kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Akunuv

Akunuv (Ketupa leucosticta) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Akunuven är en rätt liten uv. Den har tydligt ljus buk med stora mörka fläckar, brungrått i ansikte och på ryggen, gula ögon och tvärbandad stjärt. Bland lätena hörs mjuka stön, en kort stigande eller fallande vissling och korta drillar. Lätena kan likna andra uvar i utbredningsområdet, men den ljusa undersidan med tydliga fläckar är unik.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från Sierra Leone och Liberia till Kamerun, Kongo-Kinshasa och nordvästra Angola. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Bubo, men flera genetiska studier visar arterna i släktet inte står varandra närmast. Akunuven med släktingar förs därför allt oftare, som här, till fiskuvarna i släktet Ketupa.

Levnadssätt 
Akunuven hittas i låglänta skogar. Där lever den av insekter som den fångar genom utfall från en sittplats nära en glänta i skogen.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i etiopiska regionen
Nepaluv

Nepaluv (Ketupa nipalensis) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läten 
Nepaluven är en stor (51–63 cm) och kraftfull uggla. Karakteristiskt är de långa, utåtriktade örontofsarna bestående av fjädrar med olika längd. Ovansidan är mörkbrun med beigefärgade tvärband. På undersidan syns tydliga sparrformade teckningar. Lätet är ett djupt vittljudande "hoo hoo". Även sorgsamma skrin hörs.

Utbredning och systematik 
Nepaluv delas in i två underarter med följande utbredning:
 Bubo nipalensis nipalensis – förekommer från Himalaya till Indien, i sydvästra Kina (Yunnan), i Myanmar och Vietnam
 Bubo nipalensis blighi – förekommer på Sri Lanka

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Bubo, men flera genetiska studier visar arterna i släktet inte står varandra närmast. Nepaluven med släktingar förs därför allt oftare, som här, till fiskuvarna i släktet Ketupa.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Filippinuv

Filippinuv (Ketupa philippensis) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Filippinuven är en rätt stor (40 ) uggla med små örontofsar och gula öron. Ansiktet är rostbeige, ovansidan och hjässan något gular med tydliga mörkbruna spolstreck. Vingarna är mörkbruna, stjärten lika så, med beigefärgad tvärbandning. Undersidan är vitaktig med kraftig mörk längssträckning, framför allt på bröstet med roströd anstrykning. Den sydligare underarten (mindandensis, se utbredning nedan) är generellt mörkare i fjäderdräkten. Bland lätena hörs långa borttynande serier med "bububububub" samt gälla skrin.

Utbredning och underarter 
Filippinuv delas in i två underarter ned följande utbredning:
 Ketupa philippensis philippensis – förekommer i norra Filippinerna (Luzon och Catanduanes)
 Ketupa philippensis mindanensis – förekommer i södra Filippinerna (Mindanao, Samar, Leyte och Bohol)

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Bubo, men flera genetiska studier visar arterna i släktet inte står varandra närmast. Filippinuven med släktingar förs därför allt oftare, som här, till fiskuvarna i släktet Ketupa.

Status och hot 
Filippinuven har en liten världspopulation bestående av uppskattningsvis endast 2 500–10 000 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust och möjligen även jakt. Den är därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter, kategoriserad som sårbar (VU).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Filippinerna
Småuv

Småuv (Ketupa poensis) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Småuven är en medelstor rostbrun uggla med långa örontofsar. Noterbart är mörka ögon, rostfärgat ansikte och rent tvärbandad undersida. Arten liknar akunuven, men har mörka istället för gula ögon samt är mer roströd och prydligare tecknad undertill. Den är även lik fläckuven, men är mycket varmare färgad och har mörkare ögon. Vanligaste lätet är en utdragen och spöklik vissling som först stiger, sedan faller och på slutet avtar. Även en låg, snabb och pulserande serie med hoanden kan höras.

Utbredning och systematik 
Småuven delas numera vanligen in i två underarter med följande utbredning:
 Ketupa poensis poensis – förekommer från Sierra Leone till Uganda, centrala Demokratiska republiken Kongo och norra Angola
 Ketupa poensis vosseleri – förekommer i nordöstra Tanzania

Underarten vosseleri kategoriserades tidigare som en egen art, usambarauv, men denna betraktas vanligen numera som en del av småuven.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Bubo, men flera genetiska studier visar arterna i släktet inte står varandra närmast. Småuven med släktingar förs därför allt oftare, som här, till fiskuvarna i släktet Ketupa.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i etiopiska regionen
Hökuv

Hökuv (Ketupa shelleyi) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende 
Hökuven är en stor (53–61 cm), mörk och kraftigt tvärbandad uv med bruna örontofsar. Ansiktsskivan är gräddfärgad till gulbrun med sotfärgade band och kantad i svart. Huvudet är sotbrunt med några få vita fjädrar i nacken. Ovansidan är mörkbrun med mörkt beigefärgade band. Bröstet och buken är båda gräddfärgade med tydliga breda sotfärgade tvärband. Tarserna är befjädrade, ögonen mörkbruna, vaxhuden blågrön och näbben ljust gräddvit med blåaktig anstrykning vid näbbroten.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från Sierra Leone och Liberia till Kamerun, nordöstra Kongo-Kinshasa och Gabon. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Bubo, men flera genetiska studier visar arterna i släktet inte står varandra närmast. Hökuven med släktingar förs därför allt oftare, som här, till fiskuvarna i släktet Ketupa.

Status och hot 
Hökuven har en liten världspopulation bestående av uppskattningsvis endast 1 500–7 000 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust. Fågeln är därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter, kategoriserad som sårbar (VU).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar George Ernest Shelley (1840-1910), kapten i British Army samt geolog, ornitolog och samlare verksam i bland annat Sydafrika, Egypten och Sudan.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i etiopiska regionen
Malajuv

Malajuv (Ketupa sumatrana) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Utseende och läte 
Malajuven är en rätt liten (40–46 cm) uv med långa, utåtriktade örontofsar och korpsvarta ögon. Undersidan är fint tvärbandad, vingarna mörkt gråbruna och näbben stor och gul. Ungfåglar är mjölkvita med svaga grå tvärband över hela kroppen och mjukare, kortare "horn". Lätet är ett djupt "whooa-who, whooa-who" som avslutas med ett mörkt klagande, varje ton nedåtböjd och dubbla toner åtskilda med cirka två sekunder. Även olika sorters skriande, kacklande och "strypta" ljud kan höras.

Utbredning och systematik 
Malajuven förekommer i Sydostasien. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Ketupa sumatrana sumatrana – förekommer i södra Myanmar, Thailand, Malackahalvön, Sumatra och på Bangka
 Ketupa sumatrana strepitans – förekommer på Borneo, Java och på Bali

Vissa urskiljer populationen på Borneo som den egna underarten tenuifasciatus.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Bubo, men flera genetiska studier visar arterna i släktet inte står varandra närmast. Malajuven med släktingar förs därför allt oftare, som här, till fiskuvarna i släktet Ketupa.

Levnadssätt 
Arten hittas i vida skogar och stora parker från havsnivå upp till lägre bergstrakter. Födan består av stora insekter och små däggdjur, särskilt gnagare, ormar och småfåglar, men tar möjligen även större byten.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som nära hotad (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Yungassparvuggla

Yungassparvuggla (Glaucidium bolivianum) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på Andernas östra sluttningar från norra Peru (söder och öster om Marañóndalen) söderut genom Bolivia till nordvästra Argentina (i syd till Tucumán). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

Ugglor
Fåglar i neotropiska regionen
Janusuggla

Janusuggla (Taenioptynx brodiei) är en vida spridd asiatisk fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende 
Janusugglan är en väldigt liten (17 centimeter) och kraftigt bandad uggla. Hättan har små vita prickar, flankerna är streckade och på manteln syns den typiska teckningen som ger den "ögon i nacken". Strupen är vit och genomskärs av ett kastanjefärgat halsband, därav det engelska namnet Collared Owlet. Den trivs i subtropisk och tempererad skog.

Utbredning och systematik 
Janusugglan delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Taenioptynx brodiei brodiei – förekommer i Pakistan och vidare längs foten av Himalaya till södra Kina, Sydostasien, Tibet, norra Indokina och Malackahalvön
 Taenioptynx brodiei pardalotus – förekommer på Taiwan

Sundaugglan (T. sylvaticus) behandlas ofta som underart, men studier visar på tydliga skillnader, framför allt i läten.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Glaucidium. Genetiska studier visar dock förvånande nog att den endast är avlägset släkt och står närmare arter som nordamerikanska kaktusugglan (Micrathene whitneyi) och sydamerikanska borstugglan (Xenoglaux loweryi). Författarna till studien rekommenderar att denna art (tillsammans med närbesläktade fågeln med nuvarande namnet sundauggla, när denna erkänns som egen art) förs till egna släktet Taenioptynx. Tongivande International Ornithological Congress följer sedan januari 2021 dessa rekommendationer, och denna linje följs här. BirdLife Sverige har även justerat dess trivialnamn, från tidigare orientsparvuggla.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig eller ganska vanlig i stora delar av utbredningsområdet.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Benjamin Collins Brodie (1783-1862), Viktoria I av Storbritanniens läkare och ordöfrande för Royal College of Surgeons 1844. På svenska har den även kallats kragsparvuggla och orientsparvuggla. Efter genetiska studier som visar att arten inte är nära släkt med sparvugglorna har BirdLife Sveriges taxonomikommitté justerat namnet till janusuggla, syftande på Janus, en mångfacetterad gud i romersk mytologi (med anledning av artens "ögon" i nacken).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Akaciasparvuggla

Akaciasparvuggla (Glaucidium capense) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning och systematik 
Akaciasparvugglan delas här in i fem underarter:
 Glaucidium capense etchecopari – förekommer i Liberia och Elfenbenskusten
 Glaucidium capense castaneum – förekommer i nordöstra Demokratiska republiken Kongo och sydvästra Uganda
 Glaucidium capense schefferi – förekommer i sydligaste Somalia, östra Kenya och nordöstra Tanzania
 Glaucidium capense ngamiense – förekommer från sydöstra Demokratiska republiken Kongo och västra Tanzania till Angola, Botswana och Moçambique 
 Glaucidium capense capense – förekommer från södra Moçambique till Sydafrika

Internationella naturvårdsunionen IUCN urskiljer castaneum inklusive etchecopari som en egen art, "kastanjesparvuggla". Å andra sidan behandlas albertinesparvuggla (Glaucidium albertinum) av vissa som en underart till akaciasparvuggla.

 Status 
IUCN bedömer hotstatus för etchecopari tillsammans med castaneum'' för sig, skilt från övriga underarter, båda grupper som livskraftiga.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Egentliga ugglor
Fåglar i etiopiska regionen
Ceylonsparvuggla

Ceylonsparvuggla (Glaucidium castanotum) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar. Fågeln förekommer enbart i Sri Lanka.

Utseende och läte  
Ceylonsparvugglan är en liten (17–19 cm) och kraftigt bandad uggla. Den känns lätt igen på mörkgrått bröst med tunna vita tvärband och  kastanjebrun ovansida med rostbruna tvärband. Buk och flanker är streckade. Lätet beskrivs i engelsk litteratur som ett långsamt "kraw... kraw...".

Utbredning och systematik 
Ceylonsparvuggla förekommer endast i skogar i Sri Lankas våtzon. Den har tidigare behandlats som underart till indisk sparvuggla (G. radiatum) eller göksparvuggla (G. cuculoides). Den förra förekommer även i Sri Lanka, men de båda arterna påträffas i olika miljöer. Vissa placerar arten med släktingar i släktet Taenioglaux efter genetiska studier som visar att de är avlägset släkt med sparvugglan, typarten för Glaucidium, faktiskt mer så än hökugglan (Surnia ulula).

Levnadssätt 
Denna uggla lever i fuktiga skogar i låglandet och i kulliga områden. Ibland når den 1950 meter över havet. Ceylonsparvugglan besöker ibland buskskogar och odlade områden. Oftast söker den skydd i trädkronorna. Arten jagar främst insekter. Ibland äter den ödlor, småfåglar eller mindre däggdjur. Mellan mars och maj lägger honor sina ägg.

Status och hot 
Beståndet hotas av skogsavverkningar. Träden används för vedeldning eller skogen omvandlas till jordbruksmark samt samhällen. Enligt en uppskattning från 2016 ingår 10000 till 20000 adulta exemplar i beståndet. IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn var tidigare castanonotum, men studier har visat att denna stavning är felaktig.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Sri Lanka
Javasparvuggla

Javasparvuggla (Glaucidium castanopterum) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Javasparvugglan är en liten knubbig uggla med sett stort runt huvud. Notera fint bandat huvud, bjärt kastanjebrunt på rygg och vingar samt vit undersida med långa bruna längsgående strimmor. Lätet består av en serie barbettliknande drillande skall som accelererar för att plötsligt avslutas.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på Java och Bali. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Arten bebor skogar och skogsbryn från lågland till lägre bergstrakter. Olikt janusugglan är denna art huvudsakligen nattlevande.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Java
Costaricasparvuggla

Costaricasparvuggla (Glaucidium costaricanum) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergstrakter från centrala Costa Rica till västra Panama. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar

Ugglor
Fåglar i neotropiska regionen
Göksparvuggla

Göksparvuggla (Glaucidium cuculoides) är en sydasiatisk fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte  
Göksparvugglan är en liten uggla, endast 23 centimeter lång, men större än de flesta sparvugglearterna. Den är kraftigt bandad i brungult ovan och under, och streckad på flankerna. Sången är ett bubblande visslande läte.

Utbredning och systematik 
Göksparvuggla delas in i åtta underarter med följande utbredning:
 Glaucidium cuculoides cuculoides – Himalaya (nordöstra Pakistan och Kashmir till västra Sikkim)
 G. c. austerum – östra Sikkim till Bhutan, nordöstra Assam och nordvästra Myanmar
 G. c. rufescens – nordöstra Indien, Bangladesh och norra Myanmar
 G. c. bruegeli – södra Myanmar och södra Thailand
 G. c. delacouri – norra Indokina
 G. c. deignani – sydöstra Thailand och södra Indokina
 G. c. whitelyi – Sichuan, Yunnan och sydöstra Kina söder om Yangtze till nordöstra Vietnam
 G. c. persimile – Hainan (södra Kina)

Släktestillhörighet 
DNA-studier indikerar att sparvuggla står närmare hökugglan (Surnia ulula) än göksparvugglan. Eftersom sparvugglan är typart i släktet Glaucidium innebär det att hökugglan antingen kommer införlivas i Glaucidium eller att göksparvugglan och ytterligare några sparvugglearter lyfts ut till ett eget släkte. Inga större taxonomiska auktoriteter har dock ännu följt dessa nya forskningsresultat.

Ekologi 
Arten trivs i öppen skog, ibland även i trädgårdar och odlade områden nära människan. Den äter lite av varje, huvudsakligen insekter som skalbaggar, cikador och gräshoppor, men också grodor, ödlor, gnagare och småfäglar. Den är mestadels daglevande.

Göksparvugglan lägger ägg från april-maj, in i juni i Nepal. Flygga ungar hittade i början av juli. Den häckar i ofodrade bon i trädhål och har rapporterats döda barbetter och hackspettar för att få tillgång till dem. Arten lägger fyra ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats, men den beskrivs som vanlig i stora delar av sitt utbredningsområde.

Bilder

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Mexikansk sparvuggla

Mexikansk sparvuggla (Glaucidium gnoma) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar. Den förekommer från sydvästligaste USA till centrala Mexiko. Dess artstatus är omtvistad.

Utseende och läte 
Mexikansk sparvuggla är en liten (16–18 cm) och kompakt uggla med ett stort och runt huvud utan örontofsar, korta och rundade vingar samt relativt lång stjärt. Fjäderdräkten är brun med vita fläckar på ryggen och längsstreckad undersida. Den har vidare korta vita ögonbryn och små vita prickar på hjässan, till skillnad från rostsparvugglans som är streckad. På baksidan av huvudet syns två ögonlika mörka fläckar. Näbben är gul, liksom ögonen. Sången består av en serie ljusa och ihåliga dubblerade visslingar. Hanar och honor kan ibland sjunga samtidigt i duett. Rostsparvugglan har en liknande sång, men är snabbare med hårdare toner. Lätet är en snabb, ljus och kort drill som ofta föregår sången. 

Arten är mycket lik trollsparvuggla och dessa behandlas ofta som en och samma art (se Systematik nedan). Jämfört med trollsparvuggla tenderar mexikansk sparvuggla att vara mer rostfärgad, med kortare vingar och stjärt. Även sången skiljer sig, där trollsparvugglans visslingar inte är dubblerade.

Utbredning och systematik 
Mexikansk sparvuggla förekommer från sydvästra Arizona i USA till centrala Mexiko. Systematiken kring arten är dock omtvistad. Den bildar en grupp tillsammans med trollsparvuggla (G. californicum), guatemalasparvuggla (G. cobanense) och californiasparvuggla (G. hoskinsii) som antingen, som här, behandlas som olika arter, eller som en och samma under det vetenskapliga artnamnet gnoma som har prioritet.

Levnadssätt 
Mexikansk sparvuggla hittas i bergstrakter i skogar med tall och ek, liksom i mer buskartade skogar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser 
 Northern Pygmy-Owl Faktablad om troll- och mexikansk sparvuggla på allaboutbirds.org
 Holt, D. W. and J. L. Petersen (2020). Northern Pygmy-Owl (Glaucidium gnoma), version 1.0. In Birds of the World (A. F. Poole and F. B. Gill, Editors). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA. https://doi.org/10.2173/bow.nopowl.01

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen