Koboltmes

Koboltmes (Cyanistes teneriffae) är en fågel inom familjen mesar som lever i Nordafrika och i Kanarieöarna. Den förekommer i Nordafrika österut till Libyen samt i Kanarieöarna. Den är närbesläktad med blåmesen och behandlades länge som en del av denna, men urskiljs numera vanligen som egen art. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utbredning och systematik

Koboltmesen är en stannfågel i Nordafrika från Marocko till Libyen samt i Kanarieöarna. Den delas in i sju underarter med följande utbredning:
 Cyanistes teneriffae palmensis – La Palma i västra Kanarieöarna
 Cyanistes teneriffae ombriosus – Hierro i sydvästra Kanarieöarna
 Cyanistes teneriffae teneriffae – Gomera och Teneriffa i Kanarieöarna
 Cyanistes teneriffae hedwigae – Gran Canaria i Kanarieöarna
 Cyanistes teneriffae degener – östra Kanarieöarna (Fuerteventura och Lanzarote)
 Cyanistes teneriffae ultramarinus – nordvästra Afrika (Marocko till Tunisien) samt ön Pantelleria utanför södra Italien
 Cyanistes teneriffae cyrenaicae – Libyen

Utbrytning från blåmesen
Tidigare behandlades koboltmesen som en underart till blåmes (Cyanistes caeruleus). 2003 meddelade Sveriges ornitologiska förening (numera BirdLife Sverige) att populationerna av blåmes som häckar på Kanarieöarna och i nordvästra Afrika skulle brytas ut ur blåmeskomplexet och kategoriseras som en egen art på grund av skillnader i morfologi, läte och genetiska data som visar att den europeiska blåmesen faktiskt står närmare azurmesen än de afrikanska populationerna.

Ytterligare uppdelning i flera arter?
Ytterligare DNA-studier visar att koboltmesen koloniserat Kanarieöarna från Nordafrika hela tre gånger. Populationerna i Libyen (cyrenaicae) och den på ön La Palma (palmensis) utgör rester av en tidig population, de på de centrala öarna (ombriosus, teneriffae och hedwigae) utgör rester av en andra våg och degener en tredje sentida invasion av ultramarinus. Dessa resultat i kombination med morfologiska skillnader har tagits som argument för att dela in koboltmesen i fyra arter. Andra studier visar också att skillnaderna mellan degener och ultramarinus är obetydliga. Båda dessa forskningsresultat har dock ännu inte lett till några förändringar hos de större internationella taxonomiska auktoriteterna.

Utseende och läten 
Koboltmesen är till formen och dräkten lik blåmesen, men är något mindre och mörkare: svartblå skarpare avgränsad hjässa, gråblå rygg utan inslag av grönt och ultramarinfärgad vinge. Populationerna på Kanarieöarna saknar även det vita vingbandet som både blåmes och koboltmes i Nordafrika har. Lätena skiljer sig också, vissa ska påminna om talgoxe, andra om tofsmes.

De olika underarterna skiljer sig huvudsakligen åt genom färgtonen på fjäderdräkten och hur pass tydliga teckningarna är:
 Underarten palmensis på Palma är mindre färgglad än nominatformen och saknar glans på hjässan. Ögonbrynsstrecket är brett, liksom det svartaktiga ögonstrecket. Ovansifan är gråare, ibland med grönt inslag på rygg och övergump. Smala vita spetsar på större vingtäckarna formar ett kort vingband, medan armpennor och tertialer är brett vitspetsade. Undertill är den gul på bröst och flanker, men vitare mot nedre delen av bröstet och buken. Det mörka bukstrecket är svagt eller saknas helt.
 Underarten ombriosus på Hierro är mycket lik nominatformen, men är något större, grön på övre delen av manteln, grå till olivgrön på skapularerna och djupare gul undertill.
 Underarten degener på de östra Kanarieöarna har svart hjässa, smalare ögonbrynsstreck, gråare ovansida och breda spetsar på större täckarna och tertialkanterna. Undersidan är blekare gul medan bukstrecket är både längre och tydligare.

Levnadssätt 
Koboltmesen hittas i olika typer av skogsmiljöer, alltifrån lagerskogar och stånd med trädljung till bergsbelägna tallskogar samt parker och trädgårdar, framför allt där det finns fruktträd. På La Palma är den tydligen begränsad till tallskog och ses endast tillfälligt i undervegetation i lagerskogar. På de torrare öarna Fuerteventura och Lanzarote häckar den mestadels i lågväxande buskskogar med Tamarix och Phoenix samt i frodig vegetation i gräsrika områden.

Föda 
Koboltmesen ses enstaka, i par eller i smågrupper. Den är ofta lätt att komma nära där den födosöker på alla nivåer i träd och buskage. Födan är dåligt känd men tros inte skilja sig nämnvärt från blåmesen, bortsett från ett möjligen större intag av små fjärilar, spindlar och skalbaggar.

Häckning 
Koboltmesen häckar mellan februari och juli, möjligen också oktober–januari. Boet liknar blåmesens, en skål av mossa tallbarr, blad och fjädrar som placeras upp till tre meter ovan mark i ett hål i ett träd, i en klippskreva, en mur eller i en holk, eller direkt på marken. Däri lägger den tre till sex ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Arten beskrivs som vanlig på Teneriffa och Gran Canaria, men fåtalig och lokalt förekommande på Fuerteventura och Lanzarote. På Fuerteventura uppskattades beståndet 2001 till 366–1718 individer.

Referenser

Noter

Övriga källor
Lars Larsson (2001) Birds of the World, CD-rom

Externa länkar 

 teneriffae Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Fåglar i palearktiska regionen
Mesar