kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gulgrå sparv

Gulgrå sparv (Emberiza cineracea) är en fågel i familjen fältsparvar inom ordningen tättingar som förekommer i västra Asien och in i sydostligaste Europa. Den är en mycket sällsynt gäst i övriga Europa, med ett fynd i Danmark och ett i Sverige. Arten är fåtalig och minskar i antal, varför IUCN anser den vara nära hotad.

Utseende och läte 

Gulgrå sparv är en stor och slank fältsparv som mäter 16–17 cm. Den har en lång stjärt med vita hörn. Den är mindre streckad än många andra arter inom familjen och har en kraftig ljus näbb. Ryggen är gråbrunaktig med otydliga mörka streck och vingarna har en mer brunaktig ton. Till skillnad från den i övrigt relativt lika honan av svarthuvad sparv har den vita hörn på stjärten.

Den adulta hanen har ett mörkgult huvud med ett kraftigare gult submustaschstreck, strupe och orbitalring. Nominatformen har grå undersida medan den östliga underarten E. c. semenowi har gulaktig undersida. Den adulta honan är brunaktigt grå på ovansidan med en vitaktig strupe och gultaktigt submustaschstreck. Juvenilen har ljus buk och streckat bröst.

Dess lockläte är ett hårt tschrip, och sången ett raspigt zru- zru-zru-zru.

Utbredning och systematik 
Arten beskrevs taxonomiskt 1855 av Christian Ludwig Brehm under sitt nuvarande vetenskapliga namn Emberiza cineracea. Den är närmast släkt med artparet ortolansparv (Emberiza hortulana) och rostsparv (E. caesia), med bergortolan (E. buchanani) systerart till dessa tre.

Gulgrå sparv delas in i två underarter med följande utbredning:
 Emberiza cineracea cineracea ("västlig") – förekommer på de grekiska öarna Lesbos, Chios och Skyros och i västra och södra Turkiet
 Emberiza cineracea semenowi ("östlig") – häckar i östra Turkiet och Zagrosbergen i sydvästra Iran; övervintrar i ett område runt södra Röda havet i Jemen, Sudan och Eritrea

Under flyttningen ses den i Mellanöstern och i östra Egypten, nominatformen främst i Levanten (sällsynt på Cypern och semenowi främst på Arabiska halvön.

17–19 maj 2019 observerades en hane av underarten semenowi vid Hoburgen på Gotland. Ett fynd har även gjorts i Danmark, 28 maj 2005 samt i Tyskland.

Ekologi 
Gulgrå sparv häckar i torra steniga bergssluttningar. Den lever som andra arter inom familjen övervägande av frön men tar även insekter, speciellt när den matar sina ungar. Den lägger vanligtvis tre ägg per kull.

Status och hot 
Gulgrå sparv har en rätt liten värdspopulation bestånde av uppskattningsvis endast 7 000–12 600 vuxna individer. Den tros också minska i antal på grund av habitatförstörelse. IUCN kategoriserar därför arten som nära hotad.

Namn 
Gulgrå sparvens vetenskapliga artnamn cineracea betyder "askgrå", efter latinets cinis eller cineris för "aska".

Referenser 
Delar av artikeln bygger på en översättning av engelskspråkiga wikipedias artikel Cinereous Bunting, läst 2012-11-21

Noter

Källor 
  Byers, Olsson & Curson, Buntings and Sparrows

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Fältsparvar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Ängssparv

Ängssparv (Emberiza cioides) är en asiatisk fågel i familjen fältsparvar inom ordningen tättingar.

Fältkännetecken

Utseende 
Ängssparven är en 15-16 centimeter lång fältsparv. Den adulta hanen är har en mestadels rostbrun kropp med mörka streck på ryggen. Det distinkt tecknade huvudet är brunt med vitt på ögonbrynsstreck, mustaschstreck och strupe samt gråa halssidor. Benen är brunskära och stjärten har vita yttre stjärtpennor. Den adulta honan liknar hanen, men är mattare och blekare med mindre distinkt huvudteckning.

Läte 
Ängssparven sjunger en snabb och kort ramsa från en upphöjd sittplats. Lätet är en serie om upp till fyra vassa toner.

Utbredning och systematik 
Ängssparv delas upp i fem underarter med följande utbredning:
 Emberiza cioides tarbagataica – flyttfågel som häckar i bergstrakter i Centralasien. Den övervintrar så långt söderut som till norra Mongoliet.
 Emberiza cioides cioides – häckar från nordvästra Altajbergen till Transbajkal och Mongoliet.
 Emberiza cioides weigoldi – häckar från östra Transbajkal till Manchuriet, norra Liaoning och Nordkorea.
 Emberiza cioides castaneiceps – häckar i södra och centrala Korea och östra Kina.
 Emberiza cioides ciopsis – flyttfågel som häckar p södra Kurilerna och på de japanska öarna. Den övervintrar så långt söderut som till södra Honshu.

Det finns ett flertal fynd från Europa, bland annat en hane som observerades på finska Utö 20 maj 1987 och en ungfågel på Malungs flygfält i svenska Dalarna 12 oktober 2020. Inga av dessa tros dock ha nått Europa på naturlig väg.

Släktskap 
Ängssparven är nära släkt med både klippsparv (E. cia) och mongolsparv (E. godlewskii).

Ekologi 
Arten förekommer i torra och öppna områden som buskmarker, odlingsbygd, gräsmarker och öppet skogslandskap. Den bygger sitt bo lågt i en buske eller direkt på marken, där den lägger tre till fem ägg som ruvas i elva dagar. Ungarna är flygga efter ytterligare elva dagar. Paren är monogama och återvänder till samma häckningsområde år efter år.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ganska vanlig till lokalt vanlig.

Referenser

Noter

Källor 
 Brazil, Mark A. (1991). The Birds of Japan. London: Christopher Helm.
 Lewington, Ian; Alström, Per & Colston, Peter (1991). A Field Guide to the Rare Birds of Britain and Europe. HarperCollins.
 MacKinnon, John & Phillipps, Karen (2000). A Field Guide to the Birds of China. Oxford: Oxford University Press.

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Fältsparvar
Fåglar i palearktiska regionen
Praktsparv

Praktsparv (Emberiza elegans) är en asiatisk fågel i familjen fältsparvar inom ordningen tättingar. Den både häckar och övervintrar i östra Asien. Fynd av arten i Europa, bland annat i Sverige, anses inte med säkerhet utgöra vilda fåglar. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Utseende och läte 
Praktsparven är en medelstor fältsparv, 15–16 centimeter lång. Den gör skäl för sitt namn där hanen är omisskännlig genom sin vackra kombination av svart, vitt och bjärt gult. Den har svart på kronan (som den kan resa till en tofs), hakan och en mask över ögat. I övrigt är huvudet gult, undersidan vit med några kastanejfärgade streck och ovansidan streckat brun. Stjärten är brunsvart med vita yttre stjärtpennor. Honan är mindre kontrastrik och har aldrig svart hake. 

Sången är ett en lång relativt monoton kvittrande ramsa, påminnande om videsparvens sång. Även locklätet, ett vasst tzik är också likt videsparven.

Utbredning och systematik 
Praktsparven häckar i östra Asien i två skilda områden, dels i sydvästra Kina, dels i nordöstra Kina, sydostligaste Ryssland och på Koreahalvön. Även övervintringsområdena skiljer sig åt. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Emberiza elegans elegans – Manchuriet och Nordkorea, övervintrar i Sydkorea, Japan och östra Kina
 Emberiza elegans ticehursti – östra Amurland, övervintrar från nordöstra Kina till Shandong-provinsen 
 Emberiza elegans elegantula – bergstrakter i sydvästra Kina, övervintrar i nordöstra Myanmar

Underarten ticehursti inkluderas ofta i nominatformen.

Arten har observerats i Sverige vid fyra tillfällen men det kan inte uteslutas att det rört sig om förrymda burfåglar.

Släktestillhörighet 
Praktsparv placeras traditionellt i släktet Emberiza, men vissa auktoriteter delar upp detta i flera mindre släkten. Arten förs då tillsammans med exempelvis sävsparv och videsparv till Schoeniclus. Dess närmaste släkting är förvånande nog den i fjäderdräkten avvikande arten skiffersparv (Emberiza siemsseni) som tidigare placerades i ett eget släkte, Latoucheornis.

Ekologi 
Fågeln häckar i torr lövskog eller blandskog, i snår, buskage, skogskanter, ofta nära forsar och åar. Honan lägger fyra till sex ägg som hon ruvar själv i tolv till 14 dagar i boet som placeras på marken under en buske. Under häckningssäsongen lever den mest av ryggradslösa djur, men också frön.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som relativt vanlig.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fältsparvar
Fåglar i palearktiska regionen
Guldbröstad sparv

Guldbröstad sparv (Emberiza flaviventris) är en afrikansk fågel i familjen fältsparvar inom ordningen tättingar.

Fältkännetecken

Utseende 
Guldbröstad sparv är en 15-16 cm lång distinkt fältsparv, med svartvitt tecknat huvud samt gult på flankerna och nedre delen av buken. Hanen har vit hjässa, svarta hjässband, vitt ögonbrynsstreck och svartkantade vita örontäckare. Undersidan är orangegul, mot strupen gul och nedre delen av buken vit. Ovansidan är kastanjefärgad med grå övergump. De brunare vingarna har två tydliga vita vingband. Könen är lika, men honan kan ha beige ton på huvudet och brunare hjässband, medan ryggen kan ha mörka streck. Ungfågeln är mattare och blekare än honan.

Läte
Lätet är ett nasalt, stigande "zzhrr". Sången är varierande, men inkluderar ett weechee weechee weechee-

Utbredning och systematik 
Guldbröstad sparv delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Emberiza flaviventris flavigaster – förekommer i södra kanten av Sahara från Mauretanien till Eritrea
 Emberiza flaviventris kalaharica – förekommer i södra Sydsudan samt centrala och sydöstra Angola söderut till nordöstra Namibia, Botswana, Moçambique och norra Sydafrika
 Emberiza flaviventris flaviventris – förekommer från södra och östra Kapprovinsen till KwaZulu-Natal
 Emberiza flaviventris princeps – förekommer från norra och nordvästra Namibia till sydvästra Angola

Underarten kalaharica inkluderas ibland i nominatformen.

Släktestillhörighet 
Den placeras traditionellt i släktet Emberiza, men vissa taxonomiska auktoriteter har nu delat upp Emberiza i flera mindre släkten. Guldbröstad sparv och övriga afrikanska fältsparvar bryts ut till släktet Fringillaria.

Levnadssätt
Guldbröstad sparv hittas i olika typer av öppna skogslandskap, med underarten flavigaster i akaciastäpp och savann, och övriga underarter i mer varierat öppet landskap, inklusive trädgårdar. Den är inte flocklevande och ses oftast ensam, i par eller i endast små grupper. Fågeln födosöker på marken efter frön, insekter och spindlar. Arten är mestadels stannfågel, även om lokala rörelser finns.

Häckning 
Fågeln bygger ett rätt slarvigt skålformat bo lågt i en buske eller i sly. De två till tre äggen är glansigt och svartstreckigt vita eller gräddfärgade. De ruvas i tolv till 13 dagar och ungarna är flygga efter ytterligare 16-17 dagar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som aldrig särskilt vanlig, trots att det är en av de mest spridda afrikanska fältsparvarna.

Referenser

Tryckta källor 
 Byers, Olsson and Curson, Buntings and Sparrows 
 Ian Sinclair, Phil Hockey and Warwick Tarboton, SASOL Birds of Southern Africa (Struik 2002)

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fältsparvar
Fåglar i etiopiska regionen
Mongolsparv

Mongolsparv (Emberiza godlewskii) är en asiatisk fågel i familjen fältsparvar inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Mongolsparven är en 17 centimeter lång fältsparv som mycket liknar sin nära släkting klippsparven (Emberiza cia) med streckad rygg, rostfärgad undersida samt grått huvud med längsgående strimmor. Mongolsparven har dock vita vingband samt strimmorna på huvudet är kastanjefärgade snarare än svarta.

Utbredning och systematik 
Mongolsparv delas in i fem underarter med följande utbredning:
 godlewskii-gruppen
 Emberiza godlewskii decolorata – västra Kina (foten av västra Tarimbäckenet i Xinjiang)
 Emberiza godlewskii godlewskii – Mongoliet till nordvästra Kina
 Emberiza godlewskii omissa – södra Mongoliet till Hubei, Shaanxi och nordvästra Sichuan
 yunnanensis-gruppen
 Emberiza godlewskii khamensis – Tibet till västra Sichuan och södra Qinghai
 Emberiza godlewskii yunnanensis – sydöstra Tibet till norra Myanmar, norra Yunnan, nordöstra Sichuan och västra Hubei

Mongolsparven har tidigare behandlats som underart till klippsparven. DNA-studier visar att godlewski-gruppen troligen är närmare släkt med jankowskisparven (Emberiza jankowskii) och ängssparven (Emberiza cioides) än med yunnanensis-gruppen. Detta har dock ännu inte lett till några taxonomiska förändringar.

Levnadssätt 
Mongolsparven hittas i buskrika och steniga slutningar i låga bergsgtrakter, även i raviner och ofta intill skogsområden. Utanför häckningstid lever den mestadels av frön, framför allt gräsfrön, medan den sommartid tar olika sorters ryggradslösa djur. I norra delen av utbredningsområden börjar de flesta häcka från mitten av juni, men vissa inte före slutet av juni.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ovanlig till vanlig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Wiktor Witold (även känd som Ignacy) Godlewski (1831-1900), polsk bonde och naturforskare som gick i exil till Sibirien.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Fältsparvar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Karroosparv

Karroosparv (Emberiza impetuani) är en fågel i familjen fältsparvar inom ordningen tättingar. Den förekommer i torra marker i södra Afrika. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läten 
Karroosparven är en 14 cm lång, rätt karaktärslös och ytligt sett lärklik fältsparv. Den har dock olikt dessa lång stjärt och hoppar fram istället för går. Fjäderdräkten är brun med diagnostiskt kanelfärgad anstrykning på undersidan och rostkantade vingpennor. Sången består av en serie elektriska toner som accelererar i en drill, medan lätet är ett mjukt "tuc-tuc".

Utbredning och systematik 

Karroosparven förekommer i södra Afrika. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Emberiza impetuani eremica – förekommer från kustnära södra Angola till Namibia och nordvästra Sydafrika 
 Emberiza impetuani impetuani – förekommer från norra Sydafrika till västra Botswana och sydvästra Zimbabwe 
 Emberiza impetuani sloggetti – förekommer i västra Sydafrika

Tillfälligt har den påträffats i Demokratiska republiken Kongo, Swaziland och Zambia. Underarten eremica inkluderas ofta i nominatformen.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i släktet Emberiza, men vissa auktoriteter delar upp detta i flera mindre släkten. Den förs då tillsammans med exempelvis kapsparv och hussparv till Fringillaria.

Levnadssätt 
Karroosparven förekommer på halvökenslätter, i karroobuskmarker och på torr savann. Födan består huvudsakligen av gräsfrön, men även frön från örter, mjuka gröna blad och en lång rad ryggradslösa djur. Häckningssäsongen är kopplad till nederbörd och häckar bara om det regnat tillräckligt. Den häckar monogamt och enstaka, men ofta nära intill andra par.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ofta vanlig.

Namn 
Karroo (eller karoo) är ett stäpp- och halvökenområde i södra och västra Sydafrika. Dess vetenskapliga namn kommer av zuluspråkets Im’tiyane för olika finkar och astrilder. Det kan också vara Tswana för ett vattenhål i västra Griqualand i Kapprovinsen, Sydafrika.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fältsparvar
Fåglar i etiopiska regionen
Tibetsparv

Koslovsparv (Emberiza koslowi) är en fåtalig asiatisk tätting i familjen fältsparvar. Den förekommer endast i höga bergstrakter ovan trädgränsen i västra Kina. Beståndet tros vara stabilt, men IUCN anser den ändå vara nära hotad med tanke på den begränsade världspopulationen.

Utseende och läte 
Tibetsparven är en satt, tjurnackad och rätt långstjärtad fältsparv med en kroppslängd på 16 centimeter. Hanen är karakteristisk med svart hjässa, brett vitt ögonbrynsstreck, vit strupe och svart på övre delen av bröstet. Ovansidan av vingen är kastanjefärgad. Sången består av en omelodisk och anspråkslös serie ljusa och vassa toner, "pi-pi-pipipew" notes.

Utbredning och systematik 
Tibetsparven förekommer endast i bergstrakter i västra Kina (torra Tibets gränser, sydvästra Qinghai och Sichuan). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Genetiska studier visar att den står närmast rödkindad sparv (Emberiza fucata) och kornsparv (Emberiza calandra).

Levnadssätt 
Tibetsparven bebor relativt öde och branta, busktäkta sluttningar ovan trädgränsen mellan 3 600 och 4 600 meters höjd. Födan antas bestå av olika frön, men utan tvekan mestadels insektsätare under häckningstid. Fågeln bygger ett jämfört med sina släktingar avvikande kupolformat bo och verkar häcka sent, med start först i slutet av juni och början av juni och kläckta ungar i mitten av juli. Arten antas vara stannfågel, möjligen att den rör sig till lägre regioner under hårt vinterväder, även om detta inte belagts.

Status och hot 
Populationen för tibetsparven verkar stabil och inga hot har identifierats mot arten. Den har dock en liten världspopulation på endast mellan 6 000 och 15 000 vuxna individer. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som nära hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga namn är en hyllning till den ryske upptäcktsresanden Pjotr Kuzmich Koslov (1863-1935). Fram tills nyligen kallades den även koslovsparv på svenska, men justerades 2022 till ett enklare och mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Fältsparvar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Somaliasparv

Somaliasparv (Emberiza poliopleura) är en afrikansk fågel i familjen fältsparvar inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Somaliasparven är en 15 cm lång fältsparv, lik flera andra afrikanska arter med gul undersida, brun ovansida och pregnant svartvitt streckat ansikte. Den är blekare än guldbröstad sparv med ryggfjädrarna kantade i grått, ej kastanjebrunt. Vidare är strecken i ansiktet bredare och flankerna är vita, ej gulbeige. Den är även blekare än brungumpad sparv och har tydligare vitt vingband än denna samt grå, ej brun övergump. Liknande arten svartkindad sparv saknar det vita strecket över kinden under ögat. Honan är något mattare färgad än hanen, medan ungfågeln är blekare med fläckat bröst. Sången består av en enkel serie med toner i engelsk litteratur återgivna som "suweet tweest".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från Sudan till Etiopien, Somalia, Uganda, Kenya och nordöstra Tanzania. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Somaliasparven placeras traditionellt i släktet Emberiza, men vissa taxonomiska auktoriteter har nu delat upp Emberiza i flera mindre släkten. Denna art och övriga afrikanska fältsparvar bryts ut till släktet Fringillaria.

Levnadssätt 
Somaliasparven hittas i halvtorra och torra buskmarker med Acacia. Födan består huvudsakligen av gräsfrön, men den tar också mjuka, gröna blad och insekter som termiter, skalbaggelarver och fjärilar. Häckningsbiologin är dåligt känd, men den häckar huvudsakligen mellan april och juni i Etiopien, Somalia och norra Kenya samt november–januari i södra Kenya och Tanzania.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ganska vanlig.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Fältsparvar
Fåglar i etiopiska regionen
Rödbrun sparv

Rödbrun sparv (Emberiza rutila) är en östasiatisk tätting i familjen fältsparvar.

Utseende och läten 
Rödbrun sparv är en relativt liten fältsparv, 12,5-13,5 centimeter lång, och rätt kortstjärtad. Näbben är relativt lång och har ljus underdel. Hane i häckningsdräkt är omisskännlig med gul undersida och starkt kastanjebrun ovansida, stjärt, huvud samt flankstreck. Hona och hane i vinterdräkt är närmast lik gyllensparv, men är mindre, har gultonade undre stjärttäckare, ofläckat rödbrun övergump och inget vitt på stjärten.

Locklätet liknar många andra fältsparvar, ett kort och vasst zit. Sången är också kort med ljudlig tredelad strof: inledning med tre rena toner, en drillande mittendel och en rödstjärtslik mjuk avslutning. Den ska påminna om ett fragment av sibirisk piplärka eller kungsfågelsångare.

Utbredning och systematik 
Rödbrun sparv häckar från Sibirien till norra Mongoliet och nordöstra Kina. Vintertid flyttar den till Indien och Sydostasien och passerar då bland annat Japan och Taiwan.

Den är en mycket sällsynt gäst i Europa med endast elva fynd i hela västra Palearktis som tros härröra från vilda fåglar, fördelade på tre fynd i Frankrike, två fynd i Norge och Finland samt ett fynd vardera i Storbritannien, Nederländerna, Slovenien och Israel samt på Malta. Vidare har den observerats i exempelvis Belgien och Ungern, men det har bedömts att dessa fynd möjligen kan utgöra förrymda burfåglar.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i släktet Emberiza, men vissa auktoriteter delar upp detta i flera mindre släkten. Rödbrun sparv förs då tillsammans med exempelvis sävsparv och videsparv till Schoeniclus. Genetiska studier visar att dess närmaste släkting är gyllensparven, på lite längre avstånd videsparv och dvärgsparv.

Ekologi 

Under häckningstid påträffas den i öppen skog med ordentlig undervegetation, vintertid i jordbruksområden, buskmarker och skogskanter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt ganska vanlig eller vanlig.

Referenser 
Artikeln bygger delvis på en översättning från engelskspråkiga wikipedias artikel Chestnut bunting, läst 2017-11-28 som anger följande källor:
Lee, Woo-Shin, Koo, Tae-Hoe & Park, Jin-Young (2000) A Field Guide to the Birds of Korea, LG Evergreen Foundation, Seoul.
Lewington, Ian; Alström, Per & Colston, Peter (1991) A Field Guide to the Rare Birds of Britain and Europe, HarperCollins.
MacKinnon, John & Phillipps, Karen (2000) A Field Guide to the Birds of China, Oxford University Press, Oxford.
Robson, Craig (2002) A Field Guide to the Birds of South-East Asia. New Holland, London.
Snow, D. W. & Perrins, C. M. (1998) Birds of the Western Palearctic: Concise Edition, Vol. 2, Oxford University Press, Oxford.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Fältsparvar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen