kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Prince of Persia: The Sands of Time (film)

Prince of Persia: The Sands of Time är en amerikansk äventyrsfilm som hade biopremiär i USA den 28 maj 2010. Den baserar sig löst på datorspelet Prince of Persia: The Sands of Time av Ubisoft. Disney har rättigheterna till filmen, som regisserades av Mike Newell, och Jerry Bruckheimer är producent. Filmen hade Sverigepremiär den 19 maj 2010.

Handling 
I det antika, sagolika avlägsna landet Persien adopteras gatupojken Dastan av landets vise kung Sharaman. 15 år senare leder Dastan attacken mot den heliga staden Alamut som misstänks ha tillverkat vapen åt Persiens fiender. Men när kung Sharaman sen dödas och skulden läggs på Dastan måste Dastan och Alamuts prinsessa Tamina fly. Dastan och Tamina misstänker att kung Sharamans mördare är ute efter den speciella dolken vars ägare kan använda för att resa bakåt i tiden med. Med andra ord, den som har denna dolk i sin ägo skulle kunna ändra på en speciell tidpunkt, t.ex. en stor strid, och därmed bli mäktigast i världen. Denna någon som dödade kung Sharaman, vem det än är, får under absolut inga omständigheter lägga sina maktgalna fingrar på dolken med tidens sand.

Rollista 
 Jake Gyllenhaal - Dastan
 Ben Kingsley - Nizam
 Gemma Arterton - Prinsessan Tamina
 Alfred Molina - Schejk Amar
 Richard Coyle - Prins Tus
 Toby Kebbell - Prins Garsiv
 Steve Toussaint - Seso
 Ronald Pickup - Kung Sharaman
 Gísli Örn Garðarsson - Hassansin-ledaren
 Reece Ritchie - Bis
 William Foster - Yngre Dastan
 Elliot James Neale - Yngre Bis

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Amerikanska filmer 2010
Filmer baserade på datorspel
Disneys långfilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av Mike Newell
Swashbucklerfilmer
Filmer från Walt Disney Pictures
Konstantin Melnikov

Konstantin Stepanovitj Melnikov (på ryska Константин Степанович Мельников), född 3 augusti 1890 i Moskva, död 28 november 1974 i Moskva, var en rysk konstnär och arkitekt inom konstruktivismen.

Biografi
Melnikov föddes och växte upp i en arbetarfamilj och blev tidigt intresserad av måleri. Den förmögne ingenjören Vladimir Chaplin, som av en slump fått se den unge Melnikovs teckningar, blev så imponerad att han kom att bekosta dennes hela utbildning vid konstskolan i Moskva mellan 1904 och 1917. Efter examen som arkitekt fick Melnikov uppdraget att rita bilfabriken AMO i Moskva, en byggnad som utformades i strikt nyklassicism.

Efter oktoberrevolutionen 1917 gick Melnikov en vidareutbildning vid den statliga tekniska högskolan VChUTEMAS och blev där influerad av den kommunistiska konstruktivismen. Denna stil kom sedan att bli tongivande för hela Melnikovs karriär som arkitekt, även om han alltid hävdade sin självständighet och inte ville kategoriseras. 

I mitten av 1920-talet fick han flera prestigefulla statliga uppdrag. Bland annat ritade han under denna tid sarkofagen vid Leninmausoleet och den sovjetiska paviljongen vid den internationella konsthantverksmässan i Paris 1925. I det sistnämnda projektet fick Melnikov internationell uppmärksamhet för den radikala och rationella glasbyggnaden med en lätt träkonstruktion.

I det tidiga sovjetiska samhället behövdes många nya byggnader och Melnikov kom bland annat att rita fem byggnader för olika fackföreningar, där den mest berömda är Arbetarklubben Rusakov i Moskva.

Mest berömd är dock Melnikov för det hus som han ritade åt sig själv i Moskva 1927. Byggnadens tillkomst var en relativt komplicerad process i ett samhälle som annars endast tillät statliga byggen. I Melnikovs fall gjorde dock myndigheterna ett undantag, som tack för hans insats inom just det statliga byggandet. Melnikovs hus var också annorlunda utformad, med en deformerad, dubbelcylindrisk grundform och hexagonformade fönster. Den bärande strukturen sitter i tegelfasaden som kläddes med tidstypisk vit puts.

Under 1930-talet arbetade Melnikov alltmer med stadsplanering, men fick få projekt realiserade då den konstruktivistiska stil som Melnikov hade varit med och utvecklat började kritiseras och ansågs som alltför formalistisk. Många av hans arkitektkollegor kom att förändra sina uttryck så att de bättre passade in i den nya tidens International style, vilket dock Melnikov valde att inte göra. Istället drog han sig tillbaka från arkitekturscenen och ägnade sig till fullo åt måleri fram till sin död 1974, med några få arkitektuppdrag som undantag under 1950- och 1960-talet.

Referenser 
 
 

Män
Födda 1890
Avlidna 1974
Personer från Moskva
Ryska arkitekter
Ryska konstnärer
Sovjetiska konstnärer
Torsångs socken

Torsångs socken ligger i Dalarna, ingår sedan 1971 i Borlänge kommun och motsvarar från 2016 Torsångs distrikt.

Socknens areal är 68,90 kvadratkilometer, varav 43,10 land. År 2020 fanns här 2 121 invånare. Tätorten och kyrkbyn Torsång med sockenkyrkan Torsångs kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Torsångs socken har medeltida ursprung. På 1500-talet utbröts Kopparbergs socken efter att den icke-territoriella församlingen Kopparbergs församling utbrutits omkring 1357.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Torsångs församling och för de borgerliga frågorna till Torsångs landskommun. Landskommunen inkorporerades 1952 i Stora Tuna landskommun som 1971 uppgick i Borlänge kommun.  

1 januari 2016 inrättades distriktet Torsång, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.

Socknen har tillhört fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Dalarna. De indelta soldaterna tillhörde Dalregementet, Gustafs kompani.

Geografi
Torsångs socken ligger sydväst om Runn och Lillälven som är utflödet ur sjön till Dalälven. Socknen är en odlingsbygd med mindre skogshöjder.

Inom socknen finns även bland annat byarna Storsten, Kårtylla, Räfstylla, Milsbo, Dalvik, Uvberget, Sunnanö, Viken, Tronsjö och Tylla.

Fornlämningar 
Cirka 30 boplatser från stenåldern och gravrösen är funna, liksom cirka 40 gravhögar från järnåldernn på fyra gravfält. Slagg från lågteknisk järnframställning förekommer rikligt.

Namnet
Namnet (1288 Thorsanger) kommer från en kult- och tingsplats där kyrkan senare restes. Förleden innehåller gudanamnet Tor, efterleden vång, 'en bys inägor'.

Befolkningsutveckling

Se även
Torsångs församling
Torsångs tingslag

Referenser

Noter

Externa länkar

Ortnamn i Torsångs socken. Källa: Ortnamnsregistret, ISOF.

Indelningar i Borlänge kommun
Socknar i Dalarna
Charles Vance Millar

Charles Vance Millar, född 1853, död 31 oktober 1926, kanadensisk advokat och finansiär. Numera är han mest känd för sina så kallade practical jokes. Charles Millar utbildade sig vid University of Toronto i Kanada och examinerades med ett genomsnittligt betyg på 98% av maximalt resultat. Han valde att studera juridik och kunde följaktligen några år senare öppna sin egen advokatbyrå i Toronto.

1897 köpte Millar transportföretaget British Columbia Express Company från Stephen Tingley och tog över postverksamheten i distriktet Cariboo i British Columbia.

Referenser

 Wilton, Elizabeth (1994). Bearing the Burden: The Great Toronto Stork Derby, 1926-1938. (Ottawa) National Library of Canada. .

Födda 1853
Avlidna 1926
Kanadensiska jurister
Män
Ediacara Hills

Ediacara Hills är ett bergsområde i den norra delen av Flinders Ranges i södra Australien, ungefär 650 km norr om Adelaide. I området finns lämningar från den omfattande brytningen av koppar och silver i slutet av 1800-talet. 

Området är också rikt på fossil och har därigenom givit namn åt den geologiska tidsperioden Ediacara.

Namnet "Ediacara" [IPA: ] har ett oklart ursprung, men stammar från aboriginerna. Det kommer antingen från Idiyakra ("där det finns vatten") eller så är det en feltolkning sv begreppet Yata Takarra ("hård/stenig mark")

Källor

Externa länkar
University of California: Ediacara Hills

Geologi
South Australias geografi
Australian National Heritage List
Hadeikum

Hadeikum, eller ”den hadeiska tiden”, är den första eonen och varade i 537 miljoner år, med början för 4 567 miljoner år sedan, vid jordens tillblivelse, och slut för 4 030 miljoner år sedan. Hadeikum börjar med den första sammansmältningen av fast materia på jorden och slutar vid den äldsta kända bergarten.

Den amerikanska geologen Preston Cloud döpte 1972 eonen efter den grekiska dödsguden Hades, eftersom jorden under denna tid liknade ett helvete med alla katastrofer.

Externa länkar 

Hadeikum
Maisons Jaoul

Maisons Jaoul är två mindre bostadshus i stadsdelen Neuilly-sur-Seine i Paris. Husen ritades av arkitekten Le Corbusier 1937 för aluminiumfabrikören André Jaoul, men uppfördes inte förrän 1954-1956. 

Arkitekturen bryter kraftigt mot den funktionalism som Le Corbusier tidigare uttryckte i exempelvis Villa Savoye och är snarare brutalistisk i sin råa och rustika materialitet. De båda byggnaderna innehåller två bostäder och är separerade av ett garage och en bakgård, men delar det exteriöra uttrycket med fasader i rött tegel, detaljer i trä och betongvalv vid takvåningen. Fönsterinsläppen är asymmetriskt utplacerade och skiljer i storlek och proportion, vilket tillsammans med synliga bjälklag i betong ger uppbrutna fasader. Interiörerna är småskaliga och innehåller skulpturala element som centralt placerade eldstäder och trappor. Färgsättningen är rik med väggpartier i rött, gult och blått och med de bärande strukturerna tydligt avläsbara. Samtliga mått och förhållanden i husen följer det, av Le Corbusier utvecklade, Modulorsystemet.

Jaoulhusen är sedan 1966 klassade som Byggnadsminnen.

Referenser
Le Corbusier: The Lyricism of Architecture in the Machine Age, sid. 68-71, Jean-Louis Cohen, Taschen 2004, 
 Sampò, Luca, Le Maisons Jaoul di Le Corbusier. La petite maison e la città contemporanea, FrancoAngeli, Milano 2010.

Externa länkar

Byggnader ritade av Le Corbusier
Paris
Edward Bairstow

Sir Edward Cuthbert Bairstow född 22 augusti 1874 i Huddersfield, död 1 maj 1946 i York, var en brittisk organist och kompositör.

Viktiga verk

Blessed city heavenly salem
The king of love my shepherd is
I sat down under his shadow
Let all mortal flesh keep silence
The Lamentations of Jeremiah
Save Us, O Lord

Källor

Noter

 

Brittiska organister
Brittiska kompositörer
Alumner från Balliol College, Oxford
Födda 1874
Avlidna 1946
Män
Personer från Huddersfield
Magnus Gabriel von Block

Magnus Gabriel von Block (tidigare Magnus Gabriel Block), född 25 april 1669 i Stockholm, död 16 april 1722 i Söderköping, var en svensk läkare, författare och alkemist.

Biografi
Magnus Gabriel Block var son till hovpredikanten i Hedvig Eleonora församling Martin Block och Ursula Jönsdotter Lilliestierna. Fadern avled 1675 och modern gifte då om sig med superintendenten på Gotland, Petrus Stjernman, som var sonson till Nicolaus Olai Bothniensis.

Block skrevs in vid Uppsala universitet 1679 och åkte 1693 på en studieresa i Europa. Han anställdes 1696 som kabinettssekreterare hos storhertigen av Toscana Cosimo III. År 1700 återvände han till Sverige, gifte sig med Anna Kristina von Düben och arbetade som kanslist i stora kansliet. Året därpå reste han åter utomlands och tog sin medicine doktorsgrad vid universitetet i Harderwijk 1702. Han erbjöds tjänsten som livmedikus av Karl XII men avböjde och blev i stället provinsialläkare i Östergötland med stationering i Norrköping. Under den tiden bröt en pestepidemi ut, varvid en tredjedel av befolkningen dog. Han gjorde år 1714 en undersökning av Ester Jönsdotters berömda fall av självsvält, och utgav sedan en bok om detta. 

Block utsågs 1711 till assessor vid Collegium medicum och 1714 till rådman i Norrköping. Han adlades 1719 och blev efterföljande år utsedd till rikstranslator med titel av kansliråd. Block upptäckte 1708 Himmelstalunds hälsobrunn i Norrköping, och 1719 även S:t Ragnhilds källa, sedermera Söderköpings Brunn, som 1774 gavs privilegier av Gustav III. Vid ett besök i Söderköping avled han av ett plötsligt slaganfall.

Bibliografi (i urval)

Se även
Urban Hjärne

Referenser

Noter

Källor

Vidare läsning

Externa länkar
En tidig svensk skeptiker Biografi av Föreningen Vetenskap och Folkbildning
 
Digitaliserad bok på Norrköpings Stadsbibliotek Åtskillige anmärkningar öfwer närwarande pestilentias beskaffenhet, motande/botande och utrotande uti Östergötland, under margehanda ämbetz syslor i största hast och en wälment nit upteknade af Magnus Gabriel Block

Svenska provinsialläkare
Svenska kemister under 1700-talet
Svenska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Svenskt adlade
Svenska läkare under 1700-talet
Svenska författare under 1700-talet
Författare från Stockholm
Födda 1669
Avlidna 1722
Män
SBH
Svenska brunnsläkare
Läkare från Stockholm
Christiane Sadlo

Christiane Sadlo, född 25 januari 1954 i Ravensburg (Baden-Württemberg) i dåvarande Västtyskland, är en tysk manusförfattare och journalist, som ofta skriver under pseudonymen Inga Lindström, och då ofta förlägger sina berättelser till svensk miljö. Filmerna, som oftast är 90 minuter långa och produceras för den tyska TV-kanalen ZDF, handlar oftast om kärlek i svensk herrgårdsmiljö.

Externa länkar 
 
 
 
 Christiane Sadlo på Drehbuchwerkstatt.de
 Christiane Sadlo, intervju, 18 juni 2007 på Yahoo Lifestyle

Tyska författare
Tyska manusförfattare
Tyskspråkiga författare
Födda 1954
Kvinnor
Levande personer
Personer från Ravensburg
Personer i Tyskland under 1900-talet
Personer i Tyskland under 2000-talet
Författare publicerade under pseudonym
Kryogenium

Kryogenium var en geologisk period i jordens historia som varade cirka 720–635 miljoner år sedan. Perioden kännetecknas av mycket kraftiga nedisningar, därav namnet. Nedisningarna kan tidvis ha varit globala och även inkluderat tropiska områden. Kryogeniums nedisningar delas normalt upp i två istider:
 Sturtistiden, cirka 720–660 miljoner år sedan
 Marinoanistiden, cirka 650–635 miljoner år sedan

De äldsta kända resterna av svampdjur härstammar från kryogenium. Perioden följdes av ediacara med de första kända flercelliga livsformerna och kambrium med den kambriska explosionen då många skalförsedda arter uppkom.

Se även 
 Snöbollsjorden

Källor

Neoproterozoikum
Istider
Ballet Mécanique

Ballet Mécanique ("Mekanisk balett") var ett franskt avant-garde-projekt från 1924 bestående av en film och en musikkonsert.

Den dadaistiska filmen gjordes av Fernand Léger och Dudley Murphy. Musiken gjordes av George Antheil, men denna blev längre än filmen och därför användes inte musiken till filmen. Antheil framförde istället musiken i en konsert i Paris 1926. Konserten framfördes på mekaniska pianon, xylofoner, flygplanspropellrar och elektriska klockor. För att öka ljudet från propellrarna användes läderremmar; en av dessa blåste av och landade på publiken. Propellrarna blåste också av hattar och tupéer på personer i publiken. Konserten fick dock positivt mottagande från vissa recensenter, men mottagandet i Carnegie Hall i New York året därpå blev svalare.

1986 fick filmen nypremiär med musik av Michael Nyman. År 2000 kombinerade Paul Lehrman filmen med en klippt version av originalmusiken och den släpptes 2005 på DVD tillsammans med Lehrmans dokumentär om Anthiel och Ballet mécanique.

Externa länkar

Antheil.com Information, med video från ny uppsättning av konserten.

Filmer 1924
Franska kortfilmer
Franska stumfilmer
Fransk musik
Englewood, New Jersey

Englewood är en stad i Bergen County, New Jersey i USA. Vid folkräkningen 2000 hade staden 26 203 invånare.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau var Englewood 12,8km² stort, varav 0,20% var vatten.

Utbildning 
Englewood Public School District omfattar studier från förskola till tolfte årskursen. För högre skolor går studenter från Englewood Cliffs på Dwight Morrow High School som en del av ett sändning/mottagningssamarbete med Englewood Cliffs Public Schools.

Skolor i distriktet är:

 Academies at Englewood
 D. A. Quarles Early Childhood Center
 Cleveland School
 Lincoln School
 Janis E. Dismus Middle School
 Dwight Morrow High School

High schoolstudenter från Englewood kan också studera vid de kommunala Bergen County Technical High School och Bergen County Academies, där den första ligger i Teterboro och Paramus och den sistnämnda i Hackensack.

Englewood har flera friskolor. Dwight-Englewood School har 935 studenter i förskola till tolfte klass. Elisabeth Morrow Schoool har 462 elever i förskola till åttonde klass. Moriah School of Englewood är en judisk dagskola med närmare 1 000 elever i förskola till åttonde klass, samt den katolska skolan St. Cecilia Interparochial School med 165 elever från dagis till åttonde klass.

Referenser 

 
Orter i New Jersey
North American Aviation

North American Aviation Inc. är en amerikansk flygplanstillverkare grundad 1928.

North American slogs 1967 samman med Rockwell Standard Corporation till North American Rockwell Corporation, som 1973 bytte namn till Rockwell International.

Historia 
Clement Melville Keys grundade North American Aviation som ett holdingbolag som kontrollerade ett antal flygbolag och andra relaterade bolag. Efter att flygposten övertogs av US Army Air Corps med Air Mail Act of 1934 föll marknaden och North American Aviation transformerades till att bli ett tillverkningsföretag under ledning av James H. Kindelberger som hade rekryterats från Douglas Aircraft. 1933 köpte General Motors en kontrollerande aktiepost i bolaget.

Andra världskriget 
Man började kriget med att tillverka skolflygplanet T-6 Texan. Under 1939 till 1940 utvecklade man B-25 Mitchell som kom att bli en av US Army Air Corps viktigaste medeltunga bombplan under kriget.
Då företaget redan tillverkade skolflygplan till RAF så fick man frågan om det kunde tillverka Curtiss Tomahawk på licens från Curtiss, då det var det enda amerikanska jaktplanet som 1940 var i närheten av de brittiska kraven. North American's VD James H. Kindelberger svarade att man kunde ta fram ett nytt och bättre plan på samma tid som det skulle ta att sätta upp licensproduktionen. Detta nya flygpaln kom att bli North American P-51 Mustang, i mars 1940 beställde Ministry of Aircraft Production 320 plan. Första flygningen gjordes den 26 oktober 1940 och planets togs i tjänst i april 1941. Efter att man under 1942 låtit ingenjörerna på Rolls-Royce modifierade fem stycken Mustang I genom att förse dem med nya motorfästen, en Merlin 61 motor med en tvåstegskompressor med två varvtal och en Rotolpropeller från Spitfire Mk. IX. Så föddes den nya P-51B som kom att bli en massiv succé.

Efterkrigstiden 
Efter kriget så minskades antalet anställda från toppen på 91 000 till 5 000 under 1946. Under koreakriget ökade bolaget igen tack vare North American F-86 Sabre som dominerade flygkriget över Korea. Den följdes upp med F-100 Super Sabre som kom tillverkas i 2 294 exemplar.

Rymdprogrammet 
Då både North American F-107 och XF-108 Rapier lades ner under slutet på 1950-talet så beslutade man sig för att satsa på kontrakt inom det växande rymdprogrammet. Man blev huvudkontraktor för Apollos kommando- och servicemodul och det andra steget på Saturn V raketen. Efter olyckan med Apollo 1 i januari 1967 som delvis skylldes på North American så gick man i mars 1967 upp i Rockwell International.

Flygplan tillverkade av North American 
 North American B-25 Mitchell (bombflygplan)
 North American F-86 Sabre (jaktflygplan)
 North American F-100 Super Sabre (jaktflygplan)
 North American Harvard (skolflygplan)
 North American NA-16 (skolflygplan)
 North American OV-10 Bronco (attackflygplan)
 North American P-51 Mustang (jaktflygplan)
 North American X-15 (raketflygplan)
 North American XB-70 Valkyrie (bombflygplan)

Referenser

Se även
Pangea Ultima

Pangaea  Ultima, även kallad Pangea Proxima, Neopangea och Pangea II, är den superkontinent som förväntas bildas om cirka 250 miljoner år som ett resultat av kontinentaldriften.

Jordens nuvarande kontinenter är fortfarande i uppbrott efter kontinenten Pangea, som existerade för ungefär 200 miljoner år sedan. Nu tror forskare att en liknande kontinent kommer att uppstå om 250 miljoner år.

Alternativa scenarier
Paleogeologen Ronald Blakey har sagt att de kommande 15-100 miljoner åren inom kontinentaldriften är ganska förutsägbara men att ingen superkontinent kommer att bildas innan dess. Senare räknar han dock med oväntade förändringar med plats för mycket spekulation. Förutom Pangea Ultima finns andra föreslagna superkontinenter: Amasien och Novopangaea, som lades fram i oktober 2007 i en artikel i New Scientist.

Källor

Fotnoter

Superkontinenter
Nintendocore

Nintendocore är en musikgenre som är inspirerad av musiken från 8-bitars tv-spel, oftast från Nintendo Entertainment System (NES). Genren karaktiseras av att man har blandat screamo, metalcore, metal, rock, punk eller liknande musik med ljud från 8- eller 16 bitars-konsoler. 

Det var Stockholmsbandet Game Over, som bestod av duon Wire och Kimpa, som lade grunden till genren. De spelade in två stycken album mellan åren 1998 och 2006.

Trots namnet på genren så är det inte uteslutet att använda ljud från andra konsoler än Nintendo, eller att använda en vanlig dator. Man ska inte förväxla genren med nintendogrind, som är hårdare och mer kaotiskt, med synth-influenserad post-hardcore såsom Enter Shikari, eller med band som spelar gitarrbaserade covers av tv-spelslåtar, såsom The Minibosses. 

Ett av de mer kända banden i genren är HORSE the band som gör nintendocore mycket influerad av NES. Dock så är deras texter oftast inte influerade av tv-spel, trots att många tror det. HORSE the band uppträdde på Rockstar Taste of Chaos i Stockholm tillsammans med band som Atreyu, As I Lay Dying, MUCC och Story Of The Year. Det finns även ett svenskt band med namnet Nintendocore som gör om klassiska Nintendolåtar till metal-versioner.

Urval av band 
Dungeon Elite [**]
Fear, and loathing in Las Vegas
HORSE the band
Dammit! I Lost My Cookies!
Sky Eats Airplane
As the world fades
14 year old girls
T-Black Viruz
Game Over
GO! with fourteen o
Amy can flyy
100DeadRabbits
Totally Radd

Externa länkar 
Bandet Game Over 

Datorspelsmusik
Kurt Simons

Kurt Simons, född 1940 i Uppsala. Bosatt och verksam i Stockholm. Anders Beckmans Skola 1957 - 1960.  (idag Beckmans School of Design). Simons blev några år därefter frilansande tecknare med stort konstintresse. Började på 70-talet att regelbundet delta i utställningar. En utställningsaktivitet som fram till idag har blivit över etthundra på gallerier, konsthallar och museer. Bl.a. Galerie Blanche 1991, Kungl. Konstakademien 2011, flera samlingsutställningar, på Galerie Konstruktiv Tendens 1992 - 08. ”Nordisk Kunst-91” i Århus. Blev 2016 inviterad till en internationell utställning i Polen till hundraårs minnet av Malevitchs svarta kvadrat. ”Magia kwadratu”. 

Första separatutställningen var i Ålands Konstmuseum 1977. I juni 2022 ger Åland Post ut ett frimärke där motivet är en målning av Simons från 2010. 

Kurt Simons var 2019 -20 inbjuden till utställningen ”Relationer” i Uppsala Konstmuseum. En utställning som visade en ny generations relation till en tidigare generation. (Elli Hemberg, Bærtling, L-E Falk). Uppsala Konstmuseum införlivade en stor triptyk av Kurt Simons till sina samlingar. 

På utställningen i SP Gallery 2017 började han att mera lekfullt ta ut svängarna. Nu med det transparenta plastmaterialet Polycarbonat. 

Svenska grafiker under 1900-talet
Svenska grafiker under 2000-talet
Män
Födda 1940
Levande personer
Konstnärer från Uppsala
Svenska målare under 1900-talet
Svenska målare under 2000-talet
Svenska skulptörer under 1900-talet
Svenska skulptörer under 2000-talet
Semberija

Semberija (serbiska alfabetet: Семберија) är en geografisk region i nordöstra Bosnien och Hercegovina. Den största staden i regionen är Bijeljina. Semberija är beläget mellan floderna Drina och Sava och berget Majevica.

Republika Srpska
Everything Perfect on the Wrong Day

Everything Perfect on the Wrong Day är Sky Eats Airplanes debutalbum och släpptes i juli 2006. Det är inspelat och producerat enbart av Sky Eats Airplane själva.

Låtlista
"By All Means, Captain" - 1:16
"Patterns" - 1:34
"Honest Hitchhikers Asking for Cash Handouts" - 4:11
"Exit Row" - 1:52
"Giants in the Ocean" - 5:41
"She Is Just a Glitch" - 4:45
"Opposite Viewed in Real Time" - 3:14
"Everything Perfect on the Wrong Day" - 3:35
"The Messenger" - 4:47

Amerikanska debutalbum
Musikalbum 2006