kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Magnus Herrlin (läkare)

Karl Magnus Herrlin, född 18 januari 1878 i Sparreholm, Södermanlands län, död 18 juni 1950 på Lidingö, var en svensk läkare. Han var kusin till Axel, Magnus och Johannes Herrlin.

Herrlin blev medicine licentiat i Lund 1908. Han var assistent vid Statens bakteriologiska laboratorium 1911–1913, lärare i militärhygien för värnpliktiga läkare 1921–1922, amanuens i Medicinalstyrelsen 1913–1914, föreståndare för dessa vaccinkontor 1913, medicinalrådsassistent 1915–1917, bostadsinspektör i Stockholm från 1917 och medicinalråd 1929–1943. Herrlin blev riddare av Nordstjärneorden 1932 och kommendör av andra klassen av Vasaorden 1942. Han vilar på Norra kyrkogården i Lund.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 1159.

Noter 

Svenska medicinalråd
Kommendörer av andra klass av Vasaorden
Riddare av Nordstjärneorden
Svenska läkare under 1900-talet
Personer från Hyltinge socken
Gravsatta på Norra kyrkogården i Lund
Födda 1878
Avlidna 1950
Män
Svensk uppslagsbok
Implacable-klass

Implacable-klass var en fartygsklass bestående av hangarfartyg i brittiska Royal Navy under andra halvan av andra världskriget. Klassens utformning härrörde från Illustrious-klassen.

Design
Implacable-klassens fartyg byggdes cirka 30 månader efter Illustrious-klassens hangarfartyg. Fartygen var mer nära besläktade med den tredje  med slimmade hangarväggar vilket möjliggjorde en bättre viktfördelning. En lägre hangar infördes också i klassen. Klassen hade också en fjärde uppsättning av framdrivningsmaskineri som gav dem extra fart som liknade den amerikanska Essex-klassen. Genom att anta ett permanent däckspark opererade tre fartyg upp till 81 flygplan under tjänstgöring i brittiska Stillahavsflottans mellan 1944 och 1945. Dessa fartyg använde eldledningssystemet Fuze Keeping Clock för luftvärnsbekämpning och hade fyra Mk V High Angle Director Towers. De åttadubbla 4,5 tums kanontornen på dessa fartyg hade också Remote Power Control.

Historia
Båda fartygen i klassen kölsträcktes 1939 och sjösattes i december 1942 och färdigställdes i augusti och maj 1944. Den fördröjda byggtiden berodde på förändrade prioriteringar vid varvet. Efter färdigställandet hade klassen en kort karriär.

Indefatigable var ett relativt nytt fartyg när hon genomförde den första landningen med ett tvåmotorigt flygplan, en de Havilland Mosquito. Hon anslöt sig därefter till brittiska Stillahavsflottan. Hon deltog också i flygräder mot Tirpitz.

Efter andra världskrigets slut användes båda fartygen som utbildningsfartyg innan de skrotas år 1955 och 1956 efter knappt 10 års tjänstgöring. Beslutet att skrota fartygen berodde på den stora kostnaden att modernisera dem i linje med .

Fartyg i klassen
 (byggd av Fairfields i Govan, tagen i tjänst i augusti 1944)
 (byggd av John Brown & Co i Clydebank, tagen i tjänst i maj 1944)

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Implacable class 

 
 
Hangarfartygsklasser
Nitrilgummi

Nitrilgummi, även känt som Nipol, Buna-N, Perbunan eller NBR (förkortning av nitrile butadiene rubber), är ett syntetiskt gummi uppbyggt av polymerer av akrylnitril och butadien. Handelsnamn för nitrilgummi är bland annat Nipol, Krynac och Europrene.

Användningsområden
Nitrilgummi har mycket god beständighet mot oljor och de vanligaste förekommande bränslena, som till exempel bensin. Nitrilgummi har oftast även goda mekaniska egenskaper och används med fördel till tätningar, o-ringar och skyddsbeklädnader såsom nitrilhandskar.

En hydrogenererad typ av nitrilgummi, HNBR (hydrogenated nitrile butadiene rubber) även känt som HSN (highly saturated nitrile) och har bättre termiska egenskaper, resistens mot fler kemiska substanser och bättre hållfasthet än NBR. HNBR är ett vanligt material att använda i o-ringar som finns i bland annat luftkonditioneringssystem samt hydraulik och kuggremar. HNBR är klassad av ASTM som en DH-polymer, vilket innebär att den kan klarar av arbetstemperaturer upp till 165 °C och kan hantera kyla så långt ner som −40 °C.

Referenser

Se även
Gummi

Material
St. John's Episcopal Church (Hampton, Virginia)

St. John's Episcopal Church är en församlingskyrka i USA:s äldsta fortfarande verksamma engelskspråkiga församling St. John's Episcopal Parish i Hampton i Virginia. Församlingen grundades år 1610 av engelska nybyggare som kom till området från den första permanenta engelska kolonin Jamestown. Den nuvarande kyrkobyggnaden från år 1728 är församlingens fjärde. Byggnaden har upptagits till National Register of Historic Places.

Församlingens motto är Fightin' Sin Since 1610. Bredvid kyrkan finns en minnestavla över Virginia Laydon som var född omkring 1609, en kort tid före församlingen grundades. Laydon var det första engelska barnet som fötts i Brittiska Amerika som inte dog som barn utan växte upp i Amerika. Hon och hennes föräldrar var medlemmar av den lokala församlingen vars ursprungliga namn var Elizabeth City parish.

Referenser

Kyrkobyggnader i USA
Byggnader och anläggningar i Virginia
Abner Nash

Abner Nash, född 8 augusti 1740 i Prince Edward County, Virginia, död 2 december 1786 i New York, var en amerikansk politiker. Han var North Carolinas guvernör 1780–1781 och ledamot av kontinentalkongressen 1782–1786.

Nash växte upp i Virginia och flyttade sedan till North Carolina. Han studerade juridik och inledde sin karriär som advokat i Halifax i North Carolina. Nash efterträdde 1780 Richard Caswell som guvernör och efterträddes 1781 av Thomas Burke.

Nash avled i New York där han var i egenskap av ledamot av kontinentalkongressen. Han gravsattes på St. Paul's Churchyard i New York och gravplatsen flyttades senare till Pembroke Plantation Cemetery i New Bern.

Källor

Guvernörer i North Carolina
Ledamöter av kontinentalkongressen
Amerikanska politiker under 1700-talet
Personer från Prince Edward County
Födda 1740
Avlidna 1786
Män
Essure

Essure är en permanent preventivmetod för kvinnor, som har utvecklats av Conceptus Inc, och metoden har varit CE-godkänd i Europa sedan 2001. Produkten förbjöds i Sverige i början av 2019.

Om metoden 
Essure-metoden kräver inget kirurgiskt ingrepp. Istället sätter en gynekolog in mjuka mikroinlägg genom kroppens naturliga vägar (vagina, cervix och livmoder), in i äggledaren. Inläggen är gjorda av nitinol (titan/nickel legering). När inläggen är på plats bildar kroppen en naturlig barriär runt inläggen som hindrar spermier att nå ägget. För att vara helt säker på Essure som preventivmetod görs ett bekräftelsetest efter tre månader.

Risker 
Under eller alldeles efter behandlingen kan kvinnan uppleva milda kramper, illamående/kräkningar, yrsel och mindre blödningar. Biverkningar som kan uppstå senare är viktökning, svullen buk, ont i magen,   kronisk mensvärk, ryggvärk, svullen kropp,  vätska i kroppen, ledvärk, håravfall, trötthet,  huvudvärk, domningar och stickningar i händerna, ben, fötter, hormonobalans, pms, olustkänsla i kroppen, andfådd, blodsockerfall, orkeslös

Utöver dessa, finns det mer varaktiga problem i form av infektioner, inre blödningar och konstant smärta.

Referenser 
 
 
 
 
 
 
 
 

Preventivmedel
Ignát Herrmann

Ignát Herrmann, född 12 augusti 1854, död 8 juli 1935, var en tjeckisk författare.

Herrmann var företrädesvis skildrare av hemstaden Prags godmodiga kälkborgare. De båda novellsamlingarna Pragfigurer (1884-86) följdes av berättelser i samma stil. Stor popularitet vann Herrmann genom roman Pappa Kondelík och mågen Vejvara (1898, med fortsättning i flera band), en komisk familjekrönika, i flera avseenden påminnande om Julius Stindes "Buchholz"-romaner.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 1170.

Födda 1854
Avlidna 1935
Tjeckiska romanförfattare
Tjeckiska novellförfattare
Tjeckiskspråkiga författare
Män
Svensk uppslagsbok
Utsikt (tidskrift)

Utsikt var en svensk tidskrift utgiven 1948–1950 av Bonniers förlag.

Den efterträdde 40-tal och blev liksom sin föregångare det ledande organet för sin tids unga litteratur och litteraturkritik, men ägnade även mer utrymme åt konst och musik. Redaktör var Axel Liffner och medverkande författare var bland andra Werner Aspenström, Lars Forssell, Lars Gyllensten, Folke Isaksson och Gösta Oswald. Den ersattes av tidskriften Femtital.

Källa
Svenskt Litteraturlexikon, 1970

Litteraturtidskrifter
Svenska kulturtidskrifter
Nedlagda svenska tidskrifter
Jacob Appelbaum

Jacob Appelbaum, född 1 april 1983, är en amerikansk datorsäkerhetsexpert och hackare.

Appelbaum var tidigare anställd vid University of Washington, och är drivande inom Torprojektet. Appelbaum har även representerat Wikileaks vid en hackerkonferens, HOPE, 2010. Amerikanska myndigheter har vid ett flertal tillfällen stoppat Appelbaum vid amerikanska gränsen och beslagtagit tillhörigheter som till exempel en dator och flera mobiler. Det finns dessutom domstolsbeslut som säger att Appelbaums data på Twitter ska lämnas ut till myndigheterna.

Under aliaset "ioerror" har Appelbaum sedan 2008 varit medlem av hackerkollektivet Cult of the Dead Cow och grundade tillsammans med Mitch Altman det kända hackerspacet Noisebridge. Appelbaum har arbetat för Greenpeace och varit engagerad i organisationerna Ruckus Society och Rainforest Action Network. Han är utöver det fotograf och arbetar med konstgruppen monochrom.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Internetaktivister
Amerikanska människorättsaktivister
Amerikanska anarkister
Amerikanska bloggare
Män
Levande personer
Plus/minus-statistik

Plus/minus-statistik är ett statistiskt underlag som används främst inom ishockey. Statistiken beräknas för varje spelare, utom målvakten, och visar hur många mål som görs för och mot ett lag när en spelare har varit på isen. Varje mål som görs för ett lag leder till +1 poäng (plus 1) till spelare från det lag som var på isen när målet gjordes. På samma sätt, med tanke på de spelare som var på isen för laget som målet gjordes mot, tilldelas -1 poäng (minus 1). 

Gjorda mål för ett lag som spelar med fler man på banan, i power play, räknas inte in i statistiken. Motsvarande räknas gjorda mål mot ett lag som är i numerärt underläge, boxplay, inte med. Gjorda mål för ett lag som är i numerärt underläge, ett så kallat "shorthanded"-mål, räknas dock med, liksom för spelare i laget som var numerärt fler.

Den siffra som anges oftast är ett nettotal. En spelare som har funnits på banan för 8 gjorda mål för sitt lag och för 4 insläppta mål, kommer att ha ett plus/minus på +4. Ju större plustal för en enskild spelare desto bättre. Ett stort minustal för en spelare visar att spelaren ofta är på isen när mål görs mot hans lag och statistiken kan därför tyda på defensiva brister hos en enskild spelare.

NHL-trofén NHL Plus/Minus Award delas årligen ut till spelaren med den högsta plus/minus-statistiken, beräknat under grundspelsomgångarna. Montreal Canadiens var under 1950-talet det första laget som tog fram denna statistik och andra lag följde snart efter. År 1968 började NHL att leda en officiell plus/minus-statistik och det har sedan dess spridit sig till många andra ligor.

I den finska FM-ligan delas Matti Keinonen-trofén ut till spelaren med den bästa plus/minus-statistiken.

Referenser

Externa länkar 
NHL-FAQ Begreppsförklaringar (engelska)

Ishockeyterminologi
EC KAC

EC KAC, Eishockey Club Klagenfurter Athletiksport Club, är en ishockeyklubb från Klagenfurt i Österrike, som spelar i Österrikiska ishockeyligan.
Klubben bildades 1909 under namnet 1. Fußballklub Klagenfurt. 1911 vidgades klubbens verksamhet till att inte enbart gälla fotboll och namnet ändrades till 1. Fußball- und Athletiksportklub Klagenfurt. Under Första världskriget låg verksamheten nere, men 1920 var man igång igen och antog det nuvarande namnet Klagenfurter Athletiksportclub, förkortat KAC. Även klubbens logga är från 1920. Ishockeysektionen grundades 1923 men kom i spel först 1927. Ishockeyn fick en rejäl skjuts av en ny hemmaarena, Glangasse, 1928 och redan sex år senare kunde man för första gången bli Österrikiska mästare i ishockey. Åren 1959–1991 var klubben Österrikes mest framgångsrika med 21 vunna nationella mästerskap. Under denna tid blev ishockeysektionen klubbens viktigaste verksamhet och ekonomiskt helt dominerande. Detta ledde fram till att man 1995 bröt ut ishockeysektionen till en självständig förening, EC KAC. Kommersialiseringen och professionaliseringen av fortsatte och 2016 bolagiserades delar av klubbens verksamhet i EC-KAC Betriebs GmbH.

Referenser

Externa länkar 
EC KAC:s webbplats

Ishockeyklubbar i Österrike
Sportklubbar bildade 1909
Klubbar i Österrikiska ishockeyligan
Georg Herrmann

Georg Herrmann, född den 10 november 1871 i Braunschweig, död den 16 februari 1963 i Karlslunde Strand i Danmark,,  var en tysk sångpedagog, känd under pseudonymen George Armin.

Herrmann var elev till August Iffert, Mary David och Laurits Christian Tørsleff, och väckte mycket uppmärksamhet med sina många skrifter om tonbildning, såsom Das Stauprincip (1905 och 1908). Från 1925 utgav han Der Stimmwart. Bland Herrmanns elever märks Algot Lange, som i Om tonbildning i sång och tal (1900) redogjorde för Herrmanns metod.

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 1170.

Noter 

Tyska sångpedagoger
Tyska musiker under 1900-talet
Personer från Braunschweig
Födda 1871
Avlidna 1963
Män
Svensk uppslagsbok
Informationssilo

En informationssilo är ett förvaltningssystem som saknar utbyte eller samarbete med andra liknande system. "Informationssilo" är ett nedsättande uttryck som kan användas för att beskriva en avsaknad av operativ ömsesidighet. Härledda varianter är "silotänkande", "silovision" och "silomentalitet". 

Uttrycket används ofta för att beskriva system där en applikation och dess systemberoenden kommunicerar väl med varandra men inte med andra applikationer och deras systemberoenden - en "lodrät silo" i ett systemdiagram med applikationer och deras system samlas vertikalt.

Silor kan försvåra samordning och kommunikation mellan avdelningar i en IT organisation vilket kan göra interoperabilitet med externa parter opraktiskt. Silor har en tendens att begränsa produktivitet, kan innebäre en större risk för säkerhetsbortfall och sekretessöverträdelser. Silor kan orsaka frustration hos användare/konsumenter som förväntar sig system som fungerar som en välintegrerad helhet om systemet på grund av siloer saknar gemensamt gränssnitt, funktionalitet, eller design, eller om information som spänner över flera siloer levereras på ett sätt som är inkonsekvent eller ofullständigt.

Begreppet "siloeffekt" kan i affärs- och organisatoriska sammanhang användas för att referera till en brist på kommunikation och gemensamma mål mellan avdelningar i en organisation. Det är motsatsen till systemtänkande i en organisation. Siloeffekten hämtar sitt namn från lantbrukets lagringssilo där varje silo innehåller endast en typ av spannmål.

Referenser

Källor 
The silo effect in business (mars 2002)

Information
Svend Bergstein

Svend Bergstein, född 7 juli 1941 på Frederiksberg, död 8 mars 2014, var en dansk officer och politiker, först för Centrum-Demokraterne, därefter för Det Konservative Folkeparti. Han var forskningsminister i Poul Nyrup Rasmussens första regering 1993-1994. Han blev kommendör av Dannebrogsorden  1993 och av Nordstjärneorden 1999.

Bergstein blev premiärlöjtnant i det danska flygvapnet 1971 och avancerade sedan till kaptensgrad (1975), majorsgrad (1980). Han innehade graden som överstelöjtnant 1994-2001. Under 1970- och 80-talen undervisade han på Forsvarsakademiet. Han var ledamot i det danska försvarsdepartementets rådgivnings- och analysgrupp (1988-1993) och blev rikskänd under Gulfkriget 1990-1991, då han var expertkommentator för DR:s TV-Avisen.

Bergstein var under en period partisekreterare för Centrum-Demokraterne. Han utsågs till forskningsminister i januari 1993 och var således den första departementschefen för det då nyupprättade Forsknings- og Teknologiministeriet. Som sådan var han också ordförande av regeringens forsknings- och teknologiutskott samt av EG:s forskningsministerråd. Med den senare fick han således ansvar för bl.a. EUREKA, Cern, Eso och Columbus. Ansvaret för forskningsfrågorna låg tidigare under utbildningsdepartementet. Departementets arbetsfält var luddigt beskrivet som: ”forskningsrådgivning samt forskningsområdet och den teknologiska utvecklingen generellt.” Departementets upprättande fick ett positivt mottagande av bland annat Dansk Industri, medan det från akademiskt och politiskt (främst borgerligt) håll sågs med skepsis. De senare ansåg att departementet främst hade upprättats för att ge Centrum-Demokraterne ett visst antal ministerposter. Som minister föreslog Bergstein bland annat att ett medicinskt bioteknologiskt institut skulle upprättas i Öresundsregionen och tillsatte en kommitté för att utarbeta förslag. Idén fick negativ respons från såväl Socialdemokratiet och Socialistisk Folkeparti och blev inte förverkligat. Likaså blev hans förslag om en lagrevision av regeringens och Folketingets rådgivande organ, Teknologinævnet, ignorerat av forskningsutskottet.

Bergsteins mandatperiod varade endast i ett år och han var missnöjd med att hans departement nedprioriterades samt att kontakten med Folketinget var minimal. Han ersattes tillfälligt av partikamraten Arne Oluf Andersen innan Poul Nyrup Rasmussen lät genomföra en ommöblering av sin regering i februari 1994. Bergstein var därefter Centrum-Demokraternes valstrateg i några få månader innan han lämnade partiet och blev lärare på Forsvarsakademiet (1994-1995). Därefter var han försvarsattaché i Sverige och Finland (1995-1999) och sektionschef på Forsvarsakademiet (1999-2001). Han gick i pension 2001. År 2007 blev han partiordförande för Det Konservative Folkeparti i Köpenhamn.

Referenser 

Mottagare av Dannebrogorden
Danska militärer under 1900-talet
Danska ministrar från Centrum-Demokraterne
Danmarks forskningsministrar
Danska diplomater
Danska skolledare
Danska politiker under 1900-talet
Personer från Köpenhamn
Födda 1941
Avlidna 2014
Män
Didier Mollard

Didier Mollard, född 4 december 1969 i Chambéry i Savojen, är en fransk tidigare backhoppare. Han representerade Contamines Montjoie och är en av Frankrikes mest framgångsrika backhoppare någonsin.

Karriär 

Didier Mollard debuterade internationellt i världscupen på hemmaplan i Chamonix 22 december 1985. Där blev han nummer 11 i normalbacken. Mollard var blant de tio bästa i deltävlingen i världscupen i Oberwiesenthal i Östtyskland 19 januari 1986 då han blev nummer 4, i en tävling som vanns av österrikaren Ernst Vettori. 4 mars 1987 i Örnsköldsvik i Sverige kom Mollard på prispallen för första gången. Han blev nummer tre i tävlingen efter Ari-Pekka Nikkola från Finland och Andreas Felder från Österrike. Mollard var som bäst i världscupen säsongen 1992/1993 då han blev nummer 7 sammanlagt. Samma säsong blev han tvåa i skidflygningsvärldscupen sammanlagt och nummer 20 totalt i backhopparveckan.

Mollard deltog i fem Skid-VM. I VM-1987 i Oberstdorf blev han som bäst nummer 46 i normalbacken. Under Skid-VM 1989 i Lahtis blev han nummer 55 i stora backen och nummer 28 i normalbacken. I VM 1991 i Val di Fiemme blev han nummer 46 (stors backen) och 53. I Skid-VM 1993 i Falun blev Mollard nummer 21 i båda de individuella grenarna. I lagtävlingen blev han nummer fyra med det franska laget. VM 1997 i Trondheim var Mollards sista. Här fick han sin bästa individuella placering då han blev nummer 6 i normalbacken, 10,0 poäng efter segrande Janne Ahonen från Finland och 3,5 poäng från prispallen. I lagtävlingen blev han nummer åtta, tillsammans med bland andra Nicolas Dessum i det franska laget.

Didier Mollard tävlade i tre olympiska spel. Under OS 1988 i Calgary blev Mollard som bäst nummer 25 i stora backen. Under olympiska spelen 1992 på hemmaplan i Albertville blev han nummer 40 i stora backen och nummer 8 i normalbacken. I lagtävlingen blev Frankrike nummer 10 med Mollard i laget. I OS-1994 i Lillehammer blev Mollard nummer 17 i normalbacken och nummer 10 i stora backen. I lagtävlingen blev han och lagkamraterna nummer 6.

Mollard tävlade i tre VM i skidflygning, i Vikersund 1990 där han blev nummer 34, i Planica 1994 (slutade på 29:e plats) och i Kulm 1996 där han blev nummer 33.

Efter världscupsäsongen 1996/1997, Mollards sista i världscupen, tävlade han en säsong i kontinentalcupen. Sedan avslutade han sin backhoppningskarriär.

Källor 
 FIS Hemsida: Resultat
 Sports Reference - Didier Mollard

Noter

Födda 1969
Franska backhoppare
Tävlande i backhoppning vid olympiska vinterspelen 1988
Tävlande i backhoppning vid olympiska vinterspelen 1992
Tävlande i backhoppning vid olympiska vinterspelen 1994
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1988 från Frankrike
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1992 från Frankrike
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1994 från Frankrike
Män
Levande personer
Personer från Chambéry
Nya smedjegården

Nya smedjegården var ett fängelse som var inrymt i det barn- och tukthus som började byggas 1636 i kvarteret Barnhuset mellan nuvarande Drottninggatan och Torsgatan i Stockholm. Där fanns den beryktade tortyrkammaren Rosenkammaren. 

Från 1664 förvarades i Stockholm dödsdömda fångar endast i detta fängelse. För övrigt förvarades där i otillräckliga lokaler vatten- och brödfångar av båda könen, oftast i samma rum. I början av 1700-talet användes Nya smedjegården även som Kronans rannsakningsfängelse samt mot slutet av århundradet även som fängelse för staden och länet. Efter cellfängelsereformens genomförande på 1840-talet blev Nya smedjegården 1849 fängelse för kvinnor i form av "Tvångsarbetsanstalten å Norrmalm", vilket upphörde först under senare hälften av 1890-talet, varefter byggnaden 1896 revs och Folkets hus uppfördes på platsen.

Se även
Siskeburen
Tjuvakällaren

Källor 

Nedlagda fängelser i Stockholm
Ej längre existerande byggnader på Norrmalm
Trapets (segling)

Inom segling, refererar trapets till en anordning som används för att med hjälp av besättningens kroppsvikt agera hävstångsvikt för att tynga ned en segelbåt eller vanligtvis en segeljolle eller katamaran genom att vara motvikt till vindens tryck i seglen. En trapets är en vajer som är fäst i masttoppen, ofta där vant fästs in, trapetsen har sedan en trapetsring som är en ögla, ofta i kombination med ett block för att justera vinkeln man hänger i. För att en besättningsmedlem ska kunna fästa sig i trapetsöglan användes en trapetssele, som är en sele med en krok i midjehöjd. När seglaren är ikrokad kliver denne ut på relingen och lutar sig ut i lovart för att båten inte ska kantra. Många moderna trapetsselar, eller trapetsbälten som de ibland även kallas har snabbkopplingar för att man lätt ska få loss kroken ifall en farlig situation skulle uppstå vid en kapsejsning. Liknande selar används av vindsurfare och kitesurfare.

En annan fördel med trapets är möjligheten för besättningen att röra sig för eller akterut för att med hjälp av kroppsvikten trimma båtens lov och fallgirighet eller för att minska dess tendens att dyka med fören vid undanvindssegling. Vissa båtklasser har fotstroppar fästa vid relingen för att förhindra att besättningsmedlemmar slungas framåt okontrollerat vid dykningar eller broachar när de hänger i trapetsen, om det händer kan det orsaka allvarliga personskador samt materialskada på rigg och skrov.

Se även 
 Burkning

Referenser

Externa länkar 

Segling