kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Repartimiento

Repartimiento var ett kolonialt arbetssystem som påtvingades den inhemska befolkningen i Latinamerika och Filippinerna. Det liknade mitasystemet i Inkaimperiet; den inhemska befolkningen tvingades till underbetalt eller obetalt arbete under en del av året på de spanskägda gårdarna, i gruvorna, i verkstäder och i offentliga projekt. Repartimientosystemet var ett slags inofficiellt system för livegenskap.
 
Repartimientosystemet följde till största delen Encomiendasystemet för tvångsarbete i Nya Spanien.

En conquistador skulle ta över och övervaka ett antal infödda arbetare, som skulle arbeta på sädesfälten eller i gruvorna, eller som i Filippinerna arbeta med byggande av de Manillagaleoner som användes för frakt mellan Mexiko och Filippinerna. Den som bestämde fördelningen (spanska reparto) var borgmästaren i staden.

Den minskning av folkmängden som skedde på grund av de europeiska sjukdomarna smittkoppor, influensa, mässling och tyfus mot vilka den inhemska befolkningen inte hade något skydd, liksom desertering från arbetsfälten, ledde till att systemet ersatte det tidigare encomiendasystemet från 1512. Det fanns tillfällen då båda systemen (repartimiento och encomienda) tillämpades samtidigt.

Samhällen bestående av den inhemska befolkningen som låg nära den spanska befolkningen anmodades i det nya repartimientosystemet att tillhandahålla 2–4 procent av befolkningen till arbete inom jordbruket, för konstruktion av hus, gator med mera. Många undflydde repartimientosystemet och sökte arbete. Andra tecknade kontrakt på mellan sex månader och ett år, under vilken tid arbetaren skulle få lön (något som den spanska kronan inte genomdrev eller stödde) och uppehälle och även tillhandahölls religiösa tjänster.

Se även 
Encomiendasystemet

Källor 

Perus historia
Koloniseringen av Amerika
Tore Linné Eriksen

Tore Linné Eriksen född 1945 i Kolbotn, är en norsk historiker och professor i utvecklingsstudier vid Høgskolen i Oslo.

Efter att ha studerat afrikansk historia vid Universitetet i Trondheim, flyttade han till Lusaka i Zambia på utredningsuppdrag för Sida. 1977 återvände han till Norge och studerade sociologi innan han blev forskare vid Nordiska Afrikainstitutet i Uppsala. 1980 blev han stipendiat vid Norsk Utenrikspolitisk Institutt (NUPI), och flyttade åter till Lusaka och arbetade som stipendiatforskare för NUPI/ UN Institute for Namibia. Han arbetade i tio år som forskare för NUPI, innan han 1997 blev tillsatt vid Utvecklingsstudier vid Høgskolen i Oslo där han 2007 blev professor. 

2002 gav Eriksen ut boken «Nelson Mandela - Et liv i Kamp mot rasisme og undertrykking». Intäkterna från boken gav han till Fellesrådet for Afrika. 2007 gav han ut boken "Det første folkemordet i det tjuende århundret. Namibia 1903-1908 (Oslo, Unipub) och var medförfattare i historieverket "Tidslinjer" (Oslo, Aschehoug).

Bibliografi utgivet på svenska 

 Afrika i kartor och siffror 1979
 Afrika i kris 1987
 Namibia 1988
 Litteratur om södra Afrika 1990
 EU, Lomé och Afrika 1996

Priser och utmärkelser 

 Bragepriset 1993 för Norge og verden fra 1850–1940
 Kultur- och kyrkodepartementets priser för barn- och ungdomslitteratur 2002 för Nelson Mandela. Et liv i kamp mot rasisme og undertrykking

Norska historiker
Norska professorer
Norska statsvetare
Födda 1945
Män
Levande personer
Alumner från Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet
Guillén de Castro

Guillén de Castro y Belvis, född 1561 i Valencia, död 1631 i Madrid, var en spansk författare. 

Castro y Bellvis var till yrket militär och ämbetsman. Genom mäktiga gynnare lyckades han skaffa sig rika pensioner och höga ämbeten, men lyckades senare rasera sina utsikter genom högmod och grälsjuka, och dog i största fattigdom. Hans mest berömda verk är dramat Las mocedades de Cid i 6 akter. Det utgavs första gången illegalt under pseudonym, och på nytt av författaren i hans Comedias 1626. Detta drama inspirerade Pierre Corneille till hans drama Le Cid. En andra del av dramat, Las hazañas del Cid, utgavs av författaren 1626.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.

Externa länkar 
 

Spanska dramatiker
Spanskspråkiga dramatiker
Dramatiker under 1500-talet
Dramatiker under 1600-talet
Spanska författare under 1500-talet
Spanska författare under 1600-talet
Personer från Valencia
Födda 1561
Avlidna 1631
Män
Svensk uppslagsbok
Paal-Helge Haugen

Paal-Helge Haugen född 26 april 1945 i Valle, Setesdal, är en norsk lyriker, författare och dramatiker som skriver på nynorska. Haugen har studerat medicin vid Universitetet i Oslo samt film och teater i USA. Han undervisade i film och skönlitteratur under perioden 1973–1978. 

Perioden 1965–1967 var Haugen medlem av redaktionen för litteraturtidskriften Profil. Han har varit ordförande för Statens Filmproduksjonsutvalg 1980–1985, ordförande i Den norske forfatterforeningens litterära råd och vice ordförande i Norske Dramatikeres Forbund.

1991 blev Haugen nominerad till Nordiska rådets litteraturpris för diktsamlingen Meditasjonar over Georges de la Tour.

Bibliografi (utgivet på svenska) 
 Anne 1970
 Magma 1987
 Dvärgljuset 1996

Priser och utmärkelser 
 1968 – Blixpriset 
 1985 – Nynorska litteraturpriset  för Det overvintra lyset
 1987 – Doblougska priset
 1990 – Kritikerpriset  för Meditasjonar over Georges de La Tour 
 1991 – Cappelenpriset 
 1992 – Bragepriset för Sone 0
 2008 – Gyldendalpriset
 

Norska författare
Norskspråkiga författare
Födda 1945
Män
Levande personer
Alumner från universitetet i Oslo
Dag Edholm

Dag Wilhelm Justus Edholm, född 13 september 1944, är en svensk präst, orgelkonsult och författare med särskild inriktning på orglar. Förutom ett stort antal böcker och c:a 100 artiklar om orglar och orgelbyggare har han även författat flera kyrkobeskrivningar. År 2001 erhöll han Svenska Kyrkans Församlingsförbunds kulturpris för sin forskning och dokumentation kring svensk orgelbyggarhistoria.

Bibliografi

 - Medförfattare: Estrid Esbjörnsson, Sune Garmo.

Redaktör

Referenser

Noter

Externa länkar
 

Svenska präster under 1900-talet
Svenska författare under 1900-talet
Födda 1944
Män
Levande personer
Präster från Stockholm
Svenska orgelbyggare under 1900-talet
Svenska orgelbyggare under 2000-talet
Författare från Stockholm
Svedala Bio

Svedala Bio var en biograf i Svedala som öppnades fredagen den 13 februari 2004. Byggnaden hade tidigare fungerat som biograf under namnen Casino och Flamman. Öppningsfilm var Sagan om konungens återkomst. Den 1 oktober 2005 blev Svedala Bio en av Skånes första digitala biografer, och därefter ökade publiksiffrorna eftersom man nu kunde visa flera premiärer. Under tre år har Nils Fredriksson Utbildning drivit musikprojektet Flamman i byggnaden; ett IV-program inom gymnasieskolan, som leder fram till en cd-inspelning med releaseparty.

Nedläggning 
Svedala Bio lades ner 12 februari 2006 eftersom Svedala kommun, som ägde fastigheten, ville använda den till teaterföreställningar i stället. Avslutningsfilm var Lilla kycklingen.

Ägare 
Biografen drevs av Filmarkivet Mediaimport AB, som även driver Biohuset i Höllviken.

Biografer i Svedala
Biografer ritade av Axel Stenberg
Gamla Berget

Gamla Berget är en stadsdel i Falun väster om stadens centrum, nedanför stadsdelen Håbergshage. Gamla Berget består huvudsakligen av villabebyggelse. Det finns en förskola och det är nära till skog.

Stadsdelar i Falun
Jorge de Lima

Jorge de Lima, född 23 april 1893 i União dos Palmares, död 15 november 1953, var en brasiliansk författare.

Limas mest kända verk är romanerna  A Mulher Obscura, Calunga, A Túnica Inconsútil och A Invenção de Orfeu (poesi).

Källor 
"Dikter i Den mörke brodern (1957) och Fem brasilianska poeter (1961)." (Litteraturhandboken. 5. uppl. (Forum, 1983), s. 549

= Referenser 

Brasilianska författare
Portugisiskspråkiga författare
Födda 1893
Avlidna 1953
Män
Else Færden

Else Færden född 1952 i Oslo, är en norsk författare av barn- och ungdomsböcker.

Færden har arbetat som förlagsredaktör, lektor vid Universitetet i Poznan, hjälplärare på Nordisk institutt vid Universitetet i Oslo och som informationskonsulent vid Riksteateret.

Hon fick Bragepriset för Garnnøstet som forsvant 1993.

Sedan 1990 är hon bosatt i Hølen tillsammans med sin man Tor Åge Bringsværd.

Bibliografi (utgivet på svenska) 
 Draken och larven 1992 (illustrationer:Hilde Kramer)
 Garnnystanet som försvann 1993 (illustrationer:Sissel Gjersum)
 Grodan och masken 1994
 Anna och Pandabjörn 1994
 Slöjfisken 1994
 Clownen och flickan 1995

Priser och utmärkelser 
 Bragepriset 1993 för Garnnøstet som forsvant
 Riksmålsförbundets barn- och ungdomsbokspris 1998 för Vingefolket

Källor

Norska författare
Norskspråkiga författare
Födda 1952
Kvinnor
Levande personer
Toyohiko Kagawa

Toyohiko Kagawa, född den 10 juli 1888 i Kobe, död den 23 april 1960, var en japansk författare och socialreformator.

Biografi
Kagawas far var en högre tjänsteman och hans mor geisha. Vid 16 års ålder blev Kagawa kristen. År 1914 reste han till Princeton University i USA för att studera teologi. Han ägnade sig åt hjälpverksamhet i Kobes slumkvarter. År 1929 startade han "Gudsrikesrörelsen" för att sprida kristendomen i Japan. 

Hans självbiografiska roman Innan dagen grydde blev en bästsäljare och han skänkte inkomsten till välgörande ändamål. Under sitt liv skrev Kagawa över 150 böcker. Han nominerades till Nobelpriset i litteratur 1947 och 1948, och Nobels fredspris 1954 och 1955. Vid sin död 1960 tilldelades Kagawa det näst högsta hederstecknet i Japan, Den Heliga Skattens Orden. Han uppmärksammades av evangelisk-lutherska kyrkan i Amerika som en förnyare av samhället den 23 april samma år.

Böcker på svenska 
 Innan dagen grydde (översättning Teresia Eurén, Sveriges kristliga studentrörelse, 1933) (Shisen wo koete, 1920)
 Solskytten: skildringar ur livet i slummen (översättning Teresia Eurén, Sveriges kristliga studentrörelse, 1934)
 Jesu religion (översättning från japanskan av Helen F. Topping, från engelskan av Carl Rydhe, Dagens bokförlag, 1934)
 Ett sädeskorn (översättning Astrid Hallström, Fahlcrantz, 1934)
 Kristus och Japan (översättning Hilmer Ström, Svenska missionsförbundet, 1935)
 Vad väggarna viskat (översättning Teresia Eurén, Sveriges kristliga studentrörelse, 1935)
 Sånger från slummen (översättning Jenny Holmåsen, Lindblad, 1936)
 Livets förnyelse (översättning Hilmer Ström, Svenska missionsförbundet, 1936)
 Meditationer kring korset (översättning Teresia Eurén, Lindblad, 1936)
 Kärleken livets lag (översättning August Strömstedt, B.-M:s bokförlag, 1936)
 Landet som flyter av mjölk och honung (översättning Hugo Hultenberg, Sveriges kristliga studentrörelse, 1937)
 Törntaggen i köttet: Guds budskap till dem som lida (översättning Ingeborg Wikander, Sveriges kristliga studentrörelse, 1937)
 Broderskap och samhällsekonomi (översättning Hugo Hultenberg, Sveriges kristliga studentrörelse, 1938)
 En kristen i världen (översättning Hugo Hultenberg, Sveriges kristliga studentrörelse, 1938)
 Se människan! (översättning Elisabet Åkesson, Lindblad, 1950)

Källor

 Bra Böckers lexikon, 1976

Japanska författare under 1900-talet
Japanskspråkiga författare
Kristna författare
Personer från Kobe
Födda 1888
Avlidna 1960
Män
WP:Projekt Japan
Sissel Gjersum

Sissel Gjersum född 26 juni 1949, är en norsk illustratör och designer.

Hon har arbetat med egna bilder, men är särskilt känd för färgstarka målerier till bilderböcker för barn. 1993 mottog hon Bragepriset för Garnnøstet som forsvant med text av Else Færden.

Sissel Gjersum är gift med tecknaren Morten M. Kristiansen. De bor på Skøyen i Oslo.

Bibliografi (utgivet på svenska) 
 Garnnystanet som försvann 1993
 Clownen och flickan 1995

Priser och utmärkelser 
 Bragepriset 1993

Källor

Norska illustratörer
Födda 1949
Kvinnor
Levande personer
Beto (fotbollsspelare född november 1976)

Gilberto Galdino dos Santos, mest känd som Beto, född 20 november 1976 i Carpina i Brasilien, är en brasiliansk tidigare  fotbollsspelare.

Karriär
Efter fem år i portugisiska medel- och bottenklubbarna Paços de Ferreira och Beira Mar skrev Beta på ett treårskontrakt för Benfica under sommaren 2005.

Trots att inte ha varit supportrarnas favoritspelare var Beto A-lagsspelare för Benfica under sin första säsong hos klubben under ledning av tränaren Ronald Koeman. Han spelade 24 matcher, varav tolv utan att ha bytts in eller ut, med ett genomsnitt på 70 minuter per match. Betos höjdpunkt i Benfica nåddes 8 december 2005 då de besegrade engelska Manchester United med 2–1 vilket tog dem till 8-delsfinal i Champions League. Beto gjorde det avgörande målet.

Betos andra säsong i klubben gick dock inte lika bra; Koeman lämnade klubben för att ersättas av Fernando Santos som tog in Kostas Katsouranis – en annan defensiv mittfältare. Beto fick nöja sig med att sitta på avbytarbänken och spelade bara sammanlagt 58 minuter på sex matcher under säsongen 2006/2007. Samtliga matcher påbörjades på bänken. Bristen på speltid för Benfica och Manuel Fernandes återkomst ledde till att Beto skrev på ett tvåårskontrakt för schweiziska FC Sion 15 juni 2007.
Den 8 december 2008 lämnade Beto Sion och en dryg månad senare skrev Beto på för Ergotelis FC.

Landslagskarriär
Beto spelade under en kortare tid för Brasilien under FIFA Confederations Cup 1999.

Referenser

Externa länkar
Beto på sambafoot.com
Beto i brasilianska fotbollsförbundets databas 

Brasilianska fotbollsspelare
Födda 1976
Fotbollsspelare i CA San Lorenzo de Almagro
Spelare i FC Paços de Ferreira
Spelare i FC Sion
Spelare i Rampla Juniors
Spelare i SC Beira-Mar
Fotbollsspelare i SL Benfica
Män
Levande personer
Rallarjordhumla

Rallarjordhumla (Bombus sporadicus) är en insekt i överfamiljen bin (Apoidea). Den kallas även nordjordhumla.

Beskrivning 
Arten är en medelstor, korttungad humla som är svart till mycket mörkt brun med beigegul krage och ett beigegult band som börjar på skutellen (mellankroppens bakersta segment) och fortsätter till ungefär mitten av bakkroppen, följt av ett smalare svart till mörkbrunt band samt med vit bakkroppsspets. Humlan är mycket lik ljus jordhumla, vars bakre gula band dock börjar först på bakkroppen och är smalare.

Ekologi 
Humlan är framför allt en barrskogsart. Näringsväxter är bland annat rallarros (ofta längs järnvägar) och kråkvicker.

Utbredning 
I Europa förekommer rallarjordhumlan i Norge, Sverige, Finland och Ryssland, där den främst håller sig inom tajgaområdet (det norra barrskogsområdet), även om den tillfälligtvis kan uppträda på tundran. Utbredningsområdet sträcker sig österut genom norra Asien till Kina, där det kan sträcka sig söder om tajgan. 

I Sverige förekommer arten från Värmland och Dalarna norrut, med mycket sporadiska observationer söder därom.. 

I Finland förekommer arten i hela landet förutom Åland från sydkusten upp till nordvästligaste Lappland.

Den är klassificerad som livskraftig ("LC") både globalt, i Sverige och i Finland.

Källor

Externa länkar 

Insekter i palearktiska regionen
Humlor
Tordis Ørjasæter

Tordis Ørjasæter, född 25 mars 1927, är en norsk litteraturkritiker, författare och tidigare professor i specialpedagogik.

Ørjasæter studerade pedagogik och har därefter bland annat arbetat med specialpedagogik, kultur och litteratur för psykiskt utvecklingshämmade och språksvaga. Hon har givit ut en rad böcker, bland annat fackböcker om barnlitteratur, flera biografier och romanen En borgerlig pike.

Tordis Ørjasæter mottog Askeladdpriset från Norsk barnebokforum 1981 och Bragepriset i klassen generell litteratur 1993 för biografin  Menneskenes hjerter. Sigrid Undset - en livshistorie. 1997 fick hon Jonaspriset. Hon har också varit litteraturkritiker i flera tidningar.
  
Tordis Ørjasæter var gift med översättaren och författaren Jo Ørjasæter, som var son till Tore Ørjasæter. Hon är mor till litteraturvetaren Kristin Ørjasæter och syster til musikforskaren Liv Greni.

Bibliografi (utgivet på svenska) 
 Barn, böcker och massmedier (Massmediene og barneboken) (översättning Claës Gripenberg, Aldus/Bonnier, 1972)
 Boken om Dag Tore: en mors berättelse om sitt annorlunda barn (Boka om Dag Tore) (översättning Birgitta Hammar, Aldus/Bonnier, 1978)
 Möte med Tove Jansson (Møte med Tove Jansson) (översättning Lars Bäckström, AWE/Geber, 1986)
 Sigrid Undset - ett liv (Menneskenes hjerter) (översättning Urban Andersson, Norstedt, 1995)

Priser och utmärkelser 

 Bragepriset 1993

Norska författare
Norskspråkiga författare
Norska professorer
Födda 1927
Kvinnor
Levande personer
Christian Friedrich Nasse

Christian Friedrich Nasse, född 18 april 1778 i Bielefeld, död 18 april 1851 i Marburg, var en tysk läkare, far till Werner och Otto Nasse.

Nasse började 1796 att studera medicin i Halle an der Saale, där Johann Christian Reil var professor. Efter att ha blivit medicine doktor 1801 öppnade han praktik i Bielefeld, där han senare övertog stadens fattigsjukhus. År 1814 lämnade han Bielefeld och vistades därefter i Göttingen, Leipzig samt i Dresden, där han lärde känna Carl Gustav Carus. 

Han bodde i Weimar när han 1815 kallades till Halle an der Saale för att överta Reils professur. Nasse transporterades 1819 till Bonn, där han, trots tilltagande egna hälsoproblem, innehade lärostolen fram till sin död. Han sista studie, som handlade om behandling av alkoholism, fullföljdes av sonen Werner.

Nasse distanserade han från naturfilosoferna och arbetade ivrigt i den fysiologiska riktningen inom medicinen och var den förste tyske kliniker, som vid sjukbädden utövade den fysikaliska diagnostiken.  Han grundade Zeitschrift für psychische Ärzte 1818, en tidskrift som senare utgavs under titeln Jahrbücher für Anthropologie. När denna tidskrift blev ekonomiskt ohållbar, började han att tillsammans med Max Jacobi utge Zeitschrift für Heilung und Beurtheilung krankhafter Seelenstörungen.

Bibliografi (i urval)
Handbuch der speciellen Therapie (1826-28)
Handbuch der allgemeinen Therapie (1840)
Vermischte Schriften psychologischen und physiologischen Inhalts (1850)
Untersuchungen zur Physiologie und Pathologie (två band, 1835-39)

Källor

Externa länkar
Christian Friedrich Nasse, Universität des Saarlandes (på tyska)

Tyska psykiatrer
Tyska professorer i medicin
Personer verksamma vid universitetet i Halle
Personer verksamma vid Bonns universitet
Födda 1778
Avlidna 1851
Män
Ugglan
Personer från Bielefeld
Slottet i Ferrières

Slottet i Ferrières (franska: Château de Ferrières) ligger i Ferrières-en-Brie i det franska departementet Seine-et-Marne, omkring 25 kilometer öster om Paris. Det byggdes mellan 1855 och 1859 av James Mayer de Rothschild. Rothschilds ägande av slottet ärvdes på den manliga sidan enligt primogeniturreglerna. Det anses vara det viktigaste 1800-talsslottet i Frankrike.

Slottet ligger på krönet av en lång infart och ritades av den brittiske arkitekten Joseph Paxton. Förebilden för ritningarna var Mentmore Towers i Buckinghamshire, England, det hus Paxton byggde åt baron James de Rothschilds kusin Mayer Amschel de Rothschild. Enligt sägnen ska James de Rothschild, efter att ha sett Mentmore, ha uppmanat Paxton att bygga ett Mentmore, men dubbelt så stort.

Det är byggt i italiensk renässansstil med fyrkantiga torn i varje hörn och en terrass som leder till en 1,25 km² stor park med trädgårdar, som är del av en 30 kvadratkilometer stor omgivande skog. Interiörens atlantpelare och karyatider skapades av Charles Cordier och dekorationsmålningarna leddes av Eugène Lami. Den stora salen är omkring 37 meter lång och 18 meter hög med inglasat tak. I biblioteket fanns omkring 8 000 böcker och slottet hade 80 gästrum.

Baron James skaffade sig en omfattande samling konstverk och statyetter som han smyckade flera av slottets rum med. Flera av statyetterna skapades av Alexandre Falguière och italienaren Antonio Corradini. Baronens son utökade senare samlingen med verk av René de Saint-Marceaux.

Under fransk-tyska kriget 1870–1871 övertogs slottet av tyskar och var platsen för förhandlingar mellan Otto von Bismarck och den franske utrikesministern Jules Favre. Tyskarna intog slottet igen vid ockupationen av Frankrike under andra världskriget och plundrade den gången slottet på dess omfattande konstsamling. Slottet stod tomt fram till 1959 när Guy de Rothschild och hans nya fru, Marie-Hélène de Rothschild, började att restaurera det. Deras arbete ledde till att slottet åter igen blev en plats som besöktes av europeiska och amerikanska celebriteter. 1975 donerade Guy de Rothschild och hans fru slottet till universitetet i Paris.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Ferrières
Seine-et-Marne
Arkitekturåret 1859
Byggnader med anknytning till släkten Rothschild
Slottet i Saché

Slottet i Saché (franska: Château de Saché) ligger i Saché i det franska departementet Indre-et-Loire, i hjärtat av den tidigare provinsen Touraine. Den franske författaren Honoré de Balzac tillbringade sin tid på slottet mellan 1830 och 1837, då han skrev några av sina verk i serien La Comédie Humaine.

Slottet byggdes under medeltiden, ändrades under renässansen och byggdes om till bostad under 1800-talet. När Balzac bodde där ägdes det av Jean de Margonne, som var hans mors älskare och far till hennes yngsta barn. Författaren tillbringade ofta längre tider på slottet med att skriva mellan 14 och 16 timmar per dag. Efter kvällsmaten sov han några timmar, vaknade vid midnatt och skrev fram till morgonen.

Idag är slottet ett museum tillägnat Balzac och återställt till den inredning som den såg ut under 1800-talet. Ett av de rum som finns i slottet är hans sovrum på andra våningen, bestående av en säng samt ett skrivbord där många av hans litterära figurer skapades.

Slottet omges av en 3 hektar stor park med bland annat liljesläktet, pioner och riddarsporrar.

Referenser 
Officiell webbplats
Delvis översatt version från engelskspråkiga Wikipedia

Saché
Herbert Arthur Wheeldon

Herbert Arthur Wheeldon, född 6 juni 1864, död 28 oktober 1923, var en brittisk organist, kompositör. Född och verksam i Storbritannien.

Wheeldon gjorde bland annat Oriental intermezzo år 1915 samt Evening Chimes.

Wheeldon var vid 1900-talets början verksam vid University of Toronto som The university's examiners for music degrees.

Externa länkar
 Oriental Intermezzo
 MusicSack

Födda 1864
Avlidna 1923
Brittiska organister
Män
Vierramvare

Vierramvare, eller Rullevare, nordsamiska Vierranvárri, är ett fjäll vars höjd är 1711 meter över havet, beläget väster om Kebnekaise i norra Lappland i Sverige. Vierramvares sluttningar är relativt branta och består till största del av lösliggande stenblock. I öster störtar berget plötsligt ned i Kitteldalen och i väst-sydväst ned i Singivagge. I norr sluttar det ned i Kaffedalen och i söder ned i den mindre dalen mellan Vierramvare och Tolpagorni.

Fjällvandrare som är på väg mot Kebnekaises sydtopp kan välja att gå den så kallade Västra leden, vilken bland annat passerar över Vierramvares topp. Längs med ledens sträckning, i området kring toppen, har förbipasserande vandrare uppfört stora mängder rösen av närliggande stenar i skiftande storlekar och former.

Berg 1000 meter över havet eller högre
Berg i Kiruna kommun
Platser i Kebnekaiseområdet
Kaffedalen

Kaffedalen kallas den dal i Sverige som ligger mellan Vierramvare och Kebnekaise, vilken man passerar söderifrån, om man tar den så kallade Västra leden upp på Kebnekaise. Man kommer även till Kaffedalen västerifrån från Singi via Durlings led. Namnet kommer av en paus under expeditionen ledd av G. Durling 1895, den tredje gången Kebnekaise bestegs.

Dalar i Sverige
Platser i Kebnekaiseområdet