kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Buick Skylark

För att inte förväxlas med Buick Skyhawk.

Buick Skylark är en bilmodell från GMs Buickdivision som återkommit i sex olika utföranden som tidsmässigt inte är sammanhängande.

Buick Skylark 1953-1954 

Till Buicks 50-årsjubileum tog man fram en speciell modell. En klassiker som tillverkades i 1 690 exemplar.
Denna modell finns bara som cabriolet förutom ett exemplar som finns som coupé.
Skillnaden karosserimässigt är att man sänkte vindrutan cirka 10 cm och skapade en ”midja” strax bakom dörrarna. I övrigt är den som en vanlig Buick på den tiden. Denna bil utrustades med allt som fanns, den blev som standard mer välutrustad än Cadillac. Inredningen gjordes också speciell med ett eget mönster helt i skinn med sex olika kombinationer på färgsättningen.

Detta år var första gången som Buick hade V8 på de större modellerna, vilket innebär att det fanns båda den raka 8:an och V8 det året.
Som standard hade den servostyrning, vakuumstyrda servobromsar och en extra finess med dessa var en funktion som de var ensamma om, man hade servobromsar så fort man satte på tändningen med hjälp av en liten elektrisk vakuumpump som stannade automatiskt när motorn startade. Buicks egenutvecklade automatlåda som växlade steglöst, 4-ports förgasare till den 322 kubiktum stora V8an.

Utöver detta hade man en elektrisk antenn till den självsökande radion och speciellt designade ekerfälgar – även reservhjulet var en ekerfälg.

Buick Skylark 1953 blev en framgång trots ett högt pris och detta vill man göra om 1954 genom att skapa ytterligare en specialmodell. Detta lyckades inte, konkurrensen från Cadillac i kombination med ett högt pris gjorde att det blev inte mer än 860 tillverkade. Priset på denna bil var högre än på de flesta Cadillacmodellerna och det var inte samma status att ha en Buick som en Cadillac.

Skylark 1954 års modell hade samma utrustning och i stort samma funktioner som 1953 års modell med den skillnaden att man fick 200hk i motorn istället för 188hk. 
Den stora skillnaden är på karossen. Denna modell är ursprungligen en Buick Century, vilket innebar en kortare hjulbas och kaross än Roadmastern som var flaggskeppet.

Det är trots det inte mycket som liknar Centuryn utom fronten, kofångarna fram och bak. 
1954 års Skylark fick uppskurna hjulhus med lackerade innerskärmar, både fram och bak, hela bakpartiet med bagagelucka, baklysen är helt egen design för modellen. Tillsammans med sänkt vindruta och de fenliknande enorma baklyktorna så skapades en väldigt speciell bil.
Skinnklädseln fick ett pressat rutmönster i ett begränsat färgschema - tvåfärgad grön, gult/svart, tvåfärgad blått, svart eller rött.

Bilder 

Skylark
Bakhjulsdrivna fordon
Framhjulsdrivna fordon
Antonio da Neri di Barile

Antonio da Neri di Barile, född 1453 och död 1516, var en italiensk träsnidare och finsnickare.

Barile räknas en av de mest framstående under den italienska renässansen på träinläggningskonstens område. Hans huvudarbete är korstolarna i dopkapellet vid domen i Siena, tillverkade 1480-1502, vilka dock till största delen gått förlorade. Han utförde även bokhyllor och orgelfasader i samma kyrka. Även som träskulptör räknas Barile som en av sin tids främsta.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Italienska möbelsnickare
Personer i Italien under 1500-talet
Födda 1453
Avlidna 1516
Män
Francis Baring, 1:e baronet

Francis Baring, 1:e baronet, född 18 april 1740 i Exeter, död 11 september 1810, var en brittisk handelsman. Han var far till Thomas Baring, 2:e baronet, Alexander Baring, 1:e baron Ashburton och Henry Baring.

Baring grundade i London 1770 bankfirman Baring brothers & co.. Från 1779 tillhörde han även ledningen för Ostindiska kompaniet. Han hade ett väldigt anseende som finansman, och kallades vid sin död "Europas främste köpman", och hans firma ägde ett sådant anseende att talesättet sade: "Det finnes sex stormakter i Europa: England, Frankrike, Ryssland, Österrike, Preussen och Baring brothers".

Referenser 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Noter

Externa länkar

Personer inom brittiskt finansväsen
Brittiska bankirer
Personer i Storbritannien under 1700-talet
Personer från Exeter
Födda 1740
Avlidna 1810
Män
Svensk uppslagsbok
Baronetvärdiga personer
Alexander Baring, 1:e baron Ashburton

Alexander Baring, 1:e baron Ashburton, född 27 oktober 1778, död 13 maj 1848, var en brittisk bankir. Han var son till bankmannen Francis Baring, 1:e baronet samt far till Bingham Baring, 2:e baron Ashburton och Francis Baring, 3:e baron Ashburton.

Baring övertog ledningen av Barings Bank efter fadern, och utvidgade den ytterligare, främst genom förbindelser med USA. Han utnämndes 1835 till pär under namnet lord Ashburton och sändes till Förenta staterna för att reda upp en del gränstvister och lyckades åstadkomma en förlikning i Washington 1842, som går under namnet Webster–Ashburtonfördraget.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Brittiska bankirer
Födda 1778
Avlidna 1848
Män
Svensk uppslagsbok
Ferm

Ferm, är ett svenskt efternamn, som kan stavas på något olika sätt. Den 31 december 2013 var det följande antal personer i Sverige med stavningsvarianterna
 Ferm 2 094
 Färm 313
 Fehrm 124
 Fhärm 28
 Fherm 22
Tillsammans blir detta 2 581 personer. Namnet är ursprungligen ett soldatnamn.

Personer med efternamnet Ferm eller varianter av detta namn
 Anders Ferm (1938–2019), politiker, ambassadör och journalist, socialdemokrat
 Anders Emil Ferm (1874–1955), officer i Frälsningsarmén
 Anne Ferm (född 1969), ishockeyspelare, EM-guld och OS-deltagare
 Björn Ferm (född 1944), utövare av modern femkamp
 Cecilia Ferm (född 1975), dövidrottsprofil och basketspelare
 Conny Ferm (född 1952), karateutövare och -instruktör
 Gunnel Färm (född 1945), lärare, ämbetsman och politiker, socialdemokrat
 Göran Färm (född 1949), politiker, socialdemokrat
 Göte Ferm (1902–1983), överste
 Hanna Ferm (född 2000), artist
 Helena Ferm (född 1956), bildkonstnär och konstpedagog
 Hilding Färm (1914–1983), politiker, chefredaktör och finanslandstingsråd
 Jackie Ferm (född 1990), dokusåpadeltagare, dotter till Lars-Inge Svartenbrandt
 Lars Ferm (1945–2016), mer känd som Lars-Inge Svartenbrandt, brottsling
 Magnus Ferm (aktiv 1858), skarprättare
 Maria Ferm (född 1985), politiker, miljöpartist
 Martin Fehrm (1910–2001), ingenjör och ämbetsman
 Mathias Färm (född 1974), musiker
 Morgan Ferm (född 1952), industridesigner
 Märta Ferm (född 1992), barnskådespelare
 Olle Ferm (född 1947), professor i medeltidshistoria och olympisk simmare
 Peter Ferm (född 1957), kulturjournalist, dramaturg och teaterregissör
 Torben Ferm (född 1961), musiker
 Tyrone Ferm (född 1940), kanotist

Källor 

Svenska efternamn
Soldatnamn
Robert Barker

Robert Barker, född 1739 och död 8 april 1806, var en brittisk panoramamålare, far till konstnären Henry Aston Barker.

Bland hans arbeten märks utsikter över Edinburgh, Glasgow, London, Aten och Lissabon, samt ett panorama över Ryska flottan vid Spithead.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar 
 

Brittiska konstnärer
Födda 1739
Avlidna 1806
Män
Slaget vid Asculum

Tre olika slag har utkämpats vid orter som kallas Asculum:

 Slaget vid Asculum 89 f.Kr. – utspelades i Ascoli Piceno och var del av bundsförvantskriget 91 - 88 f.Kr.
 Slaget vid Asculum  209 f.Kr. – utspelades i Ascoli Satriano och var del av andra puniska kriget 218 - 202 f.Kr.
 Slaget vid Asculum  279 f.Kr. – utspelades i Ascoli Satriano och var del av pyrriska kriget 280 - 275 f.Kr.

Asculum
Slaget vid Asculum 279 f.Kr.

Slaget vid Asculum  skedde år 279 f.Kr. mellan den Romerska republiken under befäl av de romerska konsulerna Publius Decius Mus och Publius Sulpicius Saverrio och styrkorna under Pyrrhus, kung av Epirus. Slaget var en del av det Pyrriska kriget, och skedde efter Slaget vid Heraclea år 280 f.Kr. Flera återgivningar av slaget finns från antika historiker såsom Dionysios från Halikarnassos, Plutarchos och Cassius Dio. Asculum låg i dåtida Lucanien i dagens södra Italien.

Det är från denna strid som uttrycket Pyrrhusseger kommer.

Noter

Referenser
 Primära källor
 Cassius Dio, Roman History, Vol 1, Books 1-11, (Loeb Classical Library), Loeb, 1989;  
 Dionysius of Halicarnassus, Roman Antiquities, Nabu Press, 2011;  
 Plutarch, Lives, Vol. 9, Demetrius and Antony. Pyrrhus and Gaius Marius (Loeb Classical Library), Loeb, 1920; ASIN B00E6TGQKO 
 Frontinus, Book II, Stratagems 

 Sekundära källor
 Abbott. J., Pyrrhus, King of Epirus, A Biography. This was written in the nineteenth century. It had been published by CreateSpace Independent Publishing Platform, 2016; 
 Grant, M., The History of Rome, Faber & Faber, 1986; 
 Champion, J. Pyrrhus of Epirus, Pen & Sword Military, 2016; 
 Merlis, M., Pyrrhus, Fourth Estate, 2008; 

279 f.Kr.
Slag i Italien
Asculum
Slaget vid Asculum 89 f.Kr.

Slaget vid Asculum utkämpades mellan  romerska republiken och bundsförvanterna år 89 f.Kr. och var del av bundsförvantskriget.  Slaget stod vid orten Asculum, dagens Ascoli Piceno. Romarna leddes av Pompeius Strabo. Efter den romerska segern tvingar Strabo staden att erkänna sig besegrad

Referenser 

Asculum
Asculum
89 f.Kr.
Europa under 000-talet f.Kr.
Henry Aston Barker

Henry Aston Barker, född 1774 och död 1856, var en brittisk konstnär, son till konstnären Robert Barker.

Som sin far ägnade sig Barker åt panoramabilder, varav hans vyer över London och Paris är mest kända. Londonbilderna utgavs som etsningar 1792-93.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Brittiska konstnärer
Födda 1774
Avlidna 1856
Män
Slaget vid Vesuvius

Två olika slag går under benämningen slaget vid Vesuvius:

 Slaget vid Vesuvius år 553, se slaget vid Mons Lactarius
 Slaget vid Vesuvius år 340 f.Kr., se slaget vid Veseris
Josué

Josué Anunciado de Oliveira, känd under artistnamnet Josué, född 19 juli 1979 i Vitória de Santo Antão i Brasilien, är en professionell fotbollsspelare (mittfältare) som spelar för Atlético Mineiro. Han spelade tidigare för tyska VfL Wolfsburg där han blev utsedd till lagkapten i augusti 2008.

Klubblagskarriär 
Josué inledde karriären i Goiás EC 1997 och var bland annat med och vann sex delstatsmästerskap med klubben innan han skrev på för São Paulo 2005. Han spelade 61 ligamatcher för São Paulo och vann ligan (två gånger), Copa Libertadores och VM för klubblag med klubben mellan 2005 och 2007.

I augusti 2007 meddelade VfL Wolfsburg via sin hemsida att man hade värvat Josué som skrev på ett fyraårskontrakt med klubben. Han debuterade för klubben i den tredje omgången av Bundesliga säsongen 2007–2008 och spelade 30 av 34 ligamatcher för klubben under säsongen. Under sin andra säsong i klubben vann laget ligan. I maj 2009 skrev han på ett nytt fyraårskontrakt med klubben.

Landslagskarriär 
Josué debuterade i det brasilianska landslaget i mars 2007 och har varit med och vunnit Copa América 2007 och Confederations Cup 2009. I maj 2010 blev han uttagen till den brasilianska truppen till VM 2010.

Referenser 

Brasilianska fotbollsspelare
Spelare i Goiás EC
Spelare i São Paulo FC
Spelare i VfL Wolfsburg
Spelare i Atlético Mineiro
Spelare i Copa América 2007
Spelare i Fifa Confederations Cup 2009
Spelare i VM i fotboll 2010
Födda 1979
Levande personer
Män
Thomas Barker

Thomas Barker, född 1769 och död 1847, var en brittisk konstnär. Far till konstnären Thomas Jones Barker.

Barker studerade i Rom 1790-93. Han utförde historiska kompositioner, romantiska landskap och scener ur folklivet.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar 
 

Brittiska konstnärer
Födda 1769
Avlidna 1847
Män
Just in time (olika betydelser)

Just in time kan syfta på:

 Just in time – inom ekonomi ett synsätt och en planeringsfilosofi som står för en strävan att producera och leverera varor i precis den mängd och vid den tidpunkt som de behövs.
 Just in time-kompilator – en kompilator som kompilerar hela eller delar av koden i ett datorprogram först när det faktiskt behövs
 Just in Time (1997) – en amerikansk film från 1997
 Just in Time (sång) – en sång komponerad 1956 av Jule Styne och textsatt av Betty Comden och Adolph Green
 Just in Time (musikalbum) – ett mustkalbum av Svante Thuresson från 1982

Se även
 Just In Time Mine
Slaget vid Veseris

Slaget vid Veseris (slaget vid Vesuvius) år 340 f.Kr. var del av det latinska kriget. Den romerska sidan leddes av  Publius Decius Mus den äldre och Titus Manlius Imperiosus Torquatus. Publius Decius Mus dödades i slaget som resulterade i en överlägsen romersk seger. Slaget finns beskrivet av Titus Livius.

Se även
 Veseris

Referenser 

Veseris
Veseris
340 f.Kr.
Europa under 300-talet f.Kr.
Sibbarps skans

Sibbarps skans, eller Osby skans, är en mindre befästningsanläggning vid byn Sibbarp vid Helge å, strax söder om Osby i Osby kommun. Den uppfördes under Kalmarkriget mellan Danmark och Sverige, sannolikt som ett skydd för en ganska viktig vägs passage över Helge å. Vid åns norra sida låg vid denna tid byn Hasslaröd och vid den södra sidan Sibbarp.

Sibbarps skans ligger numera inom naturreservatet Osby skansar.

Skansen
Skansen byggdes 1611 av tyska legosoldater i dansk tjänst. Den har en vallgrav, som är mellan två och fyra meter bred. Denna omsluter ett markområde på 40 x 50 meter.

Strider under 1600-talet 
Under det dansk-svenska kriget 1657–1658 utspelades vid Sibbarps skans den 28 september 1657 en strid, där bland andra den danske översten Knud Ulfeld stupade i strid mot svenska trupper. Vid skansen fanns Ulfeld med  ryttare, dragoner och ett uppbåd göingebönder, med uppdrag att utföra störningsanfall mot de svenska trupperna i nordöstra Skåne och södra Småland. Söderifrån kom en svensk styrka på hemväg från en räd i Skåne, ungefär 110 småländska ryttare och dragoner, anförda av översten Sven Ranck. De fann vägen avskuren och försökte slå sig igenom. Striden blev ojämn,  många ryttare föll och överste Ranck drog sig, med resterna av truppen, tillbaka längs Helge å mot byn Malshult. Där kunde de, med hjälp av en bonde som anvisade ett vadställe, passera ån för att sedan fortsätta mot Småland. Kvar på vadplatsen låg förutom många av sunnerbodragonerna även den danske befälhavaren Knud Ulfeld.

Under det följande Skånska kriget 1675–1678 beordrade den danske kungen Kristian V 500 göingebönder, som fortfarande var lojala mot det gamla hemlandet och var organiserade i två friskyttekompanier, att besätta Hönjarums skans och Sibbarps skans. Båda skansarna intogs av svenskarna i oktober 1676. 

Snapphanar brände bron över Helge å vid Hasslaröd den 21 oktober 1678, strax före Freden i Lund den 30 oktober 1679.

Minnessten
Sibbarps skans är bevarad. Det finns också en minnessten, som restes 1911 över striden 1657. Den står strax söder om  Skansens hembygdsmuseum, Stavshultsgården, intill naturreservatet i sydost.

Se också
Hönjarums skans

Källor 
 Sven-Eric Nilsson: Striden på Sibbarps ryd år 1657 i Osby hembygdsförenings årsbok 1992
Sibbarps skans på www.lansstyrelsen.se

Befästningar i Sverige
Skansar i Sverige
Byggnader och anläggningar i Osby kommun
Osby kommuns historia
Slaget vid Trifanum

Slaget vid Trifanum utkämpades som del av det latinska kriget mellan den romerska republiken och latinska förbundet. Man är idag osäker på exakt när slaget stod (som tidigast år 340 f.Kr.) eller var. En kvalificerad gissning är att slaget stod någonstans mellan  Minturno och Sinuessa  i provinsen  Caserta.

Referenser

Trifanum
Trifanum
Europa under 300-talet f.Kr.
Thomas Jones Barker

Thomas Jones Barker, född 1815, död 27 mars 1882, var en brittisk målare, son till konstnären Thomas Barker.

Barker studerade för sin far och sedan hos Horace Vernet i Paris. Hans stora kompostion över Ludvig XIV:s död förstördes under februarirevolutionen 1848. Bland hans krigshistoriska scener märks dukar med motiv ur lord Nelsons liv och stridsbilder från fransk-tyska kriget.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar 
 
 

Bataljmålare
Brittiska historiemålare
Brittiska målare under 1800-talet
Födda 1815
Avlidna 1882
Män
Svensk uppslagsbok
Andrea Rinaldo

Andrea Rinaldo, född 1954 i Venedig, Italien, är en italiensk hydrogeolog. 

Andrea Rinaldo blev 1978 civilingenjör vid Università di Padova och disputerade 1983 vid Purdue University i USA. Han var 1986–1992 professor i väg- och vattenbyggnad med miljöteknik vid Università di Trento och blev 1992 professor i samma ämne vid Università di Padova. Han har bland annat medverkat i forskningen kring Venediglagunen och dess avrinningsområden.

Ledamotskap 
Ledamot av Istituto Veneto di Scienze, Lettere ed Arti, Venedig (1995)
Ledamot av Accademia Galileiana di Scienze, Lettere ed Arti, Padua (2003)
Utländsk ledamot av U.S. National Academy of Engineering, Washington (2006)
Utländsk ledamot av svenska Vetenskapsakademien (2006)
Ledamot av Istituto Lombardo di Scienze, Lettere ed Arti, Milano (2007)

Källor

Noter

Italienska professorer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1954
Levande personer
Alumner från Purdue University
Ryfors

Ryfors är en ort vid Tidan i Nykyrka socken, Västergötland, strax väster om Mullsjö i Mullsjö kommun.

Historia 
Ryfors bruk grundades år 1742 och år 1798 anlades en masugn, som var i bruk till år 1827. Sedan en plåthammare förvärvades år 1837 inleddes tillverkning av stångjärn. Stångjärnstillverkningen upphörde år 1906.

Under senare delen av 1800-talet gick bruket över allt mer till skogsavverkning, sågverksdrift och koltillverkning. Bruket kom år 1827 i släkten Sagers ägo. Det anlades även kraftstationer, vilka försåg Mullsjö med elström. Omkring sekelskiftet 1900 inköptes gårdarna Margreteholm och Nääs och jordbruk kom att bli en större del av bruket, bland annat som avelscentrum för ayrshirekor.

År 1919 delades bruket upp i Ryfors Bruk Nedre, som kom att ägas av Robert Sager, och Ryfors Bruk Övre, som kom att ägas av Edvard Sager. Sedan år 1988 ägs Ryfors Bruk Nedre av greve Adam Moltke-Huitfeldt, medan Ryfors Bruk Övre fortfarande ägs av familjen Sager.
   
I Ryfors anlades Sveriges första golfbana 1888, där nu Ryfors golfklubb har sin anläggning.

Se även
Nykyrka kyrka
Nykyrka socken

Referenser

Vidare läsning

Orter i Mullsjö kommun
Svenska järnbruk
Riksintressen för kulturmiljövården i Jönköpings län
Peter Barlow

Peter Barlow, född 13 oktober 1776 i Norwich, Norfolk, England, död 1 mars 1862 i Charlton, London, var en brittisk matematiker och fysiker, som var professor i matematik vid militärakademin i Woolwich. Han har gett ut ett flertal skrifter av matematiskt, teknisk och fysikaliskt innehåll och var livligt verksam för järnvägsväsendets utveckling i England. Barlow konstruerade även Barlows hjul.

Karriär och vetenskapligt arbete
År 1801 utnämndes Barlow till biträdande matematikmästare vid Royal Military Academy Woolwich, och behöll denna post till 1847. Han bidrog med artiklar om matematik till The Ladies' Diary samt publicerade böcker som:

 An Elementary Investigation of the Theory of Numbers (1811);
 A New Mathematical and Philosophical Dictionary (1814); and
 New Mathematical Tables (1814).

Den senare blev känd som Barlows tabeller och ger kvadrater, kuber, kvadratrötter, kubrötter och reciproka tal av alla heltal från 1 till 10 000. Dessa tabeller trycktes regelbundet om fram till 1965, då datorer gjorde dem föråldrade. Han bidrog till Rees Cyclopædia-artiklar om algebra, analys, geometri och materialstyrka. Barlow bidrog också till stor del till Encyclopædia Metropolitana.

I samarbete (1827–1832) med optikern George Dollond byggde Barlow en akromatisk lins som använde flytande koldisulfid. (Akromatiska linser var viktiga optiska element i förbättrade teleskop.) År 1833 byggde Barlow en akromatisk dubbellins av sammanfogat flintglas och kronglas. Ett derivat av denna konstruktion, som kallas en Barlowlins, används ofta i modern astronomi och fotografi som ett optiskt element för att öka både akromatism och förstoring.

År 1823 utnämndes Barlow till stipendiat i Royal Society. Två år senare tilldelades han Copleymedaljen för sitt arbete med att korrigera avvikelsen i fartygskompasser orsakad av närvaron av järn i fartygsskrovet. En del av hans magnetiska forskning gjordes i samarbete med Samuel Hunter Christie. Han genomförde tidiga experimentella observationsstudier om ursprunget till markbunden magnetism och krediteras för Barlows hjul (en tidig homopolär elektrisk motor) och för Barlows lag (en inkorrekt formel för elektrisk konduktans).

Ångloksdrift fick stor uppmärksamhet i Barlows händer och han satt i järnvägskommissionen 1836, 1839, 1842 och 1845. Han genomförde också flera undersökningar för den nybildade Järnvägsinspektionen i början av 1840-talet.

Barlow gav flera bidrag till teorin om materialstyrka, såsom Essay on the strength and stress of timber (1817) som innehåller experimentella data som samlats in i Woolwich. Den sjätte upplagan (1867) av detta arbete utarbetades av Barlows två söner efter hans död och innehåller en biografi om deras far. Barlow tillämpade också sin kunskap om material på utformningen av broar. Han invaldes som utländsk hedersledamot av American Academy of Arts and Sciences 1832.

Utmärkelser och hedersbetygelser

Referenser

Noter

Externa länkar 

Barlow's Formula Calculator 
Biographical information

Brittiska fysiker
Brittiska matematiker
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Mottagare av Copleymedaljen
Födda 1776
Avlidna 1862
Män
Svensk uppslagsbok
Ledamöter av Royal Society
Kristine Bernadotte

Prinsessan Kristine Bernadotte, ogift Rivelsrud, född 22 april 1932 i Eidsfoss i Hof kommun i Norge, död 4 november 2014 i Benalmadena, Spanien, var en medlem av den svenska kungafamiljen. Prinsessan Kristine Bernadotte var gift med prins Carl Bernadotte i hans tredje äktenskap från den 8 juni 1978 fram till prinsens död 27 juni 2003. Maken var sonson till Oscar II och kusin till Gustaf VI Adolf. Makarna var bosatta på Costa del Sol i Spanien. Hon umgicks i kretsen kring den norska kungafamiljen och hade från början varit hembiträde hos prinsessan Ragnhild av Norge.

I och med Carl Bernadottes första äktenskap förlorade han sina kungliga svenska titlar, men fick istället en prinstitel av sin svåger Leopold III av Belgien. När Kristine Bernadotte gifte sig med honom blev hon således adelsprinsessa med belgisk titel.

Kristine Bernadotte gravsattes på Kungliga begravningsplatsen utanför Stockholm 15 november 2014. Hon var dotter till gruvarbetaren Johan Rivelsrud (1907–1986) och Elna, född Rivelsrud (1908–1992).

Noter

Källor
 Kungafamiljen Sveriges Kungahus webbplats
 Svenskkolonien har förlorat sin prins Sydkusten, 4 juli 2003

Huset Bernadotte
Personer från Vestfold fylke
Födda 1932
Avlidna 2014
Kvinnor
Nathaniel Barnaby

Nathaniel Barnaby, född den 25 februari 1829 i Chatham, död den 16 juni 1915 i London, var en brittisk mariningenjör.

Barnaby blev 1854 kontrollant för nybyggnader av örlogsfartyg och var 1870-1885 ledare för den brittiska marinens nybyggnadsverksamhet. Baraby arbetade för användning av stål i stället för järn inom skeppsbyggeriet och var en av stiftarna av Royal Institution of Naval Architects.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar 
 

Brittiska ingenjörer
Ingenjörer under 1800-talet
Brittiska forskare under 1800-talet
Födda 1829
Avlidna 1915
Män
Svensk uppslagsbok
Personer från Chatham