kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Brunhuvad nötväcka

Brunhuvad nötväcka (Sitta pusilla) är en amerikansk fågel i familjen nötväckor.

Utseende och läten 
Brunhuvad nötväcka är med en kroppslängd på 10,5 cm en mycket liten nötväcka, med för de flesta arter i familjen typiskt blågrå ovansida och ett brett, svart ögonstreck. Den är mycket lik sin västligare nära släkting ponderosanötväcka med relativt stort huvud och stor näbb, brun hjässa och ljusbeige eller grå undersida. Ponderosanötväckan har dock mörkare och gråare hjässa, mörkare ögonstreck och mer vitt på handpennornas kanter.

Lätet beskrivs i engelsk litteratur som ett ljust, vasst och något nasalt "KEWde", likt en gummianka. Vanligen följs det av mörkare och hårdare, nasala läten: KEW-dodododo teew".

Bahamanötväckan, tidigare behandlad som underart, skiljer sig något i utseende med mörkare ögonstreck, tydligt längre näbb och kortare vingar. Även lätena skiljer sig, där det huvudsakliga lätet är en ljus och snabb drill.

Utbredning och systematik 
Brunhuvad nötväcka förekommer i tallskogar i sydöstra USA. Den behandlas vanligen som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tidigare inkluderades bahamanötväckan (S. insularis), men denna urskiljs vanligen som egen art.

Släktskap 
Genetiska studier visar att brunhuvad nötväcka är närmast släkt med ponderosanötväcka (S. pygmaea). Tillsammans är de systergrupp till ett fåtal mycket små nötväckor, där den likaledes nordamerikanska rödbröstade nötväckan (S. canadensis) ingår, men även ofta mycket lokalt förekommande arter i Gamla världen som korsikansk nötväcka (S. whiteheadi) och kinesisk nötväcka (S. villosa).

Status och hot 
Internationella naturvårdsunionen IUCN behandlar brunhuvad nötväcka som livskraftig trots minskande antal på grund av sitt stora utbredningsområde.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Nötväckor
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Ponderosanötväcka

Ponderosanötväcka (Sitta pygmaea) är en amerikansk fågel i familjen nötväckor.

Utseende och läten 
Ponderosanötväckan är med en kroppslängd på 11 cm en mycket liten nötväcka, med för de flesta arter i familjen typiskt blågrå ovansida och ett brett, svart ögonstreck. Den är mycket lik sin östligare nära släkting brunhuvad nötväcka med relativt stort huvud och stor näbb, brun hjässa och ljusbeige eller grå undersida. Ponderosanötväckan har dock mörkare och gråare hjässa, mörkare ögonstreck och mer vitt på handpennornas kanter. Lätena är varianter av ljusa, hårda, pipiga och klara läten. Det vanligaste är ett "bip-bip-bip", men även "kip" och "peet" hörs.

Utbredning och systematik 
Ponderosanötväcka delas in i sju underarter med följande utbredning:
 Sitta pygmaea melanotis – British Columbia till nordvästra Mexiko (Sonora och nordvästra Coahuila)
 Sitta pygmaea. pygmaea – västra Kalifornien (Mendocino County till San Luis Obispo County)
 Sitta pygmaea leuconucha – södra Kalifornien (San Jacinto och Laguna Mountains) till norra Baja California
 Sitta pygmaea chihuahuae (inkluderas ofta i melanotis) – västra Mexiko (Sierra Madre Occidental i nordöstra Sonora till norra Jalisco)
 Sitta pygmaea brunnescens – sydvästra Mexiko (södra Jalisco och Michoacán)
 Sitta pygmaea flavinucha – västra Veracruz (berget Orizaba), västra Puebla, Morelos samt Mexiko
 Sitta pygmaea elii – östra Mexiko (sydvästra Nuevo León och sydöstra Coahuila)

Släktskap 
Genetiska studier visar att ponderosanötväckan är närmast släkt med brunhuvad nötväcka (S. pusilla). Tillsammans är de systergrupp till ett fåtal mycket små nötväckor, där den likaledes nordamerikanska rödbröstade nötväckan (S. canadensis) ingår, men även ofta mycket lokalt förekommande arter i Gamla världen som korsikansk nötväcka (S. whiteheadi) och kinesisk nötväcka (S. villosa).

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Ponderosa är en tallart, även kallad gultall, som förekommer i västra Nordamerika och som nötväckan frekventerar. Den har tidigare kallats dvärgnötväcka.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Nötväckor
Fåglar i nearktiska regionen
Fåglar i neotropiska regionen
Gulnäbbad nötväcka

Gulnäbbad nötväcka (Sitta solangiae) är en fågel i familjen nötväckor inom ordningen tättingar. Den förekommer lokalt i Vietnam, Laos och på ön Hainan i Kina. Arten tros minska i antal till följd av skogsavverkningar och listas som nära hotad av IUCN.

Utseende 
Gulnäbbad nötväcka är en 12,5–13,5 lång nötväcka med en karakteristisk gul näbb med svart spets. På huvudet syns även gult öga med gul ring runt, svart framhjässa och hon hanen svart streck bakom ögat, alltså inte som en mask som hos de flesta andra nötväckor. Ovansidan är violblå med violspetsade förlängda svartgrå övre stjärttäckare. På undersidan är den smutsvit på haka och strupe, ljusgrå på resten av undersidan.

Utbredning och systematik 
Gulnäbbad nötväcka är stannfågel lokalt i Laos, Vietnam och på kinesiska ön Hainan. Den delas in i tre underarter ned följande utbredning:
 Sitta solangiae solangiae – förekommer i norra Vietnam (Fan Si Pan Mountains)
 Sitta solangiae fortior – förekommer i södra Vietnam (Langbianplatån) och intilligande Laos (Bolavens Plateau)
 Sitta solangiae chienfengensis – förekommer på Hainan (södra Kina)

Populationen från Kon Tum-platån till Lo Xo-passet i norra Vietnam och intilliggande Laos är av okänd underart.

Levnadssätt 
Arten hittas i bergsbelägen städsegrön skog på mellan 1450 och 2500 meters höjd i Vietnam, på Hainan 800–1500 meter. Födan består av insekter. Den ses enstaka eller i smågrupper, ofta i artblandade flockar. Adulta fåglar som matar ungar har noterats i mars och april, i övrigt saknas kunskap om dess häckningsbiologi.

Status 
Gulnäbbad nötväcka har en relativt liten och fläckvis utbredning och är i de flesta områden fåtalig eller lokalt förekommande. Den tros därför ha en rätt liten världspopulation. Sannolikt minskar den också i antal i vissa områden på grund av habitat förlust. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som nära hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Solange de la Rochefoucauld (1894–1955), gift med franske insamlaren av specimen Paul Jérome Michel Joachim Napoléon prins av Murat (1893–1964).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Nötväckor
Fåglar i orientaliska regionen
WP:Projekt Kina
Östlig klippnötväcka

Östlig klippnötväcka (Sitta tephronota) är en tätting i familjen nötväckor som förekommer i västra Asien.

Kännetecken

Utseende 
östlig klippnötväcka är med en kroppslängd på 16–18 centimeter en stor nötväcka, tydligt större än klippnötväcka (Sitta neumayer) som den i övrigt är mycket lik med lång näbb, mycket tydlig svart ögonmask, avsaknad av rött på undersidan (olikt exempelvis nötväckan) och relativt sett ljus grå ovansida. Den har dock proportionellt sett större huvud och kraftigare näbb. Vidare vidgar sig ögonbrynsstrecket bakom ögat och fortsätter ner utmed halssidan.

Läten 
Även lätena liknar klippnötväckans men är både djupare, lugnare och kraftigare.

Utbredning och systematik 
Östlig klippnötväcka förekommer från sydöstra Turkiet österut till Pakistan och Afghanistan. International Ornithological Congress (IOC) och Clements m.fl. delar in den i fyra underarter med följande utbredning:
 Sitta tephronota dresseri – sydöstligaste Turkiet till västra Iran och Irak
 Sitta tephronota obscura – södra Transkaukasien till norra Iran och nordöstra Turkiet
 Sitta tephronota tephronota – östligaste Turkmenistan till Pamir, Afghanistan och Pakistan.
 Sitta tephronota iranica – södra Turkmenistan till Kyzylkumöknen i Uzbekistan.

I verket Handbook of Western Palearctic Birds (Shirihai & Svensson 2018) inkluderas iranica i nominatformen. Även svenska BirdLife Sverige följer denna indelning.

Tillfälligt har den även påträffats i Indien.

Ekologi 
Ses i liknande miljöer som klippnötväckan, det vill säga klippig terräng med spridda buskar och träd. Östlig klippnötväcka ses dock sällan under 1.000 meters höjd och olikt klippnötväckan kan den även ses i skog sittande på träd, gärna blockmarksrik ekskog. 

Boet muras av lera och placeras i en klippskreva eller i ett träd. Den lägger fyra till nio ägg som ruvas av honan i 12–14 dagar under tiden hon matas av hanen. Ungarna matas av båda föräldrarna och blir flygga efter 24–26 dagar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Nötväckor
Fåglar i palearktiska regionen
Korsikansk nötväcka

Korsikansk nötväcka (Sitta whiteheadi) är en tätting i familjen nötväckor. Den förekommer enbart på Korsika. Arten är fåtalig och minskar i antal. Den är därför upptagen på IUCN:s lista över hotade arter.

Utseende och läte 
Korsikansk nötväcka är med sina 11–12 centimeter i längd en ovanligt liten nötväcka, med ett litet huvud och kort näbb. Den har som övriga nötväckor blågrå ovansida och smutgrå undersida. Karakteristiskt är dock ett kraftigt vitt ögonbrynsstreck som hos hanen kontrasterar mot svart ögonstreck och svart hätta (båda grå hos honan). Till skillnad från de flesta nötväckor saknar den rödbrunt i dräkten. Sången är klar och snabb drill.

Utbredning och systematik 

Fågeln är endemisk för bergstallskogar på Korsika. Den är närmast släkt med kinesisk nötväcka och nordamerikanska rödbröstad nötväcka. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Korsikansk nötväcka återfinns i gammal tallskog på 1 000–1 500 meter över havet med den korsikanska underarten av svarttall (Pinus nigra laricio) med tillgång på döda och ruttnande stammar för att kunna bygga bo.

Fågeln födosöker meslikt högt upp i tallarnas grentoppar efter insekter maj till oktober.  Under resten av året intar den istället tallfrön som den gärna samlar in och gömmer soliga dagar (när tallkottarna är öppna och fröna åtkomliga) för att förtäras under kall eller våt väderlek. Den häckar från april till maj, men paret försvarar reviret året runt. Honan lägger fyra till sex ägg i boet som fågeln själv hackar ut och ruvar dem 14–16 dagar medan hon matas av hanen. Efter kläckningen matas ungarna av båda föräldrarna och är flygga efter ungefär 20 dagar.

Status och hot 
IUCN kategoriserar arten som sårbar på grund av den lilla och fragmentiserade världspopulationen på endast 4 600-6 600 individer som dessutom minskar i antal på grund av skogsbrand och avverkning.

Namn 
Fågelns vetenskapliga namn hedrar den brittiske upptäcktsresanden John Whitehead (1860-1899).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Nötväckor
Fåglar i palearktiska regionen
Endemiska fågelarter på Korsika
Victorianötväcka

Victorianötväcka (Sitta victoriae) är en utrotningshotad asiatisk tätting i familjen nötväckor som enbart förekommer i ett bergsområde i Myanmar.

Utseende och läte 
Victorianötväckan är en nätt liten nötväcka med en kroppslängd på 11,5 centimeter. I ansiktet syns ett långt vitt ögonbrynsstreck, vita huvudsidor och en vit tygel. Även undersidan är vit med kontrasterande rostorange från huvudsidan ner till flankerna. Liknande himalayanötväckan (Sitta himalayensis) är kastanjebrun på bröst och buk och saknar det vita ögonbrynsstrecket. Sången är dåligt känd men tros vara en snabbt stigande ramsa bestående av nio till tolv visslingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln är endemisk för alpina skogar i sydvästra Myanmar på berget Victoria. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Tidigare behandlades den som en underart till himalayanötväcka (Sitta himalayensis), men är distinkt och båda arter förekommer på Victoriaberget, dock troligen åtskilda höjdledes.

Levnadssätt 
Arten påträffas i skogar mellan 2300 och 3000 meters höjd i framför allt ek- och rhododendronskogar (Quercus semicarpifolia och Rhododendron arboreum), vanligast under 2500 meter. Den ses ensam eller i par, endast tillfälligtvis i småflockar om upp till fyra individer. Arten födosöker generellt i de yttre grenarna på stora träd, på jakt efter små insekter. Bobygge har observerats i mitten av mars och bo med ungar har setts i början av april.

Status 
Victorianötväckan är endast känd från ett litet bergsområde och antas ha en liten population som minskar till följd av habitatdegradering. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som starkt hotad, men noterar att den kan nedgraderas om populationer upptäcks i andra närliggande bergsområden. Världspopulationen uppskattas till fler än 2500 individer men färre än 10.000.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Nötväckor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Myanmar
Kinesisk nötväcka

Kinesisk nötväcka (Sitta villosa) är en liten fågel i familjen nötväckor inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende
Kinesisk nötväcka är en liten (11,5 cm) medlem av familjen med mörk hjässa, blekt ögonbrynsstreck och slank, spetsig näbb som ser uppnosig ut. Hanen har svart hjässa, ett brett vitt ögonbrynsstreck från panna till halssidan och ett brett svart ögonstreck. Den har mörkt blågrå ovansida, vitt på kinder, haka och strupe och gråbeige på resten av undersidan. Honan är mattare, med grå hjässa och grått ögonstreck samt ljusare ovansida.

Läten 
Bland lätena hörs hårda "schraa", nasala "quir quir" och pipiga "wip wip wip". Sången består av en serie stigande visslingar.

Utbredning och systematik 
Kinesisk nötväcka delas in i två underarter med följande utbredning:
 Sitta villosa villosa – förekommer i Ryssland, nordöstra Kina och Korea
 Sitta villosa bangsi – förekommer i centrala Kina (Qinghai och östra Gansu)

Fågeln är stannfågel i södra delen av utbredningsområdet, endast sommargäst i norra delen (exempelvis i Ryssland). Vissa urskiljer även underarten corea med utbredning i sydöstra Sibirien och Korea.

Släktskap 
Kinesisk nötväcka är en del av en grupp små nötväckor spridda över stora delar av världen: nordamerikanska arten rödbröstad nötväcka (Sitta canadensis),  Krüpers nötväcka (S. krueperi) huvudsakligen i Turkiet, sydkinesiska yunnannötväckan (S. yunnanensis) samt de två mycket lokalt förekommande arterna korsikansk nötväcka (S. whiteheadi) och kabylnötväckan (S. ledanti) endemisk för Algeriet. Av dessa står kinesisk nötväcka närmast korsikansk nötväcka, i sin tur är systergrupp till rödbröstad nötväcka. Dessa tre har tidigare behandlats som en och samma art.

Levnadssätt 
Kinesisk nötväcka hittas i tempererad barrskog, i Korea starkt kopplad till tallarten Pinus sensiflora. Den har också konstaterats häcka i stadsparker. Födan består av insekter, vintertid även frön från bland annat tall. Likt andra nötväckor kan den samla mat.

Häckning 
Häckning har noterats i april och maj. Boet placeras 0,3 till 14 meter ovan mark i ett trädhål, en rutten stubbe eller i ett gammalt hus. Den lägger fyra till nio ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av habitatförstörelse och fragmentering, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Nötväckor
Endemiska fågelarter i Kina
WP:Projekt Kina
Yunnannötväcka

Yunnannötväcka (Sitta yunnanensis) är en fåtalig och lokalt förekommande asiatisk fågel i familjen nötväckor inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Yunnannötväckan är en liten (12 cm) nötväcka med låg och bred ögonmask och ett tunt vitt ögonbrynsstreck. Kombinationen av storlek, ögonbrynsstreck, grå hjässa och enhetligt vitaktig undersida med endast svagt skärbeige anstrykning utesluter andra nötväckor i utbredningsområdet. Ungfåglar har smalare ögonmask och kortare ögonbrynsstreck.

Läte 
Bland lätena hörs nasala "kni", "pi", "tit" och "toik" samt hårda "schri-schri-schri", ibland övergående i påstridiga och nasala "ziew-ziew-ziew...".

Utbredning 
Yunnannötväckan är endemisk för Kina och förekommer i bergstrakter från västra Sichuan till västra Yunnan, sydöstra Tibet och nordvästra Guizhou. Tillfälligt har den påträffats i delstaten Arunachal Pradesh i Indien.

Systematik 
Yunnannötväckan är del av, men systerart till, en grupp små nötväckor: nordamerikanska rödbröstad nötväcka (Sitta canadensis),  Krüpers nötväcka (S. krueperi) huvudsakligen i Turkiet, kinesisk nötväcka (S. villosa) samt de två mycket lokalt förekommande arterna korsikansk nötväcka (S. whiteheadi) och kabylnötväckan (S. ledanti) endemisk för Algeriet. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Yunnannötväckan förekommer endast i öppen, gammal tallskog med rätt lite undervegetation på mellan 2400 och 3400 meters höjd. Den lever av insekter som den ofta födosöker efter bland tallbar likt en mes. Häckningsbiologin är mycket dåligt känd. En observerad hona i Guizhou var nära att lägga ägg 9 mars och ungfåglar har hittats från 21 maj och framåt. Arten är stannfågel.

Status och hot 
Yunnannötväckan har ett litet utbredningsområde vari den förekommer rätt fläckvist. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som nära hotad. Världspopulationen har inte uppskattats, men den beskrivs som lokalt vanlig.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Nötväckor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Kina
WP:Projekt Kina
Gråhuvad feflugsnappare

Gråhuvad feflugsnappare (Culicicapa ceylonensis) är en asiatisk tätting som numera placeras i den nyskapade familjen feflugsnappare.

Utseende
Gråhuvad feflugsnappare är en 12-13 cm flugsnapparliknande fågel med fyrkantigt, grått huvud, kanariegul buk och gulgrön ovansida. De födosöker som flugsnappare och ses ofta sitta mycket upprätt. Könen är lika. Näbben är mycket tillplattad och bred, sedd ovanifrån som en liksidig triangel, och kantad av långa borst..

Utbredning och systematik 
Gråhuvad feflugsnappare delas in i fem underarter med följande utbredning:
 Culicicapa ceylonensis calochrysea – häckar från norra Pakistan och norra Indien till södra Kina, Myanmar och Indokina; övervintrar till centrala Indien
 Culicicapa ceylonensis ceylonensis – södra Indien och Sri Lanka
 Culicicapa ceylonensis antioxantha – Malackahalvön, Sumatra, Java, Bali och Borneo
 Culicicapa ceylonensis sejuncta – Lombok och Flores i västra Små Sundaöarna
 Culicicapa ceylonensis connectens – Sumba i västra Små Sundaöarna

De flesta populationer är stannfåglar, utom de i Himalaya som rör sig söderut till Indiska subkontinenten vintertid.

Familjetillhörighet 
Fågeln fördes tidigare till familjen monarker, men DNA-studier visar att den tillhör en liten grupp tättingar som troligen är avlägset släkt med bland annat mesar. Dessa har nyligen urskiljts till den egna familjen Stenostiridae.

Levnadssätt
Gråhuvad feflugsnappare häckar i bergsbelägna lövskogar, ofta med inslag av ek. Utanför häckningstid ses de även på lägre nivåer (september till mars i Indien) där de föredrar relativt uppvuxen ungskog, övergivna plantage och övervuxna trädgårdar, vanligen nära vatten och strömmande vattendrag. Den är mycket aktiv dagen igenom och födosöker på alla nivåer i skogen genom att på flugsnapparmanér göra utfall mot flygande insekter från en sittplats. Den ses i par eller i artblandade flockar.

Häckning 
Fågeln häckar sommartid, i Indien från april till juni, möjligen något senare i västra Kina.
). Honan bygger ensam det skålformade boet som hålls ihop av spindelväv och ofta täcks med satts sätts fast vid mossa, mot en trädstam, en sten eller en hylla på en jordbank. Den lägger tre till fyra ägg. Visselhökgöken har noterats som boparasit på norra Borneo.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde med en stabil population. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats, men den beskrivs som vanlig.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Feflugsnappare
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Gul feflugsnappare

Gul feflugsnappare<ref>Sveriges ornitologiska förening (2015) Officiella listan över svenska namn på världens fågelarter. Del 1: Icke-tättingarna  (Version 1, 11 februari 2015), <www.sofnet.org >, läst 2015-07-25</ref> (Culicicapa helianthea) är en fågel i familjen feflugsnappare inom ordningen tättingar. 

 Utseende och läte 
Gul feflugsnappare är en liten (11,5 cm) olivgul flugsnapparliknande fågel. Karakteristiskt är ett tydligt mörkt öga med ljus ögonring som sticker ut i ett i övrigt otecknat ansikte, olivgrön ovansida och helgul undersida. Den skiljs från systerarten gråhuvad feflugsnappare genom gult på hakan och avsaknad av grått på huvud och bröst. Sången som är enkel och ljus stiger först och faller sedan. Även ett kort drillande "ti-tip" hörs.

 Utbredning och systematik 
Gul feflugsnappare återfinns i Filippinerna och på Sulawesi med kringliggande öar. Arten delas in i fem underarter:
 Culicicapa helianthea septentrionalis – förekommer på nordvästra Luzon i norra Filippinerna
 Culicicapa helianthea zimmeri – förekommer på Luzon och Catanduanes i Filippinerna
 Culicicapa helianthea panayensis – förekommer på öarna Panay, Negros, Cebu, Leyte, Mindanao, Biliran och Palawan
 Culicicapa helianthea mayri – förekommer på öarna Bongao och Tawitawi i Suluhavet
 Culicicapa helianthea helianthea'' – förekommer i Sulawesi, Salayar, Banggaiöarna och Sulaöarna

Familjetillhörighet 
Fågeln fördes tidigare till familjen monarker, men DNA-studier visar att den tillhör en liten grupp tättingar som troligen är avlägset släkt med bland annat mesar. Dessa har nyligen urskiljts till den egna familjen Stenostiridae.

Levnadssätt 
Fågeln ses enstaka eller i par sittande upprätt i undervegetation i skog och plantage i både låglänta områden och bergstrakter. Den följer ofta med artblandade kringvandrande flockar. Födan är dåligt känd, men tros bestå av små ryggradslösa djur, framför allt flugor. Fåglar i häckningstillstånd har noterats i april och maj, medan ungar har hittats i juni och juli.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Feflugsnappare
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen