kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bamse (film)

Artikeln handlar om filmen från 1968. För den animerade filmen från 2014, se Bamse och tjuvstaden.

Bamse är en svensk film från 1968 regisserad av Arne Mattsson.

Titeln syftar på en nallebjörn som hittas i den bil i vilken affärsmannen Christer Berg omkommit i en trafikolycka. Bergs son, Christer Berg junior (Björn Thambert) spårar upp nallens ägare, hans fars älskarinna Barbro (Grynet Molvig) och de båda inleder en relation.

Om filmen
Filmen var Mattssons femtionde film och den första film på 17 år i vilken Ulla Jacobsson och Folke Sundquist båda medverkade, efter Hon dansade en sommar. Kritikerna var övervägande kritiska mot filmen men positiva till Grynet Molvigs insats.

Rollista
Grynet Molvig - Barbro Persson
Björn Thambert - Christer Berg junior
Ulla Jacobsson - Vera Berg
Folke Sundquist - Direktör Christer Berg
Gio Petré - Apoteksbiträdet, Barbros väninna
Pia Rydwall - Greta
Henning Sjöström - Advokaten
Poul Hagen - portiern, och kusken, på hotellet i Danmark

Referenser

Externa länkar

Svenska dramafilmer
Svenska filmer 1968
Filmer i regi av Arne Mattsson
Svenska 1960-talsfilmer
Svenskspråkiga filmer
Birmingham six

Birmingham Six syftar på de sex irländska män som 1975 dömdes till livstids fängelse, anklagade för att för IRAs räkning den 21 november 1974 kl 20.25 resp. 20.27 ha sprängt de två bomber som fullständigt ödelade pubarna Mulberry Bush och The Tavern i centrala Birmingham.
Sammanlagt omkom 21 personer och ytterligare 162 personer skadades. (En tredje bomb hittades också utan att ha exploderat). Detta var IRA:s tveklöst värsta attentat i Storbritannien. 
Polisen ansåg uppenbarligen att det var av yttersta vikt att snabbt gripa och döma attentatsmännen.
Man fick tidigt upp ett eventuellt spår. Fem katolska Belfastfödda män, sedan 60-talet boende i Birmingham, som skulle åka till begravningen av James McDade, en man som råkat spränga sig själv i luften misstänkt för att utföra ett sprängdåd i Coventry, men som nu skulle begravas i Belfast. Dessa fem vinkades av på Birminghams New Street Station av en sjätte man tidigt på kvällen. På väg mot färjeläget stoppades tåget vid Heysham av beväpnad brittisk polis. (Brittisk polis är normalt inte beväpnad med skjutvapen). Polisen visste ingenting säkert, men just de fem männen ville inte förklara varför de var på väg till Belfast (vilket senare hölls dem emot under rättegången), de greps därför. Den sjätte mannen greps efterföljande kväll.

De anklagade ("the Birmingham Six") 
Hugh Callaghan (den som vinkade av de övriga) 
Patrick Joseph Hill 
Gerard Hunter 
Richard McIlkenny 
William Power 
John Walker

Rättegång 
Rättegången inleddes den 9 juni 1975 och den 15 augusti förklarade juryn de åtalade skyldiga, och de dömdes alla till livstids fängelse.

Men polisen hade inte skött bevisföringen korrekt, och de anklagade hävdade hela tiden att Birminghams kriminalpolis fifflat med bevisen. Detta blev inledningen till en 16 år lång följetong i brittiska, irländska och internationella media och i det brittiska domstolssystemet, som slutade med att gruppens tredje överklagan blev en framgång för dem. Den 14 mars 1991 ansågs domen mot dem "unsafe" av Court of Appeal, den brittiska appellationsdomstolen, och samtliga sex släpptes omedelbart fria efter 16½ år i fängelse och häkte. 2001 beviljades de skadestånd på mellan 840 000
och 1 200 000 brittiska pund sterling (£). Efter att domen upphävts fick detta stora följder för både enskilda inblandade kriminalofficerare och för den brittiska polisens arbetsmetoder i allmänhet.

Källor 

Nordirlands historia
1974 i Storbritannien
Konrad von Jungingen

Konrad von Jungingen, död 30 mars 1407 var tyska ordens högmästare 1393-1407.

Blev 1393 tyska ordens högmästare, och som sådan en av dess främste. Under honom intogs 1398 Gotland, varifrån vitaliebröderna fördrevs. Ön återgavs till Drottning Margareta först under ett interregnum efter hans död. Konrad var bror med efterträdaren Ulrich von Jungingen.

Källor 
 

Avlidna 1407
Tyska militärer
Män
Födda 1300-talet
Svensk uppslagsbok
Metansulfonsyra

Metansulfonsyra är den enklaste organiska sulfonsyran. Syrans salter och estrar kallas mesylater.

Metansulfonsyra kan användas för att tillverka boran (BH3). Genom att låta syran angripa natriumborhydrid (NaBH4) i ett lämpligt lösningsmedel som till exempel tetrahydrofuran (C4H8O) eller dimetylsulfid (S(CH3)2).

Saltet natriummesylat (NaCH3SO(OH)2) blir restprodukt.

Se även 
 Sulfonsyra
 Etansulfonsyra
 Dimetylsulfon

Sulfonsyror
Ullman

Ullman, utanför Sverige ofta skrivet Ullmann, är ett efternamn, som finns på flera språk. För 2014 ger den officiella statistiken följande antal registrerade eller bosatta i Norden med namnvarianterna
 Ullman: Sverige 444, Norge 3 eller färre, Danmark 17, Finland 6 
 Ullmann: Sverige 33, Norge 44, Danmark 55, Finland 13 
Totalt blir detta för Sverige 477, Norge 44–47, Danmark 72 och Finland 19 personer.

Personer med efternamnet Ullman eller Ullmann
 Carl Christian Ullmann (1796–1865), tysk teolog
 Carl Fredrik Ullman (1809–1873), svensk tonsättare
 Carl Magnus Ullman (1833–1917), gynekolog och ostetriker
 Elis Ullman (1890–1968), konstnär och komminister
 Erik Erland Ullman (1749–1821), präst och författare
 Gustaf Ullman (1881–1945). författare
 Harald Ullman (1947–2021), företagare
 Jeffrey D. Ullman (född 1942), amerikansk datavetare
 Johannes Ullman (1877–1967), konstnär
 Linn Ullmann (född 1966), norsk författare och kulturjournalist
 Liv Ullmann (född 1938), norsk skådespelare och regissör
 Magnus Ullman, förgreningssida
 Magnus Ullman (präst) (död 1842) 
 Magnus Ullman (advokat) (född 1946), advokat, författare och entreprenör
 Magnus Ullman (ornitolog) (född 1948), ornitolog och författare
 Nanna Ullman (1888–1964), dansksvensk konstnär
 Ricky Ullman (född 1986), amerikansk skådespelare
 Sigfrid Ullman (1886–1960), konstnär
 Torsten Ullman (1908–1993), pistolskytt
 Tracey Ullman (född 1959), brittisk komiker och sångerska
 Uddo Lechard Ullman (1837–1930), biskop i Strängnäs stift
 Viggo Ullmann (1848–1910), norsk politiker
 Viktor Ullmann (1898–1944), österrikisk översättare

Se även 
 The Tracey Ullman Show

Källor

Svenska efternamn
Danska efternamn
Norska efternamn
Tyska efternamn
Jiddisch-efternamn
Frank Moss (politiker)

Frank Edward Moss, född 23 september 1911 i Salt Lake City, död 29 januari 2003 i Salt Lake City, var en amerikansk demokratisk politiker. Han representerade delstaten Utah i USA:s senat 1959-1977.

Moss studerade vid University of Utah och avlade 1937  juristexamen vid George Washington University. Han tjänstgjorde i England i andra världskriget.

Moss besegrade sittande senatorn Arthur Vivian Watkins i senatsvalet 1958. Han omvaldes 1964 och 1970. Han besegrades 1976 av republikanen Orrin Hatch.

Moss var medlem i Jesu Kristi Kyrka av Sista Dagars Heliga. Hans grav finns på Salt Lake City Cemetery i Salt Lake City.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Utah History Encyclopedia
Political Graveyard

Födda 1911
Avlidna 2003
Ledamöter av USA:s senat från Utah
Män
Alumner från University of Utah
Alumner från George Washington University
Leif Larsson

Det finns flera personer med namnet Leif Larsson:

 Leif Larsson (fotbollsspelare) (1921–1975), svensk fotbollsspelare och skyttekung i Allsvenskan 1943/1944.
 Leif Larsson (skytt) (1928–2002), svensk sportskytt som deltog vid OS 1960, 1964 och 1968.
 Leif Larsson (författare) (född 1939), svensk poet och novellförfattare
 Leif Larsson (kartingförare) (1944–2006), även kallad Leif "Putt" Larsson, svensk kartingförare som vann VM 1976.
 Leif Larsson (musiker), svensk musiker i Black Ingvars.
Östra Vemmenhögstenen

Östra Vemmenhögstenen (tidigare kallad Dybäckstenen) är en runsten som står på sin ursprungliga plats vid Dybäcks gods mark vid Herremansbron i Östra Vemmenhög. Stenen nämns redan 1591 i A.S. Vedels It Hundrede udvaalde Danske Viser. Ett tolkningsförsök 1598 gjorde att man trodde att stenen var från kung Snös tid (600-tal e.Kr. ). Runstenen undersöktes och avbildades av Skonvig 1627 och redovisades i Ole Worms Monumenta Danica. Johan Göransson avbildade även stenen i Bautil 1750. 

När Ludvig Wimmer undersökte stenen 1876 fick han höra en sägen om den: Två kämpar hade friat till en jungfru, men eftersom jungfrun inte kunde välja vem av kämparna hon ville ha avgjorde de saken genom holmgång. Striden slutade med att båda dog. Den ene skulle ha fallit vid en hög som ligger vid Östra Vemmenhögs kyrka (kallad Väpnamannahög), och den andra svårt sårade kämpen tog sig till Dybäck där han dog vid Herremansbron. Jungfrun uppförde så både hög och sten till respektive friare. Sägnen visar sig emellertid falsk när man studerar inskriften.

1966 tätades vissa sprickor med finkornigt cementbruk, stenen frigjordes från lavar, runorna uppmålades samt restes från sin lutning. Dessutom höjdes den ca 1 m. 1977 målade Runverket upp den och undersökte den.

Se även
Lista över Skånes runinskrifter

Källor 
Enoksen, Lars Magnar, Skånska runstenar (Lund 1999)
Arild Hauges runor

Källor

Externa länkar

Skånes runinskrifter
Runinskrifter i Skurups kommun
Franklin Delano Roosevelt (bok)

Franklin Delano Roosevelt är en politisk biografi från 2003 skriven av Roy Jenkins, brittisk historiker och tidigare ordförande i Europeiska kommissionen. Boken, som är Jenkins tjugoförsta, handlar om Franklin D. Roosevelts liv med fokus på hans politiska karriär. Jenkins avled plötsligt i en hjärtinfarkt den 5 januari 2003 då han skulle fullborda bokens sista kapitel om Roosevelts död. Vännen Richard Neustadt, professor emeritus vid Harvard University, skrev de sista sidorna och boken utkom senare samma år på förlaget Henry Holt and Companys imprint Times Books. Neustadt själv avled den 31 oktober samma år i London. Arthur M. Schlesinger skrev förordet till boken.

Boken innehåller åtta kapitel och Schlesingers förord. Jenkins skrev sju kapitel och hann påbörja det åttonde. Neustadt skrev största delen av det åttonde och sista kapitlet.

I slutet av bokens sista kapitel lyfter Neustadt fram Roosevelts betydelse bland andra världskrigets vinnare genom att karakterisera världen i början av 2000-talet som Franklin D. Roosevelts värld. USA:s dominans i världspolitiken var arvet efter Roosevelt och det hade hållit sig längre än Winston Churchills värld, det Brittiska imperiet, eller Josef Stalins värld, Sovjetunionen.

Referenser 
 

Facklitteratur 2003
Engelskspråkig facklitteratur
Brittisk facklitteratur
Sniper (musikgrupp)

Sniper är ett band grundat 1997 i Kuusankoski i Finland. Sniper är ett RAC-band. Musiken är vit makt-influerad. Man har texter om Finland, våld mot meningsmotståndare och emot invandring samt mångkultur.

Bandets namn härleds från den legendariska finska prickskytten Simo Häyhä som under Vinterkriget dödade upp till 542 stycken fiendesoldater.

Medlemmar

Nuvarande 
 Korkki, bas och sång
 Kokko, Gitarr
 Tappo, Trummor
 Jamo,  Gitarr

Före detta 
 Lapa, Trummor
 Tommi, Bas

Diskografi 
 1998 Power is white, 12" picture-maxi (Movement Records, 1998)
 2002 The Moment of Truth, cd (AinaSkin Services)
 2002 Waiting for the good times, cd (PoPgrom)
 2003 Praise & Prelude to a new World, cd (PoPgrom)
 2003 In Hate Of The Russian (PoPgrom) (Med det estniska bandet P.W.A.)
 2003 Sotaa! (PoPgrom)
 2004 Born to War (NorthX Records)
 2005 One Last Stand (NorthX Records)
 2005 All Hits...No misses!(Micetrap Records)(Samlingsalbum)
 2006 Hail the white race! (NorthX-records)
 2008 On The Road To Victory (Nordvind Records)
 2011 War is coming'' (Rampage Productions)

Se även 
 Mistreat

Källor

Finländska musikgrupper
Vit makt-musikgrupper
Richard Neustadt

Richard Elliott Neustadt, född 26 juni 1919 i Philadelphia, Pennsylvania, död 31 oktober 2003 i London, var en amerikansk statsvetare och historiker.

Biografi
Neustadt tog 1939 en bachelorexamen i historia från University of California, Berkeley, följt av en masterexamen vid Harvard University 1941. Han tog gick 1942 med i USA:s flotta som trängofficer och kom att tjänstgöra i Aleuterna och i Oakland, Kalifornien. Efter kriget kom Neustadt att arbeta för budgetbyrån i Washington, D.C. medan han samtidigt arbetade på sin doktorsavhandling vid Harvard, den senare var färdig 1951. Han arbetare som rådgivare i presidentkansliet för USA:s president Harry S. Truman från 1950 fram till slutet på dennes mandatperiod. Efter tiden i Vita huset var Neustadt professor i offentlig förvaltning vid Cornell University fram till 1954 och därefter i 10 år vid Columbia University. 

Under tiden på Columbia 1960 skrev han boken den inflytelserika boken Presidential Power om det amerikanska presidentämbetet; i denna argumenterade han för att ämbetet egentligen mer handlar om innehavarens förmåga att övertala andra ("the power to persuade others") att samarbeta än om ett formellt maktutövande, som kan hindras av kongressen, domstolsväsendet eller byråkratin. En uppdaterad andra upplaga med titeln Presidential Power and the Modern Presidents: The Politics of Leadership gavs ut 1990.

Han arbetade även som informell rådgivare åt John F. Kennedy, Lyndon B. Johnson och Bill Clinton. Han var en av grundarna av John F. Kennedy School of Government vid Harvard University. Efter mer än 20 års undervisning vid Kennedy School of Government blev han 1989 professor emeritus.

Första hustrun Bertha Cummings "Bert" Neustadt avled 1984. Han gifte om sig 1987 med den brittiska politikern Shirley Williams och hade ett hus på Cape Cod i Massachusetts, men bodde större delen av tiden i England. Neustadt fullbordade kort före sin död Roy Jenkins sista bok Franklin Delano Roosevelt.

Referenser

Noter

Externa länkar
 Medverkan i program på C-SPAN
 Richard Neustadt vid John F. Kennedy Presidential Library & Museum

Män
Födda 1919
Avlidna 2003
Amerikanska statsvetare
Amerikanska historiker under 1900-talet
Amerikanska professorer i historia
Alumner från University of California, Berkeley
Alumner från Harvard University
Personer verksamma vid Cornell University
Personer verksamma vid Columbia University
Personer verksamma vid Harvard University
Personer som tjänstgjort i USA:s flotta
Forskare från Philadelphia
Stuart Whitman

Stuart Maxwell Whitman, född 1 februari 1928 i San Francisco, Kalifornien, död 16 mars 2020 i Montecito, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare.

Filmografi (i urval)

Referenser

Externa länkar 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1928
Skådespelare från San Francisco
Män
Avlidna 2020
Haraker

Haraker är en tidigare småort, tillika kyrkby i Harakers socken Västerås kommun, Västmanland. 2015 hade folkmängden minskat och småorten upplöstes.

Byn består av enfamiljshus samt bondgårdar och är belägen runt Harakers kyrka, cirka 20 kilometer norr om Västerås centrum. 

Haraker är historiskt känt på grund av två sammandrabbningar under 1400-talet; Slaget vid Hällaskogen 1437 samt Slaget vid Haraker 1464.

Byn genomkorsas av länsväg U 673.

Se även
 Harakers socken
 Norrbo härad

Fotnoter

Externa länkar
 Harakers hembygdsförening

Orter i Västerås kommun
Tidigare småorter i Sverige
Al Lettieri

Alfred Lettieri, född 24 februari 1928 i New York, död 18 oktober 1975 i New York, var en amerikansk skådespelare, främst känd för sin roll som Virgil "The Turk" Sollozzo i filmen Gudfadern.

Bakgrund och privatliv 
Som ättling till amerikaniserade italienare talade Lettieri italienska flytande. Han svåger var Pasquale Eboli, bror till maffiafamiljen Genoveses boss Thomas Eboli. 

Lettieri dog av en hjärtinfarkt 1975 vid 47 års ålder, efterlämnande två barn.

Filmografi i urval

Referenser 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1928
Avlidna 1975
Män
Skådespelare från New York
Det första Torsslowska grälet

Det första Torsslowska grälet var benämningen på den strejk som år 1827 utlöstes på Dramaten och Operan i Stockholm och som fick sitt namn efter de ledande deltagarna, makarna Ulrik och Sara Torsslow.  

Strejken 1827 utlöstes som en protest mot de reformer som planerades av direktör Carl Johan Puke. Puke planerade att avskaffa recetterna och aktörernas andelar i teatern och ersätta den med en fast lön, vilket innebar en stark sänkning av aktörernas inkomster eftersom den fasta lönen var låg, och man därför utökat den med just recetter samt lottointäkter. Puke använde sig dessutom flitigt av de gamla disciplinära reglerna, som bland annat innebar arrest i skådespelarnas loger. 

I strejken ingick bland andra Carl Gustaf Lindström, Elisabet Frösslind, Isak Albert Berg, Lindman, paret Kinmansson, Nils Almlöf, Charlotta Almlöf, Johan Jacob Fahlgren, Charlotta Eriksson, Karolina Bock, Maria Deland. 

Aktörerna lyckades stoppa hans reform, men misslyckades med att avskaffa disciplinärreglerna, förutom att arresten upphävdes för kvinnliga skådespelares del. Då direktören frågade Elisabet Frösslind vad hon tyckte om uppgörelsen svarade hon : "Jo, där fattas bara prygel." Man förutsåg därför en ny strejk ganska snart.

Se även
 Det andra Torsslowska grälet

Källor 
 Nordensvan, Georg, Svensk teater och svenska skådespelare från Gustav III till våra dagar. Förra delen, 1772-1842, Bonnier, Stockholm, 1917

1827 i Sverige
Arbetskonflikter i Sverige
Teater i Sverige under 1800-talet
Kulturåret 1827
Stockholm under 1800-talet
Det andra Torsslowska grälet

Det andra Torsslowska grälet var en strejk som år 1834 utlöstes på Dramaten och Operan i Stockholm och som fick sitt namn efter de ledande deltagarna, makarna Ulrik och Sara Torsslow.  

Strejkarbetarna krävde antingen att systemet med de av direktionen ifrågasatta lottandelarna skulle garanteras och slås fast, eller, om de måste ersättas med en fast lön, att denna lön i så fall skulle bli högre för att ersätta förlusten av lottsystemet, eftersom man hade lottsystemet för att kompensera just för den låga, fasta lönen.

Lottandelarna avskaffades, fast lön infördes, men ingen minimilön. De som deltagit i strejken blev till stor del avskedade, men vissa återanställdes sedan med lägre lön än de haft före strejken,  bland dem Charlotta Eriksson och Elisabet Frösslind; Frösslind ansågs vara för gammal och sjuk, vilket var en undanflykt eftersom hon endast varit kortvarigt sjuk- avskedandet anses ha berott på strejken; ledningen förklarade öppet att de ville "sorgfälligt undvika" att inkalla: "de som följd av öppet tillkännagiven missbelåtenhet med Kungl. teaterns från den sistlidne juli erhållen reorganisation från teatern avgågne äldre artister". Betecknande var, att då både Eriksson och Frösslind bad om att få komma tillbaka 1836, beviljades deras anhållan omedelbart, och de återkom till sina gamla poster med ordentligt sänkt lön - från att före strejken haft 1.600 b:o, lika mycket som primadonnan Henriette Widerberg och strax under maximilönen 1.800 b:o (som Knut Almlöf hade), blev den nu sänkt till 825. 

Strejken fick då till följd att teatermonopolet i Stockholm stad avskaffades. Paret Torsslow, liksom andra aktörer som avskedats från Dramaten efter strejken, uppträdde då på Djurgårdsteatern om somrarna, och i Kirsteinska huset om vintrarna. Torsslow övertog Djurgårdsteatern 1835, först tillsammans med Pierre Joseph Deland, från 1837 ensam, och tänkte göra en riktig teater av den genom att spela där året om. Det pågick en debatt om att upphäva monopolet från 1798, och då Torsslow 1841 meddelade att han tänkte börja spela teater även på vintrarna i Djurgårdsteatern vara sig man hindrade honom eller inte, var förbudet i praktiken upphävt, vilket skedde formellt 1842.

Se även 
 Det första Torsslowska grälet

Källor 
 Georg Nordensvan: Svensk teater och svenska skådespelare från Gustav III till våra dagar. Första bandet 1773-1842

1834 i Sverige
Arbetskonflikter i Sverige
Teater i Sverige under 1800-talet
Kulturåret 1834
Stockholm under 1800-talet
John Holmes (senator)

John Holmes, född 14 mars 1773 i Kingston, Massachusetts, död 7 juli 1843 i Portland, Maine, var en amerikansk politiker. Han representerade delstaten Massachusetts i USA:s representanthus 1817-1820 och delstaten Maine i USA:s senat 1820-1827 samt 1829-1833.

Holmes utexaminerades 1796 från Rhode Island College (numera Brown University). Han studerade sedan juridik och inledde 1799 sin karriär som advokat i Alfred.

Holmes efterträdde 1817 Cyrus King som kongressledamot. Maine blev 1820 USA:s 23:e delstat och till de två första senatorerna valdes demokrat-republikanerna Holmes och John Chandler. Holmes var ordförande i senatens finansutskott 1821-1822. Han efterträddes 1827 i senaten av Albion K. Parris. Efterträdaren Parris avgick redan 1828 för att tillträda en domarbefattning och Holmes tillträdde 1829 på nytt som senator för Maine. Han var en anhängare av John Quincy Adams. Han efterträddes 1833 av Ether Shepley.

Externa länkar 
 Biographical Directory of the United States Congress
 Political Graveyard

Födda 1773
Avlidna 1843
Ledamöter av USA:s representanthus från Massachusetts
Ledamöter av USA:s senat från Maine
Män
Alumner från Brown University
Gunnel Wennberg

Inga Gunnel Margareta Wennberg, född 22 mars 1945, död 20 januari 2023 i Göteborg, var en svensk jurist och domare. Hon var president i Hovrätten för Västra Sverige  1999–2012. Mellan 1991 och 2008 var hon ordförande i Stängselnämnden. Wennberg var tidigare medlem i Rättsmedicinalverkets insynsråd.

Gunnel Wennberg är gravsatt i minneslunden på Stampens kyrkogård i Göteborg.

Källor

Hovrättspresidenter i Hovrätten för Västra Sverige
Svenska jurister
Gravsatta på Stampens kyrkogård
Födda 1945
Avlidna 2023
Kvinnor
Frederick G. Payne

Frederick George Payne, född 24 juli 1904 i Lewiston, Maine, död 15 juni 1978 i Waldoboro, Maine, var en amerikansk republikansk politiker. Han var guvernör i delstaten Maine 1949-1952. Han representerade Maine i USA:s senat 1953-1959.

Payne var borgmästare i Augusta 1935-1941. Han tjänstgjorde som kapten i andra världskriget. Efter krigstjänsten befordrades han till överstelöjtnant.

Payne efterträdde 1949 Horace A. Hildreth som guvernör i Maine. Han avgick den 24 december 1952 och efterträddes av Burton M. Cross. Han efterträdde 1953 Owen Brewster som senator för Maine. Han kandiderade till omval i senatsvalet 1958 men besegrades av demokraten Edmund Muskie.

Paynes grav finns på German Protestant Cemetery i Waldoboro.

Referenser

Externa länkar 

Borgmästare i Augusta, Maine
Guvernörer i Maine
Ledamöter av USA:s senat från Maine
Personer från Lewiston, Maine
Födda 1904
Avlidna 1978
Män
Waldoboro

Waldoboro är en kommun (town) i Lincoln County i den amerikanska delstaten Maine med en folkmängd, som uppgår till 5 154 invånare (2020). Den har enligt United States Census Bureau en area på totalt 204 km² varav 19 km² är vatten.

Kända personer från Waldoboro 
 Conrad Heyer, jordbrukare och militär

Externa länkar 

Orter i Maine
Lincoln County, Maine