kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Afghansångare

Afghansångare (Phylloscopus subviridis) är en asiatisk fågel i familjen lövsångare inom ordningen tättingar.

Utseende 
Afghansångaren är en liten till medelstor (9-10 cm) olivgrön lövsångare med tydligt ögonbrynsstreck, två vingband och ett mindre tydligt blekgult centralt hjässband. Vingbanden är orangebeige och den är gulaktig i ögonbrynsstrecket samt i anstrykning på undersidan. Den gula övergumpen är relativt liten jämfört med de närmaste släktingarna, medan stjärten har rätt mycket vitt i sig.

Läte 
Sången består av en lång serie fraser, i engelsk litteratur återgivna som "chif-chif-chif... chu-chu-chu-tsi-tsi-tsi-ti-tschurrrrr... chitu-chitu-chit chu chu tsit-tsit-tsit tr-r-r-r-r-r-r". Lätet är ett ljudligt "chwee", "chwey" eller "psee".

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar i nordöstra Afghanistan samt norra och nordvästra Pakistan. Vintertid flyttar den till nordcentrala Pakistan och nordvästra Indien (Punjab österut till västra Uttar Pradesh). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arten placeras vanligen i släktet Phylloscopus, men vissa auktoriteter bryter ut afghansångare med släktingar, bland annat tajgasångare och kungsfågelsångare, till ett eget släkte, Abrornis.

Familjetillhörighet 
Lövsångarna behandlades tidigare som en del av den stora familjen sångare (Sylviidae). Genetiska studier har dock visat att sångarna inte är varandras närmaste släktingar. Istället är de en del av en klad som även omfattar timalior, lärkor, bulbyler, stjärtmesar och svalor. Idag delas därför Sylviidae upp i ett antal familjer, däribland Phylloscopidae. Lövsångarnas närmaste släktingar är familjerna cettisångare (Cettiidae), stjärtmesar (Aegithalidae) samt den nyligen urskilda afrikanska familjen hylior (Hyliidae).

Levnadssätt 
Afghansångaren häckar i bergsbelägen barrskog på mellan 2100 och 2700 meters höjd. Den födosöker ensam eller i par, utanför häckningstid även i artblandade flockar. Födan består huvudsakligen av små insekter och larver. Häckningsbiologin är dåligt känd, men säsongen är maj till juli. Arten är en höjdleds- och kortflyttare som söker sig till lägre nivåer från mitten av september.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Lövsångare
Fåglar i palearktiska regionen
Indonesisk sångare

Indonesisk sångare (Phylloscopus trivirgatus) är en fågel i familjen lövsångare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Indonesisk sångare är en liten (10–11 cm) lövsångare med överlag gulaktig fjäderdräkt, framför allt på undersidan, med kontrasterande huvudteckning och avsaknad av vingband. Sången är en omusikalisk ramsa som i engelsk litteratur återges som "tisiwi-tsuwiri-swit” eller snabbare och ljusare "tsee-chee-chee-weet" och "tser-chee, see-chee-weet", påminnande om en glasögonfågel. Bland lätena hörs ett ”cheecheechee”, ett "tersiwit" och ett grälande varningsläte. 

Filippinsångaren, ofta behandlad som en del av indonesisk sångare, saknar den kontrasterande huvudteckningen men har istället ett tunt vingband. Även lätena skiljer sig.

Utbredning och systematik 
Indonesisk sångare delas här in i fyra underarter med följande utbredning:
 Phylloscopus trivirgatus parvirostris – förekommer på Malackahalvön
 Phylloscopus trivirgatus trivirgatus – förekommer på Sumatra, Java, Bali, Lombok, Sumbawa och nordvästra Borneo
 Phylloscopus trivirgatus kinabaluensis – förekommer i bergen på nordöstra Borneo
 Phylloscopus trivirgatus sarawacensis – förekommer i bergen på västra Borneo (västra Sarawak)

Filippinsångaren (P. nigrorum) behandlades tidigare som en del av indonesisk sångare och vissa, som IUCN, gör det fortfarande.

Släktestillhörighet 
DNA-studier visar att släktet Phylloscopus är parafyletiskt gentemot Seicercus. Dels är ett stort antal Phylloscopus-arter närmare släkt med Seicercus-arterna än med andra Phylloscopus (bland annat indonesisk sångare), dels är inte heller arterna i Seicercus varandras närmaste släktingar. Olika taxonomiska auktoriteter har löst detta på olika sätt. De flesta expanderar numera Phylloscopus till att omfatta hela familjen lövsångare, vilket är den hållning som följs här. Andra flyttar bland andra indonesisk sångare till ett expanderat Seicercus.

Familjetillhörighet 
Lövsångarna behandlades tidigare som en del av den stora familjen sångare (Sylviidae). Genetiska studier har dock visat att sångarna inte är varandras närmaste släktingar. Istället är de en del av en klad som även omfattar timalior, lärkor, bulbyler, stjärtmesar och svalor. Idag delas därför Sylviidae upp i ett antal familjer, däribland Phylloscopidae. Lövsångarnas närmaste släktingar är familjerna cettisångare (Cettiidae), stjärtmesar (Aegithalidae) samt den nyligen urskilda afrikanska familjen hylior (Hyliidae).

Levnadssätt 
Indonesisk sångare hittas i bergsskogar (därav det engelska namnet Mountain Leaf Warbler), över 1200 meters höjd på Malackahalvön men 800 meter i Indonesien (dock 460 meter på Lombok och Sumbawa). Där födosöker den aktivt i trädens högre skikt.
Födan består huvudsakligen av små insekter och larver.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig, men inkluderar filippinsångaren i bedömningen.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lövsångare
Fåglar i orientaliska regionen
Kashmirsångare

Kashmirsångare (Phylloscopus tytleri) är en fåtalig asiatisk bergslevande fågel i familjen lövsångare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Kashmirsångaren är en medelstor (10-12 cm) lövsångare med relativt smal och lång, mörk näbb, kort stjärt och tydligt ögonbrynsstreck. Ovansidan är grönaktig, undersidan vitaktig. Sången är en distinkt, ljus, stigande och fallande serie som återges "pi-tsi-pi-tsu". Locklätet är ett tvåstavigt "y-it".

Utbredning 
Kashmirsångaren häckar i nordöstra Afghanistan (Nuristan) samt i västra Himalaya i norra Pakistan och Kashmir. Vintertid flyttar den till sydvästra Indien, i Västra Ghats söderut till Kerala och västra Tamil Nadu. Under sträcket passerar den i små antal genom Nepal.

Systematik 
Kashmirsångaren tillhör en grupp med asiatiska Phylloscopus-sångare där även brunsångare, stensångare och alpsångare ingår. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Familjetillhörighet 
Lövsångarna behandlades tidigare som en del av den stora familjen sångare (Sylviidae). Genetiska studier har dock visat att sångarna inte är varandras närmaste släktingar. Istället är de en del av en klad som även omfattar timalior, lärkor, bulbyler, stjärtmesar och svalor. Idag delas därför Sylviidae upp i ett antal familjer, däribland Phylloscopidae. Lövsångarnas närmaste släktingar är familjerna cettisångare (Cettiidae), stjärtmesar (Aegithalidae) samt den nyligen urskilda afrikanska familjen hylior (Hyliidae).

Levnadssätt 
Kashmirsångaren häckar i både barrskog, framför allt med himalajatall, och subalpina buskmarker med Salix och björk, från 2400 till 2600 meters höjd. Vintertid ses den i sholaskog i Västra Ghats, på Deccan över 900 meters höjd.Den häckar mellan april och juli. Det klotformade boet av näver, lav, djurhår, fjädrar och torrt gräs placeras bland trädrötter på marken eller i ett träd upp till 12 meter ovan mark. Födan består mestadels av insekter och deras larver. Den ses ensam eller i par, vintertid även i smågrupper, ofta artblandade.

Status och hot 
Kashmirsångaren har ett stort utbredningsområde och internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som livskraftig. Beståndsutvecklingen är dock oklar. Världspopulationen har inte uppskattats, men den beskrivs som fåtalig eller lokalt vanlig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Robert Christopher Tytler (1818-1872), överste i British Army i Indien 1835-1864, men även naturforskare, samlare av specimen och faktiskt pionjärfotograf.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lövsångare
Fåglar i orientaliska regionen
Glasögonbambusångare

Glasögonbambusångare (Phylloscopus intermedius) är en fågel i familjen lövsångare inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Glasögonbambusångaren är en liten (11-12 cm) lövsångare med vit ögonring. På huvudet syns grå hjässa och grått ögonbrynsstreck samt ett tydligt längsgående svart hjässband. Nedre delen av örontäckarna är karakteristiskt gröna och tygeln samt hakan är båda gula. Sången består av korta (1-1,9 sekunder långa) strofer med varierade klara visslingar.

Utbredning och systematik 
Glasögonbambusångare delas in i två underarter:
 Phylloscopus intermedius zosterops (syn. affinis, inklusive ocularis) – Nepal, nordöstra Indien, norra Myanmar, sydvästra Kina, norra Laos och Sydvietnam
 Phylloscopus intermedius intermedius – bergstrakter i sydöstra Kina (nordvästra Fujian), flyttar vintertid till sydvästra Kina och Indokina

Släktestillhörighet 
Bambusångarna placeras traditionellt i släktet Seicercus. DNA-studier visar dock att arterna i Seicercus inte är varandras närmaste släktingar, där vissa arter istället står närmare arter i Phylloscopus. Olika auktoriteter hanterar detta på olika vis. De flesta expanderar numera Phylloscopus till att omfatta hela familjen lövsångare, vilket är den hållning som följs här. Andra flyttar ett antal Phylloscopus-arter till ett expanderat Seicercus.

När glasögonbambusångaren flyttas till Phylloscopus skapas en namnkonflikt med alpsångaren (Phylloscopus affinis). Den har därför tilldelats ett nytt vetenskapligt artnamn, intermedius.

Familjetillhörighet 
Lövsångarna behandlades tidigare som en del av den stora familjen sångare (Sylviidae). Genetiska studier har dock visat att sångarna inte är varandras närmaste släktingar. Istället är de en del av en klad som även omfattar timalior, lärkor, bulbyler, stjärtmesar och svalor. Idag delas därför Sylviidae upp i ett antal familjer, däribland Phylloscopidae. Lövsångarnas närmaste släktingar är familjerna cettisångare (Cettiidae), stjärtmesar (Aegithalidae) samt den nyligen urskilda afrikanska familjen hylior (Hyliidae).

Levnadssätt 
Glasögonbambusångaren är lokalt vanlig i tät städsegrön skog eller tallskog i bergstrakter upp till 2400 meters höjd. Vintertid ses den på lägre nivåer i blandskog och bambu. Födan består av insekter som den fångar i undervegetationen, ofta genom små utfall. Häckningsbiologin är relativt dåligt känd. Fågeln häckar mellan april och juni i Himalaya och i Kina ses sjungande hanar mestadels mellan mitten av april och början av juni.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Lövsångare
Fåglar i orientaliska regionen
Sundasångare

Sundasångare (Phylloscopus grammiceps) är en fågel i familjen lövsångare inom ordningen tättingar. Den förekommer i Indonesien på öarna Sumatra, Java och Bali.

Utseende och läten 
Sundasångaren är en ovanligt färgglad lövsångare med orangefärgat huvud, vit ögonring, gröna vingar med vita vingband och grå rygg. Den liknar gulbröstad sångare, men undersidan är vit istället för gul. Sången består av en serie genomträngande ljusa visslingar. Bland lätena hörs torra ”tchit” och ett torrt nedåtböjd skallrande ljud.

Utbredning och systematik 
Sundasångaren förekommer i Indonesien. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Phylloscopus g. sumatrensis – förekommer i bergen på Sumatra
 Phylloscopus g. grammiceps – förekommer i bergen på Java och Bali

Sedan 2016 urskiljer Birdlife International och naturvårdsunionen IUCN sumatrensis som den egna arten "sumatrasångare".

Släktestillhörighet 
Sundasångaren sångare placeras traditionellt i släktet Seicercus. DNA-studier visar dock att arterna i släktet inte är varandras närmaste släktingar, där vissa arter istället står närmare arter i Phylloscopus. Olika auktoriteter hanterar detta på olika vis. De flesta expanderar numera Phylloscopus till att omfatta hela familjen lövsångare, vilket är den hållning som följs här. Andra flyttar ett antal Phylloscopus-arter till ett expanderat Seicercus.

Levnadssätt 
Sundasångaren hittas i bergsskogar. Där rör den sig aktivt i trädens nedre skikt, ofta i artblandande kringvandrande flockar.

Status 
IUCN bedömer hotstatus för båda underarterna, eller arterna, var för sig, båda som livskraftiga.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lövsångare
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Indonesien
Gulbröstad sångare

Gulbröstad sångare (Phylloscopus montis) är en sydostasiatisk fågel i familjen lövsångare inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Gulbröstad sångare är en liten (9,5–10 cm) och mycket aktiv sångare. Den liknar kastanjekronad sångare (S. castaniceps) men har rostrött även på huvudsidorna, grönaktig mantel och framför allt helgul undersida. Även sången är lik kastanjekronad sångare, mycket ljus, tunn och metallisk.

Utbredning och systematik 
Gulbröstad sångare förekommer i bergstrakter i Sydostasien och delas in i sex underarter med följande utbredning:
 Phylloscopus montis davisoni – södra Malackahalvön
 Phylloscopus montis barisanus – Sumatra
 Phylloscopus montis montis – Borneo (Kinabalu till Poi Range)
 Phylloscopus montis xanthopygius – Palawan (sydvästra Filippinerna)
 Phylloscopus montis floris – Flores (västra Små Sundaöarna)
 Phylloscopus montis paulinae – Timor (östra Små Sundaöarna)

Vissa behandlar denna och sundasångare (P. grammiceps) som en och samma art.

Släktestillhörighet 
Gulbröstad sångare placeras traditionellt i släktet Seicercus. DNA-studier visar dock att arterna i släktet inte är varandras närmaste släktingar, där vissa arter istället står närmare arter i Phylloscopus. Olika auktoriteter hanterar detta på olika vis. De flesta expanderar numera Phylloscopus till att omfatta hela familjen lövsångare, vilket är den hållning som följs här. Andra flyttar ett antal Phylloscopus-arter till ett expanderat Seicercus.

Familjetillhörighet 
Lövsångarna behandlades tidigare som en del av den stora familjen sångare (Sylviidae). Genetiska studier har dock visat att sångarna inte är varandras närmaste släktingar. Istället är de en del av en klad som även omfattar timalior, lärkor, bulbyler, stjärtmesar och svalor. Idag delas därför Sylviidae upp i ett antal familjer, däribland Phylloscopidae. Lövsångarnas närmaste släktingar är familjerna cettisångare (Cettiidae), stjärtmesar (Aegithalidae) samt den nyligen urskilda afrikanska familjen hylior (Hyliidae).

Levnadssätt 
Gulbröstad sångare återfinns i subtropiska och fuktiga bergsskogar på mellan 1160 och 2185 meters höjd, med ordentlig undervegetation och bambustånd. Den födosöker mycket aktivt efter insekter och andra ryggradslösa djur, ofta i artblandade flockar, Fågeln häckar mellan januari och juli och bygger ett kupolformat bo placerat i ett hål i en jordbank, vari den lägger två ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ovanlig till lokalt vanlig i Malaysia, vanlig på Sumatra och Borneo samt ovanlig i Filippinerna.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Lövsångare
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Gråkindad bambusångare

Gråkindad bambusångare (Phylloscopus poliogenys) är en asiatisk fågel i familjen lövsångare inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Gråkindad bambusångare är en 10-11 cm lång fågel. Den har vit ögonring, grått huvud och ett svagt markerat ögonbrynsstreck. Ovansidan är olivgrön, undersidan gul. Jämfört med liknande glasögonbambusångaren är den grå på örontäckare och tygel, medan hakan är vit. Glasögonbambusångaren har istället gröna örontäckare samt gul tygel och haka. Sången består av korta strofer med varierade visslande toner.

Utbredning och systematik 
Arten förekommer i bergsskogar från norra Indien till sydvästra Kina, Myanmar och Indokina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Fågeln är nära släkt med glasögonbambusångaren (P. intermedius). Studie av mitokondrie-DNA visar att populationen i Himalaya kan utgöra en annan art än den i Yunnan i Kina respektive södra Vietnam, de senare två också väl differentierade genetiskt.

Släktestillhörighet 
Bambusångarna placeras traditionellt i släktet Seicercus. DNA-studier visar dock att arterna i Seicercus inte är varandras närmaste släktingar, där vissa arter istället står närmare arter i Phylloscopus. Olika auktoriteter hanterar detta på olika vis. De flesta expanderar numera Phylloscopus till att omfatta hela familjen lövsångare, vilket är den hållning som följs här. Andra flyttar ett antal Phylloscopus-arter till ett expanderat Seicercus.

Familjetillhörighet 
Lövsångarna behandlades tidigare som en del av den stora familjen sångare (Sylviidae). Genetiska studier har dock visat att sångarna inte är varandras närmaste släktingar. Istället är de en del av en klad som även omfattar timalior, lärkor, bulbyler, stjärtmesar och svalor. Idag delas därför Sylviidae upp i ett antal familjer, däribland Phylloscopidae. Lövsångarnas närmaste släktingar är familjerna cettisångare (Cettiidae), stjärtmesar (Aegithalidae) samt den nyligen urskilda afrikanska familjen hylior (Hyliidae).

Levnadssätt 
Gråkindad bambusångare häckar i frodig undervegetation i övre delen av den varma tempererade lövskogszonen. Den födosöker nära marken efter insekter. Fågeln häckar mellan april och juni i Himalaya och åtminstone i april och maj i Vietnam. Arten är stannfågel, men flyttar till lägre regioner vintertid.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lövsångare
Fåglar i orientaliska regionen
Gulskallig kråktrast

Gulskallig kråktrast (Picathartes gymnocephalus) är en fågel i familjen kråktrastar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Gulskallig kråktrast är en medelstor fågel med lång hals och lång stjärt. Den är gråsvart på ovansidan och vit på undersidan. Dess ovanligt långa mörkbruna stjärt används till att balansera med och den har muskulösa lår. Huvudet är nästan fjäderlöst och den nakna huden är skarpt gul förutom två stora mörka runda fläckar strax bakom ögonen. Fågeln är normalt tyst, men vissa läten har observerats.

Utbredning och biotop 
Fågeln förekommer lokalt i Guinea, Liberia, Sierra Leone, Elfenbenskusten och Ghana. Främst påträffas den i steniga skogbeklädda områden på hög höjd i Västafrika, från Guinea till Ghana. Utbredningsområdet är fragmenterat och populationerna är ofta isolerade från varandra. Den föredrar att leva nära vattendrag och platåberg, så kallade kopje.

Systematik 
Arten delas inte upp i några underarter men vissa auktoriteter behandlar de båda arterna inom familjen kråktrastar som en superart.

Ekologi 
Gulskallig kråktrast lever främst av insekter, men föräldrar matar även sina ungar med små grodor. En födostrategi är att följa svärmar av vandringsmyror av släktet Dorylus och äta insekter som myrorna skrämmer upp. Kråktrastar förflyttar sig huvudsakligen genom att hoppa och genomföra mycket korta flygsträckor i den lägre delen av vegetationen. Den flyger mycket sällan längre sträckor. 

Gullskallig kråktrast är monogam och de häckar antingen för sig själva eller i närheten av andra par, ibland i kolonier med så många som åtta bon. Redet placeras på en bergsyta, ofta i en grotta. Det byggs av lera och formas som en djup skål. Honan lägger två ägg per kull, två gånger per år. Trots att fåglarna häckar i kolonier är det vanligt att ungarna dödas av adulta artfränder som häckar i närheten. Ungarna kan ta hand om sig själv efter ungefär en månad och arten kan leva länge.

Gulskallig kråktrast och människan

Status och hot 
Gulskallig kråktrast kategoriseras som sårbar av IUCN och dess minskande och fragmenterade populationer är hotade av habitatförstöring. Det görs ansträngningar för att skydda arten i delar av dess utbredningsområde, genom att skydda dess habitat, utbilda människor som lever i dess närhet och stifta nya lagar.

Inom kulturen 
En del av ursprungsbefolkningen i Sierra Leone ansåg att gulskallig kråktrast skyddar de områden där deras förfäders andar bor. Den är bland fågelskådare en av Afrikas mest eftertraktade fåglar och har blivit en symbol för ekoturism i dess utbredningsområde.

Namn 
Fågeln kallades tidigare på svenska vithakad kråktrast.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kråktrastar
Fåglar i etiopiska regionen
Rödskallig kråktrast

Rödskallig kråktrast (Picathartes oreas) är en afrikansk tätting som tillsammans med gulskallig kråktrast utgör familjen kråktrastar.

Kännetecken

Utseende 
Rödskallig kråktrast är en stor fågel med ett huvud färgat i karminrött, svart och lila. Ovansidan är mörkt blågrå med silkesgrå strupe och bröst samt gult på buken.

Läten 
Kråktrastar är tystlåtna fåglar. Varningslätet är ett mjukt och utdraget visslande.

Utbredning och systematik 
Rödskallig kråktrast är en stannfågel som förekommer i tropisk regnskog från sydöstra Nigeria till södra Kamerun och nordöstra Gabon samt på ön Bioko i Guineabukten. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Rödskallig kråktrast bebor ursprunglig regnskog, men kan tolerera skog påverkad av människan i större utsträckning än man tidigare trott. Den livnär sig huvudsakligen av ryggradslösa djur som myror, daggmaskar, iglar, sniglar, skalbaggar, gräshoppor och vivlar, men även ryggradsdjur som grodor och ödlor.

Fågeln häckar i grottor och på exponerade klippor där ett överhäng finns för att skydda boet mot regn och ofta ovanför en flod för att skydda sig mot rovdjur. Häckning har också observerats under betongbroar i Lopé National Park, Gabon. Där det råder brist på boplatser häckar den i kolonier. I boet som utgörs av torkad lera med torrt gräs och löv lägger den vanligtvis två ägg som ruvas i 21-24 dagar och cirka 24 dagar efter kläckning är ungarna flygga.

Status 
Även om rödskallig kråktrast har ett stort utbredningsområde är populationen med under 10 000 vuxna individer relativt liten och dessutom fragmenterad. Den tros också minska i antal på grund av habitatförstörelse. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kråktrastar
Fåglar i etiopiska regionen