kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Phodopus

Phodopus är ett släkte med gnagare inom hamsterfamiljen Cricetidae. Släktet består av tre arter som tillsammans med arterna inom släktet Cricetulus kallas för dvärghamstrar.

Arter inom släktet
Släkte Phodopus - "kortsvansade dvärghamstrar" 
Campbells dvärghamster (Phodopus campbelli) 
Roborovskis dvärghamster (Phodopus roborovskii) 
Rysk vintervit dvärghamster (Phodopus sungorus)

Utseende 
Dessa hamstrar når en kroppslängd (huvud och bål) av 53 till 102 mm, en svanslängd av 4 till 14 mm och en vikt av cirka 23 g (värde för Campbells dvärghamster). Hos vilda exemplar varierar ovansidans pälsfärg mellan gråaktig och gulbrun med rosa nyanser. Undersidans päls är vitaktig. De mörka och ljusa delarna av pälsen bildar varierande mönster. Vid öronen är utsidan svart och insidan vit. Vilda individer har dessutom vit nos, vita nedre kinder, vita extremiteter och vit svans. Hos flera exemplar förekommer en mörk längsgående strimma på ryggens topp. Liksom andra hamstrar har arterna stora kindpåsar för att bära födan. Antalet spenar hos honor är åtta.

Utbredning 
Medlemmar av släktet Phodopus lever i Centralasien. De vistas i gräsmarker och på sanddyner med glest fördelad växtlighet.

Levnadssätt 
Individerna är främst aktiva på tidiga morgonen och på kvällen. Exemplar av Phodopus sungorus kan under vintern tidvis inta ett stelt tillstånd (torpor). Arterna gräver komplexa tunnelsystem där de skapar ett förråd. De kan även använda bon som byggdes av pipharar. Födan utgörs av olika gröna växtdelar och av frön. Hos vilda honor av Phodopus campbelli förekommer avgränsade revir. Territorier av hannar och honor kan överlappa. För fortplantningssättet se arternas artiklar.

Referenser 

Cricetidae
Vellinge kommunvapen

Vellinge kommunvapen skapades av heraldikern Christer Bökwall efter kommunbildningen på 1970-talet. Trappgaveln i vapnet erinrar om byggnadsstilen i området, möllejärnet symboliserar jordbruket och sillarna fisket.

Blasonering
Blasonering: I blå sköld en genomgående trappgavel av silver, belagd med ett blått möllejärn och nedan åtföljt av tre sillar av silver, ordnade två och en.

Vapnet registrerades för Vellinge kommun hos PRV år 1975.

Bakgrund
När den nuvarande kommunen bildades, var det bara en av de ingående äldre kommunerna som hade haft vapen, nämligen Skanör med Falsterbo stad. Stadens vapen hade aldrig blivit formellt fastställt och det fanns därför varianter av det med olika detaljskillnader. Man beslöt att skapa ett nytt vapen som skulle kunna stå för hela den nya kommunen.

Det nya vapnet bygger delvis på Skanör med Falsterbo vapen, men formgivaren, heraldikern Christer Bökwall, tog upp motiv från hela bygden. Trappgavlar återfinns i borgruinen Månstorps gavlar liksom i gamla kyrkor och modernare järnvägsstationsbyggnader. Möllejärnet står för jordbruket och fiskarna för fisket. Mölla är det skånska ordet för kvarn och möllejärn är en typ av beslag som fixerar kvarnstenens nav i stenens rotation kring axeltappen.

Vapen för tidigare kommuner inom den nuvarande kommunen
Staden Skanör med Falsterbo var den enda av de tidigare kommunerna inom nuvarande Vellinge kommun som hade fört ett vapen. Detta var inte fastställt, men brukade oftast framställas så som det avbildas här. Blasoneringen (hämtad från statsheraldiker C.G.U. Scheffers Svensk vapenbok för landskap, län och städer) lyder: "I fält av silver en röd tretornad borg uppskjutande från en av vågskura bildad blå stam, belagd med fem fiskar av silver, ordnade tre och två."

Vapnet går tillbaka på sigillet för Skanör från 1608 och ett äldre sigill från 1421 innehåller också en borg. Det handlar dock inte om bilder av Skanörs slott utan om generiska borgbilder som var vanliga i städers vapen och sigill. I just Skanörs fall har det visat sig att förebilden snarast var den borg som avbildades i sigillet för Lüneburg på andra sidan södra Östersjön. Fiskarna i stammen står för att Skanör och Falsterbo länge var huvudorter för det skånska sillfisket.

Källor

 
Kommunvapen i Sverige
Heraldiska vapen med byggnader
Heraldiska vapen med fiskar
Pierre Paul Émile Roux

Pierre Paul Émile Roux, född 17 december 1853 i Confolens, departementet Charente, död 3 november 1933 i Paris, var en fransk bakteriolog.

Biografi
Roux blev 1877 assistent åt Louis Pasteur vid École normale supérieures i Paris kemiska laboratorium, där han med Charles Chamberland gjorde försök med mjältbrand och riktade uppmärksamheten på sig genom sina meddelanden till Académie des sciences. Vid stiftandet av Institut Pasteur 1888 anställdes han vid detta, blev efter Pasteurs död (1895) dess vicedirektor och 1904 dess chef. De undersökningar, som han där gjorde dels ensam, dels tillsammans med Chamberland, Ilja Metjnikov, Alexandre Yersin och andra och publicerade i "Annales de l'Institut Pasteur", behandlar i huvudsak rabies, difteri och stelkramp. I sina Contributions à l'étude de la diphthérie (i "Annales de l'Institut Pasteur", 1888-90) spred han ljus över difterins etiologi. Han fann, att i difterikulturer ett gift bildas, som ensamt, utan att bacillerna införlivas med djurkroppen, framkallar difteri, och kunde framställa detta gift 1889. Genom sitt antitoxin hästblodserum gjorde han mänskligheten en utomordentlig tjänst. Han blev ledamot av Vetenskapssocieteten i Uppsala 1896 och av Vetenskapsakademien i Stockholm 1901 samt tilldelades Copleymedaljen 1917.

Källor

Vidare läsning

Externa länkar 

Franska bakteriologer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1853
Avlidna 1933
Män
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Mottagare av Copleymedaljen
Torbjörn Kevin

Torbjörn Johan Vilhelm Kevin, född 1951 i Ekenäs (tätorten Ekenäs ingår numera i Raseborgs stad), är en finlandssvensk journalist som ägnat största delen av sitt journalistiska värv åt Åbo Underrättelser, först som redaktör och fram till pensioneringen våren 2014 som chefredaktör. Han har även hunnit med korta mellanspel som redaktionssekreterare på tidningen Västra Nyland och som chefredaktör på Jakobstads Tidning. Torbjörn Kevin är en av de mest aktade och prisbelönta politiska kommentatorerna i Svenskfinland. Därutöver är han en uppskattad föredragshållare. 

Kevin var Vegas sommarpratare år 2014 och 2022.

Utmärkelser 
Torbjörn Kevin fick motta Topeliuspriset 2001.

Bibliografi 
 1998 - Välj bort presidenten

Källor 
 Torbjörn Kevin på Ledarskapsakademins webbplats  Läst 1 februari 2012.
 Torbjörn Kevin på Libris söktjänst  Läst 1 februari 2012.

Noter 

Finländska chefredaktörer
Finlandssvenska journalister
Födda 1951
Män
Levande personer
Personer från Ekenäs
Sommarpratare 2014
Sommarpratare 2022
Kraakporslin

Kraakporslin är en grupp porslinsvaror som tillverkades under Mingdynastin (1368-1644) i huvudsak för export till den västeuropeiska marknaden. Porslinet är oftast av den blåvita underglaserade typen. Det blev först en handelsvara via portugisiska och spanska handelsfartyg, men den största mängden hanterades av det holländska Ostindiska kompaniet (Vereenigde Oostindische Compagnie, VOC, 1602-1798).

Namnet på exportporslinet kommer troligen av en holländsk tolkning av ordet carraca = Karack, som var den typ av fartyg portugiserna använde. Det finns nämnt i ett brev skrivet av en tjänsteman inom det holländska Ostindiska kompaniet i Batavia, daterat 1639. 
Holländarna startade handeln med Östasien i början av 1600-talet efter att den spanske kungen Philip II 1595 stängde de portugisiska hamnarna. Det var vid en auktion av Kraakporslin som kapats från portugisiska skepp av holländarna som porslinet visade sig vara attraktivt för en europeisk publik och det köptes för höga priser. Auktionen hölls i Middelburg 1602. 

Kraakporslinet köptes först av de rikaste men blev ganska fort även populärt i den holländska medelklassen och i övriga Västeuropa.

Porslin
Erik Wahlström

Erik Rafael Wahlström, född 13 maj 1945 i Helsingfors, är en finlandssvensk journalist och författare. 

Wahlström blev fil.kand. 1973. Han anställdes 1968 vid Hufvudstadsbladet, först som musikredaktör men han har sedermera verkat som kulturchef (1978-1983), allmän reporter (1984-1991) och chefredaktör (1997-2002) vid tidningen. Efter sitt chefredaktörskap har han varit vetenskapsredaktör vid samma tidning. 1991-1997 var han chefredaktör vid Finlands miljöcentral.

Wahlström första bok var Miljöhandboken (1989) och han har publicerat flera andra skrifter i miljöfrågor. Han skrev barnböckerna Gottfrid och Teodora (1993) och Jag - en pepparkaka (1995). Därefter skrev han för en vuxen publik med Den dansande prästen (2004), en roman om folkskolegrundaren Uno Cygnæus liv, som 2006 sattes upp som pjäs på Svenska Teatern. Hans burleska roman Gud (2006) tog fasta på det absurda i Gamla testamentet och framställde gud som en man av kött och blod som drevs av sina lustar. Romanen Flugtämjaren (2010) handlar om J.L. Runeberg och nominerades för Finlandiapriset i skönlitteratur.

Bibliografi
Miljöhandboken (1989) 
Gottfrid och Teodora (1993)
Miljörisker (1994)
Jag - en pepparkaka (1995)
Den dansande prästen (2004)
Gud (2006)
Flugtämjaren (2010)

Priser och utmärkelser
Publicistpriset 1989

Källor 

Finländska chefredaktörer
Finlandssvenska författare
Finlandssvenska journalister
Hufvudstadsbladet
Journalister från Helsingfors
Författare från Helsingfors
Födda 1945
Levande personer
Män
Sommarpratare 2018
Spjutmyra

Spjutmyra är en ödemarksby på gränsen till Dalarna, två mil ovanför Voxna Bruk i Ovanåkers kommun i Hälsingland. Som så många andra små byar avfolkades Spjutmyra när möjligheterna till bättre försörjning och bekvämare liv fanns inom räckhåll. De sista bofasta lämnade byn 1946. Idag finns bara ett sommarställe kvar. Under 1920-talet hade byn flera stora gårdar, egen skola m.m. Bilväg kom till byn mycket sent, dessförinnan bars eller släpades alla förnödenheter till platsen. Elektricitet har aldrig funnits i Spjutmyra.

Orter i Ovanåkers kommun
Lennart Pinomaa

Lennart Bernhard Pinomaa (Gulin fram till 1935), född 13 april 1901 i S:t Michel i Finland, död 13 januari 1996 i Helsingfors, var en finländsk teolog, teol.dr 1940. Han var kyrkoherdeadjunkt i Helsingfors 1934–1948 och professor i systematisk teologi vid Helsingfors universitet 1948–1968. Som forskare var han influerad av den s.k. lundateologin som bl.a. eftersträvade att lägga en vetenskapligt hållbar grund för det teologiska arbetet. Pinomaa skapade sig ett namn främst tack vare sina forskningar i Martin Luthers teologi. Om detta ämne publicerade han ett flertal vetenskapliga arbeten.

Bibliografi 
Der Zorn Gottes in der Theologie Luthers (1938)
Der existenzielle Charakter der Theologie Luthers (1940)
Die heiligen bei Luther (1977)

Finländska professorer i teologi
Födda 1901
Avlidna 1996
Män
Personer från Sankt Michel
Stefan Woody

Stefan Woody är en svensk musiker och kompositör som skrivit bland annat melodifestivalbidragen Innan alla ljusen brunnit ut med Anna Maria Espinosa 2010 och  Drop Dead med Missmatch 2007. Som musiker är han en flitigt musicerande trummis bakom ett stort antal artister men också som medlem i underhållningsbandet Cotton Club. Han har gjort musiken till filmen Hollywood Fat Life 2010 och den prisbelönade kortfilmen Holiday. 2013 gjorde Woody musik till filmen Bortkopplad av regissören Anna Duell.

Referenser 
 Sveriges Televisions webbsida - Melodifestivalen 2010

Svenska kompositörer under 2000-talet
Svenska musiker
Män
Levande personer
Hagshults flygbas

Hagshults flygbas  är en militär flygplats tillhörande Försvarsmakten och ligger ca 13 km nordost om Värnamo i  Småland.

Historik 
Efter att flygbasen stängdes för renovering 2006 kom den att återinvigas den 11 november 2008 efter att renoverats och försetts med ny drivmedelsanläggning samt dränering av bansystemet, då banan tidigare hade problem med vatten. Anläggningen var vid invigningen en av Europas modernaste flygbaser och tillhör F 17 Kallinge.

Svenska medier rapporterade den 2 februari 2016 om att NATO bekräftat att Ryssland verkligen hade övat angrepp med kärnvapen mot Sverige den 29 mars 2013 (den så kallade "ryska påsken"-incidenten), och att ett av de två målen som simulerades med kärnladdningsinsatser sannolikt var Hagshults flygbas.

Verksamhet 
Flygbasen ligger cirka 15 kilometer ifrån Skillingaryds skjutfält vilket gör att utveckling av de två områdena går hand i hand, då man till exempel övar med att flyga in förband från Hagshult till Skillingaryd, då detta är ett koncept som ofta används vid internationella insatser. Vidare används flygbasen för att öva större delar av Blekinge flygflottilj för att höja förmågan för att delta i nationella och internationella insatser.

Se även 

Lista över flygplatser i Sverige
F 17 Kallinge
Flygbas
Militär flygplats

Referenser

Noter

Externa länkar 
Blekinge flygflottiljs officiella webbsida

Flygplatser i Jönköpings län
Svenska flygbaser
Transport i Vaggeryds kommun
Flygplatser invigda 2008
Aiptek

Aiptek Inc. (Affordable Innovative Personal Technologies) är ett taiwanesiskt företag som tillverkar elektronikprodukter i lågprissegmentet såsom digitala videokameror, ritplattor och projektorer m.m. Aiptek Inc. grundades 1997 och har sitt säte i Hsinchu, Taiwan.

Källor

Externa länkar 
 Aiptek Europa

Taiwanesiska företag
Elektroniktillverkare
Företag bildade 1997
Ystads kommunvapen

Ystads kommunvapen är samma vapen som tidigare fördes av Ystads stad sedan den danska tiden. Det måste antas vara en heraldisk förkortning av de tre lejonen i Danmarks riksvapen, även om lejonet tidvis har återgivits som en grip.

Blasonering
Blasonering: I med röda rosor bestrött fält av guld ett upprest krönt, blått lejon med röd krona och beväring.

Bakgrund
Ett sigill från 1394 med ett lejon och rosor är kända för Ystads stad, men motivet i stadens vapen kan vara ännu äldre. Rosorna skall ha tagits bort från skölden 1584. Vapendjuret återgavs senare ofta som en grip, en förändring som det troligen aldrig har tagits formellt beslut om. När vapnet fick en förnyad fastställelse av Kungl. Maj:t (regeringen) den 8 maj 1936 återgick man till lejonet och återinförde också rosorna i vapnet.

När den nuvarande Ystads kommun bildades, valdes den namngivande stadens vapen framför vapnen för de landskommuner som helt eller delvis lades samman med den.

Vapen för tidigare kommuner inom nuvarande kommun
Glemmingebro, Herrestad och Löderup var landskommuner som alla förde vapen, men det var endast Glemmingebro och Löderups vapen som hade blivit fastställda av Kungl. Maj:t (regeringen). Glemmingebro landskommun delades, endast en del av den kom att ingå i Ystads kommun.

Glemmingebro
Kungl. Maj:t fastställde den 9 december 1955 Glemmingebro landskommuns vapen med följande blasonering: I grönt fält en genomgående, med fem tinnar försedd bro av guld i ett spann. Bron står inte bara för ortnamnet utan även för samförståndsanda. De fem tinnarna står för de fem ingående socknarna Bollerup, Glemminge, Ingelstorp, Tosterup och Övraby och för borgarna Bollerup, Tosterup och Övraby. Vapnet upphörde när kommunen delades vid årsskiftet 1970/71.

Herrestad
Herrestads landskommuns vapen antogs av kommunen 1958, men eftersom det aldrig fastställdes av Kungl. Maj:t var det inte juridiskt skyddat. Blasoneringen lyder: I blått fält en fyrkantsharv med två vertikala och tre horisontella stockar, de senare med vardera fyra pinnar, samt däröver en krona, allt av guld. Wikipedias bild följer inte den här blasoneringen, som är hämtad från Per Anderssons bok Svensk vapenbok för köpingar, municipalsamhällen och landskommuner 1863-1970. Vapnet komponerades av Svenska Kommunalheraldiska Institutet och bygger på Herrestads härads sigill, känt från 1524, samt med anknytning till jordbruksbygden och en folklig tolkning av en äldre namnform "Hervestad".

Löderup
Löderups landskommuns vapen fastställdes av Kungl. Maj:t den 26 april 1963 med den här blasoneringen: Sköld, medelst en skura, bildande två trappgavlar, delad av blått och silver. Vapnet syftar på kommunens kyrkor, som samtliga har torn med trappgavlar. Vapnet komponerades av civilingenjör Kurt Månsson från Danderyd och upphörde vid årsskiftet 1970/71, då Löderup sammanlades med Ystad.

Källor

 
Kommunvapen i Sverige
Heraldiska vapen med lejon
Heraldiska vapen med rosor
Heraldiska vapen med kronor
Kommunvapen i Sverige 1952–1970

Kommunvapen i Sverige mellan kommunreformen 1952 och kommunreformen 1971. För Sveriges nuvarande kommunvapen, se kommunvapen i Sverige. För kommunvapen som upphört att gälla redan vid kommunreformen 1952 eller ännu tidigare, se Kommunvapen i Sverige, upphörda 1952 eller tidigare.

Stockholms överståthållarskap
Stockholms stad förenades med Stockholms län 1968.

Stockholms län

Uppsala län

Södermanlands län

Östergötlands län

Jönköpings län

Kronobergs län

Kalmar län

Gotlands län

Blekinge län

Kristianstads län

Kristianstads län utgjordes av den nordöstra halvan av nuvarande Skåne län.

Malmöhus län

Malmöhus län utgjordes av den sydvästra halvan av nuvarande Skåne län.

Hallands län

Göteborgs och Bohus län

Göteborgs och Bohus län utgjordes av den västra delen av nuvarande Västra Götalands län.

Älvsborgs län

Älvsborgs län utgjordes av de norra, centrala och södra delarna av nuvarande Västra Götalands län.

Skaraborgs län

Skaraborgs län utgjordes av den östra delen av nuvarande Västra Götalands län samt en liten del av nuvarande Jönköpings län.

Värmlands län

Örebro län

Västmanlands län

Kopparbergs län

Kopparbergs län har numera bytt namn till Dalarnas län.

Gävleborgs län

Västernorrlands län

Jämtlands län

Västerbottens län

Norrbottens län

 
 
Kommunvapen i Sverige 1952-1970
Landsjö (Örnsköldsviks kommun)

Landsjö är en bebyggelse som ligger cirka 25 kilometer norr om Örnsköldsvik i Örnsköldsviks kommun. Byn är utbredd mellan höga berg runt Landsjösjön och med bynamn som Utanlandsjö, Västerlandsjö, Näset, Hackback och Storbyn

Cirka 50 familjer bor året runt här samt många sommarboende. 
Samlingspunkten är bygdegården där olika aktiviteter sker under året.

Externa länkar
ortens webbplats
Orter i Örnsköldsviks kommun
Margareta av Frankrike, drottning av Ungern

Margareta av Frankrike, drottning av Ungern född i november 1157, död i september 1197, var Ludvig VII:s och Constance av Kastiliens äldsta dotter. 

Margareta var yngre halvsyster till Marie av Champagne och Alix av Frankrike vilka i sin tur var halvsystrar till Margaretas blivande make, Henrik den yngre av England.

Drottning av England 
Margareta blev gift med Henrik den yngre den 2 november 1160. Henrik var den andre av Henrik II av Englands fem söner med Eleonora av Akvitanien. Han var vid bröllopet fem år gammal, medan Margareta var 2. I Margaretas hemgift ingick ett större landområde kring vilket Ludvig VII och Henrik II länge haft en strid om besittningsrätten. 

Hennes make kröntes till samregent med sin far den 14 juli 1170. Margareta kröntes inte tillsammans med sin make, ett faktum som mycket irriterade hennes far, den franske kungen. Varför detta inte skedde är inte känt. För att gå Ludvig VII till mötes lät Henrik II anordna en ny kröning i katedralen i Winchester den 27 augusti 1172, och denna gång kröntes Margareta tillsammans med sin make. Margareta blev gravid och födde parets enda son Vilhelm den 19 juni 1177. Barnet föddes för tidigt och dog den 22 juni samma år. 

År 1182 anklagades Margareta för att ha en kärleksaffär med William Marshal, 1:e earl av Pembroke, dessa uppgifter betvivlades dock redan av de samtida historieskrivarna. Henrik kan ha velat skaffa grund för en annullering, inte på grund av otrohet, utan på grund av att Margareta efter sonens svåra förlossning inte var i stånd att skänka honom fler barn. Margareta skickades tillbaka till Frankrike, E. Hallam (The Plantagenets) och Amy Kelly (Eleonore of Aquitaine and the Four Kings) hävdar att den främsta orsaken till detta var att Henrik ville ha henne i säkerhet, och utom räckhåll från hans far och bror Rikard Lejonhjärta, men vilka han då låg i krig. Henrik den yngre dog år 1183 i dysenteri, medan han låg i fält i Dordogne.

Drottning av Ungern 
Margareta överlät kraven på sin hemgift åt sin svärfar och i gengäld erhöll hon en avsevärd änkepension. Hon gifte därefter om sig med Bela III av Ungern, och blev därmed drottning av Ungern. Då hon inte fick några barn i sitt andra äktenskap kan det stämma att hon blev steril efter sin enda förlossning.

Död och begravning 
Margareta blev änka igen år 1196, och dog senare medan hon befann sig på pilgrimsfärd till Heliga landet. Hon avled år 1197 i Acre, dit hon anlänt bara några dagar tidigare. Hon begravdes i katedralen i Tyrus i Libanon, enligt Ernoul som skrev en biografi över Vilhelm av Tyrus.

Populärkultur 
Margareta porträtterades av Lucy Durham-Matthews (som ung flicka) och Tracey Childs (som tonåring) i BBC serien The Devil's Crown 1978.

Anfäder

Noter 

Avlidna 1197
Kvinnor
Englands drottningar
Födda 1157
Ungerns drottningar
Bengt Ferner

Bengt Ferner (adlad 1766 Ferrner), född 10 december 1724 på Nyeds sockens prästgård i Värmland, död 20 oktober 1802 i Stockholm, var en svensk astronom, matematiker och politiker.

Biografi
Ferner blev student vid Uppsala universitet 1743 och astronomie observator vid Uppsala astronomiska observatorium 1751, efter att ha deltagit i de astronomiska parallaxobservationer som 1749–1750 gjordes samtidigt av Mårten Strömer i Uppsala, Joseph Jérôme Lefrançois de Lalande i Berlin och Nicolas Louis de Lacaille på Godahoppsudden. Han deltog sedan även i de internationellt samordnade observationerna av Venuspassagerna 1761 och 1769. 

Åren 1756–1758 förestod Ferner astronomie professuren vid Uppsala universitet, och var även periodvis lärare vid navigationsskolan i Karlskrona. Åren 1758–1763 vistades han på resor i Tyskland, Holland, England, Frankrike, Italien, Österrike och Böhmen, under vilka han träffade med flera av den tidens främsta forskare, som Jean le Rond d'Alembert och Leonhard Euler. Vid sin hemkomst blev han lärare för kronprins Gustav, som anlitade honom ända till sin kröning 1771, och Ferner erhöll då en pension. 

Redan 1756 hade Ferner blivit ledamot av Vetenskapsakademien samt blev ledamot av Vetenskapssocieteten i Uppsala 1784 och av Vitterhets- historie- och antikvitetsakademien 1786. Han invaldes i Royal Society 1760. Ferner fick 1765 kansliråds namn, heder och värdighet och blev 1766 adlad, då han förändrade det fäderneärvda namnet Ferner till Ferrner. Riddarhuset invalde honom 1778 och 1786 i Lagutskottet, och 1789 hade han plats i Sekreta utskottet. Han överlämnade till Vetenskapsakademien 1 000 riksdaler, varav räntan skulle användas till premier för avhandlingar i de matematiska vetenskaperna. 

Bland hans tryckta skrifter märks Afhandlingar, tal och rön i "Vetenskapsakademiens Handlingar" samt Bref, tryckta i "Lärda tidningar" (1757) och i "Svenska Mercurius" (1763–1764).

Bibliografi (urval)

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar
 

Svenska astronomer under 1700-talet
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Ridderskapet och adelns riksdagsledamöter
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1724
Avlidna 1802
Män
Ledamöter av Royal Society
Ugglan
Personer från Nyeds socken
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala