – Sture Stelben: raka rör
2002/2003 – Sture Stelben: 1997-2002, SMC, 
2008 – Sture Stelben: irrfärder, 
1998 – Den märkliga historien om Allan Röde, Seriefrämjandet, 
Vimmelgrind
1999 – Dillfälten, Jemi, 
2000 – Mutterloppet, Bonnier Carlsen, 
2007 – Det stora snöovädret, Komika, 
2003 – Sigvard, Seriefrämjandet, 
2018 – Lukas: 25 år mellan stad och land, Cobolt, 
2020 – Polly tar ingen skit, Albumförlaget,

Samarbeten och egna tidningar (urval) 

 2001 – Färdiga dassboken: en nödvändig bok, Bonnier Carlsen (med Martin Harris och Johan Andreasson), 
 2004–2005 – Kustom #1–2 (tidning, Outlaw Comics)
 2006 – Sista resan, Dingle: Rio kulturkooperativ (med Ingegerd Johansson och Jan Leek),

Utmärkelser 
 1996 – Urhunden för seriealbumet Garagedrömmar
 1998 – Adamsonstatyetten
 2000 – Agust & Lotta-priset för serien Sture Stelben
 2002 – Unghunden för serien Vimmelgrind

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Födda 1969
Svenska serieskapare
Män
Levande personer
Personer från Osby
Unghundenvinnare
Domkyrkobrunnen

Domkyrkobrunnen, är ett brunnshus på Domkyrkoplanens sydvästra sida, vid Västra Hamngatan i centrala Göteborg. Brunnen blev den 21 december 1973 byggnadsminne enligt Kulturmiljölagen. 

Brunnen uppfördes år 1816, ritades av stadsarkitekten Jonas Hagberg och var ett tappställe till vattenledningen från Kallebäcks källa. I början av 1890-talet ville man riva brunnshuset, men en motaktion räddade den och istället restaurerades den 1894. Ursprungligen stod brunnshuset alldeles vid kanten av Västra Hamngatan, men sedan Västra Hamnkanalen lagts igen 1905 flyttades det 1967 till sin nuvarande plats, där tidigare bysten av domprosten Peter Wieselgren stod. Domkyrkobrunnen restaurerades år 1993.

Domkyrkobrunnen ersatte ett tappställe i sten vid domkyrkans kyrkogårdsmur mot Kungsgatan, som redan 1789 anslutits till Kallebäcks källa.

Inskriptionen 
På brunnen finns följande inskription:

När dig lekamlig törst
till jordiskt watten drifver
Låt själen njuta det
som lifsens källa gifver
Det ena har du här
sök Templet som där står
Att blifva undervist
hur du det andra får

Referenser

Noter

Webbkällor 
 Domkyrkobrunnen, karta från Lantmäteriet. Läst 7 juli 2014.
 Beslut 21 december 1973 om byggnadsminne för “Domkyrkobrunnen”, Bebyggelseregistret, Riksantikvarieämbetet. Läst 7 juli 2014.

Tryckta källor 
Hus för hus i Göteborgs stadskärna, red. Gudrun Lönnroth, Göteborgs Stadsbyggnadskontor & Göteborgs Stadsmuseum, Grafikerna Livréna i Kungälv, Göteborg 2003  ISSN 1404-9546, s. 215.

Vidare läsning

Externa länkar 

Byggnader och anläggningar i Göteborg
Inom Vallgraven
Byggnader ritade av Jonas Hagberg
Byggnadsminnen i Göteborgs kommun
Arkitektur i Göteborg
Göteborg under 1800-talet
Vattenkällor i Sverige
Silver Spoons & Broken Bones

Silver Spoons & Broken Bones är det brittiska rockbandet Stone Gods debutalbum. Albumet släpptes den 7 juli 2008, genom skivbolaget Play It Again Sam. Albumets första singel, Knight of the Living Dead, släpptes 23 juni i downloadformat. Två av låtarna, Burn the Witch och You Brought a Knife to a Gunfight, hade sedan tidigare givits ut på bandets limited edition EP Burn the Witch.

I början av juni 2008 hade albumet läckt ut på så kallade torrent-sidor.

27 oktober 2008 gavs Don't Drink the Water ut som bandets andra singel.

Låtlista

Listplaceringar

Medverkande
Ed Graham - trummor 
Dan Hawkins - gitarr, kör
Toby MacFarlaine - bas, kör, akustisk gitarr
Richie Edwards - sång, gitarr

Övriga medverkande
Phil Wing - tamburin
Nick Brine - slagverk

Referenser

Album utgivna på PIAS Recordings
Brittiska musikalbum
Brittiska debutalbum
Musikalbum 2008
Gameplay

Gameplay (engelska för spelupplevelse, spelkänsla, spelupplägg, spelmekanik, spelsätt, spelstil, speltyp eller spelsystem) är en datorspelterm för en spelares totalupplevelse av ett datorspel.

Referenser 

Datorspelstermer
Lotta Skoglund

Lotta Inger Elisabeth Skoglund, född 13 april 1948, är en svensk journalist, TV-producent och författare.

Biografi

Yrkesliv 
Skoglund började arbeta som journalist 1974 och då som undersökande reporter på Pockettidningen R, en socialpolitisk kamptidskrift. Hon och fem andra reportrar tog sig in med falska papper på mentalsjukhuset Sundby för att avslöja hur mentalvården fungerade och inte fungerade 1975. Reportaget ledde till att mentalsjukvården organiserades om och efter detta anställdes hon av Aftonbladet och rekryterades till Sveriges radio. Sedan 30 år tillbaka arbetar Skoglund med redaktionen på Sveriges Radio P1. Hon har arbetat som reporter för Sveriges Televisions samhällsgranskande program Studio S, Uppdrag Sverige och Striptease. 

Åren 2009-2010 var hon chefredaktör för det populärvetenskapliga magasinet Vitalt Vetande, om hälsa. Tidningen placerade sig i nischen mellan de breda hälsotidningarna och de rent akademiska på området. 2010 belönades Vitalt Vetande med priset Guldbladet för bästa journalistik. Samma år las magasinet ned. Skoglund fortsätter därefter att göra webb-TV och skriva om hälsofrågor, bland annat för flera hälsotidningar. 

2011-2012, 2014 och 2015 arbetade Skoglund även bland annat med Gomorron Sverige och som redaktör för både Världens Barn och Nobelbanketten i SVT.

Producent 
1994 valde Skoglund att säga upp sin fasta anställning och starta eget bolag. Hon har fortsatt producera TV-program för public service, SVT och UR. Från 2004 har hon producerat program om vetenskap för UR och SVT. Sedan 2010 driver Skoglund sitt eget produktionsbolag, Science United AB, med populärvetenskap och samhällsjournalistik som specialitet.

Priser och utmärkelser 
År 2006 erhöll Skoglund pris för god, grävande vetenskapsjournalistik av Svenska föreningen för vetenskapsjournalistik för UR-programmet Magnetismens okända kraft.

Bibliografi (urval) 
Missfall - naturens ordning? [med Beatrice Nettelbrandt-Hogg] (1981)
Härliga tider - det handlar om oss mellan 40 och 60 (1992)
Lust & förmåga (1999)
Modern stenåldersmat (2004)
Verkställande kvinnor: att köpa och driva företag [reportage] (2010)
Våga fråga: om allt från löss till fotsvamp (2010)
Fortsättning följer - episod 60+ (2013)
Tillbaka till naturen - allt du glömt och lite till (2016)
Hjälpredan för diabetes typ -1 (2017)
En liten bok om artros (2023) Mondial

Filmografi (främst SVT-produktioner, urval)
 Festen, dokumentär där sex kvinnor träffades för första gången framför kameran. 
 Sex män och ett badkar, dokumentär och uppföljare till Festen.
 Dilemma
 Svenska Ljus
 Röster och pannkaka
 Tyvärr har min man flera fruar
 Det gäller livet 
 Pilsner & pannkaka: en film om företagsamhet och vägval (1999)
 Snillen Spekulerar (Nobelpristagarna samtalar) 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017

Svenska journalister under 1900-talet
Svenska författare under 1900-talet
Svenska TV-producenter
Kvinnor
Födda 1948
Levande personer
Yaqub Beg

Yaqub Beg, egentligen Yaqub beg Muhammed Badaulet, född 1820 i Tasjkent, död 30 maj 1877, var en uzbekisk (möjligen tadzjikisk) upprorsledare och härskare i Kashgar.

Yaqub Beg växte upp under enkla levnadsvillkor, och lär enligt ryska källor i sin ungdom ha uppträtt som batja (en ung pojke som dansar framför publik i kvinnokläder)<ref>'A. N. Kuropatkin: Kashgaria: eastern or Chinese Turkistan; historical and geographical sketch of the country, its military strength, industries, and trade (1882) (översatt till engelska av Walter E. Gowan) </ref>. Han kom sedan att nå en inflytelserik ställning genom guvernörens i Tasjkent giftermål med hans styvsyster.

1865 sändes han av sin härskare, khanen av Kokand, till Kashgar för att intervenera i det genom
dunganernas uppror från beroendet av Kina (Qingdynastin) lösryckta landet.

Yaqub Beg tillvällde sig emellertid (1865) en stark maktställning där för egen del och lät 1870 formligen utropa sig till furste av Östturkestan med titeln Ataliq ghāzi ("faderlig helig krigare"). Han kallades också ofta furste över Yetti sheher'', uigurska för "sju städer" vilka lydde under hans välde: Kashgar, Yarkant, Khotan, Kuchar, Aksu och Turpan.

Han gjorde även några erövringar österut, men förlorade dem 1876 till Zuo Zongtangs Qing-trupper och mördades 30 maj 1877 av en bland sina hovmän.

Referenser

Noter

Övriga källor 

Uzbekiska militärer
Födda 1820
Avlidna 1877
Män
WP:Projekt Kina
Personer från Tasjkent
Ebersteins armépris

Ebersteins armépris, eller som det fullständiga namnet lyder, John Ebersteins armépris på skidor, var den svenska militära skididrottens förnämsta trofé. Tävlingen kännetecknades av att vara oerhört påfrestande.

John Eberstein var svensk affärsman bosatt i Enfield, Middlesex i England. År 1918 donerade 50 000 kr till främjande av skidlöpningen inom armén. Enligt Ebersteins önskningar uppdrogs åt en styrelse på tre ledamöter att utarbeta bestämmelser för pengarnas användning, samt att sedermera genomföra det fastställda programmet.

Den första styrelsen utgjordes av översten och chefen för Jämtlands fältjägarregemente, Gösta Lilliehöök, samt majorerna Axel Klingenstierna och Bertil af Burén. Ordförande har senare i tur och ordning varit regementscheferna vid Jämtlands fältjägarregemente överstarna Törngren, Beskow och Stenbeck.

Styrelsen beslöt att donationen skulle användas till en årlig tävling i skidlöpning. Med hänsyn till förläggningsorter och möjligheterna till träning i skidlöpning indelades arméns truppförband i tre grupper: Norra, Mellersta och Södra gruppen.

Truppförbanden representerades av lag bestående av 1 officer, 1 underofficer på aktiv stat samt 1 stamanställd.  Den som en gång representerat sitt regemente fick senare ej deltaga i laget.
Tävlingarnas art fastställdes för varje treårsperiod och utgjorde till en början spårlöpning 30 km med fältutrustning (huvudtävling) samt en extra tävling i spårlöpning 7 km i svår terräng för de som fullföljt huvudtävlingen.

Priset till vinnande truppförband utgjordes av en statyett föreställande en skidlöpande fältutrustad soldat i fullt glid. Den var skulpterad av Carl Fagerberg. Plaketter med samma motiv delades ut till lagets medlemmar.

Svenska sportpriser
Benhinna

Benhinnan, latin: periosteum, är en tunn bindvävshinna som innehåller nerver, blodkärl och lymfkärl. Den finns runt benen. Eftersom den är väl innerverad uppkommer en stor del av bensmärtan som känns vid skelettrelaterade sjukdomar, eller slag mot ett ben, från benhinnan. Även det kompakta, yttre lagret av benet är innerverat och kan svara för viss smärta som uppkommer från ben.
Benhinna används också i folkmun som namn för främre skenbensmuskeln (m. tibialis anterior), muskeln främst på underbenet.

Se även 
 Benhinneinflammation

Källor 

Skelettet
Bindväv
Skidbindning

Skidbindning är en anordning med vilken man fäster en skida vid pjäxan. Det finns åtskilliga typer av skidbindningar för olika ändamål, och de har varierat i utförande genom åren. Till exempel finns skidbindningar för utförsåkning, längdskidåkning, telemark, snowboard med mera. Ett liknande system används vid randonné för att fästa skon vid pedalen.

Se även 
Näbbskor

Skidsport
Hakone

Hakone  är en landskommun (köping)  i Kanagawa prefektur i centrala Japan. Den har drygt  invånare.

Geografi 
Hakone ligger på ön Honshu ca 100 km sydväst om Tokyo på den sydöstra stranden av Ashino-ko (Ashinosjön). Kommunen består av delområdena Hakone, Moto-Hakone lite längre norrut och Hakone-en i nordväst. Administrativt tillhör Hakone Kanagawa prefektur.

Området är en del av Fuji-Hakone-Izu nationalpark och är ett populärt turistområde för den fina naturen och de många onsen (heta källor). Hakone ligger i en vulkandal på calderan till vulkanen Hakone-Yama och omgivningen är mycket bergig. Hakone-Yamas högsta topp kallas Kami-Yama och har en höjd på 1 438 m, övriga höga toppar är Komagatake på 1 357 m, Kintoki-Yama på 1 213 m, Kanmurigatake på 1 412 m och Myojinga-Dake på 1 169 m. Vid klart väder kan man även se Fuji som ligger ca 35 km nordväst om Hakone.

Vid toppen av Komagatake ligger shintohelgedomen Hakone Motomiya som kan nås via en linbana från centrala Hakone-en. Den mest kända jinjan och en av de äldsta i Kanto är Hakone Jinja. Den ligger mellan centrala Hakone och Moto-Hakone i ett skogsparti.

Området är även rikt på vulkanisk aktivitet och de kokande svavelkällorna vid Ōwakudani (Stora kokande dalen) är ett populärt turistmål.

Andra sevärdheter är det gamla kejsarpalatset Onshi-Hakone-Koen (Hakonepalatset) och dess park om cirka 16 hektar som ligger på en liten udde mellan centrala Hakone och Moto-Hakone, Chōkoku no mori bijutsukan (Hakone friluftsmuseum) som är ett konstmuseum och Hakone Seki-sho (Hakone gränsstation), en restaurerad regional gränsstation.

 Historia 
Templet Hakone Jinja uppfördes år 757 under ledning av prästen Mangan och är ett av de äldsta templen i Kantoregionen.

Under edoperioden gick "Tōkaidō" (Östra kustvägen, en av de 5 dåtida stora riksvägarna) från Edo till Kyoto genom Hakone som då fungerade som gränsstation mot Kantō-chihō (Kantoregionen), regionen öster om stationen. Gränsstationen Hakone Seki-sho byggdes 1619 och restaurerades 2007.Onshi-Hakone (Hakonepalatset) uppfördes år 1887 som japanska kejsarfamiljens sommarresidens. Efter andra världskriget öppnades parken för allmänheten.

Den 1 februari 1936 grundades Fuji-Hakone-Izu nationalpark där Hakoneområdet ingår. Chōkoku no mori bijutsukan'' (Hakone Friluftsmuseum) öppnades 1969 och var det första friluftsmuseet i Japan.

Se även
Skulpturparken Hakone

Noter

Externa länkar 

Hakones officiella webbplats (japanska)

Orter i Kanagawa prefektur
WP:Projekt Japan
Clazziquai

Clazziquai (hangul: 클래지콰이), även kända som Clazziquai Project, är ett sydkoreanskt fusionband bildat 2001.

Gruppen är en trio bestående av de två manliga medlemmarna DJ Clazzi och Alex Chu, samt den kvinnliga medlemmen Horan.

Biografi 
Bandet debuterade 2001, men blev inte känt förrän det gjorde soundtracket till den koreanska hitdramaserien My Lovely Samsoon, 2005. De har samarbetat med flera kända asiatiska artister, som till exempel M-flo, Loveholic, Epik High, Fantastic plastic machine. 2008 släppte Alex Chu sitt första soloalbum My Vintage Romance, det var ett album som skulle skilja hans musik från det elektriska popsoundet från clazziquai till en mer romantisk skiva full med budskap om kärlek och låtar om hur man dansar. I november 2008 släppte bandet en pre-release på sin nya låt Electronics, och återigen har Dj Clazzi bidragit med en ny genre till bandets redan flerinspirerade musik.

Medlemmar

Diskografi

Album

Singlar

Soundtrack

Källor 
Artistinformation och diskografi på MelOn

Externa länkar 
Officiell webbplats

Sydkoreanska musikgrupper
Musikgrupper bildade 2001
WP:Projekt Korea