kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gräddhuvad blåkråka

Gräddhuvad blåkråka (Coracias cyanogaster) är en afrikansk fågel i familjen blåkråkor inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läten 
Gräddhuvad blåkråka är en kajstor fågel med en kroppslängd på 28-30 cm. Karakteristiskt är den gräddvita färgen på huvud, hals och bröst. Ryggen är mörkgrön och resten av fjäderdräkten är huvudsakligen blå. Adulta fåglar har cirka sex centimeter långa förlängda yttre stjärtpennor. Könen är lika, men ungfågeln är blekare än den adulta. Lätet är ett hård, klickande "ga-ga-ga".

Utbredning och systematik 
Gräddhuvad blåkråka är en afrikansk stannfågel som förekommer från Senegal och Gambia till Centralafrikanska republiken, allra sydligaste delarna av Sudan och nordöstra Demokratiska republiken Kongo. Tillfälligt har den påträffats i Mauretanien. Den har även observerats i Danmark, men det anses osannolikt att den nått dit på naturlig väg. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Bland blåkråkorna har den inga nära släktingar.

Levnadssätt 
Gräddhuvad blåkråka hittas i fuktig savann med inslag av Isoberlinia-trees. Den ses ofta sitta på höga utkiksplatser som trädtoppar, stolpar och telefontrådar som en jättelik törnskata, spanande efter gräshoppor och andra större insekter. Fågeln häckar i ett trädhål mellan april och juni i Senegal, mars–maj i Sierra Leone och februari–september i Elfenbenskusten. Den utför en viplik spelflykt.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av habitatförstörelse i delar av utbredningsområdet.  Den tros dock inte minska tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som frekvent förekommande till vanlig.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Blåkråkor
Fåglar i etiopiska regionen
Vimpelblåkråka

Vimpelblåkråka (Coracias spatulatus) är en fågel i familjen blåkråkor inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Vimpelblåkråkan är en vacker och långstjärtad blåkråka med karakteristiskt förlängda yttre stjärtpennor som längst ut har en liten spatel. Utseendet varierar geografiskt, med blått bröst på sydliga fåglar och rosa på nordliga. De senare är mycket lika lilabröstad blåkråka, men skiljer sig förutom på stjärtformen också genom rostrött på skuldrorna. Bland lätena hörs olika dissonanta ihåliga, gnissliga och skriande toner.

Utbredning och systematik 
Vimpelblåkråkan är en stannfågel som förekommer från tropiska sydvästra Angola till nordöstra Tanzania och södra Moçambique. Ifrån södra Tanzania, Zambia och norra Moçambique finns den beskrivna formen weigalli vilket förmodligen är en färgmorf, eller kanske bara en subadult fjäderdräkt, som initialt beskrevs som en egen art och som ibland har erkänts som en underart.

Levnadssätt 
Vimpelblåkråkan hittas i lummiga skogsområden, mestadels miombo.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Blåkråkor
Fåglar i etiopiska regionen
Sulawesiblåkråka

Sulawesiblåkråka (Coracias temminckii) är en fågel i familjen blåkråkor inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Sulawesiblåkråkan är en distinkt fågel med kraftig näbb, med nästan helt djupt purpurfärgad fjäderdräkt bortsett från väl synligt himmelsblått på hjässa och övergump. Övergumpen har mer dämpat färgad hjässa och brunare undersida. Lätet är ett hårt och torrt "ka-ka-ka-ka...", ibland även ett enstaka "chowwEER".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Indonesien på Sulawesi och de omkringliggande öarna Lembeh, Bangka, Manterawu, Pulau Muna och Butung. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Sulawesiblåkråkan hittas i öppet landskap intill skogsområden. Där ses den oftast sitta högt upp på döda grenar, vanligen enstaka eller i par. Den uppträder både i låglänta områden och i lägre bergstrakter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar den holländske ornitologen Coenraad Jacob Temminck (1778-1858).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Blåkråkor
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Halmaherablåkråka

Halmaherablåkråka (Eurystomus azureus) är en fågel i familjen blåkråkor som är endemisk för Indonesien.

Utseende och läten 
Halmaherablåkråkan är en medelstor (31–35 cm), skogslevande fågel. Fjäderdräkten är generellt mörklila med djupare blått på vingar, övergump och buk samt en iögonfallande silverblå cirkel på handpennorna. Näbben är röd, liksom benen och en bar ring runt ögat. Liknande rödnäbbad blåkråka är mindre, brunaktig på huvud på mantel och grönblå på vingar och undersida. Lätet har inte dokumenterats, men tros bestå av tjattrande ljud likt sina släktingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i norra Moluckerna i Indonesien, på öarna Halmahera, Ternate, Tidore, Kasiruta och Bacan. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Halmaherablåkråkan har en liten världspopulation bestående av uppskattningsvis endast 1 500–7 000 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den som nära hotad.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Blåkråkor
Fåglar i orientaliska regionen
Levan Dzjibladze

Levan Dzjibladze, även känd under artistnamnet Leo Jee (georgiska: ლევან ჯიბლაძე),  född 8 mars 1987, är en georgisk artist och sångare.

Karriär 
Dzjibladze tog studenten vid Tbilisis universitet. Därefter har han deltagit i flera olika musikevenemang, festivaler och kulturella evenemang. Han har deltagit i musiktävlingen Imedi Wave på TV-kanalen Imedi TV och i Star Academy på Rustavi 2. År 2009 deltog han i Amber Star, en internationell musiktävling som hölls i Sverige och som han vann.

Eurovision 
Dzjibladze inledde sin Eurovision Song Contest-karriär som låtskrivare i Moldaviens uttagning till Eurovision Song Contest 2010 då han skrev låten "S.O.S" till bandet Brand. År 2012 ställde han upp i Georgiens uttagning till Eurovision Song Contest 2012 med låten "It's My Life". Dzjibladze lyckades inte vinna finalen, som istället vanns av Anri Dzjochadze.

Referenser 
Biografi på eurovision-georgia.ge

Noter 

Födda 1987
Georgiska popsångare
Levande personer
Män
Gulnäbbad blåkråka

Gulnäbbad blåkråka (Eurystomus glaucurus) är en vanligt förekommande afrikansk fågel i familjen blåkråkor inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Gulnäbbad blåkråka är en 29-30 centimeter lång fågel med en som namnet avslöjar karakteristisk lysande gul näbb. Huvud och rygg är varmbruna, hals och bröst lilafärgade och resten av fjäderdräkten i huvudsak brun. I flykten syns de kraftigt blå vingar och stjärt kontrastera med brun rygg. Lätet är ett morrande k-k-k-k-k-r-r-r-r-r'.

 Utbredning och systematik 
Gulnäbbad blåkråka förekommer i stora delar av Afrika söder om Sahara utom de allra torraste områdena. Den delas in i två grupper med fyra underarter, med följande utbredning:
 Eurystomus glaucurus glaucurus – förekommer på Madagaskar; utanför häckningstid förekommer den i östra Afrika
 afer-gruppen
 Eurystomus glaucurus afer – förekommer från Senegal till Sudan, västra Afrikas kuststater och norra Demokratiska republiken Kongo
 Eurystomus glaucurus aethiopicus – förekommer i Sudan och västra Etiopien
 Eurystomus glaucurus suahelicus'' – förekommer från södra Somalia till centrala Kongo-Kinshasa, nordöstra Zambia, Angola och KwaZulu-Natal

Den har även vid två tillfällen påträffats i Kap Verde-öarna samt även i Mauretanien, Seychellerna och 2010 i Jabal ‘Ilbah i sydostligaste Egypten. I september 2019 observerades fågeln för första gången i Israel.

Levnadssätt 
Arten trivs i öppet landskap med några höga träd, gärna nära vatten. Liksom andra blåkråkor syns den ofta sitta väl synligt på en utkiksplats i form av en trädtopp, stolpe eller ledningstråd, som en jättetörnskata. Dagtid är den oftast inaktiv, men under sen eftermiddag jagar den efter svärmande myror och termiter, ibland i stora grupper om 100 indivder eller fler. Arten dricker likt svalor genom att doppa näbben i vatten i flykten. Fågeln häckar i ett ofodrat bo placerat i ett trädhål, där den lägger två till tre ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Den tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats, men den beskrivs som vanlig och vida spridd.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Blåkråkor
Fåglar i etiopiska regionen
Blåstrupig blåkråka

Blåstrupig blåkråka (Eurystomus gularis) är en fågel i familjen blåkråkor inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Blåstrupig blåkråka är en karakteristisk fågel, med helt bronsfärgad kropp, blått på vingpennor och stjärt, blå strupe och en ljusgul kraftig näbb. Den liknar gulnäbbad blåkråka, men skiljer sig genom den bruna kroppen och blå strupen. Lätet är ett hårt "kleek", ofta levererat i snabba serier.

Utbredning och systematik 
Blåstrupig blåkråka förekommer i delar av Afrika. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Eurystomus gularis gularis – förekommer i regnskogarna i Guinea och västra Kamerun
 Eurystomus gularis neglectus – förekommer i södra Nigeria, Uganda och Angola

Levnadssätt 
Blåstrupig blåkråka hittas i skogsområden, där den ofta ses sitta på grenar vid gläntor eller i trädtaket.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Blåkråkor
Fåglar i etiopiska regionen
Rödnäbbad blåkråka

Rödnäbbad blåkråka (Eurystomus orientalis) är en fågel i familjen blåkråkor inom ordningen praktfåglar med vid utbredning från Himalaya till östra Australien.

Utseende och läte 
Rödnäbbad blåkråka är en mörkgrön, 31 cm lång fågel med kraftig röd näbb. På håll ser den svart ut, men vid närmare granskning syns blått på strupe och vingar samt i flykten en silverblå fläck på handpennorna. Ben och ögonring är också röda. Den är mestadels tystlåten, men upprepar ibland ett kort, hest och raspigt "drak drak".

Utbredning och systematik 
Rödnäbbad blåkråka har en mycket vid utbredning från Indien österut till Korea och söderut till Australien. Den delas in i elva underarter med följande utbredning:
 Eurystomus orientalis abundus – häckar från Himalaya till Kina, Manchuriet och Korea; övervintrar i Indonesien
 Eurystomus orientalis orientalis - häckar från södra Himalaya österut till Ryukyuöarna och Filippinerna och söderut till Stora Sundaöarna; övervintrar till sydöstra Indien, Filippinerna, Sulawesi och Halmahera
 Eurystomus orientalis gigas – södra Andamanerna
 Eurystomus orientalis oberholseri – ön Simeulue utanför Sumatra
 Eurystomus orientalis latouchei – nordöstra Kina
 Eurystomus orientalis waigiouensis – Nya Guinea, västpapuanska öarna, D’Entrecasteaux-öarna och Louisiadeöarna
 Eurystomus orientalis pacificus – norra och östra Australien; övervintrar på Nya Guinea, södra Moluckerna och näraliggande öar
 Eurystomus orientalis crassirostris – Bismarckarkipelagen
 Eurystomus orientalis solomonensis – Feniöarna  och Salomonöarna

Tillfälligt har den påträffats i Nya Zeeland och Pakistan.

Levnadssätt 
Fågeln förekommer i skogsbryn och gläntor samt tilliggande jordbruksmark. Den ses ofta sitta högt uppe på en bar trädgren, varifrån den gör utfall för att fånga stora flygande insekter. Den är en social fågel som är särskilt aktiv vid skymningen och ses då jaga i grupp. Den häckar i ett trädhål, i juni i norra delen av utbredningsområdet, maj-juni i Japan, mars-maj i Indien och Myanmar och på Sumatra januari-april. Arten är flyttfågel i norr, stannfågel i söder.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av habitatförstörelse, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Blåkråkor
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Sulawesibiätare

Sulawesibiätare (Meropogon forsteni) är en fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Sulawesibiätaren är en omisskännlig stor biätare med förlängda centrala stjärtpennor, grönt på rygg och övre stjärttäckarna samt karakteristiskt djupt lila på ansiktet och strupen, på den senare mer utbrett hos hanen än hos honan. Ungfågeln är grönare under, inte lika lila och saknar förlängda stjärtpennor. Lätet är ett ljust stigande "tsiyup".

Utbredning och systematik 
Fågeln är endemisk för fuktiga skogar på Sulawesi där den häckar upp till 2300 meters höjd. Den placeras enda art i släktet Meropogon.

Levnadssätt 
Sulawesibiätare ses i bergsbelägen skog, enstaka eller i par i både undervegetation och uppe i trädtopparna. Arten häckar i jordhålor som grävs ut i flodbanker.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Taxonomi och namn 
Charles Lucien Bonaparte beskrev sulawesibiätaren 1850 och gav den artepitetet forsteni för att hedra Eltio Alegondas Forsten.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Sulawesi
Vitstrupig biätare

Vitstrupig biätare (Merops albicollis) är en afrikansk fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läten 
Vitstrupig biätare är en färgglad och slank fågel med en kroppslängd på 19–21 centimeter, exklusive de två mycket förlängda mittersta stjärtfjädrarna som kan vara ytterligare 12 centimeter långa. I fjäderdräkten är den huvudsakligen grön, men är pregnant tecknad i ansiktet med vitt ansikte och vit strupe samt svart hjässa, ögonstreck och halsband. Undersidan är blekgrön, på bröstet mot blått. Ögat är rött och näbben svart. Könen är lika förutom att hanens stjärtfjädrar är längre. Lätet liknar den europeiska biätarens (se denna).

Utbredning och systematik 
Vitstrupig biätare häckar i ett smalt band strax söder om Sahara, från Mauretanien och Senegal till Eritrea, sydvästra Saudiarabien och Jemen, söderut till nordvästra Kenya och oregelbundet även i södra Kenya. Den är en flyttfågel som flyttar söderut till Västafrika och Kongobäckenet. Tillfälligt har påträffats i Marocko, Oman och Förenade Arabemiraten. 1 oktober 2019 observerades den första vitstrupiga biätaren i Israel. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Vitstrupig biätare häckar i torrt och sandigt öppet landskap, men övervintrar i en helt annorlunda miljö, i tropiska skogar. Arten häckar i kolonier i sandbankar eller på öppna platta ytor, från juni till augusti på gränsen till Sahara, mellan mars och maj i Kenya. Fågeln gräver en 1-2 meter lång tunnel vari den lägger sex till sju runda vita ägg. Båda könen ruvar och får hjälp av ytterligare upp till fem assistenter i att ta hand om ungarna.

Föda 
Som namnet avslöjar livnär sig vitstrupig biätare, liksom alla biätare, av insekter. För denna art utgör 35-90% av födan av myror, men intar även bin, getingar, bålgetingar och skalbaggar. Födan fångar den i luften.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig eller till och med mycket vanlig.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i etiopiska regionen
Miombobiätare

Miombobiätare (Merops boehmi) är en fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Miombibiätaren är en slank grön biätare med orangefärgad strupe och hjässa, svart spets på stjärten och förlängda svarta centrala stjärtpennor. Den liknar olivbiätaren, men är mindre och slankare utan denna arts breda vita strimmor i ansiktet. Lätet består av en stigande och fallande serie med ljusa visslingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i fuktiga skogar i sydöstra Afrika, i Malawi och angränsande länder. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Miombobiätare hittas mycket lokalt i fuktig skogsmark och skogsbryn, vanligen nära rinnande vattendrag. Den ses vanligen i par eller smågrupper.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Dr Richard Johann Constantin Böhm (1854-1884), tysk zoolog, upptäcktsresande och samlare i tropiska Afrika. Fram tills nyligen kallades den även böhmbiätare på svenska, men justerades 2022 till ett mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses vara stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i etiopiska regionen
Svarthuvad biätare

Svarthuvad biätare (Merops breweri) är en fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Svarthuvad biätare är en stor och mörk biätare med förlängda centrala stjärtpennor. Huvudet är svart, ryggen grön och på undersidan syns kastanjebrunt, liksom på stjärtsidorna. Arten är inte särskilt ljudlig, men avger dämpade "preek" och mjuka drillar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i kustnära områden i Gabon och lokalt längs Kongofloden. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Svarthuvad biätare är en övervägande ovanlig och lokalt förekommande fågel i skogsbryn, sumpskog, kring floder och andra rinnande vattendrag samt i intilliggande savann. Den ses vanligen enstaka eller i par, sällan i flock.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i etiopiska regionen
Vitpannad biätare

Vitpannad biätare (Merops bullockoides) är en fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar. Den förekommer i stora delar av centrala och södra Afrika. Fågeln tros öka i antal.

Utseende och läte 
Vitpannad biätare är en ljus och färgglad biätare. Röd strupe och vit linje under svart ansiktsmask gör den omisskännlig. Huvudsakliga lätet är ett nasalt rullande "ngyaaau".

Utbredning och systematik 
Vitpannad biätare förekommer i centrala och södra Afrika. Den behandlas antingen som monotypisk eller delas in i två underarter med följande utbredning:
 Merops bullockoides bullockoides – förekommer i halvtorra tropiska savanner i centrala och södra Afrika
 Merops bullockoides randorum – förekommer i högländerna i södra Tanzania

Levnadssätt 
Vitpannad biätare hittas i skogslandskap intill rinnande vattendrag, sluttningar och buskmarker, framför allt nära jordbankar där den formar häckningskolonier med upp till 450 individer. Den anses ha en av fågelvärldens mest komplexa sociala strukturer, med familjer, klaner och till och med pirater.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i etiopiska regionen
Rödstrupig biätare

Rödstrupig biätare (Merops bulocki) är en afrikansk fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar, förekommande i ett band strax söder om Sahara.

Utseende
Rödstrupig biätare är en 20-22 centimeter lång fågel med medellång stjärt som saknar förlängda mittersta stjärtfjädrar, en egenskap annars vanlig bland flera andra biätararter. Ovansidan är grön och haka och strupe karakteristiskt röda. Ungefär 1% av individerna har dock istället gul strupe. Nacke, bröst och undersida är beigefärgade medan undre stjärttäckarna och låren lysande blå. Öster om Centralafrikanska republiken (frenatus) har den blå anstrykning i ansiktet, väster därom (nominatformen bulocki) är den grön.

Utbredning och systematik 
Rödstrupig biätare delas in i två underarter med följande utbredning:
 Merops bulocki bulocki – Senegal och Gambia till Chari River i Tchad och till Centralafrikanska republiken
 Merops bulocki frenatus – subsahariska Sudan och i näraliggande områden i Demokratiska republiken Kongo till nordvästra Uganda och västra Etiopien

Levnadssätt 
Rödstrupig biätare hittas i savann med spridda träd, jordbruksområden, våtmarkskanter, buskiga betesmarker och trädgårdar, men ses sällan långt ifrån erosionsbranter och vattendrag i vars sandbankar den häckar. Som många andra biätare häckar den i kolonier, med upp till 50 bon. Boet placeras längst in i en tunnel som den gräver innan marken torkar efter regnsäsongen. Fågeln lever huvudsakligen av bin, men även andra insekter. Den ses ofta födosöka i par eller små grupper. Den stannar i häckningsområdet året runt.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar William Bullock (1775?-1849), engelsk naturforskare och entreprenör.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i etiopiska regionen
Svart biätare

Svart biätare (Merops gularis) är en fågel i familjen biätare inom ordningen praktfåglar.

Utseende och läte 
Svart biätare verkar helvart på håll, men i bra ljus syns lysande röd strupe och elektriskt blått på buk, undre stjärttäckare och i fläckar på bröstet. Fåglar i västra delen av utbredningsområdet har ett blåkantat svart ögonstreck. Lätet är ett vasst "ji-lip!" som dock sällan hörs.

Utbredning och systematik 
Svart biätare delas in i två underarter:
 Merops gularis gularis – förekommer i regnskogarna från Sierra Leone till Cross River i Nigeria.
 Merops gularis australis – förekommer från Cross River till Uganda och norra Angola

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vida spridd och frekvent förekommande.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Biätare
Fåglar i etiopiska regionen