kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ulf K. Nordenson

Ulf Krister Nordenson, född 20 maj 1924 i Sofia församling, Stockholm, död 12 maj 2000 i Oscars församling i Stockholm, var ett svenskt justitieråd.

Nordenson var ordförande i 1977 års sexualbrottskommitté. Ulf K. Nordenson är även känd för att ha skrivit boken Trafikskadeersättning - Kommentarer till trafikskadelagen som utgör en grundpelare inom praktisk tillämpning av trafikskadelagen. Boken är dessutom i princip den enda i sitt slag och används av advokater, domstolar och försäkringsbolag.

Privatliv 
Nordenson var son till Harald och Clare Nordenson. Han var gift med Skansen-chefen Eva Nordenson; tillsammans har de barnen kulturjournalisten Magdalena Nordenson, skådespelaren Jacob Nordenson samt sonen Per Nordenson. 

Ulf K. Nordenson är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor 

Justitieråd i Högsta domstolen (Sverige)
Jurister från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1924
Avlidna 2000
Män
1977 års sexualbrottskommitté

1977 års sexualbrottskommitté tillsattes efter den kritik som riktats mot sexualbrottsutredningen.

Regeringen beslutade den 3 februari 1977 att tillsätta en kommitté med uppdrag att se över lagstiftningen om sedlighetsbrott. Till ledamöter i kommittén utsåg justitieminister Sven Romanus justitierådet Ulf K. Nordenson (ordförande), riksdagsledamöterna Gunilla André (c) och Eva Hjelmström (vpk), politices magister Bengt Mårtensson (m), avdelningschefen Turid Ström (s) samt skyddskonsulenten Stina Svegland (fp). Svegland ersattes från den 24 november 1979 av Britta Bergström (fp) som ledamot. Den 15 december 1980 ersattes Nordenson av hovrättslagmannen Johan Lind som kommitténs ordförande.

Experter i kommittén var kriminologen Leif G.W. Persson (från  7 juni 1977), docenten Rita Liljeström (från 14 februari 1978), hovrättsassessorn Anita Meyerson (från 1 oktober 1979) och socionomen Eva Hedlund (från 8 februari 1980).

I december 1982 lämnade kommittén sitt betänkande Våldtäkt och andra sexuella övergrepp (SOU 1982:61).

Källor
Riksföreningen stödcentrum mot incest

Statens offentliga utredningar
Vadarbyxor

Vadarbyxor är vattentäta hängselbyxor med fastsvetsade vattentäta stövlar. Konstruktionen gör det möjligt att vada ut i bröstdjupt vatten utan att bli blöt.

Vadarbyxor bärs utanpå all annan klädsel, inklusive varma och vattenavvisande ytterkläder som termobyxor eller overall, och används vid arbeten i vattenfyllda utrymmen, t.ex. avloppssystem, reningsverk och tunnlar, samt vid arbeten i sjöar, bäckar, djupare pölar och träsk. Som fritidskläder används vadarbyxor vid (flug-)fiske i vattendrag och sjöar samt vid grottforskning.

Vadarbyxor är vanligtvis tillverkade av PVC-belagd textil (galon), gummi eller neopren. De fastsvetsade stövlarna är så gott som uteslutande tillverkade av gummi.

En variant på vadarbyxor är vadarstövlar. Vadarstövlar täcker dock enbart benen, och möjliggör därför endast vadande i benhögt vatten utan att bli blöt.

Liknande byxor men utan fastsvetsade stövlar, kallas normalt galonbyxor (oavsett vilket material de är tillverkade av).

Externa länkar 

Ytterkläder
Fiske
Byxor
Skyddsutrustning
Otto Malm

Otto August Malm, född den 25 juli 1838 i Jakobstad, död där den 25 november 1898, var en finländsk skeppsredare, köpman och donator. Vid sin död var han Finlands rikaste man.

Han ärvde efter sin far kommerserådet Peter Malm en betydande förmögenhet, som han i hög grad förökade. Han erhöll kommerserådstitel 1881. I sin fädernestad utövade han stort inflytande. Malm, som tidigare ihågkommit denna med donationer, skänkte 1885 200 000 mark till en bibana till Jakobstad. Genom testamente av 23 november 1898 gjorde han storartade donationer: 350 000 mark anslogs för ett kommunalt sjukhus i Jakobstad och lika mycket för dess underhåll, ävensom 300 000 mark att användas för stadens ändamål (disponeras för stadens förskönande och för bildningssyften). Den största dispositionen utgjorde en fond av 2 miljoner mark för befrämjande av högre undervisning, folkbildning, inrättningar för allmänt väl samt för forskning. Fonden förvaltas av en sig själv kompletterande nämnd. Medlen har använts att understödja skolor, välgörenhetsföreningar, sanatorier med mera.

Källor

Externa länkar 

 http://www.ottomalm.fi Otto A. Malm donationsfond
 

Födda 1838
Avlidna 1898
Finländska donatorer
Personer inom Finlands näringsliv under 1800-talet
Män
Personer från Jakobstad
Finlandssvenskar inom näringslivet
Klockgavel

En klockgavel är hos kyrkobyggnader en mer ekonomisk ersättning för ett kyrktorn och den liknar i viss mån en takryttare. Den består av en murad gavel som reser sig över kyrkans västmur. I gavelns murverk finns öppningar, där kyrkklockorna hänger. Bakom dem, ovanför kyrktaket, finns oftast en balkong med plats för ringare.

Klockgavlar finns i allmänhet på kyrkor i länder vid Medelhavet, till exempel i Spanien, Grekland, Frankrike, Italien liksom i Latinamerika med flera ställen.

Bildgalleri över klockgavlar i Spanien

Referenser

Externa länkar

Kyrklig exteriör
Begrepp inom arkitektur
Klocktorn
Faïza Guène

Faïza Guène (född 7 juni 1985 i Bobigny, en förort till Paris) är en fransk författare och filmare med algerisk bakgrund.

Biografi 
Som tonåring deltog Guène i en skrivarkurs och läraren lämnade hennes manus vidare till sin syster, som var förlagsredaktör. Debutromanen Kiffe Kiffe i morgon (original Kiffe kiffe demain) utkom 2004 och blev en succé. Faïza Guène sågs som en representant för Förortsfrankrike, och en del kritik har framförts mot att hon skrivit på förortsslang i stället för på klassisk franska.

I romanen "Kiffe Kiffe i morgon" berättar den 15-åriga Doria om sitt liv i förorten. För författaren var det viktigt att visa vardagen i förorten, inte bara våld och kriminalitet som tidningarna skriver om.

Guène var en av de 39 arabiska författare under 40 år som valdes ut till antologin Beirut 39, huvudprojektet när Beirut var Unescos bokhuvudstad 2009.

Filmografi 
Rumeurs, 2002 (kortfilm)
Mémoires du 17 octobre 61, 2002 (dokumentärfilm om Massakern i Paris 1961)
Rien que des mots, 2004 (kortfilm)

Bibliografi 
Kiffe kiffe demain. 2004. Utgiven på svenska 2006 av Norstedts förlag, svensk titel: Kiffe kiffe imorgon. Översättning av Lotta Riad.
Du rêve pour les oufs. 2006. Utgiven på svenska 2008 av Norstedts förlag, svensk titel: Drömmar för dårar. Översättning av Lotta Riad.
Les gens du Balto. 2008. Utgiven på svenska 2010 av Norstedts förlag, svensk titel: Sista beställningen på Balto. Översättning av Lotta Riad.
Un homme ça ne pleure pas. 2015. Utgiven på svenska 2015 av Nordstedts förlag, svensk titel: En riktig man gråter inte. Översättning av Lotta Riad.

Antologi

Priser och utmärkelser 
 Peter Pan-priset 2007

Referenser

Externa länkar 

Franska författare
Franskspråkiga författare
Kvinnor
Födda 1985
Levande personer
Personer från Bobigny
Historieforum Västra Götaland

Historieforum Västra Götaland är en förening som vill försöka hävda och inspirera till en ökad forskning om västsvensk historia.  Föreningen har ett eget bokförlag som skall underlätta för en forskare att bli publicerad om forskarens resultat bedöms som angelägna. Föreningen utger också en tidskrift. 

Föreningen bildades 1999 av bland andra Verner Lindblom. Nuvarande ordförande är Morgan Nilsson.

Referenser

Externa länkar
 Historieforumets webbsajt
 Förlagets böcker enligt Libris

 
Intresseföreningar i Sverige
Västsvensk förhistoria
Organisationer bildade 1999
Sofia Ledarp

Sofia Marianne Papadimitriou Ledarp, född 8 april 1974 i Hägersten, Stockholm, är en svensk skådespelare.

Biografi 
Ledarp är uppvuxen i Stockholm. Hennes far var arbetskraftsinvandrare från Grekland som arbetade inom Stockholms nattklubbsvärld. Hon studerade vid Teaterhögskolan i Luleå år 1996–2000. Sedan har hon arbetat vid bland annat Stockholms Stadsteater och Dramaten. Hon TV-debuterade 2001 i TV-serien Världens minsta lillasyster. Efter ytterligare roller i TV-serier filmdebuterade hon 2006 i Varannan vecka. 2007 gjorde hon rollen som Lena i Den man älskar. För denna roll mottog hon TV4:s filmpris Guldsolen 2007 och en Guldbagge i kategorin bästa kvinnliga huvudroll för samma rollprestation. Hon fick även pris internationellt vid festivaler i Genève och Köpenhamn. 2008 belönades hon med Kurt Linders stipendium.

2009 gjorde hon rollen som Malin Ek i de tre filmerna i Millennium-serien. Hon medverkade även i flera TV-serie och filmer, däribland Oskyldigt dömd (2008–2009), Guds tre flickor (2009–2010), Kommissarien och havet (2008–2014), Cockpit (2012), Hinsehäxan (2012), Fröken Frimans krig (2013–2017) och House of Fools (2014).

Hon medverkade sommaren 2016 i TV-programmet Stjärnorna på slottet som sändes i januari 2017.

Privatliv 
Sofia Ledarp är sambo med dansaren Tobias Norenstedt (född 1971), med vilken hon har en son. Hon har även en son i ett tidigare förhållande med den danske filmfotografen Erik Molberg Hansen.

Filmografi (i urval) 

 (röst)

 (röst)

 (Julkalender)

Teater

Referenser

Externa länkar 

 
 
 

Kvinnor
Födda 1974
Svenska skådespelare
Levande personer
Guldbaggen för bästa kvinnliga huvudroll
Skådespelare från Stockholm
Deltagare i Stjärnorna på slottet
Mutsu Munemitsu

Mutsu Munemitsu, 20 augusti 1844, död 24 augusti 1897, var en japansk statsman och diplomat.

Mutsu tillhörde en gren av den mäktiga Tokugawasläkten. Efter en resa i Europa började han sin offentliga bana i utrikesdepartementet och provinsialförvaltningen. Sedan senaten upprättats 1874, kallades han till dess sekreterare; som sådan hade han betydande andel i införandet av den nya strafflagen efter franskt mönster.

Emellertid blev han, som tillhörde krigspartiet i fråga om Korea och invecklats i stämplingar mot regeringen, 1878 dömd till fem års straffarbete, men benådades 1882.

1886 anställdes han åter i utrikesdepartementet och var 1888-90 sändebud i Washington. Vid de parlamentariska stridernas början inkallades han i ministären som jordbruksminister.

1892-96 var han utrikesminister i Ito Hirobumis kabinett och åstadkom jämte denne Shimonosekifördraget med Kina. En stor diplomatisk framgång för Mutsu var fördraget med England angående avskaffande av britternas konsularjurisdiktion i Japan. På grund av lungsjukdom måste han i maj 1896 dra sig tillbaka. En staty av Mutsus staty stod en gång utanför utrikesministeriet i Tokyo och en staty av honom står fortfarande i Shimonoseki.

Källor

Verk
Mutsu, Munemitsu. Kenkenroku: A Diplomatic Record of the Sino-Japanese War, 1894-95. Translated by Gordon Mark Berger. Princeton, NJ: Princeton University Press, 1982.

Externa länkar

Japans utrikesministrar
Japanska politiker under 1800-talet
Japansk adel
Födda 1844
Avlidna 1897
Män
Personer från Wakayama prefektur
WP:Projekt Japan
Sävast AIF

Sävast AIF (SAIF) är en fotbollsförening i Sävast utanför Boden. Föreningen bildades 1977.

Sävast AIF:s hemmaplan är Tallvallen. Högsta resultat i seriesystemet var 2006, då man deltog i  division 2.

Externa länkar
Sävast AIF Fotboll

Sport i Bodens kommun
Fotbollsklubbar i Sverige
Sportklubbar i Bodens kommun
Sävast
Tamanhalvön

Tamanhalvön (uttal: ta'man-) är en halvö i Krasnodar kraj i sydvästra Ryssland. Den är belägen mellan Azovska sjön i norr och Svarta havet i söder, mittemot Kertjhalvön (på andra sidan Kertjsundet), vilken är en del av Krimhalvön. Den är 30 kilometer lång i öst-västlig riktning och som mest 12,9 kilometer bred i nord-sydlig riktning.

På halvön finns mindre lervulkaner samt fyndigheter av naturgas och petroleum.

Historia
På 600-talet f.Kr. etablerades flera grekiska kolonier på Tamanhalvön.

Den moderna tätorten Taman (numera en mindre hamnstad) utvecklades på 900-talet e.Kr. till ett lokalt feodalt centrum. Detta omvandlades på 1200-talet till en befäst stödjepunkt för Republiken Genua.

1482 övergick orten/halvön till Osmanska riket. 1774 övergick den i rysk ägo.

Demografi och geografi
Halvön omfattar den västra halvan av Temrjukskij rajon (Temrjukskijdistriktet) inom Krasnodar kraj i sydvästligaste Ryssland. Centralorten i distriktet är Temrjuk öster om själva halvön.

Tamanhalvön omges på tre sidor av vatten. Den sticker ut mellan de stora vattenytorna Azovska sjön i norr och Svarta havet i söder, och endast Kertjsundet skiljer halvön från Krimhalvön i väster. Över sundet finns en bro, som underlättar transporterna mellan Krim och övriga Ryssland.

Referenser

Halvöar i Ryssland
Guido Marini

Guido Marini, född 31 januari 1965 i Genua, är en italiensk romersk-katolsk präst och biskop av Tortona. Marini biskopsvigdes av påve Franciskus i Peterskyrkan den 17 oktober 2021.

Marini var påvlig ceremonimästare från 2007 till 2021.

Bilder

Källor

Noter

Webbkällor

Externa länkar

Födda 1965
Italienska romersk-katolska biskopar
Män
Levande personer
Alumner från Påvliga Lateranuniversitetet
Personer från Genua
Lars-Erik Wolfbrandt

Lars-Erik Ragnar Wolfbrandt, född 8 december 1928 i Forshems församling, Skaraborgs län, död 23 mars 1991 i Längbro församling, Örebro
, svensk sprinter/medeldistansare (400 meter, 800 meter). 

Han tävlade Örebro SK. Wolfbrandt utsågs 1949 till Stor grabb nummer 145 i friidrott. Lars-Erik Wolfbrandt tog bronsmedalj vid OS i London 1948 på stafett 4x400 meter. Vid EM 1950 vann han brons både på 400 meter individuellt och i stafett 4x400 meter. Han hade det svenska rekordet på 400 meter åren 1953 till 1958.

Karriär

1948 vann Wolfbrandt SM på 200 meter med tiden 22,5. Han var även med i OS i London där han deltog i det svenska stafettlaget som tog brons på 4x400 meter (de andra var Kurt Lundquist, Folke Alnevik och Rune Larsson)

Vid SM 1949 vann han ytterligare ett guld på 200 meter (tid 22,4). Han tog även hem 400 meter detta år (på 48,4).

1950 vann han åter 400 meter på SM, denna gång på 48,2. Vid EM i friidrott i Bryssel detta år tog han bronsmedalj på 400 meter. Han vann (ihop med Gösta Brännström, Tage Ekfeldt och Rune Larsson) även en bronsmedalj i stafett 4x400 meter.

Vid OS i Helsingfors 1952 blev Wolfbrandt utslagen på 400 meter men kom åtta på 800 meter.

Den 5 maj 1953 i Örebro slog Wolfbrandt Sven Ljunggrens svenska rekord på 400 meter från 1943 (47,5) med en tiondel. Han fick vara ensam om rekordet i en vecka innan Gösta Brännström tangerade det. Senare (1958) tangerades det även av Alf Petersson som därefter även förbättrade det.

Vid SM 1954 vann han en tredje gång guld på 400 meter, med 48,3. Han deltog detta år också i stafettlaget på 4x400 meter vid EM i friidrott i Bern. Laget tog en fjärdeplats.

Referenser

Källor

Swedish Athletic Page
Stora grabbar

Noter 

Födda 1928
Avlidna 1991
Svenska kortdistanslöpare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1948 från Sverige
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1948
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1948
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1952 från Sverige
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1952
Män
Svenska mästare i kortdistanslöpning
Personer från Forshems socken
Paula Fox

Paula Fox, född 22 april 1923 i New York, död 1 mars 2017 i Brooklyn i New York, var en amerikansk författare som bland annat skrivit ungdomsboken Slavskeppet från år 1986. Hennes vuxenromaner, till exempel Desperate characters, återupptäcktes av författaren Jonathan Franzen som i förordet till nyutgåvan skriver att romanen "är bättre än något av hennes samtida författare Roth, Bellow eller Updike".

Bibliografi (utgivet på svenska) 
1986 – Slavskeppet (original: The Slave Dancer)
1987 – Månskenspappan (original: The Moonlight Man)
1992 – Byn vid havet (original: The Village by the Sea)
2014 – Förtvivlade människor (original: Desperate Characters)

Priser och utmärkelser 
1974 – Newberymedaljen
1978 – H.C. Andersen-medaljen

Noter

Externa länkar 
 Jonathan Franzen har lånat mest från Paula Fox
 Guardian: A qualified optimist

Engelskspråkiga författare
Födda 1923
Amerikanska författare av barn- och ungdomslitteratur
Kvinnor
Avlidna 2017
Carl Wunsch

Carl Wunsch, född 5 maj 1941 i Brooklyn, New York, är en amerikansk oceanograf. Fram till sin pensionering 2013 var han professor i oceanografi vid Massachusetts Institute of Technology, 1976–2012 som Cecil and Ida Green Professor of Physical Oceanography.

Wunsch har bland annat varit en pionjär för förståelsen av de fysikaliska processer som påverkar ljudutbredning i havet, inklusive havets temperatur.

En del av hans arbeten har bäring på klimatfrågor, inklusive havsströmmars påverkan på klimatet, och han medverkade i filmen Klimatförändringarna – en bluff? (The Great Global Warming Swindle). Han har dock tagit avstånd från det sätt som han återgavs i den färdiga versionen, och menar att hans uppfattningar redigerades på ett missvisande sätt och sattes in i ett felaktigt sammanhang.

Källor

Externa länkar 
Carl Wunschs webbsida hos MIT

Födda 1941
Amerikanska oceanografer
Män
Levande personer
Alumner från Massachusetts Institute of Technology
Eintracht Wetzlar

Eintracht Wetzlar, Eintracht Wetzlar 1905 e.V., tysk fotbollsklubb i Wetzlar, Tyskland

Eintracht Wetzlars klubbmärke består av en örn.

Kända spelare 
 Nia Künzer

Externa länkar
 Officiell webbplats 
 Eintracht Wetzlar at Weltfussball.de 
 Das deutsche Fußball-Archiv  historiska tyska serietabeller

Fotbollsklubbar i Tyskland
Wetzlar
Sportklubbar bildade 1905
Sportklubbar i Hessen
SIG (musikgrupp)

SIG är ett finskt pop-band från Reso i Finland, grundat år 1978. Bandets två mest kända låtar är Tiina menee naimisiin, Vuosisadan rakkaustarina och Hyvää syntymäpäivää.

Diskografi 
 Matkalla maineeseen (1980)
 Sudet (1981)
 Vuosisadan rakkaustarina (1982)
 Syke (1984)
 Unelmia (1985)
 Purppura (1986)
 Rakkauden sävel (1995)
 Kansanlauluja kaupungeista (1998)
 Suomalainen pop-levy (2003)

Medlemmar

1978–1979
 Matti Inkinen (sång)
 Timo Kilpinen (gitarr)
 Moko Karttunen (bas)
 Matti Ranta (trummor)
 Juha Oksanen (synth)

1979–1981
 Matti Inkinen (sång)
 Timo Kilpinen (gitarr, bas)
 Rauno Linja-aho (gitarr)
 Ari Hemmilä (bas)
 Matti Ranta (trummor)
 Juha Oksanen (synth)

1981–1987
 Matti Inkinen (sång)
 Rauno Linja-aho (gitarr)
 Ari Hemmilä (bas)
 Jukka Merisaari (trummor)
 Juha Oksanen (synth)

1995–1996
 Matti Inkinen (sång)
 Erkka Makkonen (gitarr)
 Karhu Hiltunen (bas)
 Eero Valkonen (trummor)
 Seppo Wahl (synth)

1997–1999
 Matti Inkinen (sång)
 Jukka Vehkala (gitarr)
 Karhu Hiltunen (bas)
 Teppo Seppänen (gitarr, trummor)

2000

 Matti Inkinen (sång)
 Erkka Makkonen (gitarr)
 Ari Hemmilä (bas)
 Jukka Merisaari (trummor)
 Juha Oksanen (synth)

2003–2009
 Matti Inkinen (sång)
 Erkka Makkonen (gitarr)
 Jouni Salovaara (bas)
 Jukka Merisaari (trummor)
 Juha Oksanen (synth)

2009–
 Erkka Makkonen (gitarr)
 Jouni Salovaara (bas)
 Jukka Merisaari (trummor)
 Juha Oksanen (synth)

Externa länkar 
 SIGpop.net

Finländska musikgrupper
QSIG

QSIG är ett ISDN-baserat kommunikationsprotokoll som används för att etablera, underhålla och öppna kanaler för transport av information mellan olika PBX:er.

Telekommunikation
Bad Hersfeld

Bad Hersfeld är en stad i det tyska distriktet (Landkreis) Hersfeld-Rotenburg i förbundslandet Hessen. I staden finns Europas största ruin av en kyrka som byggdes under stilepoken romanik. Staden är en kurort och sedan 1951 hölls varje år teaterfestspelen i Bad Hersfeld. Staden hette fram till 1951 Hersfeld, men antog därefter samma namn som hälsobrunnen, Bad Hersfeld.

Geografi 

Bad Hersfeld ligger i en sänka som skapades av floden Fulda. Den lägsta punkten ligger 195 meter över havet och den högsta cirka 400 meter över havet. Staden ligger 52 km söder om Kassel, 36 km norr om Fulda och 45 km väster om Eisenach.

Bad Hersfelds gamla staden har en oval form med en längd av ungefär 1000 meter från öst till väst och en bredd av 500 meter från nord till syd. Gamla staden är ganska väl avgränsad från övriga bebyggelsen på grund av att en trafikled ligger över den gamla vallgraven.

Klimat

Historia 

Hersfeld började med en munk som bosatte sig där och ärkebiskopen Lullus som grundade ett benediktinkloster här omkring 742. För att hedra honom firar man Lullusfesten varje år med sin populär elden på salutorget. Bägge var elever till biskopen Bonifatius. Arkeologiska utgrävningar visade att människor redan tidigare bodde på samma ställe. 1038 påbörjades den stora klosterkyrkan som ersättning för en kyrka från 800-talet. Invigningen skedde 1144 under närvaro av kung Konrad III.

Hersfeld var fram till 1648 huvudort för det under klostret lydande riksomedelbara abbotstiftet.

I olika urkunder omnämndes Hersfeld 1142 som ort med marknadsrättigheter och 1170 som stad. Efter 1373 fick lantgreven av Hessen allt mer inflytande över staden och 1648 blev staden i samband med den Westfaliska freden officiellt en del av grevskapet. Under det sjuåriga kriget 1761 eldhärjades klosterkyrkan samt flera andra av klostrets byggnader och 1807 blev staden nästan förintad av Napoleons trupper.

1866 fick Hersfeld anslutning till järnvägsnätet, samtidigt som staden tillföll Preussen och 1938 byggdes en motorväg förbi staden. Utvecklingen till kurort började med upptäckten av en hälsokälla 1904.

Källor

Noter

Kommuner, köpingar och städer i Landkreis Hersfeld-Rotenburg
Hersfeld
De Geergymnasiet

De Geergymnasiet är en kommunal gymnasieskola belägen vid Södra Promenaden i Norrköping som har funnits sedan 1868.

Historia 
Trivialskola har funnits i Norrköping sedan 1500-talet. Efter ryssarna brände staden, och skolan, i början av 1700-talet återstartade skolan 1724. I anslutning till läroverksreformen 1849 bildade skolan på 1850-talet ett högre elementarläroverk som 1879 namnändrades till Norrköpings högre allmänna läroverk. Skolbyggnaden som fortfarande används invigdes 1868. 

1966 kommunaliserades skolan och fick året därpå namnet De Geergymnasiet. Studentexamen gavs från 1864 till 1968 och realexamen från 1907 till 1969.

Utbildningsprogram 
 ES Musik
 ES Film och Animation
 ES Dans och Koreografi
 ES Konst och Design
 ES Teater och Regi
 SA Medier och journalistik
 SA Samhällsvetenskap
 SA Beteendevetenskap
 HT Event och resor
 HU Kultur
 HU Språk
 Restaurang och livsmedel
 Fotboll
 Gysär - Hotell, restaurang och bageri
 Gysär - Individuellt program

Tidigare elever 
Bland tidigare elever märks
 Hannes Alfvén
Erik Aurelius
Gösta Bergman
Sten Bergman
Carl Bergsten
 Anders Borg
Björn Borg
Bengt Danielsson
Cecilia Edefalk
Bengt Edlén
Bo Ekelund
Albert Engström 
Torsten Fogelqvist 
Hans Furuhagen 
Göran Färm 
Ludwig Göransson 
Carl Hallendorff 
Curt Hartzell 
Pekka Heino 
Elof Hellquist 
Gunnar Henrikson 
Johan Hermelin 
Bo Holmberg 
Ivar Hylander 
Magnus Höjer 
Olov Janse 
Otto Janse 
Nils Jerring 
Sven Jerring 
Ove Kindvall 
Erik Kugelberg 
 Pekka Langer
Gustaf "Topsy" Lindblom
Hjalmar Lundgren
Birger Nerman
Einar Nerman
 Ture Nerman
Arthur Nordén
Benkt Norelius
Bengt E. Nyström
Owe Pellsjö
 Gunilla Persson 
Per-Gustaf Peterson 
Edward Ringborg 
Claes G. Ryn 
Philip von Schantz 
Ivar Swartling 
Carl Swartz 
Ole Söderström 
Leander Tell
Ylva Maria Thompson
Tony Thorén 
Georg Åberg 
Majken Åberg

Rektor
1880–1898 Edvard Engholm

Lektorer
1862–1898 Yngwe Nyberg
1873–1898 Edvard Engholm
1876–1898 Ludvig Eklund
1889–1898 Alfred Stenhagen
1895–1898 Herman Fröding
1895–1898 Johan Bergman
1896–1898 Anton Hacklin

Adjunkter
1864–1898 Petter Olsson

Musiklärare
1894–1898 Anders Nilsson

Teckningslärare
1889–1898 Emil Magnusson

Gymnastiklärare
1887–1898 Nils Lindhé

Elevföreningar 
 Bellmans Bröder och Ulla Winblads väninnor
 Fosterländska Förbundet Anno 1859
 De Geers Studentkommitté
 Ny Generation - skolans kristna skolgrupp
De queer - skolans HBTQAI+ skolgrupp
De Geers Cineastiska sällskap

Se även 

 Musikgymnasiet De Geer

Referenser

Noter

Övriga källor 
DeGeergymnasiets webbplats
På De Geergymnasiets tak finns ett observatorium med anor Norrköpings Tidningars artikelserie Stolta stad 1999-10-16 (PDF)

Externa länkar 

 	
Gymnasieskolor i Norrköping
Byggnader och anläggningar i Norrköping