kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Johan Nordenfalk

Johan Nordenfalk, född 9 september 1796 på Holms säteri, Överlännäs socken, Västernorrlands län och döpt i Gålsjö, död 9 mars 1846 i Stockholm, var en svensk friherre, ämbetsman och politiker; han var justitiestatsminister 1844–1846.

Biografi 
Johan Nordenfalk var son till brukspatronen och ägaren av Holms säteri Carl Fredrik Nordenfalk och Hedvig Sofia Hjärne. Han studerade vid Uppsala universitet där han tog juridisk och kameral examen. 1821 blev han häradshövding, och två år senare assessor i Svea hovrätt, men blev samma år kallad till posten som revisionssekreterare. Efter flera sekreterarbefattningar blev han 1828 statssekreterare vid krigsexpeditionen, varmed han och hans vän Carl Johan af Nordin fick stort inflytande över kungen. Detta förhållande bröts dock av Magnus Brahe, som höll ett anförande vid riksdagen 1828, varigenom ett program de lagt fram tillintetgjordes. 1831 beviljades han avsked efter ett tidigare avslag.

Han ägnade sig därefter åt de stora egendomar (bland dem Blekhem) han fått genom sitt gifte 1828 med Maria Risellschiöld. 1838 upphöjdes han till friherre, och 1844 återinträdde han i regeringen som konsultativt statsråd. Samma år utnämndes han till justitiestatsminister. Under året hade han försvarat representationsreformen i riksdagen och blev därefter ordförande i den kommitté som utarbetade förslaget om dess införande. Ett förslag han inlade 1840 ledde 1861 till bildandet av Sveriges allmänna hypoteksbank.

Nordenfalk var ledamot av Krigsvetenskapliga akademien, och hedersledamot av Lantbruksakademien.

Med sin hustru blev han far till Johan Nordenfalk den yngre och Carl Nordenfalk.

Johan Nordenfalk är begravd på Törnsfalls kyrkogård.

Källor 
Artikel i Svenska män och kvinnor, del 5, Stockholm: Albert Bonniers förlag, 1949, s. 484f
Noter

Vidare läsning 
 

Sveriges justitiestatsministrar
Svenska friherrar
Ledamöter av Lantbruksakademien
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Kommendörer av Nordstjärneorden
Personer från Överlännäs socken
Johan
Födda 1796
Avlidna 1846
Män
Svenska revisionssekreterare
Alibori

Alibori är ett av det afrikanska landet Benins tolv departement, och omfattar ett område i den nordöstra delen av landet. Den administrativa huvudorten är Kandi. Departementet har gräns mot länderna Burkina Faso i nordväst, Niger i norr (där floden Niger utgör en stor del gränsen mellan länderna) och Nigeria i öster. Ytan uppgår till 26 242 km² och befolkningen var 867 463 invånare vid folkräkningen 2013.

Administrativ indelning 

Departementet är indelat i sex kommuner:
 Banikoara
 Gogounou
 Kandi
 Karimama
 Malanville
 Ségbana

Källor 

Departement i Benin
Datschi

Datschi var ett tyskt segelflygplan.

Flygplanet konstruerades av AJ Andersson på uppdrag av Ausberger Verein für Luftfahrt i Augsburg Tyskland 1928-1930.

Det namngavs efter den lokala mördegskakan Zwetschgendatschi. Flygplanet deltog i de andra lokala bayerska tävlingarna i Hesselberg 1930, och vid Rhöntävlingen vid Wasserkuppe juli-augusti 1931.

När Andersson konstruerade flygplanet placerade han en person på en bock som han sedan klädde in i en kabinattrapp och detta gav flygplanskroppen ett minimalt tvärsnitt med lågt luftmotstånd. Vingarna var högt placerade i en liten baldakin med profilerade vingstöttor från underkanten av flygplanskroppen till vingens mitt. Standardformatet på plywoodskivornas längd, 1,2 meter, fick bestämma vingkordan. Faneret limmades fast på ovansidan av vingbalken, och sveptes runt framkanten, och limmades fast på undersidan av vingbalken. Tillverkningsmetoden medförde att spillet och kapandet av plywood minimerades. Flygplanet var konstruerat för att klara byig vind och en lastfaktor på 7,2 vid tomvikten 110 kg. Därmed uppfylldes kraven för att vara tillåten för avancerad flygning.

När AJ Andersson återvände till Sverige 1931, överlät han konstruktionen som grund för senare tyska segelflygplan.

Segelflygplan
Julien Escudé

Julien Escudé född 17 augusti 1979 i Chartres, Frankrike är en fransk före detta fotbollsspelare (mittback).

Klubbkarriär
Escudé inledde sin karriär med ett år i AS Cannes innan hans insatser ledde honom till Stade Rennais FC år 1999. Dåvarande tränaren i Stade Rennais, Paul Le Guen, hade hållit ett öga på den unga mittbacken under en lång tid och var tillfreds med värvningen. 

Under fyra år och 142 matcher spelade Escudé i norra Frankrike innan det holländska topplaget AFC Ajax kunde köpa loss den vänsterfotade backen. Där var han kontrakterad i 2,5 år innan Sevilla FC i januari 2006 övertog hans kontrakt för 1,9 miljoner euro.

Landslagskarriär
Escudé medverkade i det franska landslaget för första gången i oktober 2006, i en match mot Färöarna (5-0).

Källor

Franska fotbollsspelare
Franska landslagsspelare i fotboll
Fotbollsspelare i AS Cannes
Spelare i Stade Rennais FC
Spelare i AFC Ajax
Spelare i Sevilla FC
Fotbollsspelare i Beşiktaş JK
Spelare i Ligue 1
Spelare i Ligue 2
Spelare i Eredivisie
Spelare i La Liga
Spelare i Süper Lig
Födda 1979
Levande personer
Män
Personer från Chartres
Hamitiska

Hamitiska språk är en tidigare använd gruppering av språk i den afroasiatiska språkfamiljen (Fornegyptiska, Berbiska och Kushitiska) . Beteckningen syftar ursprungligen på språk talade av hamiter, avkomlingar till Noas son Ham, en lika föråldrad benämning som dessutom haft rasistiska övertoner.

Källor

Afroasiatiska språk
Tenorsaxofon

Tenorsaxofonen är en typ av saxofon. Den har den traditionella saxofonformen med uppåtböjt klockstycke (till skillnad från den raka sopransaxofonen som liknar en klarinett gjord av mässing) och befinner sig registermässigt mellan den högre klingande altsaxofonen och den lägre barytonsaxofonen. Skillnaden mellan tenor och alt är en kvart och mellan tenor och baryton en kvint. Alla saxofoner, även tenorsaxofonen, har likadan fingersättning. Om man lärt sig spela på en altsaxofon klarar man även av en tenorsaxofon efter en kort tids övning. Eftersom tenorsaxofonen är större än altsaxen behöver den ett större munstycke och grövre rörblad än denna.

Liksom alla typer av saxofoner kan de vara utförda på olika sätt, det vanligaste är att instrumentets mässing är lackerat med flera lager klarlack, men det förekommer även att man lackerat instrumentet i en täckande färg. Eller att mässingen är obehandlad och som med tiden blir patinerad.

Tenorsaxofonen är stämd i Bb ("Bess") och är större och tyngre än t.ex. altsaxen. Eftersom tenorsaxofonen har en fylligare och mörkare ton än altsaxen är det inte svårt att uppbringa den äkta jazzkänslan. Tenorsaxen är nog den vanligaste saxofontypen om man ser till hur många professionella som spelar på den i olika typer av jazzband och dansband. Tenorsaxen används även inom andra musikgenrer, vanligtvis som soloinstrument.

Det finns många berömda pop- och rocksolo på tenorsaxofon, exempelvis Pink Floyds Money och Supertramps Logical song.

Träblåsinstrument
Websphere

Websphere är en produktfamilj från IBM. Den mest omtalade produkten i familjen är WebSphere Application Server.

WebSphere Application Server är en Java-baserad miljö för drift av J2EE-applikationer.

Några andra produkter inom WebSphere-familjen
WebSphere Cast Iron - integrationsserver speciellt för molntjänster

WebSphere DataPower - en gateway för integration, säkerhet och B2B

WebSphere MQ - servermjukvara för meddelandehantering

Serverprogram
IBM
Sixpence None the Richer

Sixpence None the Richer är ett amerikanskt pop/rockband, aktiva mellan 1992 och 2004, samt återigen från 2007. Bandet grundades i New Braunfels, Texas, men så småningom flyttade de till Nashville, Tennessee. Namnet på bandet är inspirerat ur ett avsnitt ur författaren C.S. Lewis bok: Mere Christianity (Kan man vara kristen?)

Gruppen hade 1999 en världshit med låten "Kiss Me".

Bandmedlemmar 
Nuvarande medlemma
 Matt Slocum – gitarr, cello (1992–2004, 2007– )
 Leigh Nash – sång (1992–2004, 2007– )
 Justin Cary – basgitarr (1997–2004, 2007– )
 Rob Mitchell – trummor (2001–2004, 2012– )

Tidigare Medlemmar
 Joel Bailey – basgitarr (1993–1995)
 Andre Trottier – basgitarr (1994–1995)
 Dale Baker – trummor (1993–2001)
 Tess Wiley – gitarr (1993–1997, 2008)
 James Arhelger – basgitarr (1995)
 J.J. Plasencio – basgitarr (1995–1997)
 Sean Kelly – gitarr (1997–2004)
 Rob Mitchell – trummor (2001–2004)
 Jerry Dale McFadden – keyboard (2001–2004)
 Jason Lehning – keyboard (2012–2013)

Studiomusiker
 TJ Behling – basgitarr (på The Original Demos ca. 1992)
 Brad Arnold – trummor (på The Original Demos)

Diskografi 
Studioalbum

EP
1996 – Tickets for a Prayer Wheel
1997 – 6 Picks: Essential Radio Hits from Sixpence None the Richer
2004 – Sessions@AOL
2005 – Waiting On the Sun (Studio Series Performance Track)
2008 – My Dear Machine

Singlar
1995 – "Angeltread"
1998 – "Kiss Me" (US #2, US AC #2, US Adult #2, US Pop #1)
1999 – "There She Goes"
2000 – "I Can't Catch You"
2002 – "Breathe Your Name"
2003 – "Don't Dream It's Over"
2004 – "Us"
2008 – "Angels We Have Heard On High"
2012 – "Radio"

Samlingsalbum
1992 – The Original Demos
1997 – Top Ten: Sixpence None the Richer
1999 – Collage: A Portrait Of Their Best
2002 – Mega 3 Collection
2004 – The Best of Sixpence None the Richer
2005 – The Early Years
2009 – Greatest Hits
2010 – Early Favorites

Källor

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Amerikanska popgrupper
Amerikanska rockgrupper
Grüne Post

Grüne Post var ett tyskt segelflygplan.

Flygplanet konstruerades av Alexander Lippisch 1932 som ett övningssegelflygplan. Tanken med konstruktionen var att det skulle vara lätt och billigt att bygga flygplanet privat eller inom en flygklubb. Flygplanen byggdes på licens efter inköpta ritningar.

I Tyskland tillverkades flera flygplan varav ett var registrerat på Herman Göring. I Sverige byggdes två exemplar av teknologerna vid Chalmers Institut och Douglas Hamilton köpte ett exemplar i Lettland, vilket sedan flygbogserades över Östersjön av Antonius Raab med en BFW U 12 Flamingo och med Hamilton i segelflygplanet.

Konstruktionen var ett ensitsigt halvt fribärande högvingat monoflygplan, där vingarna stadgades upp med fyra stycken vingstöttor. Vingen var tvådelad med två massiva träbalkar klädda med fanér och duk. Kroppen är en träkonstruktion där bakkroppen är klädd med duk medan framkroppen täcktes med fanér. Flygplanet kunde starta med gummirep-, vinsch- eller med flygbogsering.

På grund av flera haverier där man drabbades av problem med stabiliteten i girplanet infördes 1934 totalt flygförbud för typen i Tyskland.

Segelflygplan
Aloysius Lilius

Aloysius Lilius (Luigi Lilio eller Giglio, cirka 1510–1576) var en italiensk läkare, filosof och kronolog.

Väldigt lite är känt om hans tidiga liv. Man vet att han kom från Kalabrien, antingen Cirò eller Zirò. Han studerade medicin i Neapel, varefter han tjänade under Hertig Carafa. Han undervisade i medicin på universitet i Perugia från 1552.

Han är först och främst känd som den gregorianska kalenderns upphovsman efter att ha författat ett manuskript betitlat Compendiuem novae rationis restituendi kalendarium (Kompendium om den nya planen för kalenderns återskapande). 

Reformen till den nya kalendern genomfördes dock inte förrän efter hans död, då hans bror Antonio introducerade manuskriptet till påve Gregorius XIII. Manuskriptet gavs därefter till reformkommissionen, och antogs 1582, efter vissa modifikationer av Christopher Clavius.

Lilius krater på månen är uppkallad efter honom. Inom datorvetenskap motsvarar lilianskt datum antalet dagar sedan 14 oktober 1582.

Italienska filosofer
Italienska läkare
Födda 1510
Avlidna 1576
Män
Kalle Anka – mitt liv i ett äggskal

Kalle Anka – mitt liv i ett äggskal (originalets titel: Buon compleanno, Paperino), är en serie om Kalle Ankas födelse och uppväxt skapad av Marco Rota. I Sverige är serien utgiven i ett album av Serieförlaget 1986.

Serien
Serien tecknar en helt annan historia än till exempel Don Rosa gör i sina historier som Farbror Joakims Liv. I Rotas version hittas Kalle - direkt nyfödd ur ett ägg - av syskonen (Farbror) Joakim och  Elvira (Farmor Anka) på en väg en sen kväll. Det är här som Farmor Anka döper den lilla ankungen till "Karl Magnus". 

I serien finns ett flertal referenser i både text och bild till klassiska kortfilmer såväl som serier av både Al Taliaferro och Carl Barks.

 Historiekod: I HBP 1-1

Albumet
Kalle Anka - mitt liv i ett äggskal () är ett antologialbum utgivet av Serieförlaget 1986, med serien ovan som huvudserie i översättning av Stefan Diös. Albumet inkluderar även två avsnitt från 1960-talet om Kalles barndom och ungdom, författade av Vic Lockman och tecknade av Tony Strobl.

Innehållsförteckning
"Kalle Anka - Fantasi och fakta" - Artikel av Stefan Diös.
"Kalle Anka - mitt liv i ett äggskal" - Manus och teckning av Marco Rota, kod: I HBP 1-1
"Sånt är livet, Kalle Anka:  Kapitel 1 - Tidig barndom" - Manus: Vic Lockman, teckning: Tony Strobl, tuschning: Steve Steere, kod: W OS 1109-02 
"Sånt är livet, Kalle Anka: Kapitel 3 - Tonårstalangen" - Manus: Vic Lockman, teckning: Tony Strobl, tuschning: Steve Steere, kod: W OS 1109-02

Externa länkar
I.N.D.U.C.K.S. om Serien (inofficiell webbplats)
I.N.D.U.C.K.S. om Seriealbumet (inofficiell webbplats)

Kalle Anka-serier
Wilhelm Lothigius

Lars Wilhelm Samuel Lothigius, född den 8 maj 1836 i Jönköping, död den 21 april 1913 i Oscars församling, Stockholm, var en svensk landshövding, borgmästare och riksdagsman.

Lothigius tog studenten i Lund 1854, avlade hovrättsexamen 1857 och utnämndes 1870 till borgmästare i Karlshamn samt 1882 till häradshövding i Årstads, Faurås och Himle häraders domsaga. Vid 1884 års riksdag utsågs Lothigius till justitieombudsmannens suppleant. Efter Nils Frömans avsägelse från ämbetet i augusti samma år, efterträddes denne av Lothigius; ett uppdrag som han återvaldes för vid riksdagarna 1885–1886. I november 1886 utnämndes Lothigius till landshövding i Älvsborgs län och kvarstod i den befattningen till augusti 1905. Som riksdagsman representerade Lothigius i andra kammaren Karlshamns och Sölvesborgs valkrets 1873–1875 samt Vänersborgs och Åmåls valkrets 1897–1908, samt i första kammaren Blekinge läns valkrets 1878–1885 och Hallands läns valkrets 1886–1894. 

Lothigius var ledamot av lagutskottet 1880–1882, av statsutskottet 1883–1884 samt av  bevillningsutskottet majriksdagen 1897. Han var sedermera i flera år kanslideputerad och ledamot (ibland ordförande) i tillfälliga utskott samt var andra kammarens ålderspresident riksdagarna 1906–1908. Dessutom var han ledamot i kommittén för lagförslag om inteckning i järnväg och om järnvägsaktiebolags konkurs samt angående enskilda bankers konkurs (1878–1980), i skatteregleringskommittén (1879–1883), i Nya lagberedningen (1886), Förstärkta lagberedningen (1886–1887) samt kommittéerna angående tillgodogörande av vattenkraften vid Trollhättan (1890–1894) och angående trafiktaxan för Trollhätte kanal (1901). Lothigius är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor
 
 Lothigius, Lars Vilhelm Samuel på SvenskaGravar.se

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Sveriges riksdags ålderspresidenter
Justitieombudsmän i Sverige
Landshövdingar i Älvsborgs län
Karlshamns borgmästare
Svenska politiker under 1800-talet
Svenska ämbetsmän under 1800-talet
Politiker från Jönköping
Ämbetsmän från Jönköping
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1836
Avlidna 1913
Män
Ugglan
Saab BioPower

Saab Biopower är Saabs bränslesystem och motorer som drivs av etanol.

De använder bensin/etanol-blandningar med upp till 85% etanol, även kallat E85, och har funnits sedan 2005. Tillsammans med en turbo kan motor och bränslesystem ta vara på det högre oktantalet i etanol och en Saab 9-5 med B205 BioPower ger 150 hk (110 kW) på bensin och 180 hk (132 kW) på E85. Liknande effektökningar är möjliga med B235-motorn där bensin ger 185 hk och E85 ger 210 hk.

På Stockholms Bilsalong 2006 visade SAAB upp en BioPower-hybridmotor som kombinerade en BioPower-motor med en elmotor. 

2007 släpptes motorn 1.8t BioPower, som är en 2,0 litersmotor med lättrycksturbo, till SAAB 9-3. När denna körs på bensin ger motorn 150 hk, och med E85 175 hk. I samband med att denna motor lanserades skrevs sången Release me som musik till reklamfilmen.

Saab (fordonsindustri)
Fordonsteknik
Örn-serien

Örn-serien var namnet på en albumserie utgiven av Semic i början av 1980-talet. Albumen innehöll blandade serier.

Utgivning 
 "Rick Hart", "Den svarta domstolen" 1982
 "Rufus", "Räkna med Rufus", 1982
 "Clifton", "Alias Lord X", 1983
 "Chick Bill", "Spökstaden", 1982
 "Aristokraterna", "De fyras klubb", 1983
 "Biggles", "Slutspel i Kalahari", 1982
 "Yoko Tsuno", "Jätteinsekterna", 1983
 "Franka", "Monstret i dimman", 1983
 "Legionären", "Heliga eldens stad", 1983
 "Clifton", "Den fege agenten", 1983
 "Alain Chevallier", "Formel död", 1983
 "Yoko Tsuno", "Livsfarlig vind", 1983
 "Biggles", "Drama i Gibraltar", 1983
 "Chick Bill", "Guldfeber", 1983
 "Alain Chevallier", "Skräckduellen", 1984
 "Aristokraterna", "Den gyllene triangeln", 1984
 "Clifton", "7 dagar att leva", 1984
 "Yoko Tsuno", "Ljuset från Ixo", 1984
 "Chick Bill", "Vålnaden", 1984
 "Alain Chevallier", "Förbannelsen", 1984
 "Indiana Jones", "De fördömdas tempel", 1984
 "Professor Picaro", "Mysteriet med Tacho-växten", 1984
 "Franka", "Draktanden", 1984
 "Yoko Tsuno", "Tidsspiralen", 1984
 "Vazelina", "Skrotrockarna", 1984

Albumserier
Regeringen von Sydow

Regeringen von Sydow var en svensk expeditionsministär, som bildades när Oscar von Sydow 23 februari 1921 övertog det kabinett, som letts av Louis De Geer d.y., vilken hade avsatts av sina egna ministrar.

Ministären von Sydow upplöstes den 13 oktober 1921 efter andrakammarvalet, som ledde till att Hjalmar Branting bildade regeringen  Branting II.

Statsråd

|}

Referenser

Noter

Övriga källor 

Stig Hadenius, Modern svensk politisk historia, Stockholm: Hjalmarsson & Högberg, 2003

1921 i Sverige
Bildanden 1921
Upplösningar 1921
Sydow
Politikåret 1921
Regeringen De Geer den yngre

Regeringen De Geer den yngre var en svensk expeditionsministär som bildades 27 oktober 1920 då Louis De Geer den yngre efterträdde Hjalmar Branting som statsminister.

Efter det att ministrarna samfällt skrivit sina avskedsansökningar och bett kung Gustaf V att välja mellan dem och statsministern, avgick De Geer och ministären övertogs i sin helhet 23 februari 1921 av Oscar von Sydow, som bildade regeringen von Sydow.

Statsråd

|}

Referenser

Noter

Övriga källor 
Stig Hadenius, Modern svensk politisk historia, Stockholm: Hjalmarsson & Högberg, 2003

1920 i Sverige
1921 i Sverige
Bildanden 1920
Upplösningar 1921
De Geer
Politikåret 1920
Politikåret 1921
Gordon B. Hinckley

Gordon Bitner Hinckley, född 23 juni 1910 i Salt Lake City, Utah, död 27 januari 2008 i Salt Lake City, Utah, var den 15:e presidenten för Jesu Kristi Kyrka av Sista Dagars Heliga. 

Hinckley var en fjärde generationens mormon. Han föddes i Salt Lake City som son till Bryant Stringham Hinckley och Ada Bitner Hinckley. Gordon Hinckley och hans hustru, Marjorie Pay Hinckley, hade fem barn, tjugofem barnbarn och trettioen barnbarnsbarn. 

Efter skolgång i Salt Lake City och examen vid University of Utah 1932 verkade Hinckley två år som missionär i Storbritannien och senare också en kort period i Berlin och Paris. När han avlöstes från sin mission kallades han av kyrkans dåvarande president, Heber J Grant, att organisera kyrkans informationstjänst. I tjugo år var han ansvarig för kyrkans alla offentliga kontakter. Från 1951 till 1958 hade han hand om hela kyrkans missionsprogram. 

Hinckley blev kyrkans president den 12 mars 1995 efter Howard W. Hunters död. Innan han blev president hade han verkat fjorton år som rådgivare i första presidentskapet, den högsta ledningen i kyrkan, åt Hunter och dennes föregångare, Ezra Taft Benson. Dessförinnan var han medlem av de tolv apostlarnas kvorum sedan 1961. 

Uppdragen för kyrkan tog Hinckley runt världen. Han invigde fler heliga tempel än någon annan ledare i kyrkans historia. Han skrev och redigerade flera böcker och ett stort antal lektionsböcker, broschyrer och skrifter. Som president översåg han också byggandet av kyrkans stora konferenscenter och renovering av Tabernaklet i Salt Lake City.

Förutom uppdragen i kyrkan var Hinckley verksam i samhället och affärslivet. Han mottog flera utmärkelser inom undervisning och gavs hedersdoktorat vid flera universitet. Han erhöll också Silver Buffalo Award från Boy Scouts of America och hedrades av National Conference of Christians and Jews för sina insatser för att öka toleransen och förståelsen i världen, samt Frihetsmedaljen från George W. Bush. 

Hinckley förblev kyrkans president till sin död den 27 januari 2008 och efterträddes som president av Thomas S Monson.

Referenser

Presidenter för Jesu Kristi Kyrka av Sista Dagars Heliga
Män
Födda 1910
Avlidna 2008
Personer från Salt Lake City
Mottagare av Frihetsmedaljen
Alumner från University of Utah
Richatformationen

Richatformationen, arabiska Guelb el-Richat, är en cirkulär geologisk formation i västra Sahara. Den är belägen nära Ouadane i Mauretanien.

Formationen har tilldragit sig uppmärksamhet av forskare sedan de första rymdfärderna då den observerades från rymden. Den antar sett från ovan formen av ett gigantiskt öga eller en ammonit med en diameter av cirka 45 km.

Flera möjliga förklaringar till dess uppkomst har framlagts, inklusive att Richatformationen skulle bildats genom ett meteoritnedslag eller vulkanisk aktivitet. Teorier gör gällande att det skulle vara en domformad antiklinal, som skapats genom vulkanisk veckning och genom erosion blivit synlig på jordytan.

Det ringformade mönstret kan även vara ett resultat av vinderosion. En kanadensisk geologisk expedition undersökte platsen 2005.

Referenser

Externa länkar 
 Rapport av den kanadensiska expeditionen från Université du Québec
Tros vara den legendariska Atlantis. 
 NASA Earth Observatory
 Astronomy Picture of the Day

Geologiska naturfenomen
Mauretaniens geografi