kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tumbo landskommun

Tumbo landskommun var en tidigare kommun i Södermanlands län.

Administrativ historik
Kommunen inrättades i Tumbo socken i Västerrekarne härad i Södermanland när 1862 års kommunalförordningar började gälla den 1 januari 1863.

Landskommunen uppgick vid kommunreformen 1952 i Hällby landskommun vilken 1971 uppgick i Eskilstuna kommun.

Politik

Mandatfördelning i Tumbo landskommun 1942-1946

Källor

Sveriges kommuner 1863-1951
Tidigare kommuner i Södermanlands län
Indelningar i Eskilstuna kommun
Tumbo församling

Tumbo församling var en församling i Strängnäs stift och i Eskilstuna kommun i Södermanlands län. Församlingen uppgick 2002 i Hällby församling med Tumbo och Råby-Rekarne.

Administrativ historik
Församlingen har medeltida ursprung och var till 1962 moderförsamling i pastoratet Tumbo och Råby-Rekarna. Från 1962 till 1 juli 1983 annexförsamling i pastoratet Tumbo, Råby-Rekarne och Torhälla landsförsamling/Hällby. Från 1 juli 1983 till moderförsamling i pastoratet Hällby, Råby-Rekarne och Tumbo. Församlingen uppgick 2002 i Hällby församling med Tumbo och Råby-Rekarne.

Kyrkor 
Tumbo kyrka

Se även
Tumbo socken

Källor 

Historiska församlingar i Strängnäs stift
Indelningar i Eskilstuna kommun
Torshälla socken

Torshälla socken i Södermanland ingick i Västerrekarne härad, ingår sedan 1971 i Eskilstuna kommun och motsvarar från 2016 Hällby distrikt.

Socknens areal var 33,94 kvadratkilometer, varav 33,51 land. (före delningen 1952) År 1951 fanns här 2 714 invånare. Tätorten Hällbybrunn med Hällby kyrka och till 1952 Nyby bruk låg i socknen. Sockenkyrka var Torshälla kyrka som var gemensam med Torshälla stadsförsamling och ligger i staden, ej denna socken.

Administrativ historik
Torshälla socken har medeltida ursprung. 

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Torshälla landsförsamling och för de borgerliga frågorna till Torshälla landskommun. 1952 inkorporerades ungefär en tredjedel av landskommunen med Nyby bruk i Torshälla stad och övriga delen uppgick i Hällby landskommun. Församlingen delades på samma sätt där en del överfördes till Torshälla stadsförsamling. Den kvarvarande delen av församlingen namnändrades sedan 23 januari 1970 till Hällby församling vilken 2002 uppgick i Hällby församling med Tumbo och Råby-Rekarne.

1 januari 2016 inrättades distriktet Hällby, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Västerrekarne härad.  De indelta soldaterna tillhörde Södermanlands regemente.

Geografi
Torshälla socken ligger närmast väster om Torshälla och Eskilstuna med Eskilstunaån i öster och med Mälarfjärden Blacken i norr och genomkorsas av Strömsholmsåsen (Tumboåsen). Socknen är i öster vid ån odlad slättbygd och är i övrigt en kuperad skogsbygd.

Fornlämningar
Från järnåldern finns gravfält med stensättningar och domarringar. En fornborg och tre runristningar har påträffats.

Namnet
Namnet (1252 Thorsharchum)  innehåller gudanamnet Tor och harg här med sakral betydelse.

Se även
Torshälla landsförsamling

Referenser

Externa länkar

Socknar i Västerrekarne härad
Indelningar i Eskilstuna kommun
Torshälla landskommun

Torshälla landskommun var en tidigare kommun i Södermanlands län.

Administrativ historik
Kommunen inrättades i Torshälla socken i Västerrekarne härad i Södermanland när 1862 års kommunalförordningar började gälla den 1 januari 1863.

Landskommunen upplöstes vid kommunreformen 1952 och en del övergick till Torshälla stad och en till Hällby landskommun vilka båda 1971 uppgick i Eskilstuna kommun.

Politik

Mandatfördelning i Torshälla landskommun 1938-1946

Källor

Sveriges kommuner 1863-1951
Tidigare kommuner i Södermanlands län
Indelningar i Eskilstuna kommun
Adalbert von Goldschmidt

Adalbert von Goldschmidt, född den 5 maj 1848 i Wien, död där den 21 december 1906, var en österrikisk tonsättare.

Biografi
von Goldschmidt, som varit elev vid konservatoriet i sin hemstad, väckte blandade omdömen genom det i Berlioz och Liszts anda anlagda oratoriet Die sieben todsünden (1876) och den i Wagners stil komponerade operan Helianthus (1884) samt trilogin Gäa (1889) med mera. 

Mera allmänt erkännande skördade han, då han på senare år reste omkring till flera orter (Stockholm 1893) för att bekantgöra sina populära sånger, vilka, till stor del genom operasångerskan Polnas mästerliga föredrag, vann mycket bifall.

Källor

Noter

Österrikiska kompositörer
Födda 1848
Avlidna 1906
Män
Personer från Wien
Hällby församling

Hällby församling var en församling i Strängnäs stift och i Eskilstuna kommun i Södermanlands län. Församlingen uppgick 2002 i Hällby församling med Tumbo och Råby-Rekarne.

Administrativ historik
Församlingen har medeltida ursprung under namnet Torshälla landsförsamling. 23 januari 1970 namnändrades församlingen till ovanstående namn. Ur församlingen utbröts 1952 och lades till Torshälla stadsförsamling samma område som ur landskommunen utbröts och lades till Torshälla stad.

Församlingen var till 1962 annexförsamling i pastoratet Torshälla stadsförsamling och Torshälla landsförsamling. Från 1962 till 1 juli 1983 annexförsamling i pastoratet Tumbo, Råby-Rekarna och Torshälla landsförsamling/Hällby. Från 1 juli 1983 till moderförsamling i pastoratet Hällby, Råby-Rekarne och Tumbo. Församlingen uppgick 2002 i Hällby församling med Tumbo och Råby-Rekarne.

Kyrkor 
Torshälla kyrka som användes även av Torshälla stadsförsamling
Hällby kyrka från 1931

Se även
Torshälla socken

Källor 

Historiska församlingar i Strängnäs stift
Indelningar i Eskilstuna kommun
Cookatoo Friends

Cookatoo Friends är Elin Ruth Sigvardssons fjärde studioalbum, utgivet den 6 oktober 2009 på hennes eget skivbolag Divers Avenue Music.

Låtförteckning
Bang
Dead Man Walking
Is It Over
Love (feat. Lars Eriksson)
F Off (feat. Ane Brun)
Wait for Me
Hymn for a Tree
Higher (Supermom)
Don't Be Suspicious
Your Love Is Loaded
Shine a Little Light
1000 Hands

Listplaceringar

Referenser

Musikalbum 2009
Album av Elin Sigvardsson
Johann Martin Lappenberg

Johann Martin Lappenberg, född 30 juli 1794 i Hamburg, död där 28 november 1865, var en tysk historiker.

Lappenberg inträdde 1820 i sin hemstads tjänst som sändebud vid preussiska hovet och var 1823–1863 hamburgsenatens arkivarie (han återfann det hamburgska domkapitlets arkiv, vilket ansågs förlorat). Han utvecklade en livlig författarverksamhet, alltjämt med avseende på äldre nordeuropeisk, särskilt nordtysk, historia. År 1844 blev han utländsk ledamot av Vitterhetsakademien.

De viktigaste av hans arbeten är den av Georg Friedrich Sartorius påbörjade och av Lappenberg avslutade Urkundliche Geschichte des Ursprungs der deutschen Hanse (1830), till vilken ansluter sig åtskilliga specialundersökningar, Hamburger Rechtsallerthümer (1845), Urkundliche Geschichte des hansischen Stahlhofs zu London (1851) med flera, en serie avhandlingar i "Zeitschrift des Vereins für Hamburger Geschichte" (1841–1851) samt Hamburger Urkundenbuch (1842) och Hamburger Chroniken (1852–1861). 

Därjämte var han verksam som utgivare av källskrifter, såväl på egen hand som i Georg Heinrich Pertz "Monumenta Germaniæ historica" (1826 och senare), där han bland annat publicerade Thietmars av Merseburg krönika. Mest känd i den lärda världen blev Lappenberg genom Geschichte von England (I–II, 1834–1837; omfattar tiden intill den normandiska erövringen, fortsatt av Reinhold Pauli).

Källor

Tyska historiker
Tyska arkivarier
Hanseatiska diplomater
Ledamöter av Vitterhetsakademien
Diplomater under 1800-talet
Historiker under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Hamburg
Födda 1794
Avlidna 1865
Män
Ugglan
Heinrich Goldschmidt

Heinrich Jacob Goldschmidt, född den 12 april 1857 i Prag dåvarande Österrike-Ungern, död den 20 september 1937 i Oslo, var en kemist, far till Victor Moritz Goldschmidt.

Goldschmidt blev 1881 docent och 1885 honorarprofessor i Zürich, arbetade två år hos van’t Hoff i Amsterdam, där han även var docent, kallades 1896 till extra ordinarie professor i Heidelberg och blev 1901 professor i kemi vid Kristiania universitet. 

Goldschmidt utförde många värdefulla arbeten såväl inom den organiska som den fysikaliska kemin. Bland de förra kan nämnas hans undersökningar om oximer, om diazo- och azoföreningar samt hans metod att med hjälp av fenylisocyanat påvisa vissa atomgrupper, särskilt hydroxylgruppen. 

Goldschmidts fysikalisk-kemiska arbeten utmärker sig genom gedigna experiment och kritisk bearbetning; de behandlar löslighetsfenomen och i synnerhet katalytiska reaktioner, av vilka Goldschmidt utförligt undersökt en mängd.

Källor 
 

Österrikiska professorer
Alumner från Karlsuniversitetet
Professorer i kemi
Personer verksamma vid universitetet i Zürich
Personer verksamma vid Heidelbergs universitet
Personer verksamma vid Universitetet i Oslo
Kemister under 1800-talet
Kemister under 1900-talet
Österrikiska forskare under 1800-talet
Österrikiska forskare under 1900-talet
Personer från Prag
Födda 1857
Avlidna 1937
Män
Ugglan
Wireless Transport Layer Security

Wireless Transport Layer Security (WTLS) är säkerhetsnivån för Wireless Application Protocol (WAP). Baserat på Transport Layer Security (TLS) 1.0 (ett säkerhetslager som används i Internet, vilket motsvarar Secure Socket Layer 3,1), var WTLS utvecklats för att ta itu med de problematiska frågorna kring mobila nätverksenheter - som begränsad processorkraft och minneskapacitet, och låg bandbredd - och att ge adekvat autentisering, dataintegritet och skyddsmekanismer för personlig integritet.

Datasäkerhet
Georg Heinrich Pertz

Georg Heinrich Jakob Pertz, född 28 mars 1795 i Hannover, död 7 oktober 1876 i München, var en tysk historiker.

Pertz innehade befattningar vid kungliga arkivet i Hannover, men ådrog sig även tidigt preussiske ministern Heinrich Friedrich Karl vom und zum Steins uppmärksamhet och fick av denne i uppdrag att leda utgivandet av "Monumenta Germaniæ Historica" (1826 och senare). Han utgav till största delen själv källorna för den karolingiska tiden samt redogjorde i "Archiv der Gesellschaft fur ältere deutsche Geschichtskunde" (band 5-14, 1824–1872) för dessa arbeten och sin forskning i tyska och främmande handskriftssamlingar. År 1842 kallades han såsom kunglig överbibliotekarie till Berlin med titel av geheime överregeringsråd och valdes till ledamot av vetenskapsakademien där . År 1873 trädde han tillbaka från överbibliotekarietjänsten och 1875 från sin självständiga ledning av arbetet med "Monumenta".  Han var sedan 1833 korresponderande ledamot av Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia.

Bibliografi
Leben des Ministers Freiherrn von Stein (sex band, 1849–1854)
Leben des Feldmarschalls Grafen N. von Gneisenau (tre band, 1864–1869, två band, 1880–1881, avslutat av Hans Delbrück)

Referenser

Noter

Externa länkar 

Tyska historiker
Tyska arkivarier
Ledamöter av Kungliga Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia
Ledamöter av Preussiska vetenskapsakademien
Historiker under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Hannover
Födda 1795
Avlidna 1876
Män
Ugglan
Vimanshäll

Vimanshäll är en stadsdel i Linköping. Vimanshäll består både av villor och radhus. Vimanshäll gränsar till Johannelund, Ekkällan, Ramshäll, Hejdegården och Berga.

Stadsdelar i Linköping
Blå porten (olika betydelser)

Blå Porten kan avse:

Djurgården
 Blå porten – en blå målad entréportal vid Djurgårdsvägen, strax söder om Djurgårdsbron
 Värdshuset Blå porten – ett tidigare värdshus på Djurgården nedbrunnet 1869
 Restaurangen Blå porten – en restaurang som ligger i anslutning till Liljevalchs konsthall vid Djurgårdsvägen
 Stora Blå porten – en lägenhet för första hovjägmästaren norr om Djurgårdsbron som byggdes om till Gamla Skogsinstitutet, se den artikeln
 Lilla Blå porten – ett hovjägarboställe öster om Stora Blå porten med enklare servering, fanns kvar till 1890

Se även
 Villa Lusthusporten – byggt på samma plats som Värdshuset Blå porten

Källor
Marie Byrds land

Marie Byrds Land (engelska: Marie Byrd Land) är ett landområde i västra Antarktis. Här ligger Bentley Subglaciärgraven som med ett djup på ca 2 555 meter under havsytan är jordytans djupaste punkt och tillhör världens yttersta platser.

Geografi
Marie Byrds Land ligger i Västantarktis mellan Ellsworth Land och Edward VII land. Området ligger direkt vid Amundsenhavet mellan George VI-shelfis och Sulzberger shelfis. Kusten är cirka 2 000 km lång och området sträcker sig mellan cirka 103° 24' V till 150° 50' V.

Området är kuperad med flera bergskedjor däribland Executive Committee Range nära kusten, den högsta toppen här är Mount Sidley med 4 285 m ö.h. Det finns även en rad glaciärer, de största är Haynes glaciären, Smith glaciären och Kohler glaciären. Området betraktas som den region på jorden som har mest vulkaner. Här finns 23 stora vulkaner där de högsta är Mount Takahe (3 460 m ö.h.) och Mount Murphy (2 705 m ö.h.).

Marie Byrd Land omfattar
 delar av Walgreen Coast (103° 24' V till 114° 12' V)
 Bakutis Coast, mellan 114° 12' V till 127° 35' V
 Hobbs Coast, mellan 127° 35' V till 136° 50' V
 Rupert Coast, mellan 136° 50' V till 146° 31' V
 delar av Saunders Coast, (146° V till 155° V)

Det finns en övergiven forskningsstation i området, den ryska Russkaya Station (Русская, 74° 46' S / 136° 52' V) som ligger i Rupert Coast.

Området är det enda landområde på Antarktis som ingen nation gjort territoriella landanspråk på, dock hade USA planer på att göra anspråk på området.

Historia
Marie Byrds Lands kust upptäcktes i december 1929 av amerikanske Richard Evelyn Byrd under dennes första antarktiska flygexpedition åren 1928–1930, området namngavs då efter Byrds hustru Marie.

Området utforskades under Byrds andra flygexpedition åren 1933–1935 och United States Antarctic Programs expedition åren 1939–1941.

Walgreen Coast upptäcktes i februari 1940 och namngavs efter svenskättade Charles Rudolph Walgreen, en stor bidragsgivare till Byrds andra expedition.

1947 fastställdes det nuvarande namnet av amerikanska "Advisory Committee on Antarctic Names" (US-ACAN, en enhet inom United States Geological Survey).

Den sovjetiska forskningsstationen Russkaja invigdes den 9 mars 1980 och var bemannad till 1990.

Referenser

Externa länkar
 Bilder från området
 Översiktskarta över Västantarktis (NASA)

Antarktis geografi
Lynn Allen

Lynn Allen är ett Adult Oriented Rockband från USA. De hette från början Art Young men bytte namn 1983. Billy Peiffer från Iowa är frontman och skriver all musik och all text. Han har även ett eget radioprogram som heter Wild Bill Rodeo Show. De har släppt nio skivor och ska efter pågående turné i USA (hösten 2010) in i studion för att spela in den tionde skivan. Bandet bildades 1982 av låtskrivaren och gitarristen Billy "Wild Bill" Peiffer som tidigare spelat i gruppen Pilot.

Medlemmar
Billy Peiffer – gitarr, sång (1982– )
Mark Dekalb – trummor (2007)
Tim Compton – gitarr (1982–1989)
Tim Murphy – basgitarr (1992–?)
Bob Boyd – trummor (1982–1989, 2010–?)
Mark Watson – gitarr, sång (1989–?)
Terry Murphy – gitarr (1982–1989, 1991–?)
Barry Vessel – basgitarr, sång (1989-?)
Johnny Hal Williamson – basgitarr (1991–?, 2007)
Dale Fisher – keyboard (1982–1989)
Tommy Guild – trummor, slagverk (1989, 1991–?)
Doug Brundies – basgitarr

Diskografi
Studioalbum
We Laugh at You (1984)
Panorama Park (1989)
Lynn Allen (1992)
Petrified Ice Cream (1995)
And the Horse You Rode In On (2007)
Nine (2009)

Livealbum
Live at Beethovens (1994)

EP
Lynn Allen (1983)

Samlingsalbum
Best of Lynn Allen (2000)
Collectors Box (5 CD:s+1 DVD)
Retro Maniacs 1982 - 1988 (2014)

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Amerikanska rockgrupper
Fjärde åldern (åldrande)

Den fjärde åldern är en term inom gerontologin och står för den sista perioden i en människas liv. 

Denna tid präglas av högre grad av sjuklighet samt nedsatt fysisk och psykisk förmåga. Man klarar sig inte själv, utan är beroende av hjälp från andra. Det går inte att ange någon exakt biologisk ålder för den fjärde åldern utan skiljer sig från den tredje åldern genom de begränsningar hälsan sätter för möjligheterna att leva ett oberoende liv och göra det man vill.

Se även
Åldrande

Litteratur
Patricia Tudor-Sandahl: Den fjärde åldern, 2009. 

Åldrande
Ellsworths land

Ellsworths Land (engelska: James W. Ellsworth Land) är ett landområde i västra Antarktis.

Geografi
Ellsworths Land ligger nedom den södra delen av Antarktiska halvön i Västantarktis mellan Palmer Land och Marie Byrds land. Området gränsar till Bellingshausenhavet i väst och mot Larsens shelfis, Filchner Ronne shelfis och Weddellhavet i öst. Området sträcker sig mellan cirka 79°45'V till 103°25'V.

Området är bergigt med bergskedjan Ellsworth Mountains som högsta del, de högsta topparna är Vinson Massif med 4 892 m ö.h. och Mount Tyree (4 852 m), Mount Shinn (4 660 m), Mount Gardner (4 587 m) och Mount Craddock (4 368 m). Andra bergskedjor är Hudson Mountains, Jones Mountains, Behrendt Mountains, Merrick Mountains, Sweeney Mountains och Scaife Mountains.

Ellsworths Land omfattar
 delar av English Coast (73° V till 79° V)
 Bryan Coast, mellan 79° V till 89° V
 Eights Coast, mellan 89° V till 103°25'V

Området ligger delvis inom Argentinska Antarktis, Chilenska Antarktis och Brittiska Antarktis (respektive nationers Landanspråk på Antarktis).

Historia
Ellworths Land namngavs 1935 av amerikanske Lincoln Ellsworth som under november och december genomförde en flygning över Antarktis från Dundee Island till Ross shelfis. Lincoln döpte området efter sin far James Ellsworth.

1962 fastställdes namnet till Ellsworth Land av amerikanska "Advisory Committee on Antarctic Names" (US-ACAN, en enhet inom United States Geological Survey).

Referenser

Externa länkar
 Bild från Ellsworth Land
 Karta över området
 Översiktskarta över Västantarktis (NASA)

Antarktis geografi
Tredje åldern (åldrande)

Den tredje åldern är en term inom gerontologin och står för den näst sista perioden i en människas liv. 

Fasen inleds för många med att yrkesverksamheten upphör, och kan fortgå under längre eller kortare tid vid god hälsa, innan man når den fjärde åldern som präglas av högre grad av sjuklighet samt nedsatt fysisk och psykisk förmåga.

Se även
Åldrande

Åldrande
Edvard VII:s land

Edvard VII:s halvö eller Edvard VII:s land (engelska: King Edward VII Land respektive King Edward VII Peninsula) är ett landområde i västra Antarktis.

Geografi
Edvard VII:s land ligger i Västantarktis mellan den nordvästra delen av Marie Byrds land och Viktorias land. Området ligger vid Rosshavet och gränsar till Sulzberger Bay och Swinburnes shelfis i väst och mot Okuma Bay och Ross shelfis i öst. Den nordvästligaste udden heter Cape Colbeck. Området sträcker sig mellan cirka 150°50'V och 156°25'V.

Området är kuperad med bergskedjan Alexandra Mountains i väst, den högsta toppen är Mount La Gorce vilken reser sig 1 174 meter över havet. Det finns även en rad glaciärer, de största är Daltonglaciären, Butlerglaciären och Richterglaciären.

Edvard VII:s land omfattar delarna
 delar av Saunders Coast, mellan 146° V och 155° V
 delar av Shiraze Coast, mellan 155° V och 156° V

Området ligger inom Ross Dependency (Nya Zeelands Landanspråk på Antarktis).

Historia
Edvard VII:s land upptäcktes den 30 januari 1902 av Discovery-expeditionen under ledning av Robert Falcon Scott och namngavs då efter kung Edvard VII av Storbritannien.

Åren 1908–1909 utforskades området ytterligare av Nimrodexpeditionen under ledning av Ernest Shackleton. I december 1912 gjordes den första landstigningen på halvön av den Japanska Antarktisexpeditionen under ledning av Shirase Nobu. Shiraze Coast namngavs efter honom. I december 1929 kartlades Edvard VII:s land från luften under Byrds första antarktiska flygexpedition åren 1928–1930. Kapten Harold E. Saunders vid USN gjorde den första kartan över området utifrån Byrds flygbilder. Saunders Coast namngavs efter honom.

Efter att både Richard Byrds andra flygexpedition åren 1933–1935 och United States Antarctic Program expedition åren 1939–1941 fastslog att området var en halvö ändrades namnet till Edvard VII:s halvö. År 1947 fastställdes de nuvarande namnen av amerikanska "Advisory Committee on Antarctic Names" (US-ACAN, en enhet inom United States Geological Survey).

Referenser

Externa länkar
 Karta över området
 Översiktskarta över Västantarktis (NASA)

Antarktis geografi
Ludwig Schnorr von Carolsfeld (sångare)

Ludwig Schnorr von Carolsfeld, född den 2 juli 1825 i München, död den 21 juli 1865 i Dresden, var en tysk operasångare, son till Julius Schnorr von Carolsfeld, 

Schnorr von Carolsfeld studerade vid Leipzigs konservatorium samt för Ernst Julius Otto och Eduard Devrient, anställdes 1858 vid teatern i Karlsruhe och 1860 som förste hjältetenor i Dresden samt vann där så stor berömmelse, särskilt som Wagnersångare (Tannhäuser), att han av Wagner utsågs att kreera Tristan i München. Han ådrog sig därvid en häftig förkylning, som medförde hans död. Han var gift med sångerskan Malwina Garrigues (1832–1904), Wagners första Isolde.

Källor

Noter

Tyska operasångare under 1800-talet
Personer från München
Födda 1825
Avlidna 1865
Män
Ugglan
Heinrich Friedrich Füger

Heinrich Friedrich Füger, född den 8 december 1751 i Heilbronn, död den 5 november 1818 i Wien, var en tysk målare.

Füger kom efter studier i Ludwigsburg och i Leipzig (hos Öser) 1774 till Wien, vistades 1776–1783 i Italien, blev sistnämnda år vice direktör för målarklassen vid Wiens konstakademi, var 1795–1806 direktör för akademien och blev 1806 direktör för det kejserliga tavelgalleriet i Belvedere slott. 

Füger utövade ett stort inflytande på den tyska historiemålningen, och hans namn lockade en mängd konstnärer till Wien. Han var en av huvudrepresentanterna för klassicismen, och hans arbeten karakteriseras av ett akademiskt idealiserande, i vilket han, liksom hans förebild Anton Raphael Mengs, såg det högsta i konsten. 

Fügers målningar behandlar oftast mytologiska eller allegoriska ämnen samt tilldragelser ur den grekiska och romerska historien: Akilles vid Patroklos lik, Ariadne på Naxos, Fredens välsignelser, teckningar (även utförda i olja) till Klopstocks "Messias".

Vidare målande han Adam och Eva, Johannes döparen, Sokrates inför sina domare, Cæsars mord, Virginias död med mera. Som miniatyrporträttmålare var Füger mycket framstående. Han är rikt representerad i akademien i Wien.

Källor

Externa länkar 
 
 

Tyska historiemålare
Miniatyrmålare
Tyska målare under 1700-talet
Tyska målare under 1800-talet
Personer från Heilbronn
Födda 1751
Avlidna 1818
Män
Ugglan