kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Live in Concert (Tom Paxton)

Live in Concert är ett livealbum av den amerikanske trubaduren Tom Paxton, utgivet 1998. Albumet är producerat av Jeff Griffin och gavs ut på skivbolaget Strange Fruit.

Inspelningen härrör sig från två konserter Paxton gjorde långt tidigare för BBC i början av 1970-talet. Spår 1 - 11 är inspelade 28 oktober 1971 och spår 12 - 23 är inspelade ett år senare 26 oktober 1972. Inspelningen ägde rum på Paris Theatre i London båda gångerna.

Låtlista
Samtliga låtar skrivna av Tom Paxton
"Ev'ry Time"
"About the Children"
"Saturday Night"
"Now That I've Taken My Life"
"Forest Lawn"
"Mister Blue"
"Jennifer's Rabbit"
"I Give You the Morning"
"Victoria Dines Alone"
"The Hostage"
"All Night Long"
"Wasn't That a Party"
"Out Behind the Gypsys"
"Whose Garden Was It?"
"Outward Bound"
"I Lost My Heart on a 747"
"Cindy's Cryin'"
"Annie's Going to Sing Her Song"
"Retrospective"
"Dance in the Shadows"
"Jesus Christ S.R.O."
"Talking Pot in Vietnam"
"Jimmy Newman"

Musikalbum 1998
Album av Tom Paxton
Přerov nad Labem

Přerov nad Labem (tyska: Prerow an der Elbe) är en ort i Böhmen i Tjeckien med  invånare (2007). Orten ligger cirka 176 meter över havet.

Galleri

Externa länkar
 Prerovnl.cz

Orter i Böhmen
Orter i Mellersta Böhmen
James Dewar

Sir James Dewar FRS (20 september, 1842 – 27 mars, 1923) var en skotsk kemist och fysiker.  Han är troligen mest känd för sin uppfinning av dewarflaskan eller termosen, som han använde i samband med utförlig forskning kring nedkylningen av gaser till flytande fas.

Biografi 
James Dewar föddes i Kincardine-on-Forth som den yngste av sex pojkar.  Han förlorade sina föräldrar vid 15 års ålder.  Han utbildades vid Dollar Academy och University of Edinburgh. År 1875 blev Dewar professor vid University of Cambridge och 1877 medlem av Londons Royal Institution.

År 1867 beskrev Dewar flera kemiska formler för bensen.  Olyckligtvis kallas en av formlerna, som inte korrekt representerar bensen och som inte framfördes av Dewar, ibland fortfarande dewarbensen.

Dewar var särskilt intresserad av atom- och molekylärspektroskopi, och forskade i dessa fält över i över 25 år.

År 1891 upptäckte han en process som gjorde det möjligt att framställa flytande syre i industriella mängder. Han utvecklade en isolerande flaska, termosen, för att studera lågtemperatursfenomen hos gaser. Han använde också dewartermosar för att transportera flytande gaser som väte. År 1905 observerade han att kallt träkol kunde producera ett vakuum. Denna teknik blev väldigt användbar för atomfysiska experiment.

Tillsammans med Frederick Augustus Abel utvecklade Dewar kordit, ett rökfritt alternativ till krut.

Dewar dog i London 1923, och kremerades vid Golders Green. En månkrater och asteroiden 9420 Dewar har namngivits till hans ära.

Utvalda skrifter 
 Collected Papers on Spectroscopy, G. D. Liveing and J. Dewar, Cambridge University Press, 1915

Referenser

Externa länkar

 Meiklejohn, William, "Tulliallan: Four lads o’ pairts: Sir James Dewar (1842-1923)" från Kincardine Local History Group
 Bellis, Mary, "Inventors Sir James Dewar" från about.com
 Armstrong, H. E., James Dewars dödsruna 
 Brief biography från Royal Institution of Great Britain
 Kort biografi och bild
 Ytterligare kort biografi
 Dewar's forskning kring såpbubblor
  Sloan, T. O'Connor, Liquid Air and the Liquefaction of Gases, Norman W. Henley and Co., New York, 1900, andra upplagan (utförlig beskrivning av Dewars forskning om flytande gaser)

Födda 1842
Avlidna 1923
Skotska kemister
Skotska uppfinnare
Skotska fysiker
Män
Personer i Skottland under 1800-talet
Mottagare av Copleymedaljen
Mottagare av Franklinmedaljen
Ledamöter av Royal Society
Termosar
Alumner från Edinburghs universitet
Boyz n da Hood

Boyz n da hood är en hiphopgrupp från delstaten Georgia i USA. Bandet, som bildades 2005, består av medlemmarna Jody Breeze, Big Gee, Duke och Gorilla Zoe. De ger för närvarande ut sina skivor på Bad Boy South, en underetikett till P. Diddys skivbolag Bad Boy Records.

Tidigare var även Young Jeezy medlem, men Gorilla Zoe tog över hans plats när han hoppade av. Young Jeezy började med tiden skapa sig ett namn i sin solokarriär, och eftersom detta sinkade marknadsföringen av Boys n da hood hoppade han av och satsade helt på solokarriären.

Amerikanska hiphopgrupper
Åbo centralstation

Åbo centralstation (finska: Turun päärautatieasema) är en järnvägsstation i centrala Åbo, Egentliga Finland. Stationen är en järnvägsknut för Kustbanan, Nystadsbanan och Åbo–Toijala-banan. Knappt en kilometer från stationen ligger Åbo busstation, och även Salutorget, som är en knutpunkt för stadsbussarna. Fram till år 2010 hette stationen Åbo järnvägsstation (finska: Turun rautatieasema).

Det finns ytterligare två järnvägsstationer i Åbo. En av dem är Åbo hamn, som kombinerar med färjeturerna till och från Stockholm, och den andra är Kuppis, som ligger nära universitetens kampus, för förbindelser österut. Alla tågturer stannar vid centralstationen.

Den nuvarande stationsbyggnaden stod färdig år 1940 och är ritad av arkitekterna Martti Välikangas och Väinö Vähäkallio. Den gamla stationsbyggnaden, som var byggd i nyrenässansstil på 1870-talet revs år 1938.

Externa länkar 

Järnvägsstationer i Finland
Transport i Åbo
Byggnader och anläggningar i Åbo
Järnvägsstationer invigda 1876
1876 i Finland
N1

N1 eller N-1 var den hemliga sovjetiska rymdraketen som var avsedd att skicka kosmonauter till Månen, helst före Apolloprogrammet. Den var känd i västvärlden som G-1e eller SL-15. Utvecklingsprojektet var underfinansierat, raketen var dåligt testad, och dessutom påbörjades projektet flera år efter Saturn V. Samtliga fyra uppskjutningsförsök misslyckades, och projektet lades ner 1976.
 
N-1 var en mycket stor raket som mätte 105 meter i längd. Detta gjorde den till den näst största och näst mest massiva raketen efter Saturn V. N1-L3 bestod av fem raketsteg, varav tre (N1) var för att uppnå omloppsbana runt Jorden och de återstående två var för att kunna nå månen. Fullt lastad och tankad vägde N1-L3 2 788 ton. Raketen använde fotogen och flytande syre som raketbränsle.

Historia

De första planerna på N1-raketen kom 1959. N1-raketen var från början tänkt att skjuta upp rymdstationer och andra projekt i omloppsbana åt den sovjetiska militären. Militären ansåg då att raketen var för stor och valde att satsa på mindre modeller. I och med att USA presenterade sina planer på att landa på månen i början av 1960-talet kom N1, som var Sovjetunionens enda raket med tillräcklig lyftförmåga, att få ett helt nytt uppdrag. Att ta Sovjetunionen först till månen.
Man började samtidigt med raketutvecklingen att utveckla en bemannad kapsel, vilken senare skulle utvecklas till dagens Sojuz.

Första uppskjutningen 
Den 21 februari 1969 skedde den första testuppskjutningen av en N1-raket. Raketen havererade efter 69 sekunder på en höjd av 12 000 meter.

Andra försöket 
Den 3 juli samma år utfördes ett andra test. Denna gång exploderade raketen innan den hade lämnat sin startplatta och hela anläggningen totalförstördes.

Tredje försöket 
Inför varje test uppdaterades raketen och efter 18 månaders reparationer av startplattan kunde så ett tredje försök göras den 26 juni 1971. Även denna gång slutade testet i katastrof då raketen strax efter start hamnade i en felaktig roll och inte längre kunde styras från marken. Raketen självförstördes efter 51 sekunder på cirka 1 km höjd.

Fjärde försöket 
Ett fjärde och sista försök utfördes den 23 november 1972. Man lyckades då nå en höjd på 40 km innan problem med raketens bränsle gjorde att även denna raket kom att explodera efter 106 sekunder.

Skrotning 
Ett femte test var planerat för 1974 men i maj samma år satte den sovjetiska ledningen stopp för månprogrammet och N1-projektet avslutades. Efter programmets avslut fanns fortfarande två raketer färdiga för tester. Dessa skrotades för att gömma alla bevis på att Sovjet hade haft ett månprogram. Delar av raketerna användes lokalt till skjul och förråd i åratal efteråt.

Däremot lyckades utvecklarna för N1:ans motorer gömma undan flera raketmotorer. Även om själva raketen var ett misslyckande ansåg man att motorerna var utmärkta. När kalla kriget tog slut och Sovjetunionen föll samman, upptäcktes cirka 100 motorer. Flera av dessa såldes senare till USA för att monteras i västerländska uppskjutningsraketer.

Se även
 Rymdkapplöpningen

Sovjetunionens rymdprogram
Rymdraketer
Löwensteinodling

Löwensteinodling är en metod att genom odlingar av sputumprover (upphostningprover) diagnostisera förekomst av tuberkulos. Odlingen sker på marsvin och tar upp till sju veckor innan resultat kan avläsas. Metoden utvecklades av den österrikisk-amerikanske läkaren Ernst Löwenstein (1878-1951).

 

Medicinska undersökningsmetoder
Salmson 2

Salmson 2 var ett fransktillverkat spaningsflygplan från första världskriget.

Salmson 2 tillverkades i ett stort antal och kom tillsammans med Breguet 14 att bli det mest använda spaningsflygplanet under det sista året av första världskriget. Det kom även att användas i rollen som markattack och av de franska och amerikanska stridskrafterna. Bland flygarässen som flög Salmson märks de amerikanska piloterna William Erwin och Arthur Easterbrook med åtta respektive fem luftsegrar. 

Flygplanet var ett tvåsitsigt dubbeldäckat spaningsflygplan där piloten och spanaren satt i öppna tandemplacerade sittbrunnar. Vingarna var tillverkade runt en träbalk och spryglar som var klädda med duk. Skevrodren på övre och undre vingen var sammankopplade med en stötstång. Flygplanskroppen var tillverkad i en trästomme som var klädd med duk. Som kraftkälla användes en vattenkyld Canton-Unné 9Z stjärnmotor som i sin tur drev en tvåbladig träpropeller. Hjullandstället som var av den fasta typen satt monterat under den nedre vingens framkant, som avlastning för bakkroppen fanns en sporrfjäder under fenan. 

Flygplanet konstruerades efter ett franskt statligt önskemål 1916 om en ersättare för spaningsflygplanen Sopwith 1½ Strutter och Dorand A.R. Efter att Salmson presenterat sin prototyp kom en order från de franska flygstridskrafterna 29 april 1917. Redan i oktober samma år inledde företaget leveranserna av flygplanen. Totalt tillverkade Salmson 2 200 flygplan, men ytterligare drygt 1 000 flygplan legotillverkades vid Latécoère, Hanriot, och Desfontaines. I Japan inleddes en licenstillverkning efter kriget, de japanska flygplanen blev kända under namnen Otsu 1 eller Kawasaki-Salmson. 300 flygplan tillverkades vid Kawasakis fabriker och ytterligare 300 vid Japanska arméns verkstad i Tokorozawa. 

Efter andra världskriget köpte Polen och Tjeckoslovakien ett antal begagnade flygplan. Polen använde sina flygplan fram till 1920 då de ersattes av Bristol F.2, medan Tjeckoslovakien ställde av sina flygplan 1924.

Vidareutveckling
Salmson 2 D2 - var ett standardflygplan som försågs med dubbelt kontrollsystem för flygutbildning.
Salmson 4 - var en förstorad variant för markattack som tillverkades i ett begränsat antal under 1918.
Salmson 5 - modifierad variant av Salmson 2 som attackflygplan, kom inte i produktion. 
Salmson 7 - modifierad variant av Salmson 2 som attackflygplan. Flygplanet var försett med en gemensam förarkabin där pilot och spanare satt rygg i rygg. Man planerade att tillverka ett stort antal flygplan, men när freden kom avbeställdes samtliga flygplan.

Franska spaningsflygplan
Cosimo Perrotta

Cosimo Perrotta, född 1942, är en italiensk ekonomhistoriker vid universitetet i Lecce, författare till boken Consumption as an Investment.

Bibliografi
1994 - Where is economics going? : historical viewpoints : a cura di Cosimo Perrotta e Vitantonio Gioia  (tillsammans med Vitantonio Gioia och A. W. Coats)
2004 - Consumption as an investment. 1, The fear of goods from Hesiod to Adam Smith

Externa länkar
 
 Cosimo Perrotta, Università del Salento

Italienska ekonomhistoriker
Italienska författare
Män
Födda 1942
Levande personer
Lista över naturreservat på Åland

Bistorp Stenåkrar naturreservat i Lemlands kommun
 Björkör naturreservat i Föglö kommun 
 Blacksund naturreservat på Enklinge i Kumlinge kommun
 Blåskären-Salungarna-Stora Bredgrundet naturreservat i Brändö kommun
 Boxö naturreservat i Saltviks kommun
 Bråttö naturreservat i Föglö kommun 
 Båtskär naturreservat i Lemlands kommun
 Espholm naturreservat i Mariehamns stad
 Fjärdskär-Harrgrund naturreservat i Sunds kommun
 Gloet naturreservat i Vårdö kommun
 Granö holme naturreservat i Prästgården by i Föglö kommun 
 Gunnarsby naturreservat i Sunds kommun
 Hemdal naturreservat i Vårdö kommun
 Herröskatan naturreservat i Lemlands kommun
 Höckböleholmen naturreservat i Geta kommun 
 Idskärs naturreservat i Finströms kommun
 Idö naturreservat i Kökar kommun
 Iriskärret i Jomala kommun
 Karlbybådarna sälskyddsområde i Kökars kommun
 Knöppelskärs naturreservat i Saltviks kommun
 Kråkskärs naturreservat i Saltviks kommun
 Kvarnsjöskogen naturreservat i Saltviks kommun
 Lillnäsberget–Tingö naturreservat i Sunds kommun
 Löfvik i Sunds kommun
 Länsmansgrund naturreservat i Saltviks kommun
 Lökö naturreservat i Äppelö by i Hammarlands kommun
 Lökskär i Lemlands kommun
 Lövdal i Dalkarby i Jomala kommun
 Mangelbo-Almskogen naturreservat i Finströms kommun
 Moren naturreservat i Jomala kommun
 Norra Hastersboda naturreservat i Föglö kommun 
 Norra Uddhagarna naturreservat i Eckerö kommun
 Näset naturreservat på Enklinge i Kumlinge kommun
 Näsgärdan naturreservat i Hammarlands kommun
 Nåtö-Jungfruskär naturreservat i Lemlands kommun och Mariehamns stad 
 Prästgårdsnäset naturreservat i Finströms kommun
 Prästgårdsskogen naturreservat i Sunds kommun 
 Ramsholmen naturskyddsområde i Jomala kommun
 Sandskäret naturreservat i Kökar kommun
 Sandön naturreservat i Föglö kommun
 Signilskär-Märket naturreservat i Hammarlands kommun
 Skag naturreservat i Lumparlands kommun
 Skålklobbarna naturreservat i Vårdö kommun
 Svartnö–Kaja naturreservat i Hammarlands kommun
 Svenstjälpa naturreservat i Vårdö kommun
 Södra Uddhagarna naturreservat i Eckerö kommun
 Toböle naturreservat i Saltviks kommun
 Träsket naturreservat i Eckerö kommun
 Åsgårda stenåkrar naturreservat i Saltviks kommun
 Ängessjö naturreservat i Hammarlands kommun
 Östra Långskär-Sandskär naturreservat i Kökar kommun
 Östra Rödklobb naturreservat i Eckerö kommun

Källor

Naturreservat på Åland
Erik Lovén

Erik Alexander Lovén (i riksdagen kallad Lovén i Stockholm), född 26 maj 1855 i Lund, död 29 november 1938 i Stockholm, direktör och riksdagspolitiker (liberal).

Erik Lovén var styrelseordförande i AB Bönelyche & Lovén i Stockholm och vd för AB Sommelii fabriker 1894–1903. Han var även politiker och var ledamot för Liberala samlingspartiet i riksdagens andra kammare, Stockholms stads valkrets, åren 1906–1908. I riksdagen var han bland annat ledamot av tillfälliga utskottet 1906–1908.

Erik Lovén är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor 
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970, band 1 (Almqvist & Wiksell International 1988)

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Liberala samlingspartiet
Politiker från Lund
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1855
Avlidna 1938
Män
Burano

Burano är en bebodd ö med ungefär 3700 boende och tillhör Venedigs kommun. Ön sitter ihop via en bro med ön Mazzorbo. Namnet Burano kommer ifrån Boreana, en port i den romerska staden Altino. Ön användes som skyddsplats tillsammans med kringliggande öar för Venedigs befolkning när Attila och hans hunner attackerade staden.

Ön är känd framför allt för husen som är färgglada men även för de traditionella handarbeten som befolkningen här producerar. De består till största delen av olika broderier av tyg och linne, än idag kan man ibland se kvinnor som sitter utanför sina hem och producerar olika typer av hantverk. Förutom hantverk är fiske en viktig del av sysselsättningen sedan lång tid tillbaka. På ön finns ett museum som heter Museo del Merletto som berättar om de olika hantverk som produceras på ön. 

En liten kanal passerar genom hela ön och många turister besöker Burano dagligen, bland annat för arkitekturen och hantverket men också för stillheten och öns pittoreska charm.

Transporter 
Ön är tillgänglig via båtlinjer som går till Torcello, Murano, Treporti och Venedig. Det tar cirka 45 minuter från Venedig med båt ut till Burano.

Externa länkar 
 Buranos officiella hemsida
 Burano på Google Maps

Källor

Se även 
Venedig
Veneto

Italiens öar
Venedig
Öar i Adriatiska havet
John Lovén

Henrik Johan (John) Lovén (i riksdagen kallad Lovén i Stockholm), född 31 januari 1840 i Klara församling, Stockholm, död 12 december 1924 i Hedvig Eleonora församling, Stockholms stad, var en svensk grosshandlare och politiker. Han var brorson till Lars Johan och Nils Henrik Lovén samt svåger till Julius Rabe.

Lovén blev student vid Uppsala universitet 1858. Han var arrendator av Sköldnora kungsgård 1866–1872. Lovén blev därefter grosshandlare i Stockholm. Han var delägare i kolonialvaruimport- och skeppsrederifirman Lovén & Co. 1873–1899. Som politiker var Lovén ledamot av riksdagens andra kammare 1880–1884 och av första kammaren 1903–1906. Han var även stadsfullmäktig 1879–1883 och 1901–1905.

Källor

Noter

Vidare läsning 
 

Grosshandlare i Stockholm
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Centern (1873–1882)
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare
Ledamöter av Stockholms stadsfullmäktige
Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska politiker under 1800-talet
Svenska politiker under 1900-talet
Näringslivspersoner från Stockholm
Politiker från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1840
Avlidna 1924
Män
Ludvig Lorichs (1867–1940)

Lorentz Ludvig Lorichs, född 23 juni 1867 i Heds församling, Västmanlands län, död där 25 november 1940, var en svensk bruksägare och riksdagspolitiker. Han var far till Ludvig, Nils och Erik Lorichs. Lorichs tillhörde den Hasselska grenen av adelsätten Lorichs.

Lorichs var ägare till järnbruket Bernshammar i Heds socken. Han var även politiker och ledamot av riksdagens andra kammare under spridda mandatperioder. Lorichs blev riddare av Vasaorden 1907 och av Nordstjärneorden 1921.

Han var författare till en rad topografiska och historiska böcker om Västmanland:
 Ur ett gammalt arkiv (1916)
 Köping-Uttersbergs järnväg 1866-1916 (1916)
 Västmanlands länslandsting 1863-1927 (1930)
 En bok om Heds socken (1931)
 Vägar och gästgivaregårdar i Västmanlands län (1932)
 Riksdagsmän från Västmanlands län och Västerås stift 1719–1866 (1934)
 En bok om Odensvi socken (1938)
 En bok om Malma socken (1940) 
 Gunnilboboken (1952)

Källor

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Svensk obetitlad adel
Födda 1867
Avlidna 1940
Män
Personer från Heds socken
Riddare av Nordstjärneorden
Riddare av Vasaorden
SK 917 har landat

SK 917 har landat alternativt SK 917 har just landat! (originaltitel: SK 917 har nettopp landet) är en nordisk thrillerserie i fyra avsnitt från 1983. TV-serien visades i norska NRK1 hösten 1983 och SVT1 sommaren 1984. Den är producerad för Nordvision av NRK. Manuset är skrivet av Michael Grundt Spang och Kjell Syversen. Kjell Syversen har regisserat serien.

Handlingen utspelar sig på en SAS Boeing 747 från Köpenhamn till New York med 350 passagerare ombord.

Avsnitt 
 Urolig vær (Oroligt väder)
 Den tause mannen (Den tysta mannen)
 En morder om bord (En mördare ombord)
 En sjelden suvenir (En sällsynt souvenir)

Rollista (urval) 
Thomas Hellberg – Christer, flygkapten
Christel Aminoff – Saima, andrepilot
Arne Lindtner – Næss, tredjepiloten
Henning Moritzen – Palle, purser
Lotte Tarp – Helena, flygvärdinna
Pia Green – Irene, flygvärdinna
Poul Glargaard – SAS-man på Kastrup
Claus Brandberg – läkaren
Preben Hansen – Jørning, polis
Søren Steen – Olesen, polis
Lasse Kolstad – Amund Aune, direktör
Rolv Wesenlund – Roland Marthiniussen

Källor 

SK 917 har nettopp landet. NRK.

Externa länkar 

Norska miniserier från 1980-talet
TV-seriestarter 1983
TV-serieavslutningar 1983
Norska thriller-TV-serier
Svenska miniserier från 1980-talet
Svenska thriller-TV-serier
Danska miniserier från 1980-talet
Danska thriller-TV-serier
Oceanic

Oceanic kan syfta på:

 RMS Oceanic (1870) – White Star Lines första linjefartyg, byggt 1870
 RMS Oceanic (1899) – Linjefartyg tillhörigt White Star Line, sjösatt 1899 och sjunken 1914
 Oceanic (båtprojekt) - Ett byggprojekt för ett linjefartyg för White Star Line, påbörjat 1928 men avbrutet 1929. Delarna som senare att användas vid bygget av M/V Britannic och MV Georgic (1931)
 SS Oceanic – passagerarfartyg, sjösatt 1950 som SS Independence, från 2006 seglande under namnet SS Oceanic
 SS Oceanic (1965) - passagerarfartyg byggt 1965 för Home Lines
 Oceanic Airlines – ett fiktivt flygbolag som förekommit i flera amerikanska filmer, tv-serier och skönlitterära verk
 Océanic de Rimouski – en ishockeyklubb i Rimouski, Québec
 Oceanic-Creations – ett svenskt företag grundat 1986
Axel Ljungman

Axel Vilhelm Ljungman, född 1 september 1841 i Ljungs socken, Bohuslän, död 27 oktober 1901 i Göteborg, var en svensk zoolog och riksdagsman. Han var bror till Carl Ljungman och farbror till Tore Ljungman.

Biografi
Han blev student i Uppsala 1859 och promoverades vid Uppsala universitet till filosofie doktor 1872 och var 1871-84 docent i zoologi där, men var nästan hela tiden tjänstledig för uppdrag till främjande av det bohuslänska sillfisket. För dess rationella skötsel och för belysningen av sillens levnadsförhållanden och sillfisket verkade han bland annat genom en mängd skrifter (åtskilliga översättningar i "Report of United state commission of fish and fisheries") och uppsatser i den av honom redigerade "Bohuslänsk fiskeritidskrift" (1884-95) och i "Nordisk tidskrift för fiskeri" (av vars årggr 5-7, 1879-82, han var medredaktör) m. m., varjämte han i "Öfversigt af Vetenskapsakademiens förhandlingar" (arg. 21, 23, 27, 28) lämnade bidrag till kännedomen om ophiuriderna. 

Åren 1880-82 och 1885-96 tillhörde han Göteborgs och Bohus läns landsting. 1881-99 var han ledamot av andra kammaren för Orust och Tjörn, skrev många motioner och satt i tillfälligt utskott 1883-84, konstitutionsutskottet 1885-87 och 1891-98 (1887, 1891-98 som vice ordförande) och bankoutskottet 1888-90. I riksdagen verkade han utom i fiskerifrågor i övrigt för kommunikationsväsendet och särskilt för telefonnätets utvidgning i Bohuslän. Till sina politiska åsikter var han moderat konservativ. Han var ledamot av kommittén angående havsfiskets ordnande i Göteborgs och Bohus län (1892-94), för avgivande av förslag till lag om rätt till fiske (1894) och angående kommunalbeskattningen (1897). 1900 utnämndes han till karantänsmästare på Känsö. Han utgav bland annat Några ord om den unionella frågans lösning (1895).

Bibliografi

Redaktörskap

Referenser

Noter

Födda 1841
Avlidna 1901
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Män
Bohusläns historia
Fiskehistoria
Personer från Ljungs socken, Bohuslän