kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rotknöl

En rotknöl är en underjordisk del av en rot som innehåller stärkelse. Rotknölen är en näringsdepå.

Rotknölar används som livsmedel, främst morot, sockerbeta, palsternacka och selleri.

Se även 
 Stamknöl

Källor 
 http://www.ne.se/rotknöl

Botanik
Luke Erceg

Luke Erceg, född 11 augusti 1993 i Australien, är en australisk skådespelare. 

Han har spelat Leon Lipowski i TV-serien Pinsamheter. Han har även medverkat i Underbelly: A Tale of Two Cities, All Saints, Chatroom Chix och Kompisar på nätet där han spelade Dan som gillar Ally (gURLs wURLd).

Källor

Födda 1993
Australiska skådespelare under 2000-talet
Män
Levande personer
Järnvägsolyckan i Berala 1952

Järnvägsolyckan i Berala inträffade strax före klockan sju på morgonen den 7 maj 1952 i Berala i New South Wales i Australien då två elpendeltåg krockade. Tio personer omkom och ytterligare 140 skadades. Elpendeltåg har körts i Sydney sedan mars 1926, och detta var den första dödsolyckan där ett av delstatens elpendeltåg var inblandat.

Orsak 
Det andra tåget inblandat i olyckan hade passerat en signal som visade stopp i enlighet med reglerna, men efter detta kördes det för fort och kunde inte stanna när det första tåget blev synligt genom dimman. När det andra tågets förare fick syn på det första tåget så nödbromsade han, efter olyckan uppskattade han tågets hastighet vid kollisionstillfället till mellan 8 och 16 km/t.

Källor 

Berala
Berala
1952 i Australien
Transport i New South Wales
New South Wales historia
Octavius (dialog)

Octavius är en apologetisk skrift skriven runt år 200 av den kristne författaren Markus Minucius Felix. Den skrevs i den romerska provinsen Africa. Boken är skriven i form av en dialog mellan en kristen, Octavius, en romare, Caecilius Natalis, och författaren själv som har en liten roll i berättelsen. Sättet den är skriven på liknar Ciceros dialogform.

Boken tar upp många av de fördomar som folk hade mot kristna på den tiden, men visar även på de kristna religiösa grunduppfattningarna

Fördomar som tas upp är att:
de kristna bara består av ett hopplock från samhällets drägg och godtrogna kvinnor som på grund av sitt kön är lätta att påverka.de äter sådant som är ovärdigt för människan (Kristi lekamen)de spottar på gudarna, och de heliga ceremonierna gör de narr av.de ärar könsorganen hos sina egna föreståndare och präster och på så sätt tillber sin Faders manslem.
Vidare säger romaren att de kristna äter spädbarn vid sina invigningsritualer, och deras måltidssammankomster slutar i sexuella orgier'', vilket är ganska vanliga anklagelser i det historiska Europa mot grupper som avviker från normen, ex judarna, och även gällde de kristna på den tiden. Dialogen slutar med att romaren omvänder sig till kristendomen.

Referenser 

Kristen litteratur
Irans herrlandslag i futsal

Irans herrlandslag i futsal representerar Iran i futsal för herrar. Laget styrs av .

Laget har dominerat futsalen på herrsidan i Asien med 10 av 11 vinster i Asiatiska mästerskapet. Laget har deltagit i 5 världsmästerskap med en fjärdeplats som bästa placering under VM 1992 som spelades i Australien.

Meriter 
 FIFA-världsmästerskap

Källor 
 AFC.com

Referenser 

Futsallandslag
Futsalherrarna
Herrlandslaget
Urma Sellinger

Urma Sellinger är en svensk musikgrupp bildad 2010 i Botkyrka kommun av vännerna Eric Lindqvist, John Eriksson och Alexander Borg.
.

Bandmedlemmar 
Olle Johansson - Sång
Eric Lindqvist - Gitarr
Anton Lindqvist - Bas
John Eriksson - Trummor

Tidigare medlemmar
Axel Vålvik - Bas
Alexander Borg - Sång
Andrée Borg - Gitarr

Musik

EP 
 2010: Live Love Laugh
 2013: A Thousand Days

Album 
 2012: Urma Sellinger

Singlar 
2012: For Those We've Lost
2012: Crown The Liar
2013: ''Out of Reach

Externa länkar 
 Official Weblink

Svenska hardcoregrupper
Musik i Stockholm
Musikgrupper bildade 2010
Buldogue serrano

Buldogue serrano är en hundras från Brasilien. Den är en molosserhund med traditionell användning som boskapshund och slaktarhund. Namnet betyder bergs-bulldogg, den står nära Buldogue Campeiro med liknande ursprung och användningsområde. De härstammar från europeiska molosserhundar som förts till Brasilien av europeiska emigranter. Dess kärnområde är Mato Grosso do Sul, Paraná, Santa Catarina och Rio Grande do Sul. Rasen är inte erkänd av den internationella hundorganisationen FCI men är nationell erkänd av den brasilianska kennelklubben Confederação Brasileira de Cinofilia (CBC).

Källor
 Artikeln är delvis en översättning av motsvarande artikel från Wikipedia på portugisiska (läst med hjälp av Google Översätt).
 Rasstandarden (läst med hjälp av Google Översätt)

Schnauzer och pinscher, molosser och bergshundar samt sennenhundar
Hundraser från Brasilien
Andamanhjälmörn

Andamanhjälmörn (Spilornis elgini) är en hotad asiiatisk fågel i familjen hökar. Den förekommer endast i ögruppen Andamanerna öster om Bengaliska viken.

Utseende och läte 
Andamanhjälmörnen är med en kroppslängd på 51–59 cm och vingbredden 115–135 cm en medelstor hjälmörnar. Fjäderdräkten är påtagligt mörk. Adulta fåglar har mörkbrun undersida med vita fläckar. Ovansidan av stjärten är brungråbandad medan undersidan har två smala gråvita band. Smala gråvita band syns även på undersidan av vingpennorna. Ungfågeln är ljusare brun, med vita kanter på hjäss- och nackfjädrarna, mörk fläck på örontäckarna och tydligare bandning på undersida av vingar och stjärt. Lätena består av vassa och klara visslingar och skiljer sig tydligt från vida spridda orienthjälmörnen.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart i skogar i indiska ögruppen Andamanöarna. Där häckar den sympatriskt med orienthjälmörnens underart davisoni. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Arten föredrar slutna fuktiga städsegröna skogar på öarnas mitt, även om den kan ses vid kusten på vissa ställen. Den har dock påträffats också i andra miljöer, som i skog påverkad av människan och jordbruksområden, potientiellt även i våtmarker och kustområden. Den har setts ta råttor, ödlor och ormar, liksom krabbor och räkor. Den verkar vara ekologiskt åtskild från orienthjälmörnen som hittas i kustskogar.

Status 
Andamanhjälmörnen har ett litet utbredningsområde och tros dessutom minska i antal på grund av skogssavverkning till förmån för jordbruk och bebyggelse. Även jakt kan ligga bakom. Den tros fortfarande vara relativt vanlig, men populationen är liten (endast 1 000–4 000 vuxna individer) och fragmenterad. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser den därför vara hotad och placerar den i hotkategorin sårbar.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar James Bruce, 8:e earl av Elgin och 12:e earl av Kincardine (1811-1863), brittisk kolonialtjänsteman, guvernör av Jamaica 1842–1846, generalguvernör av Kanada 1847–1854, samt vicekung av Indien 1862-1863.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Andamanöarna
Filippinhjälmörn

Filippinhjälmörn (Spilornis holospilus) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar. Den förekommer i skogsområden i Filippinerna utom på Palawan. Arten minskar i antal, men beståndet anses ändå vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Filippinhjälmörnen är en medelstor hjälmörn med en kroppslängd på 47–53 cm och vingbredden 105–120 cm. Den har en kort och buskig tofs, relativt korta vingar men lång stjärt, gula ögon och gult på tygeln. I fjäderdräkten är den mycket lik orienthjälmörnen, med breda ljusa tvärband på stjärten och över vingpennorna. Undersidan är dock mer enhetligt färgad, med tydligare teckningar. Det vanligaste lätet beskrivs som en serie visslingar följt av "pheeeeuw-pheeeeuw".

Utbredning och systematik 
Fågeln är stannfågel i Filippinerna från Luzon söderut till Mindanao, dock ej på Palawan och närliggande öar. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Vissa behandlar arten som en underart till orienthjälmörn (S. cheela).

Levnadssätt 
Filippinhjälmörnen hittas i flodnära skog, skogsbryn och lägre bergsskogar, mestadels under 1 500 meters höjd men ibland upp till 1500 meter. Den ses även i öppet landskap med spridda träd och jordbruksmarker. Både födan och häckningsbiologin är mycket dåligt känd, men antas likna orienthjälmörnen. Den har setts äta en orm och en hona som infångats hade ett ägg i äggledaren i april.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av habitatförstörelse, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Taxonomi och namn 
Filippinhjälmörnen beskrevs taxonomiskt av Nicholas Aylward Vigors 1831. Fågelns vetenskapliga artnamn holospilus betyder "helfläckad".  På svenska har den även kallats filippinsk hjälmörn och filippinsk tofsörn.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ormörnar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Filippinerna
Kinabaluhjälmörn

Kinabaluhjälmörn (Spilornis kinabaluensis) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar. Den förekommer endast i bergstrakter på norra Borneo. Där minskar den i antal, så pass att den anses vara utrotningshotad.

Utseende och läten 
Kinabaluhjälmörnen är en liten (51–56 cm) och mörk skogslevande örn. Fjäderdräkten är mörkbrun med ljusare fläckar på undersidan, vingarna och bak i nacken. På hjässans bakre del syns en umbrabrun fläck. Strupen är svart, den rätt långa stjärten svartaktig med ett brett vitt band. De långa vingarna har svarta spetsar och vita fjäderbaser på vingpennorna. Dess vida spridda nära släkting orienthjälmörnen är ljusare med kortare vingar samt smalare och mindre tydligt gråvitt stjärtband. 

Lätet består av ljusa upprepade visslingar likt orienthjälmörnen, inte olikt jättejuveltrasten, men även ett mer komplext läte bestående av tre rätt mjuka och korta "kwick" direkt följt av ett "kele" och utdragna "liffliíííiiii".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergstrakter på Borneo, från Kinabalu i västra Sabah och söderut till åtminstone Mount Mulu i nordöstra Sarawak och Mount Murud i nordöstra Kalimantan. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Kinabaluhjälmörnen behandlas av vissa som en underart till orienthjälmörnen (Spilornis cheela), men dessa skiljs åt höjdmässigt där deras utbredningsområden möts och lätena skiljer sig tydligt.

Levnadssätt 
Arten bebor bergsbelägen städsegrön regnskog, framför allt på bergsryggar 750–2900 meter över havet. Där den delar utbredningsområde med orienthjälmörnen skiljs de åt vertikalt med några hundra höjdmetrar. Födan består framför allt av ormar och ödlor, likt orienthjälmörnen. Inget är känt om dess häckningsbiologi annat än att två nyligen flygga ungar observerats i början av november.

Status och hot 
Kinabaluhjälmörnen har ett litet utbredningsområde och tros minska i antal till följd av skogsavverkningar. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den som nära hotad. Världspopulationen uppskattas till mellan 2 500 och 20 000 vuxna individer.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Borneo
Sulawesihjälmörn

Sulawesihjälmörn (Spilornis rufipectus) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar. Den förekommer enbart på den indonesiska ön Sulawesi med kringliggande öar. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende 
Denna art är en medelstor hjälmörn med en kroppslängd på 41–54 cm och vingbredden 105–120 cm. Den liknar orienthjälmörnen, men har helsvart huva och är bandad på buk och flanker. Vidare har den ett rätt smalt ljust tvärband på stjärten. I ansiktet syns bjärt gula ögon och likaså gul bar hud. Benen är mer mattgula. Könen är lika, men honan är något större (5–15 %). Ungfågeln är däremot mycket avvikande, med mörk ögonmask på gräddvitt huvud med svarta streck, mörkbrun ovansida med gräddvita fläckar, brunstreckat vit undersida och smalare stjärtband.

Läte 
Från sulawesihjälmörnen hörs ett upprepat "keek" eller "kek" samt ett "fli-wi-keek", troligen huvudsakligen under spelflykt.

Utbredning och systematik 
Sulawesihjälmörn förekommer på och kring ön Sulawesi i Indonesien. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Spilornis rufipectus rufipectus – förekommer på Sulawesi och angränsande öar
 Spilornis rufipectus sulaensis – förekommer på Banggaiöarna och Sulaöarna (öster om Sulawesi)

Levnadssätt 
Arten hittas i skogsbryn och gläntor, risfält, kokospalmlundar, välvuxna trädgårdar, ungskog och savann från havsnivån upp till 1000 meters höjd. Födan är i stort sett okänd, men byten som ödlor, små ormar och gnagare har noterats. Den ses ofta över öppen gräsmark och dras till gräsbränder.

Häckning 
Flygga ungar har noterats i maj och äggläggning tros ske i januari–februari. Ensamma fåglar eller par kan ses utföra högljudd högflykt.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Taxonomi och namn 
Arten beskrevs vetenskapligt av John Gould 1858. Sulawesihjälmörnens vetenskapliga artnamn rufipectus betyder "rödbröstad".

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i australiska regionen
Praktörn

Praktörn (Spizaetus ornatus) är en amerikansk fågel i familjen hökar. Den har ett stort utbredningsområde från södra Mexiko till norra Argentina, men är relativt fåtalig och minskar i antal.

Utseende 
Praktörnen är en stor (58–67 cm) brun och vit örn. Den har svart hjässa och hjässtofs, med kastanjebrunt på huvudsidorna och nacken samt vidare ner till bröstsidorna. Resten av undersidan är vit. Stjärten har två gråbruna band. Benen är gula.

Utbredning och systematik 
Praktörnen delas in i två underarter med följande utbredning:
 Spizaetus ornatus vicarius – förekommer i fuktiga skogar från södra Mexiko till västra Colombia och västra Ecuador
 Spizaetus ornatus ornatus – förekommer i tropiska norra Sydamerika till norra Argentina och Brasilien

Status 
Arten tros minska med 25–30 % de kommande tre generationerna till följd av habitatförlust och förföljelse. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som nära hotad. Beståndet uppskattas till i storleksordningen 50 000 till en halv miljon vuxna individer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Tyrannörn

Tyrannörn (Spizaetus tyrannus) är en amerikansk fågel i familjen hökar med vid utbredning från Mexiko till Argentina. Den är en medelstor, huvuvdsakligen svart örn med tofs på huvudet. Arten minskar i antal, men beståndet anses ändå vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Tyrannörnen är en slank och medelstor (58–71 cm) örn med breda vingar, lång stjärt, en kort och bred huvudtofs och befjädrade ben. I flykten kretsar den på plana vingar som hålls framåt.

Både hona och hane har en huvudsakligen svart fjäderdräkt. Honan har vitt inslag i tofsen, som tvärband på "låren" och ibland i fläckar på strupe och buk. På stjärten syns tre breda grå tvärband. Hanen är tydligare vitbandad på låren och är oftare vitfläckig på strupe och buk. I flykten syns även vita fläckar på undre vingtäckarna. Lätet återges i engelsk litteratur som "whit, whit-whit wheeeear".

Utbredning och systematik 
Tyrannörnen delas in i två underarter med följande utbredning:
 Spizaetus tyrannus serus – skogar från södra Mexiko till nordöstra Argentina och Brasilien samt på Trinidad
 Spizaetus tyrannus tyrannus – östra och södra Brasilien samt nordöstligaste Argentina (Misiones)

Tyrannörnen är systerart till de övriga tre arter som numera placeras i Spizaetus.

Levnadssätt 
Tyrannörnen hittas i skogslandskap, vanligen upp till 1 500 meters höjd men ibland till 3000 meter. Den för ett tillbakadraget leverne sittande inne i trädkronor och ses därför sällan. Fågeln jagar från sittplats efter fåglar upp till en chachalacas storlek och däggdjur stora som aparten mösskapucin (Cebus apella). I Panama har nykläckta ungar noterats i februari, befjädrade i juli och flygga i augusti.

Status och hot 
Världspopulationen uppskattas till mellan 50 000 och en halv miljon vuxna individer. Den tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Namn 
Arten har även kallats svart hökörn på svenska.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Kronörn

Kronörn (Stephanoaetus coronatus) är en afrikansk fågel i familjen hökar.

Utseende och läten 
Kronörnen är en mycket stor och kraftfull örn med en kroppslängd på 80–99 cm. Den har breda och runda vingar samt lång stjärt. Hanen är mörkbrun ovan och på strupen, undertill med tydliga svarta, rödbruna och beigefärgade fläckar och tvärband undertill. På huvudet syns en kort tofs. Stjärten är vit med tre breda svarta band. På undersidan av vingen syns karakteristiskt rostfärgade täckare kantade av svartvita större täckare och vita vingpennor med bred svart bakkant och tre tunnare parallella svarta band.

Honan är tydligt större än hanen och mer kraftigt tecknad undertill. Vingpennorna har endast två smala svarta band. Ungfågeln är huvudsakligen vit på huvud och undersida, med ljust rostbeige undre vingtäckare och tre till fyra band på vingpennorna. Lätet som utförs i högflygande spelflykt är vittljudande och melodiskt, återgivet i engelsk litteratur som "kewee-kewee-kewee..." hos hanen och mörkare "kowi-kowi-kow..." hos honan.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i skogar i subsahariska Afrika. Arten placeras som ensam nu levande art i släktet Stephanoaetus, tillsammans med den utdöda madagaskarkronörnen (Stephanoaetus mahery). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Kronörn hittas i skog och skogslandskap. Den livnär sig på däggdjur upp till en dykarantilops storlek, framför allt apor.

Status och hot 
Kronörnen tros minska i antal och internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför numera som nära hotad. Världspopulationen uppskattas preliminärt till mellan 5 000 och 50 000 vuxna individer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Gycklarörn

Gycklarörn (Terathopius ecaudatus) är en afrikansk fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar. Den har ett helt unikt utseende, med mycket långa vingar och kort stjärt. Arten minskar kraftigt i antal, så pass att IUCN listar den som starkt hotad.

Kännetecken

Utseende 
Gycklarörnen är en medelstor örn (kroppslängd på 50–60 centimeter, vingspann på 170–190) med helt egenartade proportioner. Vingarna är mycket långa med utbuktande bakkant på vingen och samtidigt spetsig hand. Stjärten är vidare mycket kort så att fötterna hos en vuxen fågel sticker ut baktill. Den har även en mycket karakteristisk snabb och fjädrande flykt där vingarna hålls i ett djupt "V".

Dräktmässigt är vuxen fågel övervägande svart med rostbrun rygg och stjärt. Vingundersidorna är övervägande vita, där hanen har svarta vingpennor och honan vita med svart kant. Vaxhud och fötter är lysande orangeröda. 

Ungfågeln är mer lik andra rovfåglar med längre stjärt och färgad som en mörk vråk. Den har likväl de något udda formade vingarna.

Läten 
Gycklarörnens läte beskrivs i engelsk litteratur som ett högljutt skällande "kow-wah".

Utbredning och systematik 
Arten förekommer på savann och i törnbuskmark i Afrika söder om Sahara. Den har även setts i Irak, Israel och Tunisien samt i norra Egypten I maj 2012 sågs också en ungfågel flyga in till spanskt territorium från Afrika i Punta Carnero, Algeciras, Cádiz.

Släktskap 
Arten är den enda i släktet Terathopius, närmast släkt med hjälmörnar, ormörnar och den filippinska apörnen.

Ekologi 
Gycklarörnen återfinns i savann och öppet skogslandskap där den framför allt lever av fåglar som duvor och flyghöns, men också små däggdjur och as. Fågeln ses ofta i luften glidande på låg höjd. Den häckar mellan december och mars och lägger ett enda ägg i ett välgömt bo i ett träd. Honan ruvar i 42–43 dagar. Gycklarörnar bildar par för livet och använder samma bo år efter år.

Status 
Gycklarörnen har minskat relativt kraftigt i antal till följd av förgiftning och habitatförlust, med hela 50–75 % de senaste knappt 50 åren. Fram till 2020 kategoriserade internationella naturvårdsunionen IUCN gycklarörnen som nära hotad, men uppgraderade därefter dess hotstatus till starkt hotad (EN).

Namn 
Gyklarörnens släktesnamn Terathopius kommer från en kombination av grekiska teras eller teratos, "under" (bokstavligen "meteor"), och ops eller opos för "utseende", det vill säga "förunderligt utseende". Artnamnet ecaudatus betyder "utan stjärt".

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i etiopiska regionen
Dogue brasileiro

Dogue brasileiro är en hundras från Brasilien. Den är en vakthund av molossertyp. Rasen uppstod 1978 som en okynneskorsning mellan en boxer och bullterrier i Rio Grande do Sul. Rasen är inte erkänd av den internationella hundorganisationen FCI men är nationell erkänd av den brasilianska kennelklubben Confederação Brasileira de Cinofilia (CBC).

Källor
 Artikeln är delvis en översättning av motsvarande artikel från Wikipedia på norska (bokmål).
 Artikeln är delvis en översättning av motsvarande artikel från Wikipedia på portugisiska (läst med hjälp av Google Översätt).

Schnauzer och pinscher, molosser och bergshundar samt sennenhundar
Hundraser från Brasilien
Långstjärtad hök

Långstjärtad hök (Urotriorchis macrourus) är en fågel i familjen hökar inom ordningen hökfåglar.

Utseende och läte 
Långstjärtad hök gör skäl för sitt namn med just en mycket långstjärtad och utdragen profil, med litet huvud och korta vingar. Den långa svartvitbandade stjärten konstraterar tydligt med vitt på under- och övergump. På huvud och rygg är den skiffergrå, under roströd med vit strupe. Det finns även en sällsynt mörk form som är svartare ovan och har skifferfärgad undersida. Lätet är ett högljutt sekundlångt skri som faller i tonhöjd på slutet, ofta följt av ett andra, ännu ljudligare skri.

Utbredning och systematik 
Arten är den enda i släktet Urotriorchis. Fågeln förekommer i regnskogar i Afrika. Dess utbredningsområde sträcker sig från Liberia till västra Uganda och södra Kongo-Kinshasa.

Levnadssätt 
Långstjärtad hök hittas i låglånta tropiska skogar där den hörs långt oftare än syns. Den jagar oftare lågt än uppe i trädtaket, ibland till och med nära marken. Den långa stjärten underlättar jakten bland grenarna. Noterade byten är små däggdjur ekorrar, fladdermöss och gnagare, men även fåglar.

Häckning 
Fågelns häckningsbiologi var helt okänd fram tills alldeles nyligen. Adulta fåglar har setts mata ungar i september i Sierra Leone. Bon funna i Elfenbenskusten i mars och april var placerade 20–25 respektive 35 meter ovan mark, cirka 40–70 cm breda av kvistar. Det ena boet höll fortfarande på att byggas medan det i april innehöll åtminstone en stor unge.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Hökartade rovfåglar
Fåglar i etiopiska regionen