Gustaf Kierman

Gustaf Kierman, född 1702 i Askersund, död 15 november 1766 i Marstrand, var en svensk affärsman och politiker.

Biografi
Kierman var född i Askersund som son till handlaren och rådmannen där Anders Svensson Kierman och Elisabeth Sundberg. Lyckade affärer drog honom till huvudstaden, där han lät uppföra ett hus på Djurgården. Av Stockholms borgerskap valdes han vid 1738–39 års riksdag som fullmäktig för borgarståndet. Han insattes genast i det sekreta utskottet, där han blev kvar under alla av honom bevistade riksdagar fram till riksdagen år 1760–62. Han anslöt sig här till Hattpartiet och ingick i förening med sin kollega Thomas Plomgren avtal med franske ambassadören att mot en viss penningsumma hålla det vacklande borgarståndet på hattarnas sida. 

Efter lyckad tjänst i det avseendet fick han även förtroende att förmedla franskt understöd (eller mutor) till andra politiker som var beredda att ställa sig på partiets sida. Detta underlättade hans karriär och han tillsattes som fullmäktig i manufakturkontoret och i riksbanken, en position varifrån han hade möjlighet att ge sig själv fördelaktiga lån. Han gjorde också stora vinster genom sin position som styresman i växelkontoret "för kursens styrande". 1755 och 1760 blev han också borgarståndets talman och 1757 handelsborgmästare i Stockholm och kort därefter direktör för Ostindiska kompaniet. År 1751 grundade han Kalkuddens tegelbruk utanför Mariefred. Han räknas till de rika köpmän i Stockholm som kallades Skeppsbroadeln.

Han stod på sin lyckas höjd, då hans uteblivna återval till 1765–66 års riksdag förebådade sakernas vändning. När mössorna nu kom till makten underkastades växelkontoret en hård granskning, som hade till följd en allvarsam räfst med växelkontorets ledamöter och i första hand Kierman. Han skiljdes omedelbart från sin befattning vid Ostindiska kompaniet och hans egendom belades med kvarstad som säkerhet för de summor staten ansåg sig ha att fordra åter. 

Till en början beslutade sekreta utskottet att Kierman och hans bolagsmän skulle ställas under bevakning i sina hem. När de sedan försvarade sig mot beskyllningarna väckte deras försök att "med varjehanda skäl söka bemantla sina förbrytelser" en sådan vrede, att stora deputationen beslutade att Kierman ögonblickligen skulle sättas i allmänt fängelse. När han på natten fördes dit samlades en uppretad folkmassa utanför hans bostad, kastade stenar genom fönstren, överföll vakten och hotade med att själv skipa rättvisa. Man tvingades skicka förstärkning till vaktmanskapet för att rädda fången undan den upprörda folkmassan. 

I juni var riksdagens stora deputation färdig med sin uträkning av de Kiermanska växelkontorens skuld och hade kommit fram till att bolagsmännen egennyttigt tillskansat sig över 6 millioner daler silvermynt av staten. Kierman dömdes för svekligt förfarande till en månads fängelse på vatten och bröd vid Marstrands fästning, där han avled 15 november 1766. Från Marstrand fördes hans kropp till Riddarholmskyrkan där han gravsattes. 

Präste- och bondeståndet hade velat skärpa Kiermans straff med schavottering vid skampåle i Stockholm och alla städer på vägen till Marstrand. I prästeståndet yttrade biskop Jacob Serenius att de anklagade borde behandlas som tjuvar som gripits på bar gärning, och det stulna godset tas ur deras hand. Skalden Gustav Fredrik Gyllenborg belyste i sin självbiografi det starka hatet mot Kierman:

Sedan hattarna 1769 återvunnit majoriteten i riksdagen lyckades Kiermans arvingar dock utverka upprättelse för åtalet och återfick allt arv efter Kierman. Hans barn adlades även för hans förtjänster med namnet Kiermansköld.

Kierman var gift första gången 1730 med Anna Katarina Gjöding och andra gången 1753 med Juliana Brandel. Kiermans svärson var militären och hattpolitikern Johan Didrik Duwall.

Källor

Noter

Vidare läsning 
 

Borgarståndets talmän
Stockholms borgmästare
Hattpartiet
Personer från Askersund
Födda 1702
Avlidna 1766
Män
SBH
Personer inom Sveriges näringsliv under 1700-talet