kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ignaz von Born

Ignaz von Born, född 26 december 1742 i Karlsburg, Transsylvanien, död 24 juli 1791 i Wien, var en tysk mineralog och författare. Hans släkt var baroner i Transsylvanien.

Ignaz von Born var först jesuit, men utträdde snart ur denna orden, studerade juridik i Prag och ägnade sig därefter åt bergsvetenskapen. År 1770 företog han en längre mineralogisk resa genom Ungern och Transsylvanien, ordnade 1776 på uppdrag av Maria Theresa av Österrike Kejserliga naturaliekabinettet i Wien. Där utgav han även sin Index rerum naturalium musei cæs. vindobonensis, en praktupplaga med kopparstick (1778) och Testacei musei cæs. vindobonensis (1780), varefter han utnämndes till verkligt hovråd vid mynt- och bergverksväsendet i Wien. 

Såsom hovråd införde han betydande förbättringar i bergsbruket, i synnerhet genom uppfinningen av en ny amalgameringsmetod (i Über das Anquicken der gold- und silberhaltigen Erze, Rohsteine, Schwarzkupfer und Hüttenspeisen, 1786). Andra bland hans uppfinningar (angående vaxblekning genom kemiska medel, bränslebesparing vid saltsjudning med mer) bröt nya banor inom dithörande yrkesgrenar. 

Born invaldes 1771 som utländsk ledamot nummer 80 av Kungliga Vetenskapsakademien.

Born utgav även, under pseudonymen Johannes Physiophilus, en satir över klosterväsendet, kallad Monachologia (1783).

Mineralen bornit är uppkallad efter honom.

Referenser 

Födda 1742
Avlidna 1791
Österrikiska mineraloger
Tyskspråkiga författare
Österrikiska författare
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Österrikiska eponymer
Män
Cacharel

Cacharel är ett franskt företag som grundades i Nîmes 1958 av Jean Bousquet, men är nu baserat i Paris.   De tillverkar och marknadsför kläder, accessoarer och parfymer. Kända produkter är bland annat parfymerna Anaïs Anaïs och Promesse. Företaget är sedan 1975 dotterbolag till L'Oréal. 

Cacharel utmärks av sin ungdomliga, feminina, färgstarka och lätta klädstil, vilket blev vad som fick företaget att slå igenom, efter att de hamnat på ELLE:s förstasida 1963.

Namnet på varumärket kommer från en and, cacharel, som i södra Frankrike är namnet på årta, (Anas querquedula). Utnyttjandet av varumärket har anförtrotts företaget Jean Cacharel.

Historia 
Från början var Cacharel ett märke för dambyxor. Jean Bousquet blev en pionjär, eftersom han förstod hur man kombinerar skapandet av produkter med varumärket. 

Med tillgång till stora resurser använde Bousquet sig av tunn bomullscrêpe som används i underkläder för att göra en blus som hade en herrskjorta som förebild. Ett foto signerat Peter Knapp med toppmodellen Nicole de Lamargé iklädd den berömda blusen publicerades på omslaget till Elle 1966. Detta var början på succén. När Brigitte Bardot knyter sin Cacharelblus under bröstet följer allt efter, blusen blir ett måste och Cacharel hittar sin plats i alla garderober med culottebyxor, shetlandströjor och pinafore-klänningar.

Flera stylister kommer senare att gå till Cacharel, inklusive hans svägerska Corinne Sarrut, Agnès b, Lolita Lempicka, Emmanuelle Khanh, Corinne Cobson, den japanska designern Atsuro Tayama, duon Mark Eley och Wakako Kishimoto och Clemens Ribeiro. Sedan april 2009 har Cédric Charlier (tidigare Lanvin) varit ansvarig för kvinnliga kreationer på Cacharel under fyra säsonger. Han ersattes 2011 av Ling Liu och Dawei Sun..

I november 2009 gjorde Cacharels samarbete med den italienska gruppen Aeffe (Alberta Ferretti, Philosophy, Moschino, Pollini (läderskor och accessoarer), Cédric Charlier etc.), genom undertecknandet av ett licensavtal,  det möjligt för Cacharel att distribuera sina produkter internationellt.

Referenser

Noter 

Franska företag
Modemärken
Parfym
Företag bildade 1962
Karl I av Neapel

Karl I av Anjou, eller Karl I av Neapel, född 21 mars 1227, död 7 januari 1285 i Foggia, var kung av kungadömet Sicilien från 1266, kung av Albanien från 1272, av kungadömet Jerusalem från 1277, furste av Achaea från 1278, samt greve av Anjou, Maine, Provence och Forcalquier.

Familjeförhållanden 
Karl var yngste son till kung Ludvig VIII av Frankrike och Blanka av Kastilien, bror till Ludvig den helige och Alfons II av Toulouse. Han var gift med monarken Beatrice av Provence, som var dotter till Raimund Berengar IV av Provence.

Karl och Beatrice fick följande barn:
 Ludvig (1248–1248) 
 Blanche (1250–1269), gift 1265 med Robert III av Flandern (1249–1322)
 Beatrice (1252–1275), gift 1273 med Filip av Courtenay (1243–1283), titulärkejsare av Konstantinopel 
 Karl II av Anjou (1254–1309), greve av Anjou och Provence, kung av Neapel 
 Filip (1256–1277), furste av Achaïea, gift 1271 med Isabella av Villehardouin (1263–1312), furstinna av Achaïea och Morea
 Robert (1258–1265) 
 Elisabet av Sicilien (1261–1300), gift med Ladislaus IV av Ungern (1262–1290)

Med sin andra hustru Margareta av Burgund fick Karl:
 Margareta (cirka 1268–1276)

Biografi 
Karl erhöll 1246 Provence genom gifte och av sin bror, Ludvig den helige, Anjou och Maine, samt ledsagade denne på korståget till Egypten 1248, som slutade med att bägge bröderna tillfångatogs (1250). På påvarna Urban IV:s och Clemens IV:s uppmaning anföll han 1266 hohenstaufern Manfred av Neapel, som besegrades och stupade i slaget vid Benevento den 26 februari, varpå Karl erövrade hans rike som län av påven. 

Karl framkallade missnöje genom att pålägga tunga skatter och förfölja hohenstaufenska partiet, som inkallade Manfreds 15-årige brorson, Konradin, från Tyskland. Karl lyckades dock i slaget vid Tagliacozzo besegra Konradin (23 augusti 1268), och kort därefter råkade denne i hans våld och avrättades. 

Karl, som nu några år intog en mäktig ställning i hela Italien, deltog 1270 i Ludvig IX:s korståg till Tunis, hade starkt inflytande över hans son Filip III av Frankrike och kröntes 1277 i Rom till kung av kungadömet Jerusalem. 

Hans hårda styre och fransmännens övermod framkallade våren 1282 en resning på Sicilien, den så kallade sicilianska aftonsången, som hindrade Karl att angripa bysantinska riket och ledde till att fransmännen fördrevs och Peter III av Aragoniens utropande till Siciliens kung. Förgäves sökte Karl återerövra ön.

Källor

Externa länkar 

Neapels regenter
Kungadömet Jerusalems regenter
Albaniens regenter
Siciliens regenter
Korsfarare
Capetingiska Huset Anjou
Födda 1227
Avlidna 1285
Män
Achaeas regenter
Euis Darliah

Euis Darliah, född 5 april 1957 är en indonesisk sångerska numera boende i Sverige.

Hennes stora hit Apanya Dong skrevs av Titiek Puspa. Darliah vann den Indonesiska melodifestivalen 2006. Låten blev i Asien både kritiserad och hyllad på grund av texten och låtens "metalsound".

Noter 

Indonesiska musiker
Födda 1957
Kvinnor
Levande personer
Indonesiska sångare
Vita Sackville-West

Victoria Mary "Vita" Sackville-West, Lady Nicolson CH, född 9 mars 1892 på Knole House nära Sevenoaks, Kent, död 2 juni 1962 på Sissinghurst Castle, Kent, var en brittisk författare och poet. Hon var känd för sina många relationer och för sin moderna livsstil. Sackville-West belönades två gånger med Hawthornden Prize.

Biografi

Bakgrund 
Vita Sackville-West var dotter till Lionel Sackville-West, 3:e baron Sackville, och dennes hustru och kusin Victoria Sackville-West, utomäktenskaplig dotter till Lionel Sackville-West, 2:e baron Sackville och den spanska dansösen Josefa de la Oliva (född Durán y Ortega), känd som Pepita.

Vita var uppvuxen på familjegodset Knole House, som efter faderns död övergick till dennes bror Charles Sackville-West, 4:e baron Sackville. Smeknamnet Vita fick hon för att man skulle kunna skilja henne från modern, som hade samma förnamn.

Berömmelse 
Vita Sackville-West blev berömd för sitt överdådiga aristokratiska liv, sitt originella och starka äktenskap med sir Harold Nicolson och sina passionerade relationer till andra kvinnor, inklusive författaren Virginia Woolf. Sackville-West fungerade som förebild för titelpersonen i Woolfs roman Orlando. 1922 presenterade hon på uppdrag av brittiska kungahuset en frimärksstor bok för Queen Mary's Doll's House, vilket idag finns utställt i Windsor Castle. Boken, som skrevs fyra år före Orlando, handlar om en naturande utan ålder som reser mellan olika tidsepoker.

Hennes långa berättande dikt "The Land" vann Hawthornden Prize 1926. Hon vann samma pris igen 1933 för sin diktsamling Collected Poems. Hon är den enda författaren som fått priset två gånger. Via sitt sällskapsliv blev hon bekant med och tidvis finansiär av Bloomsburygruppen och dess verksamhet.

Vita Sackville-West tilldelades en Order of the Companions of Honour 1947 för sina litterära bidrag. Hon deltog aktivt i utformandet av sina trädgårdar vid Sissinghurst i Kent.

Familj 
I sitt äktenskap med diplomaten sir Harold Nicolson födde Vita Sackville-West två söner – (Lionel) Benedict Nicolson och Nigel Nicolson.

Bibliografi i urval

Romaner 
 Heritage (1919)
 Challenge (1923)
 Utmaning (översättning Sonja Bergvall, Rabén & Sjögren, 1976)
 Passenger to Teheran (1926)
 The Edwardians (1930)
 Aristokrater (översättning Py Sörman, Bonnier, 1931)
 All Passion Spent (1931)
 All lidelse förbi (översättning Irja Carlsson, Stenström, 1984)
 The Dark Island (1934)
 Grand Canyon (1942)
 The Easter Party (1953)
 Sök Walter! (översättning Siv Nordin, Ljus, 1954)

Biografier 
 Saint Joan of Arc
 Jeanne d'Arc (översättning Lisbeth och Louis Renner, Tiden, 1937)
 Pepita
 Pepita (översättning Ingeborg Essén, Bonnier, 1938)

Poesi 
 A Dancing Elf (1912)
 Poems of West and East (1917)
 Orchard and Vineyard (1921)
 The Land (1927)
 The Garden (1946)

Priser och utmärkelser 
 Hawthornden Prize 1926 för The Land
 Hawthornden Prize 1933 för Collected Poems

Referenser

Brittiska författare
Engelskspråkiga författare
Brittiska trädgårdsarkitekter
Kvinnor
Födda 1892
Avlidna 1962
Personer från Sevenoaks
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Thomas Funck (1580–1645)

Thomas Funck, född 1580 i Stralsund, död 1645, var en i Sverige verksam köpman och bruksägare. Han var far till Johan Funck.

Funck var verksam som köpman i Stockholm och bruksägare i Västmanland och Dalarna. Den 19 augusti 1644 fick upplåtelse av Stockholms stad att bygga hus på två tomter vid Åkaretorget, nuvarande Kornhamnstorg. Det ena uppfördes vid nuvarande Kornhamnstorg 53 (Funckska huset) och det andra vid Kornhamnstorg 59.  Funckens gränd är uppkallad efter honom.

Se även
Funckska huset

Källor

Vidare läsning 
 

Funck
Födda 1580
Avlidna 1645
Män
Personer under stormaktstiden
Vitsvansmangust

Vitsvansmangust (Ichneumia albicauda) är ett rovdjur i familjen manguster som förekommer i Afrika och på den Arabiska halvön.

Kännetecken 

Med en kroppslängd av 47 till 71 centimeter, en svanslängd mellan 36 och 47 centimeter och en vikt mellan 1,8 och 5,2 kilogram tillhör vitsvansmangusten de större arterna i familjen. Djurets underpäls är vit- eller gulaktig men med de framskjutande svarta täckhåren har mangusten ett gråaktigt utseende. Extremiteterna är från knäna neråt svarta. Djuret fick sitt namn efter den yviga svansen som i bakre delen är vit men hos vissa individer är svansen svart.

Utbredning och habitat 

Vitsvansmangust finns i stora delar av Afrika från Senegal och södra Egypten till norra Namibia och östra Sydafrika. De undviker däremot stora skogs- och ökenområden. Arten förekommer även i södra hälften av Arabiska halvön. Habitatet utgörs vanligen av savann och annat gräsland, samt växtrika skogskanter och floddalar.

Levnadssätt 

Djuret är aktivt på natten och vilar på dagen i bon som lämnads av jordpiggsvin eller jordsvin. Varje individ lever ensam och hanar försvarar sitt revir mot artfränder. Honornas territorier kan överlappas.

Födan utgörs huvudsakligen av insekter men mangusten äter även ormar, andra ryggradsdjur och frukter.

Födelsen sker under de blöta årstiderna och per kull föds mellan ett och fyra ungdjur. Det uppskattas att dräktigheten varar i 60 dagar. Ungdjuren är vid ungefär nio månaders ålder självständiga.

Vitsvansmangusten och människor 

Denna mangust har ett vitsträckt utbredningsområde och räknas inte som hotad art. I vissa regioner har den ett dåligt rykte på grund av att den dödar tamhöns.

Källor 

 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999

Externa länkar 
 Ytterligare informationer på engelska med bild

Manguster
Däggdjur i etiopiska regionen
August Petersson

Carl August Petersson, född 15 januari 1829 i Mjölby församling, Östergötlands län, död 3 mars 1905 i Rystads församling, Östergötlands län, var en svensk arrendator och riksdagsman. Petersson var ledamot av riksdagens andra kammare.

Referenser

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Födda 1829
Avlidna 1905
Män
Personer från Mjölby socken
Final Days Society

Final Days Society är en svensk postrock/indie-grupp från Växjö. Bandet bildades 2006 och i april 2008 gav de ut sitt debutalbum Noise Passes, Silence Remains genom skivbolaget Digital Revolt. I april 2011 släpptes det andra albumet, Ours Is Not a Caravan of Despair. I juli 2015 släpptes bandets tredje album, Icebreaker och i maj 2020 släpptes det fjärde albumet Firestarter.

Medlemmar 
Suwat Khanh - sång, bas
Pierre Olsson Kruse - gitarr
Andreas Jeansson - gitarr, klaviatur
Marcus Knutsson - gitarr
Victor Galeano - trummor, slagverk

Diskografi 
2008 - Noise Passes, Silence Remains
2011 - Ours Is Not a Caravan of Despair
2015 - Icebreaker
2020 - Firestarter

Externa länkar 
Officiell webbplats
Bandcamp
Facebook
Youtube
Last.fm
Instagram
Spotify

Svenska indiepopgrupper
Postrockgrupper
Otto Martin

Otto August Martin, född 9 september 1827 i Folkärna, Kopparbergs län, död 8 februari 1895 i Södertälje, var en svensk läkare och riksdagsman. Han var bror till riksdagsmannen Anton Martin.

Martin var ledamot av riksdagens andra kammare 1894 för Södertälje, Norrtälje, Östhammars, Öregrunds, Sigtuna och Vaxholms valkrets.

Källor

Födda 1827
Avlidna 1895
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Svenska läkare under 1800-talet
Personer från Folkärna socken
Män
Roland Martin (politiker)

Per Roland Martin (i riksdagen kallad Martinsson i Sundsvall), född 12 december 1838 i Sankt Nikolai församling, Stockholm, död 6 maj 1925 i Hedvig Eleonora församling, Stockholm, var en svensk advokat och riksdagsman.

Roland Martin skrevs in som student i Uppsala 1856 och avlade examen till rättegångsverken 1862. 1863 blev han elev vid Ultuna lantbruksinstitut. Han var auskultant i Svea hovrätt från 1862 och extra ordinarie notarie där samma år. Han var godsägare i Värmland och verkade från 1882 som advokat i Stockholm.

I riksdagen var Martin ledamot av andra kammare under mandatperioden 1870–1872, invald i Gillbergs och Näs häraders valkrets (Värmlands län). Han var ledamot i tillfälligt utskott 1870 och 1871.

Källor

Noter

Externa länkar
 

Svenska advokater
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Födda 1838
Avlidna 1925
Män
Jurister från Stockholm
Politiker från Stockholm
Noise Passes, Silence Remains

Noise Passes, Silence Remains är postrock-/indie-bandet Final Days Societys debutalbum som släpptes i april 2008 genom skivbolaget Digital Revolt.

Låtlista 
"Dilaton" - 4:42
"Scalar Fields" - 8:02
"Violent Red" - 6:02
"Pain Passes, Beauty Remains" - 6:30
"Let's Go Again" - 6:29
"(the)fire" - 8:05
"Knife" - 4:39
"Adage" - 4:57
"Silence Is.." - 6:59

Musikalbum 2008
John Marshall Hamilton

John Marshall Hamilton, född 28 maj 1847 i Ridgewood, Ohio, död 22 september 1905 i Chicago, Illinois, var en amerikansk republikansk politiker. Han var guvernör i delstaten Illinois 1883–1885.

Hamilton deltog i amerikanska inbördeskriget i nordstatsarmén. Han utexaminerades från Ohio Wesleyan University och undervisade latin vid Illinois Wesleyan University. Han studerade sedan juridik och inledde 1870 sin karriär som advokat i Illinois.

Hamilton var viceguvernör i Illinois 1881–1883. Guvernör Shelby Moore Cullom tillträdde 1883 som ledamot av USA:s senat och Hamilton efterträdde honom som guvernör.

Hans grav finns på Oak Woods Cemetery i Chicago. Han var metodist.

Externa länkar

biografi på National Governors Associations webbplats
Illinois Blue Book

Födda 1847
Avlidna 1905
Guvernörer i Illinois
Män
Martin Schultz (von Ascheraden)

Martin Schultz (von Ascheraden), friherre, militär, född den 12 juni 1617, död den 16 mars 1682 i Narva. Han blev år 1652 major vid hovregementet och adlades tillsammans med sin bror samma år. Han avancerade 1679 till generallöjtnant av infanteriet. Han var en av Karl XI:s rådigaste och erfarnaste officerare. År 1674 upphöjdes han i friherrligt stånd. Under skånska kriget hade han stor del i segern vid Lund och höll därefter Kristianstad inneslutet när konungen tågade mot Landskrona. Han förde slutligen befälet över svenska arméns center i slaget vid sistnämnda stad. Den 30 mars 1680 fick han avsked med generals grad. Han utnämndes den 28 april 1681 till guvernör över Ingermanland och Kexholms län. Till skillnad från sina företrädare fick han således inte titeln generalguvernör; i de samtida breven adresseras han som generalen och guvernören. Efter sin död fick han följande omdöme: Deth är wist at dhen Sahl. Mannen tänckte medh alltijt Eders Kongl. Maijtz tienst befrämia och fästningarne j godh Defension bringa, men så wahr han myckett strängh och hårdh emoth bönderne, så att een deehl ära derföre till Ryßlandh förrymbde.

Hans farfar, överstelöjtnanten Herman Schultz från Böhmen, stupade i slaget vid Kirkholm. Dennes son Simon Schultz fick godset Ascheraden i Livland som ersättning för en kronofordran. En av Martin Schultz sonsöner fick år 1765 rätt att skriva sig Schultz von Ascheraden. Släkten är utgången i Sverige, men fortlever i Livland och Tyskland.

Källor

Se även 

Svenska friherrar
Födda 1617
Avlidna 1682
Män
Deltagare i slaget vid Lund
Deltagare i slaget vid Landskrona
Bernhard Martin

Thure Bernhard August Martin (i riksdagen kallad Martin i Hillebola), född 3 september 1840 i Kärrbo socken, Västmanlands län, död 13 juni 1919 i Gävle, var en svensk jägmästare och riksdagsman.

Bernhard Martin var ledamot av riksdagens andra kammare. Han var verkställande direktör 1894–1908 för Korsnäs sågverks AB.

Källor

Noter 

Födda 1840
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Män
Avlidna 1919
Long Live Rock 'n' Roll

Long Live Rock 'n' Roll är det brittiska hårdrocksbandet Rainbows tredje studioalbum, släppt 1978. Två singlar från albumet släpptes, titelspåret och "L.A. Connection". Efter utgivningen av detta album lämnade Ronnie James Dio, David Stone och Bob Daisley gruppen.

Låtlista
Samtliga låtar skrivna av Ritchie Blackmore och Ronnie James Dio, om inte annat anges.

Medverkande
Ritchie Blackmore – gitarr 
Ronnie James Dio – sång
Cozy Powell – trummor
Bob Daisley – bas
David Stone – keyboard

Övriga medverkande
Ferenc Kiss – fiol
Nico Nicolic – fiol
Ottmar Machan – altfiol
Karl Heinz Feit – cello
Rudi Risavy – flöjt

Listplaceringar

Musikalbum 1978
Album av Rainbow
Album producerade av Martin Birch
Gacko

Gacko (kyrilliska: Гацко) är en ort i kommunen Gacko i Serbiska republiken i sydöstra Bosnien och Hercegovina. Orten ligger cirka 62 kilometer sydost om Mostar, nära gränsen till Montenegro. Gacko hade 5 363 invånare vid folkräkningen år 2013.

Av invånarna i Gacko är 98,86 % serber, 0,32 % montenegriner, 0,24 % bosniaker och 0,24 % kroater (2013).

Sport
Volleybollklubben ŽOK Gacko kommer från orten. De har vunnit mästerskapet för Serbiska republiken tre gånger och cupen för Bosnien och Hercegovina en gång.

Referenser

Externa länkar 

Orter i Republika Srpska
Lista över Bohusläns runinskrifter

Lista över Bohusläns runinskrifter är en förteckning över inskrifter i Bohuslän förkortat Bo, samt ett nummer enligt Samnordisk runtextdatabas. Därtill följer dess placering, eventuella namn och typ av föremål. Antalet kända inskrifter uppgår i nuläget (2013) till sexton stycken.

Bo KJ47, Svarteborgs socken, Munkedals kommun, nu i SHM, medaljong, urnordisk skrift
Bo KJ61, Kallebystenen, Tanums socken, Tanums kommun, urnordisk runsten 
Bo KJ73, Röstenen, Röd (Rö), Tanums socken, Tanums kommun, nu i SHM, urnordisk runsten
Bo KJ80, Rävsalstenen, Rävsala, Valla socken, Tjörns kommun, urnordisk runsten
Bo NIYR;3, Norums kyrka, Norums socken, Stenungsunds kommun, nu i SHM, medeltida dopfunt
Bo NIYR5;221 A, Brastads kyrka, Lysekils kommun, medeltida ristning 
Bo NIYR5;221 B, Kareby kyrka, Kareby socken, Kungälvs kommun, medeltida dopfunt
Bo NIYR5;222, Norums kyrka, Stenungsunds kommun, medeltida dopfunt 
Bo NIYR5;224, Utby, Herrestads socken, Uddevalla kommun
Bo NIYR5;225, Kastellgården, Kungahälla, Ytterby socken, Kungälvs kommun, nu i SHM (3287), besman
Bo NIYR5;229 A, Arntorp, Kareby socken, Kungälvs kommun, nu i Göteborgs stadsmuseum 
Bo NIYR5;229 B, Kleva utmark, Spekeröds socken, Stenungsunds kommun, nu i Göteborgs stadsmuseum
Bo Fv1992;170, Kungahälla, Ytterby socken, Kungälvs kommun, nu i SHM, medeltida (?) kam
Bo Peterson1992;100, Hogastenen, Hoga, Stala socken, Orusts kommun, runsten
Bo Boije 1884;276, Skeestenen, Skee kyrka, Strömstads kommun, nu i SHM, runsten, (Sten Boije 1884, sid. 276 f)
Bo L2035 †, Valla, Tossene socken, Sotenäs kommun, försvunnen, (Sten Boije 1884, sid. 276 f)

Se även 
Alfabetisk lista över runinskrifter

Källor 
Samnordisk runtextdatabas
Svensk runristningsförteckning; Bohusläns runinskrifter, Jan Owe 2002

 
Bohusläns runinskrifter
Lista över Jämtlands runinskrifter

Lista över Jämtlands runinskrifter är en förteckning över kända runristningar i Jämtland förkortat J, deras placering och typ av föremål. Enligt Samnordisk runtextdatabas lär det i nuläget finnas fyra olika runinskrifter i Jämtland.

Frösöstenen, Frösön, Frösö socken, är den enda, säkert kända runsten som finns i Jämtland. 
Stenen i Grönan dal, Åre socken. En nu försvunnen runsten lär ha stått intill en sejte med samma namn i närheten av Skurdalssjön. 
 J JLM, medeltida runristning i puts, Hackås kyrka, Hackås socken

Se även
Alfabetisk lista över runinskrifter

Källor
 Samnordisk runtextdatabas

Jämtlands runinskrifter
Dvärgborrar

Dvärgborrar (Crypturgus) är ett till familjen barkborrar hörande skalbaggssläkte med små, endast 1 till 1,5 millimeter långa arter.

Arterna lever under barken av barrträd och är vanliga på fällt virke, men förekommer även på sjuka träd. De är mycket vanliga i avverkningsstubbar av gran (Picea abies). De gör antingen egna gångar eller lever i andra barkborrars gångsystem. I Sverige finns fyra arter: Crypturgus pusillus, Crypturgus cinereus, Crypturgus subcribrosus och Crypturgus hispidulus. I jämförelse med andra barkborrar är dvärgborrarna av underordnad betydelse som skadedjur.

Referenser

Noter 

Skalbaggar
Den norska Lyrikklubbens pris

Den norska Lyrikklubbens pris (norska:Den norske Lyrikklubbens pris) är ett norskt lyrikpris, till minne av sunnmørslyrikern Hartvig Kiran. Syftet med priset är att visa upp nya, lovande och relativt okända lyriker. Innan 1996 hette priset Hartvig Kirans minnepris.

Mottagare av Hartvig Kirans minnepris
1978 – Karin Sveen och Jan Erik Rekdal
1979 – Annie Riis
1980 – Kurt Narvesen
1981 – Terje Johanssen
1982 – Helge Torvund
1983 – Olav Grødal
1984 – Frank Stubb Micaelsen
1985 – Halvard Foynes
1986 – Torgeir Schjerven
1987 – Tom Lotherington
1988 – Arne Hugo Stølan
1990 – Erik Bystad
1991 – Rune Tuverud

Mottagare av Den norska Lyrikklubbens pris
1996 – Hanne Bramness för Revolusjonselegier
1997 – Tone Hødnebø för Pendel
1998 – Torgeir Rebolledo Pedersen för Blåveisfra
1999 – Arne Ruste för Indre krets
2000 – Inger Elisabeth Hansen för Fraværsdokumenter
2001 – Øyvind Rimbereid för Trådreiser
2002 – Steinar Opstad för Synsverk
2003 – Espen Stueland för Å si om seg selv
2004 – Pedro Carmona-Alvarez för Prinsens gate

Norska litteraturpriser
Priser och utmärkelser instiftade 1978