kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Numenius

Numenius är ett släkte med spovar som består av nio arter vadarfåglar, varav två möjligen är utdöda.

Karaktäristik och ekologi
De är flyttfåglar som karaktäriseras av sin långa, smala och nedåtböjda näbb och en till största delen brunaktig fjäderdräkt som förändras mycket lite beroende på säsong. Numenius-spovarna födosöker efter mask och andra ryggradslösa djur genom att sticka ned sin långa näbb i lera eller mycket mjuk mark men plockar även mindre djur, som exempelvis krabbor, direkt från ytan.

Namn
Släktnamnet har tre möjliga etymologiska ursprung. En gör gällande att det härstammar från grekiskans "noumenios" som betyder "från nymånen", där spovens näbb jämförs med den tunna månskäran. En andra möjlighet är att släktnamnet härstammar ifrån ordet numen, som betyder "nicka", och refererar till dess huvudrörelser när de födosöker. Den sista möjligheten är att Numenius är en latiniserad från grekiskans noumenios, vilket var det namn som Diogenes Laertius använde för spov.

Systematik
Spovarna i Numenius utgör de mest uråldriga utvecklingslinjerna bland snäpporna (Scolopacidae) tillsammans med piparsnäppan (Bartramia longicauda). Därmed är Numenius-spovarna och de raknäbbade spovarna i Limosa inte varandras närmaste släktingar.

Arter i taxonomisk ordning
 Småspov (Numenius phaeopus)
 Amerikansk småspov (Numenius hudsonicus) – tidigare behandlad som underart till småspoven, men allt oftare urskild som egen art
 Smalnäbbad spov (Numenius tenuirostris) – akut hotad, möjligen utdöd 
 Storspov (Numenius arquata)
 Långnäbbad spov (Numenius americanus)
 Orientspov (Numenius madagascariensis)
 Dvärgspov (Numenius minutus)
 Eskimåspov (Numenius borealis) – akut hotad, möjligen utdöd 
 Alaskaspov (Numenius tahitiensis)

De fossil från sen eocen (cirka 35 miljoner år sedan) som återfunnits i Montmartreformationen i Frankrike och som beskrivits som Limosa gypsorum placerades först i släktet Numenius och kan faktiskt tillhöra detta släkte.. Utöver det har bara en förhistorisk Numenius-spov beskrivits vilken härstammar från sen pleistocen och som återfunnits i grottan San Josecito i Mexiko. Detta fossil placerades först i det egna distinkta släktet Palnumenius, men är ett förstadium eller en förhistorisk underart besläktad med långnäbbad spov (N. americanus).

Referenser

Noter

Källor
Artikeln är översatt från engelskspråkiga wikipedias artikel [Curlew], läst 2010-02-13, där följande källor anges: 
 Arroyo-Cabrales, Joaquín & Johnson, Eileen (2003): Catálogo de los ejemplares tipo procedentes de la Cueva de San Josecito, Nuevo León, México. Revista Mexicana de Ciencias Geológicas 20(1): 79-93. [Spansk med engelsk sammanfattning] PDF fulltext
 Hayman, Peter; Marchant, John & Prater, Tony (1986): Shorebirds: an identification guide to the waders of the world. Houghton Mifflin, Boston. 
 Olson, Storrs L. (1985): Section X.D.2.b. Scolopacidae. In: Farner, D.S.; King, J.R. & Parkes, Kenneth C. (eds.): Avian Biology 8: 174-175. Academic Press, New York.
 Thomas, Gavin H.; Wills, Matthew A. & Székely, Tamás (2004): A supertree approach to shorebird phylogeny. BMC journals 4: 28.  PDF fulltext Supplement

 
Spovar
Yves Gyldén

Yves Hugo Olof Emil Gyldén, född 10 november 1895 i Orgères, Frankrike, död 18 maj 1963, var en svensk direktör, kryptolog, idrottsledare inom rugby, översättare och författare.

Biografi
Gyldén föddes medan fadern Olof Gyldén (född 1867) tjänstgjorde som svensk diplomat (ministerresident) i Frankrike, och hade en fransk mor, Yvonne Hédal. Hans farfar var Hugo Gyldén. Som ung bodde han också i Argentina (1908-1911), under faderns tjänstgöring där. Han tog studentexamen 1914, reservofficersexamen 1917, och examen från förvaltningshögskolan École de préparation à la vie publique i Paris 1924. Med sin internationella bakgrund arbetade Gyldén med export för olika företag. 1919-1927 var han exportchef för Huileries de Boubaix et d’Odessa i Paris, var 1928-1939 verksam som delägare i faderns företag och 1932-1939 som auktoriserad översättare (franska). Från 1939 var han exportchef vid Astra, och 1940 tjänstgjorde han som värnpliktig löjtnant. vid Försvarsstabens kryptoavdelning, senare ombildat till FRA. På försvarsstabens kryptoavdelning arbetade han huvudsakligen med att forcera fransk krypterad trafik. Från 1941 avslutades hans tjänstgöring vid kryptoavdelningen, och han ägnade sig helt åt arbetet på Astra.

Yves Gyldén hade ett stort intresse för kryptografi, i kombination med både språklig och matematisk begåvning, och skall ha börjat med hemlig skrift redan som barn. Även hans far Olof Gyldén skall ha delat det kryptografiska intresset, och var i ett tidigt skede affärskollega till Arvid Damm i hans firma Aktiebolaget Cryptograph. Yves Gyldén skrev flera artiklar på franska i ämnet i Revue International de Criminalistique, och gav 1931 ut en svenskspråkig bok, Chifferbyråernas insatser i världskriget till lands. Han anlitades som lärare i kryptografi och kryptoanalys vid flera militära skolor, och räknades under 1930-talet som den svenska pionjären och främsta experten på ämnet.

Gyldén var också en pionjär i att införa rugby i Sverige. Under sin vistelse i Frankrike spelade han i klubben Stade Français och startade upp rugbyverksamhet efter att han återvände till Sverige 1927. Han var den förste ordföranden för Svenska Rugbyförbundet när förbundet bildades 1932. Han var ordförande 1932-1937 innan han 1938 efterträddes av P.O. Johansson och åter ordförande i ett år 1961.

Han spelade en mindre roll i filmen Service de nuit (1932). Gyldén var far till Nils Gyldén.

Gyldén avled den 18 maj 1963 och gravsattes 31 maj på Norra begravningsplatsen i Solna kommun.

Referenser

Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska reservofficerare
Svenska författare
Franska rugbyspelare
Svenska rugbyspelare
Svenska idrottsledare
Födda 1895
Avlidna 1963
Män
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Personer från Ille-et-Vilaine
Cellulär automat

En cellulär automat är en diskret modell i form av ett rutnät med celler, som är i ett finit tillstånd, såsom "på" eller "av". Ett sätt att simulera en tvådimensionell cellulär automat är med ett ändligt stort rutat papper, tillsammans med en uppsättning regler som cellerna ska följa. Rutorna kallas "celler" och varje cell har två möjliga tillstånd, svart eller vit. Cellens "grannar" är de närmst omkringliggande åtta rutorna som vidrör den. För en cell och dess grannar finns det 512 (= 29) möjliga mönster. För varje sådant mönster dikterar regeltabellen huruvida den mittersta cellen ska vara svart eller vit i nästa tidsintervall, kallat "generation". Conways Game of Life är en populär variant av denna modell.

Grundläggande cellulära automater 
Den enklaste automaten är endimensionell. Varje cell har två tillstånd och cellens grannar är de två angränsande cellerna. En cell och dess två grannar bildar tillsammans ett "grannskap" om tre celler, så det finns 23 = 8 möjliga mönster. Med den uppsättningen finns det då 28 = 256 möjliga regler. De 256 reglerna namnges ofta med s.k. Wolframkod, en konvention för namngivning skapad av Stephen Wolfram. Regel 30 och regel 110 är särskilt intressanta.

Bilderna nedan visar hur mönstren utvecklas från en startkonfiguration bestående av en 1:a i mitten omgiven av 0:or. Varje rad representerar en generation, med den översta raden som t = 0. Varje pixel är färgad vit för 0 och svart för 1.

Regel 30

Regel 110

Regel 30 uppvisar vad Wolfram kallar klass 3-beteende, vilket betyder att även väldigt enkla regler kan leda till kaotiska och till synes slumpmässiga mönster.

Regel 110, likt Game of Life, uppvisar klass 4-beteende, något som varken är helt slumpmässigt eller helt repetitivt.

I naturen 

Mönster på en del snäckors skal, till exempel inom släktet Kägelsnäckor, genereras av cellulär automation. Pigmentcellerna ligger uppradade i ett tunt band där skalet växer fram och utsöndrar pigment baserat på aktiviteten hos närliggande grannar. På så vis lyder de en av naturen skapad variant av matematiska regler som liknar regel 30 som finns beskrivet ovan. Växter reglerar sitt upptag och utsläpp av gaser via cellulär automation. Varje klyvöppning på bladet fungerar som en cell.

Se även 
 Agentbaserad modellering
 Langtons myra

Referenser

Externa länkar
 

Datavetenskap
Yllevad

Yllevad är en liten by i södra Halland. Byn är en del av Våxtorps socken i Laholms kommun.
Bland annat så ligger skidbacken Vallåsen i Yllevad.

Se även 

Orter i Laholms kommun
Oskar Gripenberg

Oskar Ferdinand Gripenberg  (ryska: Оскар-Фердинанд Казимирович Гриппенберг; Oskar-Ferdinand Kazimirovitj Grippenberg), född 13 februari 1838 i Ikalis, Storfurstendömet Finland, Kejsardömet Ryssland,  död 7 januari 1916 i Petrograd, Kejsardömet Ryssland (numera Sankt Petersburg), var en finländsk officer i rysk tjänst.

Gripenberg blev 1855 officer vid ett ryskt regemente. Han deltog i fälttåget i Polen 1863-64 samt med utmärkt tapperhet i fälttåget mot Buchara 1866-68. År 1877 utnämndes han som överste till kommendör för andra gardesskarpskyttebataljonen och till kejsar Alexander II:s flygeladjutant. Han sändes under rysk-turkiska kriget till krigsskådeplatsen i Osmanska riket och utmärkte sig i flera slag för tapperhet. Som chef för moskovitiska gardet tillbakaslog han efter en hård strid osmanerna vid Arabakonak 30 november 1877 varigenom ryssarna kunde behålla och forcera vägarna till Östrumelien från Orhanie och Etropole. 

Gripenberg vann stort anseende som militär, blev 1888 brigadkommendör, 1897 chef för en gardesinfanteridivision och 1900 för sjätte armékåren, 1901 general vid infanteriet och 1902 kommendant för trupperna i Vilna militärdistrikt. På hösten 1904 utsågs han till överbefälhavare över andra manchuriska armén i det samma år utbrutna rysk-japanska kriget. Med denna bröt han 25 januari 1905 den stiltje i krigsoperationerna, som hade rått i Manchuriet efter slaget vid Liaoyang i oktober 1904. Han företog en framryckning mot japanernas vänstra flygel i avsikt att hindra Nogi Maresukes från Port Arthur kommande armé att förena sig med huvudhären, men blev ej tillräckligt understödd av överbefälhavaren Aleksej Kuropatkin och tillbakaslogs vid Sandepu den 28 januari med förlust av 10 000 man. I vredesmod anhöll han om sitt återkallande och återvände strax därpå till Ryssland.

Utmärkelser

Referenser

Noter

Källor 

Ryska generaler
Födda 1838
Avlidna 1916
Män
Personer från Ikalis
Finlandssvenska militärer
Oskar
Molsheim

Molsheim är en stad och kommun i departementet Bas-Rhin i regionen Grand Est (tidigare regionen Alsace) i Frankrike. År  hade Molsheim  invånare.

Staden ligger 30 kilometer sydväst om Strasbourg och är känd som bilmärket Bugattis hemstad. Här startade Ettore Bugatti sin första tillverkning.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Molsheim

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Bas-Rhin

Källor

Externa länkar 
Officiell webbplats

Orter i Alsace
Kommuner i Bas-Rhin
Torvblomflugor

Torvblomflugor (Sericomyia) är ett släkte i familjen blomflugor.

Kännetecken 
Torvblomflugorna är storvuxna blomflugor, mellan 12 och 17 millimeter långa. De är svarta med gula, oftast avbrutna band på bakkroppen. De ger därmed ett getinglikt intryck (se mimikry). Antennerna är korta med ett fjäderlikt antennborst. På vingarnas framkant finns ett orangegult så kallat vingmärke.

Levnadssätt 
Torvblomflugorna lever främst i fuktiga miljöer som stränder, myrar och mossar men de vuxna flugorna kan också ses på blommor i torra miljöer. Larverna lever i vatten och har, liksom närstående släkten i tribus Eristalini, ett långt svansliknande andningsrör. Larverna brukar därför kallas för råttsvanslarver.

Utbredning 
Det finns drygt 20 arter i släktet i världen. Tio av arterna har nordamerikansk utbredning. Sex arter finns i Europa varav fem i Norden och Sverige.

Systematik

Arter i Norden 
 Arktisk torvblomfluga S. arctica (Schirmer, 1913)
 Polartorvblomfluga S. jakutica (Stackelberg ,1927)
 Lapptorvblomfluga S. lappona (Linnaeus, 1758)
 Svart torvblomfluga S. nigra (Portschinsky, 1873)
 Ljungtorvblomfluga S. silentis (Harris, 1776)

Övriga arter (urval) 
Nedan följer ett urval med arter i släktet.
 S. bifasciata Williston, 1887
 S. carolinensis (Metcalf, 1917)
 S. chalcopyga Loew, 1863
 S. chrysotoxoides Macquart, 1842
 S. dux (Stackelberg, 1930)
 S. flagrans (Osten Sacken, 1875)
 S. harveyi (Osburn, 1908)
 S. hispanica Peris Torres, 1962
 S. lata (Coquillett, 1907)
 S. militaris Walker, 1849
 S. sachalinica Stackelberg, 1926
 S. sexfasciata Walker, 1849
 S. slossonae Curran, 1934
 S. tolli (Frey, 1915)
 S. transversa (Osburn, 1926)

Etymologi 
Sericomyia betyder silkesfluga på grekiska.

Källor

Noter

Externa länkar 

Blomflugor
Mimikry
Wilhelm Hofmeister (formgivare)

Wilhelm Hofmeister, född 1912, död 1978, tysk fordonsdesigner, chefsdesigner hos BMW 1955-1970

Bland Hofmeisters första projekt var BMW 115 (Neue Klasse) som var en my mellanklassmodell. Han formgav även BMW 3200 CS (1961), BMW 02 (1965), BMW E3 (1968) och BMW 2800 CS (1969). Han efterträddes av Paul Bracq som vidareutvecklade det formspråk som Hofmeister givit det moderna BMW.

Personer verksamma inom bilindustrin
Personer med anknytning till BMW
Födda 1912
Avlidna 1978
Män
Farmacevter utan gränser

Farmaceuter utan Gränser (Pharmaciens Sans Frontières) är en ideell organisation som bland annat verkar för förbättrad läkemedelsförsörjning och läkemedelsanvändning i låginkomstländer. Föreningen organiserar främst apotekare, farmaceuter och receptarier.

Externa länkar 
Föreningens internationella webbplats
Den svenska föreningens webbplats

Utan gränser-organisationer
Limilngan

Limilngan är ett utdött australiskt språk. Limilngan talades i Norra territoriet och tillhörde den limilnganska språkfamiljen. Språket har 3 talare (siffran från 1981).

Källor

Externa länkar 
Ethnologue - Languages of the World

Limilnganska språk
Utdöda språk
IKA

IKA kan syfta på: 

 IKA – en internationell organisation för den kooperativa rörelsen, se Internationella kooperativa alliansen
 IKA – en argentinsk bilfabrik för det amerikanska bilmärket Kaiser, se Industrias Kaiser Argentina
Wulna

Wulna är ett australiskt språk som talades av 1 person år 1981. Wulna talas i Norra territoriet. Wulna tillhör den limilnganska språkfamiljen tillsammans med limilngan. Numera räknas språket som utdött..

Källor

Externa länkar 
Ethnologue - Languages of the World

Limilnganska språk
Utrotningshotade språk
Bombus ashtoni

Bombus ashtoni (saknar svenskt namn) är en insekt i överfamiljen bin (Apoidea) och släktet humlor (Bombus) som lever i Nordamerika. Dess taxonomiska ställning är dock starkt ifrågasatt.

Beskrivning 
Honan känns igen på att huvudet är till största delen svarthårigt, att mellankroppens främre del har blekgul päls, medan resten av mellankroppen är gråbrun till svart och på bakkroppens färgmönster: De tre främsta bakkroppssegmenten är gråbrunhåriga, det fjärde gult, det femte gråbrunt och det sjätte, sista, naket och svart. Hon blir 17–18 mm lång. Hanen har också ett svarthårigt huvud, mellankroppens främre del är gulaktig, och den bakre delen svart. Hos hanen är också bakkroppens första segment framifrån blekgult, det andra och tredje svarthårigt, det fjärde återigen blekgult, de sista (5–7) svarthåriga och, åtminstone för de två första segmenten, med gul päls på sidorna. Hanen är mellan 12 och 16 mm lång.

Ekologi 
Arten flyger i maj till oktober och besöker framför allt blommor ur blåbärssläktet. Den är en snylthumla som saknar arbetare. Honan övertar bon av andra humlor, framför allt Bombus affinis och Bombus terricola, och låter arbetarna i dessa bon föda upp sina larver. Till skillnad från många andra snylthumlor dödar inte denna humla värddrottningen, utan hindrar denna från att lägga egna ägg på ett ännu litet förstått sätt. Dessutom äter hon upp de ägg som värddrottningen ändå lägger. Värdarbetarna, som hela tiden är fientliga mot den invaderade drottningen och hennes avkomma, kontrolleras med fysiskt våld. Ju fler av Bombus ashtonis ägg som produceras, ju svårare har emellertid Bombus ashtoni-honorna att hindra värdarbetarna från att förstöra dem. Det förekommer också att värdarbetarna lägger egna ägg; eftersom de är obefruktade, resulterar de dock bara i hanar.

Som alla snylthumlor saknar arten någon arbetarkast. Hanarna kläcks före honorna. De är långlivade, och hinner para sig med flera honor.

Utbredning 
Bombus ashtoni finns från Saskatchewan till New Brunswick i Kanada och söderut till Michigan, Ohio och New England i USA. På senare år har arten minskat kraftigt i antal på grund av att deras två värdarter, B. affinis och B. terricola, också har avtagit kraftigt (troligtvis främst till följd av infektioner med encelliga parasiter som spritts via industriellt uppfödda humlor, använda som pollinatörer).

Taxonomi 
Humlans ställning som egen art är ifrågasatt; vissa auktoriteter betraktar den som en varietet av jordsnylthumla (Bombus bohemicus). DNA-analyser utförda av S. A. Cameron et al. verkar att bekräfta detta. Även IUCN betraktar numera (sedan 2014) humlan som en form av jordsnylthumla.

Catalogue of Life betraktar dock fortfarande taxonet som en sann art.

Referenser

Noter 

Humlor
Bombus
Nikolaj Linjevitj

Nikolaj Petrovitj Linjevitj (ukrainska: Ліневич Микола Петрович; ryska: Николай Петрович Линевич), född 5 januari 1839 (gamla stilen: 24 december 1838) i Tjernihiv, död 23 april (gamla stilen: 10 april) 1908 i Sankt Petersburg, var en ukrainsk-rysk militär.

Linjevitj inträdde i armén 1855 och deltog till 1864 i krigshändelserna i Kaukasien samt tjänade sedan där och deltog 1877-78 i rysk-turkiska kriget, under vilket han steg till överste och blev svårt sårad i ena foten. Sedan tjänade han i Kaukasien och mellersta Asien, blev 1891 generalmajor och 1895 befälhavare i södra Ussuriområdet. Under boxarupproret 1899 förde han ett ryskt detachement ända till Peking och tillät sig därvid att dränka en mängd kineser vid Blagovjestjensk. 

I september 1900 lämnade han Peking och stod 1901 i spetsen för ett detachement, som hade till uppgift att bringa östra delen av Manchuriet till lugn, varefter han fick befälet över den nybildade 1:a sibiriska armékåren och hösten 1903 över det nybildade amurska militärdistriktet. Efter rysk-japanska krigets utbrott 1904 förde han befälet över fältarmén till Aleksej Kuropatkins ankomst, kommenderade sedan i Amurområdet och fick efter stridskrafternas delning i arméer i oktober 1904 befälet över 1:a armén. Efter nederlaget vid Mukden efterträdde Linjevitj, sedan någon tid general vid infanteriet, i mars 1905 Kuropatkin i högsta befälet. Linjevitj satte sig med häftighet mot fredsslutet, men lyckades illa hålla ordning inom armén, varför han snart hemkallades och ej åter togs i tjänst.

Källor

Ukrainska generaler
Ryska generaler
Personer i Ukraina under 1800-talet
Personer i Ryssland under 1800-talet
Födda 1839
Avlidna 1908
Män
Ugglan
Personer från Tjernihiv
Takamanda nationalpark

Takamanda nationalpark är en nationalpark i Kamerun. Den inrättades 2008 för att skydda den akut hotade Cross river gorillan.

Nationalparken ligger i landets västra del vid gränsen mot Nigeria. På andra sidan gränsen ansluter Cross River nationalpark. Takamanda nationalpark täcker en yta av 676 km2.

1997 påbörjade zoologen Jacqueline L. Groves sina studier om gorillorna i Takamanda reservatet. Enligt hennes forskning fanns 1999 cirka 100 individer av Cross river gorilla i området.

Flera miljöskyddsorganisationer som Wildlife Conservation Society stödjade projektet för att inrätta en nationalpark. På så sätt skulle skogsavverkningen och jakten minskas som är de största hoten mot gorillorna.

Förutom Cross river gorillan lever flera sällsynta reptiler i nationalparken. Enligt en studie som utfördes 2001 lever här dvärgkrokodilen (Osteolaemus tetraspis), den sågtandade ledsköldpaddan (Kinixys erosa), Homes ledsköldpadda (Kinixys homeana), nillädersköldpadda (Trionyx triunguis), en art av husgeckor (Hemidactylus mabouia) och en kameleont (Chamaeleo cristatus) samt flera andra arter.

Referenser

Noter

Litteratur 
 J. L. Groves, Gorillas in the Takamanda Forest Reserve, Gorilla Journal 18, 1999, sidor 17-18.
 J. L. Groves, Gorillas of Takamanda, Mone and Mbulu Forest, Gorilla Journal 22,2001 sidor 27-29. 
 J. L. Sunderland-Groves et al., Surveys of the Cross River gorilla and chimpanzee populations in Takamanda Forest Reserve, 2003, Seite 129-140 in: Comiskey, J. A. et al. (eds.) Takamanda: the biodiversity of an African rainforest. SI/MAB Series 8. Washington, D. C. (Smithsonian Institution).

Nationalparker i Kamerun
Efeter

Efeter (grekiska efetai), ett av femtioen medlemmar sammansatt domarkollegium i antikens Aten, vilket dömde i vissa slag av mordprocesser. Rörande namnets språkliga förklaring, tiden för kollegiets uppkomst (möjligen är det inrättat av Drakon), grunderna för dess tillsättning och omfånget av dess befogenhet råder stor ovisshet. Tydligt är bara, att det efter hand undanträngdes dels av areopagen, dels av de heliasteriska domstolarna och slutligen nästan råkade i glömska.

Källor

Externa länkar
Classical Philolgy
Antikens atenare
Rättshistoria
Anders Johan Hipping

Anders Johan Hipping, född 18 december 1788 i Pernå socken, Nyland, Finland, död 8 november 1862, var en finländsk präst och historisk skriftställare.

Hipping var 1807-11 violinist vid hovorkestern i S:t Petersburg och fick sedan Finland erövrats av Ryssland möjlighet att personligen bli bekant med höga ämbetsmän i den ryska huvudstaden samt tillgång till ryska arkiv för sin forskning.

Han prästvigdes 1812 och anställdes samma år som religionslärare vid gymnasium i Sankt Petersburg, samt var under sin vistelse där någon tid (i början av 1820-talet) bibliotekarie hos rikskanslern greve Rumjanzov. 1823 utnämndes han till kyrkoherde i Vichtis församling i Nyland, blev 1842 kontraktsprost samt mottog 1847 Nykyrka pastorat i Viborgs län. Bland Hippings utgivna skrifter förtjäna särskilt framhållas hans för sin tid ganska goda Beskrifning öfver Perno socken i Finland (1817), Neva och Nyenskans (1836), Om svenska språkdialecten i Nyland (1846), Beskrifning öfver Vichtis socken (1845) med flera smärre uppsatser av historiskt innehåll.

Bibliografi 

 Beskrifning öfver Perno socken i Finland, St. Petersburg 1817, nytryck Östra Nylands förlag, Lovisa 1978 (Verket i digital form)
 Pontus de la Gardie, oder Nachforschungen über eine in der Gegend um St. Petersburg bekannte Volkssage, St. Petersburg 1819
 Bemerkungen über einen in den russischen Chroniken erwähnten Kriegszug der Russen nach Finnland, St. Petersburg 1820
 Neva och Nyenskans intill S:t Petersburgs anläggning : historisk skildring. Första delen, Frenckell, Helsingfors 1836
 Utkast till en undersökning om tyska landet i Finland, 1842
 Beskrifning öfver Vichtis socken, Frenckell, Helsingfors 1845 (Verket i digital form)
 Om svenska språkdialecten i Nyland, 1846

Källor

Finländska präster
Finländska historiker
Finländska författare under 1800-talet
Personer från Pernå
Födda 1788
Avlidna 1862
Män
Petronio Franceschini

Petronio Franceschini, född den 9 januari 1651 i Bologna, död i december 1680 i Venedig, var en italiensk kompositör.

Franceschini studerade i sin hemstad hos Lorenzo Perti såväl som i Rom. Därefter blev han i Bologna medlem av Accademia Filarmonica. 1675-1680 var han cellist i kapellet vid San Petronio. Sedan levde han i Venedig. Han dog efter en kort tids sjukdom. Den 25 januari 1681 hölls en högtidlig sorgegudstjänst för honom på hans vänners bekostnad.

Franceschini komponerte fyra operor, ett oratorium, kyrkomusikaliska verk, canzonettor och flera sonater (bland annat för trumpet).

Verk 
 Oronte de Menfi, 1676 
 Arsinoe, 1676 
 Prologo ed Intermedi dell'Arsinoe, 1677
 Apollo in Tessaglia, 1679
 mehrere kirchenmusikalische Werke (Messen, Motetten, Offertorien, Psalmen, Hymnen, Litaneien u.a.)
 einige Sonaten für mehrere Instrumente

Referenser

Personer i Italien under 1600-talet
Födda 1651
Avlidna 1680
Män
Italienska cellister
Klassiska cellister
Italienska klassiska kompositörer
Italienska operatonsättare
Italienska barockkompositörer
Italienska musiker under 1600-talet