kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Coche, Venezuela

Coche eller Isla de San Pedro de Coche på spanska är en av tre öar som bildar Nueva Esparta, en av Venezuelas 23 delstater, till Nueva Esparta tillhör även Isla Margarita och Cubagua. Coche ligger tillsammans med Cubagua mellan Isla Margarita och fastlandet. Isla Margarita är den största av de tre öarna och där ligger delstaten Nueva Espartas huvudstad La Asunción. Cubagua är den minsta.

Geografi  

Coche har en yta på cirka 55 kvadratkilometer (cirka 11 kilometer lång och cirka 6 kilometer bred) med en befolkning på cirka 8 200 invånare 1999. Öns högsta punkt ligger 60 meter över havet och temperaturen ligger oftast mellan 25 och 30°C.  

Ön bildar kommunen Villalba, med staden San Pedro de Coche som huvudort. Andra samhällen är El Bichar, Guinima, El Amparo, El Guamache och La Uva.
 
Ekonomin har de senare åren kommit att bli allt mer beroende av turismen som huvudsaklig näring.

Historia  

Ön upptäcktes 1498 av Christofer Columbus. Under 1500-talet fanns till och från bosättningar på ön. Det fanns bland annat under en period flyktingar från Cubagua och staden Nueva Cádiz som förstördes av en jordbävning 1541. De flesta bosättarna (som var pärlfiskare) lämnade ön 1574 då sjörövare som var ute efter pärlorna som man hämtade upp från havet blev ett allt större hot och man flyttade till Margarita där flera fort uppfördes som skydd.

Sedan 1800-talet har ön haft en fast befolkning.

Externa länkar 
 Coche - Government Site
 Isla Coche's official site
 Coche på reseforum.se

Källor

Venezuelas öar
Sally Pearson

Sally Pearson, född den 19 september 1986 i Sydney i Australien som Sally McLellan, är en australisk friidrottare som tävlar i kortdistanslöpning och i häcklöpning.

Pearson deltog på VM för ungdomar 2003 där hon blev guldmedaljör på 100 meter häck och femma på 200 meter. Året efter var hon med på VM för juniorer där hon blev trea på 100 meter och fyra på 100 meter häck. 2006 blev hon australisk mästare på 100 meter häck och blev även bronsmedaljör vid samväldesspelen 2006 i stafett på 4 x 100 meter. 

2007 var hon med på VM i Osaka men lyckades varken på 100 meter eller 100 meter häck ta sig vidare till finalen. 2008 deltog hon vid Olympiska sommarspelen i Peking där hon oväntat blev silvermedaljör.

Vid VM 2009 i Berlin slutade hon på femte plats med tiden 12,70.

Pearson deltog vid VM 2011 i Daegu och tillhörde favoriterna till segern. Redan i semifinalen noterade hon ett nytt personligt rekord då hon sprang på 12,36. I finalen förbättrade hon sin tid ytterligare och vann loppet på tiden 12,28 vilket inte bara var nytt nationsrekord utan även den snabbaste tiden någon har noterat på distansen sedan Ludmila Engquist 1992 och tiden placerade henne just då som fyra genom alla tider efter Jordanka Donkova, Ginka Zagorcheva och Engquist.

Vid OS 2012 vann Pearson guld på den olympiska rekordtiden 12,35 och på VM i Moskva året efter blev det en silvermedalj. Efter några skadefyllda år var Pearson 2017 tillbaka i god form och vann åter guldmedaljen i ett VM; detta på samma banor i London där hon 5 år tidigare tog sitt OS-guld.

I början av augusti 2019 meddelade hon att hon lägger löparskorna på hyllan.

Personliga rekord 
 100 meter häck - 12,28 från 2011, oceaniskt rekord

Källor 
Sally Pearson på World Athletics webbplats

Fotnoter

Australiska kortdistanslöpare
Australiska häcklöpare
Världsmästare på 60 meter häck
Världsmästare på 100 meter häck
Australiska olympiska guldmedaljörer
Australiska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 2008
Olympiska guldmedaljörer 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Australien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Australien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2012
Födda 1986
Levande personer
Kvinnor
Australiska idrottare under 2000-talet
Herman Otto Falk

Herman Otto Falk kan syfta på:

 Herman Otto Falk (1816–1889), svensk militär och politiker
 Herman Otto Falk (1869–1919), svensk jurist och politiker
Elisabet (musikalbum)

Elisabet är ett musikalbum av Eldkvarn som de gav ut 1974 under sitt ursprungliga gruppnamn Piska mig hårt.

Med hjälp av Blå Tåget fick Eldkvarn chansen att debutera in på MNW. LP:n spelades in under våren 1974. Gruppens namn gjorde att skivan inte fick vidare bra kritik och det tog fem år innan de 1000 exemplar som tryckts hade sålt slut. Skivan finns inte utgiven på cd, men finns på Spotify. 

Musikaliskt var Piska mig hårt inspirerade av artrock (särskilt The Velvet Underground) och texterna är ofta dunkla och ångestladdade. 

Karaktären Elisabet återkommer i ett par låtar på skivan och kanske hade man tänkt göra en konceptskiva. Ett genomgående tema är förvirrade människor i storstaden.

Låtlista

Medverkande 
Tony Thorén - Bas, sång på "När du reser dig"
Curt-Åke Stefan - Gitarr, piano, orgel
Plura Jonsson - Gitarr, sång
Carla Jonsson - Trummor, gitarr

Referenser

Externa länkar
Progg.se

Musikalbum 1974
Album av Eldkvarn
Svenskspråkiga musikalbum
Album utgivna på MNW
James E. Bailey

James Edmund Bailey, född 15 augusti 1822 i Montgomery County, Tennessee, död 29 december 1885 i Clarksville, Tennessee, var en amerikansk politiker och jurist. Han representerade delstaten Tennessee i USA:s senat 1877-1881.

Bailey studerade juridik och inledde 1843 sin karriär som advokat i Clarksville. Han var 1853 ledamot av Tennessee House of Representatives, underhuset i delstatens lagstiftande församling. I sin ungdom var han medlem i whigpartiet men gick senare med i demokraterna.

Bailey deltog i amerikanska inbördeskriget i Amerikas konfedererade staters armé och befordrades till överste. Guvernör John C. Brown utnämnde honom 1874 till domare i skiljedomstolen (Court of Arbitration).

Bailey efterträdde 1877 David M. Key som senator. Han kandiderade till omval utan framgång. Bailey efterträddes 1881 som senator av Howell Edmunds Jackson.

Efter tiden som senator återvände Bailey till arbetet som advokat. Hans grav finns på Greenwood Cemetery i Clarksville.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Ledamöter av USA:s senat från Tennessee
Amerikanska jurister
Amerikanska whigs
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Montgomery County, Tennessee
Födda 1822
Avlidna 1885
Män
Patosön

Patosön (spanska Isla de Patos, Ankön) är en venezuelansk ö bland Öarna under vinden bland Små Antillerna i Karibiska havet.

Geografi
Patosön ligger cirka 540 km nordöst om Caracas och cirka 8 km sydöst om Pariahalvön i delstaten Sucre. Ön ligger i Pariagolfen bara 10 km sydväst om Chacachacareön i Trinidad och Tobago.

Den obebodda ön är av vulkanisk ursprung och har en yta på cirka 0,65 km² och den högsta höjden är på cirka 55 m ö.h. Ön är cirka 1 100 m lång och cirka 600 m bred.

På La Blanquillas sydvästra del står den 12 m höga fyren ”Faro da Isla de Patos”. Fyren byggdes 1972.

Förvaltningsmässigt ingår ön i federala territoriet (entidade) Dependencias Federales.

Historia
Patosön tillhörde tidigare Trinidad och Tobago och överläts till Venezuela 26 februari 1942 i utbyte mot ön Soldado Rock vid Trinidads sydvästra del. Ön blev då del av Dependencias Federales.

1871 inrättade Venezuela förvaltningsområdet ”Territorio Federal Colón”. I området ingick Venezuelas samtliga öar i Karibiska havet och området förvaltades av Utvecklingsministeriet (Ministerio de Fomento). 1938 ändrades förvaltningsområdets namn till ”Dependencias Federales” (Ley Orgánica de las Dependencias Federales).

1972 utsågs ön tillsammans med hela området Dependencias Federales till nationalpark (Parque Nacional de los Roques) efter ett regeringsbeslut, parkområdet inrättades formellt den 18 augusti.

Referenser

Externa länkar 

 Om öarna inom Dependencias Federales (AlbaCiudad.org) 
 Bild över Patosön (Mapio.net) 
 Karta över öarna inom Dependencias Federales (ArchiveToday) 

Venezuelas öar
Små Antillerna
Spencer Jarnagin

Spencer Jarnagin, född 1792 i Sydvästterritoriet (numera Tennessee), död 25 juni 1853 i Memphis, Tennessee, var en amerikansk politiker (whig). Han representerade delstaten Tennessee i USA:s senat 1843-1847.

Jarnagin studerade juridik och inledde 1817 sin karriär som advokat i Tennessee. Han var ledamot av delstatens senat 1833-1835. Han flyttade 1837 till Athens, Tennessee. Han var elektor för William Henry Harrison i presidentvalet i USA 1840.

Whig-partiet nominerade 1841 Jarnagin till USA:s senat. Tennessees lagstiftande församling lyckades dock inte välja ny senator, eftersom vissa demokrater ville hellre ha ingen senator alls än en whig. De tretton demokraterna som var av den åsikten blev kända som "The Immoral Thirteen" och de lyckades försena valet med över två år genom att helt enkelt inte dyka upp om senatsvalet stod på agendan. Utnyttjandet av närvarokrav för att förhindra en omröstning kallas i USA quorum-busting. Till sist valdes Jarnagin och han kunde tillträda som senator 17 oktober 1843. För nästan en halv mandatperiod hade Tennessees andra mandat i senaten förblivit outnyttjad tack vare de demokratiska delstatspolitikernas strategi. Dessutom var Tennessee under en period 1842-1843 helt utan representation i senaten.

Whig-partiet nominerade 1847 Jarnagin till omval. Demokraterna vägrade dock att godkänna Jarnagins kandidatur. För några månader fick Tennessee igen nöja sig med en senator men till sist kunde en annan whig, John Bell, väljas till Jarnagins efterträdare.

Jarnagins grav finns på Elmwood Cemetery i Memphis.

Externa länkar 
 Biographical Directory of the United States Congress
 Political Graveyard

Födda 1792
Avlidna 1853
Ledamöter av USA:s senat från Tennessee
Män
The Hits - Chapter One

The Hits - Chapter One är det första samlingsalbumet från Backstreet Boys. Albumet innehåller gruppens klassiska hits och en ny låt, "Drowning". Egentligen ville inte Backstreet Boys släppa ett samlingsalbum, men tvingades att göra det av deras management. Den enda nya singeln från det här albumet är "Drowning", som blev en internationell topp 10 hit. Albumet sålde över 6 miljoner exemplar världen över.

Låtlista 

Album av Backstreet Boys
Musikalbum 2001
Samlingsalbum
Tong its

Tong Its är ett populärt filippinskt kortspel av rummy-typ som spelas på Filippinerna. 

Tong its är ett spel för 3 spelare. Man använder en kortlek med 52 kort utan jokrar. Spelet påminner om Gin Rummy och Mah-Jong. Det är ett snabbrörligt spel. Det uppmuntrar spelare att samarbeta men till slut så tar vinnaren allt. Givaren ger motsols 12 kort till alla spelare med början till sig själv och ger till sist ett kort till sig själv (totalt 13 kort). Återstoden av korten i leken (talongen) placeras i mitten av bordet med baksidan upp. 

Syftet med spelet är att samla korten på handen till minst tretal eller sviter på minst tre kort i samma färg (straight flush).

Referenser

Kortspel
Los Monjesöarna

Los Monjesöarna (spanska Archipiélago de Los Monjes) är en liten ögrupp i Karibiska havet och tillhör Venezuela.

Geografi
Los Monjesöarna ligger i Venezuelabukten cirka 450 km nordväst om Caracas och ca 45 km nordöst om Guajirahalvön i delstaten Zulia och ca 70 km nordväst om Paraguanáhalvön i delstaten Falcón.

De obebodda klippöarna är av vulkaniskt ursprung och har en areal om endast ca 0,20 km² med en högsta höjd på ca 70 m ö.h. (1).

Ögruppen omfattar 3 områden

 Monjes del Sur (Södra Monjes)
Huvudön som består av 2 klippöar som förbinds av en kajmur. Den högsta höjd är på ca 70 m. Det finns en fyr på ön och Venezuelas flotta har en militärbas här.

 Monjes del Este (Östra Monjes)
Ligger ca 5,3 km nordöst om huvudön och består av en enda klippö som når ca 43 m ö.h.

 Monjes del Norte (Norra Monjes) 
Ligger ca 12,3 km nordöst om huvudön och består av 5 klippöar där den högsta når en höjd på ca 41 m ö.h.

Förvaltningsmässigt ingår ögruppen som den västligaste delen i distriktet "Dependencias Federales".

Historia
Ögruppen upptäcktes troligen 1499 av spanske Alonso de Ojeda
(2).

1938 ställdes öarna under förvaltning av Ministerio del Interior y de Justicia (Venezuelas inrikes- och justisieddepartement) (3) som delområde i Dependencias Federales.

Los Monjesöarna hade länge varit omtvistat område mellan Colombia och Venezuela och först 1952 erkände Colombias dåvarande president Roberto Urdaneta Arbeláez Venezuelas överhöghet över öarna.

Den 9 augusti 1972 utnämndes ögruppen tillsammans med hela området Dependencias Federales till nationalpark efter ett regeringsbeslut (4) och parkområdet inrättades formellt den 18 augusti.

Externa länkar
 Om Archipiélago de Los Monjes
 Karta över Dependencias Federales med Archipiélago de Los Monjes läge
 Bild över Archipiélago de Los Monjes
 Bilder från Archipiélago de Los Monjes

Venezuelas öar
Widmark

Widmark är ett svenskt efternamn, som också kan stavas Vidmark. Den 31 december 2013 var följande antal personer bosatta i Sverige med namnvarianterna
 Widmark 979
 Vidmark 415
Tillsammans blir detta 1 394 personer. Svenskspråkiga Wikipedia innehåller februari 2015 inga biografier över personer med stavningen Vidmark.

Personer med efternamnet Widmark

 Anders Widmark (född 1963), jazzmusiker
 Bertil Widmark (1924–2007), målare och grafiker
 Björn Widmark (född 1947), militär
 Bryn Widmark (1936–2013), hovpredikant och prost
 Einar Widmark (1872–1951), militär
 Elisabeth Widmark (född 1981), bildkonstnär och illustratör
 Elof Widmark (1828–1882), filosof och ämbetsman
 Erik Widmark (1889–1945), medicinsk kemist, professor, sonson till Per Henrik W.
 Fredrik Olof Widmark (1799–1839), läkare, bror till Per Henrik W.
 Gun Widmark (1920–2013), professor i svenska
 Gustaf Widmark (1855–1924), militär
 Gustav Wilhelmsson Widmark (1885–1967), arkitekt
 Göran Widmark (1910–1982), präst och psalmförfattare
 Gösta Widmark (1892–1969), militär
 Hans Widmark (1906–2000), väg- och vattenbyggnadsingenjör, medgrundare till teknikkonsultföretaget Jacobson & Widmark AB, senare J&W
 Harald Widmark (1864–1910), jurist
 Henrik Widmark (1929–2013), metallurg
 Henrik Adolf Widmark (1833–1889), svensk politiker och ämbetsman, landshövding i Norrbottens och Värmlands län, son till Per Henrik W.
 Henrika Widmark (1848–1920), författare, pseudonym H. Mark
 Jim Widmark (1937–2018), lantmätare och generaldirektör
 Johan Widmark (1850–1909), ögonläkare och professor, son till Per Henrik W.
 Johan Henrik Widmark (1859–1917), väg- och vattenbyggnadsingenjör
 Kalle Widmark (1911–1995), kanotist
 Kjell Widmark (född 1945), ishockeyspelare och tränare
 Lawrence E. Widmark (1884–1945), svensk-amerikansk ingenjör
 Lorentz Widmark (1846–1881), läkare
 Maria Widmark (1852–1927), sångerska
 Martin Widmark (född 1961),  barn- och ungdomsboksförfattare
 Nora Widmark (1887–1992), norsk-svensk målare och skulptör
 Olof Widmark (1831–1901), lantmätare och politiker, son till Per Henrik W.
 Olof Widmark (militär) (1869–1946)
 Per Widmark (1926–2014), militär
 Per Fredrik Widmark (1837–1895), skriftställare och lexikograf, son till Per Henrik W.
 Per Henrik Widmark (1800–1861), ämbetsman och landshövding i Norrbottens län, far till Olof W., Henrik W., Per Fredrik W. och Johan W.; farfar till Erik W.
 Richard Widmark (1914–2008), amerikansk skådespelare
 Sten Widmark (1882–1940), ingenjör 
 Ulrika Widmark (1903–1987), barnboksförfattare och översättare
 Urban Widmark (född 1970), kommunalråd i Hässleholm
 Wilhelm Widmark (1839–1904), ingenjör

Släktrelationer
Inte skrivet än

Källor

Svenska efternamn
Michael Cowpland

Michael Cowpland, född 23 april 1943, är en kanadensisk entreprenör och affärsman som grundade IT-företaget Corel Corporation 1985. Han lämnade Corel i augusti 2000.

Födda 1943
Personer inom informationsteknik
Personer inom Kanadas näringsliv
Män
Levande personer
Alumner från Imperial College London
Alumner från Carleton University
Sven Knutsson

Sven Knutsson, född 1627 eller 1628 troligen i Ronneby, död 1 januari 1699 i Hällestads socken, Skåne, var en dansk-svensk prästman.

Sven Knutsson erhöll dimissionsexamen från Metropolitanskolen och blev 1650 student vid Köpenhamns universitet. 1649 framträdde han som tillfällighetsdiktare i samband med Thomas Bartholins bröllop och kom senare att skriva dikter åt flera inflytelserika personer. Han var även informator åt Olof Baggers äldsta son. Sven Knutsson prästvigdes i Lund till kyrkoherde i Dalby och Hällestad. Han var ledamot av prästeståndet vid riksdagarna 1672 och 1686. Sven Knutsson fick efter skånska kriget uppgiften att verka för att försvenska kyrkan i Skåne genom att övertyga kyrkoherdarna i Skåne om att begära likställighet med övriga församlingar i Sverige. Arbetet skedde på uppdrag av biskopen Canutus Hahn men det fick inte märkas utan det skulle förefalla som initiativet kom från de skånska kyrkoherdarna själva. Sven Knutsson lyckades få ungefär hälften av de skånska kyrkoherdarna att skriva under en begäran om likställighet, men ådrog sig samtidigt missnöje genom sin hårdföra propaganda. Man lyckades inte få tillräckligt många underskrifter inför riksdagen 1680 och därför kunde inte en petition om likställighet skickas in. 22 januari 1681 utfärdades dock en kunglig resolution som klargjorde att en likformighet i den kyrkliga organisationen för nödvändig för en likställighet mellan Lunds stift och övriga svenska stift, vilket gjorde att opinionen svängde. 3 maj 1681 inlämnades en petition som var ganska snarlik den Sven Knutsson försökt driva igenom, om än något försiktigare formulerad. Som tack för sina insatser tilldelades han 1681 ett hemman i Hällestad. Sven Knutsson var 1682 ledamot av en kommission angående för danskhet misstänkta präster. Han disputerade 1684 vid Lunds universitet och promoverades 1688 till magister där.

Källor 
 

Prästeståndets riksdagsledamöter
Svenska präster under 1600-talet
Danska präster
Födda 1620-talet
Avlidna 1699
Män
Personer från Ronneby
Sista försvarslinjen (musikalbum)

Sista försvarslinjen är ett musikalbum av hardcorebandet Sista sekunden från 2008. Skivan släpptes i 1 000 ex på CD och i 600 på 7".

Låtlista
 "Idol" - 1.16
 "Du e inte unik" - 1.10
 "Sista försvarslinjen" - 1.30
 "Slagen men inte besegrad" - 1.36
 "Köpenhamn" - 2.28
 "Jag e ingenting" - 0.45
 "Flock" - 1.34

Musikalbum 2008
Album av Sista sekunden
Kirkjuliga Heimamissiónin í Føroyum

Kirkjuliga Heimamissiónin är en lågkyrklig väckelserörelse inom den evangelisk-lutherska folkkyrkan i Färöarna.
Generalsekreterare är Vagn Foldbo 

Den 8 november 1904 kom den danske förkunnaren Aksel Frederik Moe, från Indre Mission i Danmark, till Färöarna och startade evangelisk verksamhet i privata hem och i de kyrkor som öppnades för honom. Efter en tid bröt en omfattande väckelse ut på öarna och missionshus byggdes i alla större bygder, det första var missionshuset i Vágur som byggdes 1916.

1921 inrättades ett rådgivande färöiskt samfundsråd, under Indre Missions huvudstyrelse i Danmark. 
1990 lämnade Heimamissionen sin danska moderorganisation och blev en egen förening.

Heimamissionen är, vid sidan av Brøðrasamkoman, den största kristna väckelse- och lekmanna-rörelsen i Färöarna.

Barn- och ungdomsarbete 

Heimamissionen bedriver ett 60-tal söndagsskolor, ett tjugotal juniorgrupper (med barn i åldern 10-14 år) och barnkörer och ungefär lika många ungdomsgrupper för de äldre.

Sjömanshem 

Heimamissionens styrelse utgör även högsta ledning för Føroyska Sjómansmissiónin (grundad 1918) med sjömanshem i Torshavn och på Island.

Mission 

I april 2000 sände Heimamissionen ut sin första avlönade missionär i utlandstjänst. 2002 sändes makarna Jórun och Nurlan Malaikev ut att arbeta bland gatubarn i Ukrainas huvudstad, Kiev.

Källor

Externa länkar

Officiell webbplats

Kristendom på Färöarna
Religiösa organisationer bildade 1921
Lågkyrklighet
Kristna organisationer i Danmark
Edvard Gelin

Edvard Valentin Gelin (i riksdagen kallad Gelin i Karlstad), född 25 januari 1853 i Gesäters socken, Älvsborgs län,  död 27 augusti 1927 i Karlstads stadsförsamling, Värmlands län, var en svensk folkskollärare och politiker (liberal).

Edvard Gelin tog folkskollärarexamen i Karlstad 1877 och arbetade där som folkskollärare eller tillsynslärare från och med 1881. Han var också ledamot av Karlstads stadsfullmäktige 1904-1916 och av Värmlands läns landsting 1910-1913.

Han var riksdagsledamot i första kammaren för Värmlands läns valkrets 1915-1917 och tillhörde Frisinnade landsföreningens riksdagsgrupp Liberala samlingspartiet. I riksdagen var han bland annat suppleant i första tillfälliga utskottet 1915-1917.

Källor

Litteratur
 Tvåkammarriksdagen 1867-1970 (Almqvist & Wiksell International 1990), band 4, s. 403-404

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Liberala samlingspartiet
Personer från Gesäters socken
Födda 1853
Avlidna 1927
Män
La Tortugaön

Ej att förväxla med Tortuga i Haiti.

La Tortugaön (spanska Isla La Tortuga vilket betyder "Sköldpaddsön") är en ö i Karibiska havet och tillhör Venezuela. Förvaltningsmässigt ingår ön i distriktet Dependencias Federales.

Geografi
La Tortugaön ligger cirka 150 km nordöst om Caracas och ca 80 km väster om Isla Margarita. Den obebodda ön är av vulkaniskt ursprung och har en areal om ca 156,60 km² med en längd på ca 25 km och ca 12 km bred. Dess högsta höjd är ca 40 m ö.h.. Det är Venezuelas näst största ö efter Isla Margarita och den enda med sötvattentillgångar.

Runt ön ligger även en rad småöar och revområden där de största är:
 Cayo Herradura
 Cayos de Ño Martín
 Los Tortuguillos
 Los Palanquines
 Punta Ranchos
 Isla Vapor

Historia
Ön upptäcktes 1499 av spanske Alonso de Ojeda. 1605 byggde holländare en salin på öns östra del till saltutvinning, 1631 fördrevs sedan holländarna från ön av delstaten Sucres guvernör Don Francisco Núñez Meleán. Under 1600-talet blev ön även en hemvist för pirater, främst för den ryktbare Henry Morgan.

Under tidiga 1800-talet under revolutionen mot det spanska väldet ledd av Simón Bolívar användes ön som skattgömma av rika familjer. 

1938 ställdes ön under förvaltning av Ministerio del Interior y de Justicia (Venezuelas inrikes- och justitiedepartement)  som delområde i Dependencias Federales.

Källor 

Venezuelas öar
Fuktbaggar

Fuktbaggar (Cryptophagidae) är en familj i ordningen skalbaggar.

Arterna i familjen når en kroppslängd mellan 0,8 (släkte Ephistemus) och 5 millimeter (släkte Antherophagus). Kroppsfärgen är inte påfallande och oftast brun-, brunröd- eller svartaktig. Dessa skalbaggar har oftast en långsträckt cylinderformig kropp och kraftiga antenner. Extremiteterna består hos bägge kön vanligen av fem segment. Hos vissa arter består hannarnas bakre extremiteter bara av fyra avsnitt.

Fuktbaggar lever främst i organiskt avfall eller i trädens håligheter samt i bon av ryggradsdjur eller insekter. Arter av familjen finns över nästan hela världen.

Fuktbaggar livnär sig av mögel, avföring och unga växter.

Systematik 

Hittills är cirka 900 arter beskrivna men det antas att det finns många oupptäckta arter. I Europa förekommer nästan 250 arter fördelade på fem underfamiljer. Dessa underfamiljer med släkten listas här:

Underfamilj Alfieriellinae
Släkte Alfieriella

Underfamilj Atomariinae
Släkte Atomaria
Släkte Curelius
Släkte Ephistemus
Släkte Ootypus
Släkte Caenoscelis
Släkte Sternodea

Underfamilj Cryptophaginae
Släkte Antherophagus
Släkte Cryptophagus
Släkte Henoticus
Släkte Micrambe
Släkte Paramecosoma
Släkte Pteryngium
Släkte Spaniophaenus
Släkte Spavius

Underfamilj Hypocoprinae
Släkte Hypocoprus

Underfamilj Telmatophilinae
Släkte Telmatophilus

Källor 

Edmund Reitter: Fauna Germanica - Die Käfer des Deutschen Reiches. 5 Bände, Stuttgart K. G. Lutz 1908 - 1916, Digitale Bibliothek Band 134, Directmedia Publishing GmbH, Berlin 2006, 
Bernhard Schnepf: Untersuchungen zur Aasbewohnenden Käferfauna Erlangens. Erlangen 2007, online: deposit.d-nb.de

Skalbaggar