kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Obehörig befattning med hemlig uppgift

Obehörig befattning med hemlig uppgift är ett brott i den svenska brottsbalken (19 kap 7 §) och ett tryckfrihetsbrott enligt tryckfrihetsförordningen. Brottet innebär att någon obehörigen anskaffar, befordrar, lämnar eller röjer uppgifter om Sveriges försvar - om försvarsverk, vapen, förråd, import, export, tillverkningssätt m.m. - eller om något annat förhållande av betydelse, om det skadar Sveriges säkerhet att förhållandet röjs för främmande makt. Det är också straffbart om personen "framställer eller tar befattning med" skrift, teckning eller annat föremål som innehåller sådan information, t.ex. om en person läser en hemligstämplad handling om försvaret utan att vara behörig att läsa den. Det spelar ingen roll om uppgifterna är riktiga eller inte, enligt lagtexten. För att dömas för brottet ska personen dock inte ha haft som syfte att gå främmande makt till handa genom handlingen - om ett sådant uppsåt att gå främmande makt till handa kan visas kallas brottet istället spioneri. Spioneri har identiska brottsrekvisit med obehörig befattning med hemlig uppgift, men det skiljer på den punkten om det finns ett syfte att gå främmande makt till handa eller inte, dvs om gärningen har begåtts huvudsakligen för att sprida informationen till främmande makt eller av något annat skäl. En journalist har t.ex. sällan ett sådant syfte att gå främmande makt till handa, om de hemliga uppgifterna är avsedda att publiceras i en tidning eller är avsedda att väcka debatt.

Brottet kan ge böter eller fängelse i högst två år; är brottet grovt kan det ge fängelse i högst fyra år.

Se även 
Informationsläcka
Tryckfrihetsbrott

Externa länkar 
Börge Nilsson, "Bodströms nya lagar kan strida mot grundlagen", Journalisten  2006-03-28

Säkerhetsbrott
Underrättelseverksamhet
Yttrandefrihetsbrott
Tryckfrihetsbrott
Beth Allen

Elizabeth "Beth" Allen, född 28 maj 1984 i Auckland, är en nyzeeländsk skådespelare. Allen har skådespelat sedan 1993 och är förmodligen mest känd för sin roll som Amber i TV-serien The Tribe.

Allen har varit med i ett antal TV-reklamer, filmer, teateruppvisningar och TV-serier. Hennes första stora roll var i Cloud 9:s TV-serie The Legends of William Tell år 1998, där hon spelade prinsessan Vara. Hon har även haft en huvudroll i avsnittet "The Green Dress" i TV-programmet William Shatner's A Twist in the Tale år 1999 och gästroller i Xena - Krigarprinsessan, Power Rangers och Outrageous Fortune.

Externa länkar

Nyzeeländska skådespelare under 1900-talet
Nyzeeländska skådespelare under 2000-talet
Personer från Auckland
Födda 1984
Levande personer
Kvinnor
Grandmaster Flash

Grandmaster Flash, artistnamn för Joseph Saddler, född 1 januari 1958 i Bridgetown, Barbados, är en amerikansk hiphopmusiker och DJ.

Med gruppen The Furious Five lade han tillsammans med Afrika Bambaataa och The Sugarhill Gang grunden till det som blev hiphop. Gruppen hade stora framgångar med låtar som "New York, New York", "The Message" och "White Lines (Don't Don't Do It)". Andra medlemmar var bland andra Grandmaster Melle Mel och Scorpio.

Grandmaster Flash and The Furious Five valdes 2007, som första hiphop-akt någonsin, in i Rock and Roll Hall of Fame.
Grandmaster Flash tilldelades Polarpriset 2019.

Diskografi

Referenser

Externa länkar 

Officiell webbplats 

Amerikanska hiphopmusiker
Rock and Roll Hall of Fame
Pseudonymer
Män
Födda 1958
Levande personer
Polarprismottagare
The Sugarhill Gang

The Sugarhill Gang är en amerikansk musikgrupp som i slutet av 1970-talet var en viktig del av den framväxande hiphop-kulturen. Låten "Rapper's Delight" från 1979, baserad på Chics "Good Times", är deras mest kända låt och den första hiphopsingeln som blev en topplistehit. Texten innehåller bland annat termen "hiphop" för första gången.

Diskografi

Studioalbum 

 med låten Apache

Referenser

Noter

Sugarhill Gang, The
Micke och Molle 2

Micke och Molle 2 () är en animerad film från 2006 och producerad av Walt Disney Pictures. Filmen är en uppföljare till Micke och Molle från 1981.

Filmen gavs ut direkt till video, den 12 december 2006 i USA och den 26 februari 2007 i Europa. Regissören Jim Kammerud har tidigare regisserat Den lilla sjöjungfrun II – Havets hemlighet och De 101 dalmatinerna II - Tuffs äventyr i London, och bland manusförfattaren Roger S.H. Schulmans tidigare filmer märks Djungelboken 2, Balto och Shrek.

Handling 
Filmen utspelar sig medan rödräven Micke och blodhunden Molle är ungar. Deras vänskap sätts på prov när Molle då de besöker ett tivoli i trakten får erbjudande om att vara med i bandet Luffarkvintetten. Micke däremot kan inte sjunga så han får ta över sysslorna från bandets hjälpreda, katten - att putsa skålar. Luffarkvintetten är en grupp herrelösa hundar som slagit sig ihop och sjunger tillsammans. Bandets medlemmar utgörs av divan Dixie, ledaren Cash, vänliga farmor Viola och de smått korkade tvillingarna Johnny och Felix. 

Under filmens gång bjuds det på mycket musik och många skämtsamma ordspråk.

Låtlista 
 Du är min vän (Friends for Life)
 Det är harmoni (We're in Harmony)
 Det är harmoni, andra versionen (We're in Harmony, second version)
 Jag följer dina steg uti det blå (Blue beyond)
 Cool hund (Hound dude)
 Vi har varandra (We go together)

Rollista (urval)

Engelska röster 
 Jonah Bobo - Tod 
 Harrison Fahn - Copper
 Reba McEntire - Dixie
 Patrick Swayze - Cash
 Jeff Foxworthy - Lyle

Svenska röster 
 Daniel Melén - Micke
 Sam Molavi - Molle
 Lizette Pålsson - Dixie
 Magnus Roosmann - Cash
 Erik Ahrnbom - Lenny
 Anita Molander - Farmor Viola
 Iwa Boman - Selma
 Lena-Pia Bernhardsson - Änkan Tweed 
 Gustav Levin - Amos Slade
 Bengt Järnblad - Tjifen

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

 
 Micke och Molle 2 på Dubbningshemsidan

Amerikanska filmer 2006
Amerikanska animerade filmer
Amerikanska familjefilmer
Disneys långfilmer
Direkt till video-uppföljarfilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer om hundar
Filmer om rävar
Animerade filmer 2006
Amerikanska uppföljarfilmer
Ingrid Emond

Ingrid Elise Emond, född Carlsson den 9 juni 1925 i Lund, död den 25 juli 2012, var en svensk översättare. Hon var främst verksam som översättare av ett antal utländska tecknade serier, inklusive Asterix och serier av Peyo (Smurferna med flera). Hon översatte också många andra böcker, från franska, engelska, tyska och italienska, ibland i samarbete med sin man Tryggve Emond (1925–2017).

Under åren 1981 till 1985 var hon Kalle Anka & C:o översättare. Hon har även översatt flera andra Disneytitlar, däribland Kalle Ankas Pocket, Farbror Joakim och flera album och specialutgåvor. Hon översatte även Gröngölingsboken (1–3, 1972–1981). Makarna Emond är begravda på Båstads nya begravningsplats.

Översättningar (urval)
 Möbelkonstens världshistoria (World Furniture; redaktör Helena Hayward, översatt tillsammans med Tryggve Emond och Alf Sagnér,Allhem, 1965)
 Robert Storm Petersen: Storm P. och hundarna (översatt tillsammans med Tryggve Emond, Hemmets Journal, 1975)
 Michael Innes: Porträtt av okänd gentleman (The Mysterious Commission, översatt tillsammans med Tryggve Emond,Delta, 1976)
 Charles M. Schulz: Snobben (Hemmets Journal, 1977)
 Johnny Hart och Brant Parker: Trollkarlen från Id (Hemmets Journal, 1978)
 Bra böckers världshistoria. Bd 2, 4-7, 9-10, 12, 16, komplement (översatt tillsammans med Tryggve Emond, Bra Böcker, 1983-1986, 1993)
 Edoardo och Eileen Fazzioli: Kejsarens läkeväxter: naturmedel från det gamla Kina (Le ricette dell'imperatore; översatt tillsammans med Tryggve Emond, Wiken, 1989)

Referenser

Externa länkar
 

Födda 1925
Avlidna 2012
Svenska översättare under 1900-talet
Översättare från franska
Översättare från engelska
Översättare från tyska
Översättare från italienska
Disneyprofiler
Översättare från Lund
Kvinnor
Ottavio Rinuccini

Ottavio Rinuccini, född 20 januari 1562 i Florens, död där 28 mars 1621, var en italiensk librettist. 

Rinuccini skapade tillsammans med Jacopo Peri de första verken som idag klassificeras som opera, Dafne från 1597 och Euridice från 1600. Han författade även librettot till Claudio Monteverdis Arianna från 1608. Rinuccini följde Maria av Medici till Frankrike och blev kammarherre hos Henrik IV. Han var även en omtyckt lyriker. Rinuccinis arbeten utgavs bland annat 1622 och 1802.

Källor 
 

Renässansens författare

Italienska dramatiker
Italienskspråkiga dramatiker
Italienska poeter
Italienskspråkiga poeter
Dramatiker under 1600-talet
Poeter under 1600-talet
Italienska författare under 1600-talet
Personer från Florens
Födda 1562
Avlidna 1621
Män
Ugglan
Lucille Bogan

Lucille Bogan, född 1 april 1897 i Amory, Mississippi, död 10 augusti 1948, var en amerikansk bluessångerska.

Bogan växte upp i Birmingham, Alabama och har även gjort sig känd under pseudonymen Bessie Jackson.

1927 började hon spela in för Paramount i Grafton, Wisconsin, där hon sjöng in den sång som blev första stora framgång, "Sweet Petunia", till ackompanjemang av Blind Blake. Hon sjöng också in skivor för Brunswick Records, med stöd av Tampa Red.

Skivbolaget Document Records gav ut hennes kompletta inspelningar i en serie.

Referenser

Externa länkar 
 RedHotJazz.com - Lucille Bogan

Amerikanska bluessångare
Födda 1897
Avlidna 1948
Kvinnor
Yolanda Adams

Yolanda Yvette Adams, född 27 augusti 1964 i Houston, Texas, är en amerikansk sångerska inom gospelgenren. Hon var också med och sjöng soundtracket i filmen Honey (2003).

Diskografi

Referenser

Amerikanska gospelsångare
Grammy Award-vinnare
Musiker från Houston
Födda 1964
Levande personer
Kvinnor
Palina Smolava

Palina Smolava (vitryska: Паліна Смолава) född 3 september 1980 i Minsk, Vitryska SSR, Sovjetunionen, är en belarusisk sångerska. 

Hon representerade Belarus i Eurovision Song Contest 2006 med sången "Mum", som blev 22:a i semifinalen. 

2008 tävlade hon i den ryska uttagningen till Eurovision med balladen "Na rasstojanij dyhanja" som slutade på delad 24:e plats. 2012 ställde hon ånyo upp i Rysslands uttagning till tävlingen. Denna gång med låten "Michael", en hyllningssång till Michael Jackson. I finalen den 7 mars 2012 slutade hon sjua av 25 deltagare.

Belarusiska sångare
Födda 1980
Artister som representerat Belarus i Eurovision Song Contest
Kvinnor
Personer från Minsk
Levande personer
Deltagare i Eurovision Song Contest 2006
Makohaj

Makohajen eller Makrillhajen (Isurus oxyrinchus) är en hajart som beskrevs av Rafinesque 1810. Makohajen ingår i släktet Isurus, och familjen håbrandshajar. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade.

Utseende

En slank, strömlinjeformad haj med gråblå till mörkblå ovansida och ljusgrå till vit undersida. Den kan bli upptill 4 meter lång och som mest väga 570 kg. Hajen har 5 gälspringor, och tänder som syns även när munnen är stängd.

Vanor
Den betraktas som en av världens snabbaste hajar och kan simma i en hastighet på 30–40 km/h på långa sträckor. Det har hävdats att den kan uppnå en topphastighet av 74 km/h på korta sträckor. 
Man känner till att makohajen har skadat människor, men födan utgörs framför allt av fisk. Större individer utvecklar dock tänder lämpade även för marina däggdjur.

Utbredning
Arten finns i de flesta tropiska och varmtempererade hav. I Europa finns den från Sydnorges kust, väster om Brittiska öarna och vidare ner till Medelhavet Makohajen föredrar en vattenemperatur av minst 16 °C. Den vistas både vid ytan och ner till ett djup av 400 meter.

Fortplantning
Makohajen är likt de flesta andra hajar ovovivipar, och föder fullbildade ungar. Efter en dräktighetstid av 15 till 19 månader föder honan mellan 4 och 25 ungar som är mellan 60 och 75 centimeter långa. Hanen blir könsmogen vid ungefär 2 år, honan vid 6 år.

Källor

Externa länkar 

Håbrandshajar
Elena Risteska

Elena Risteska (makedonska: Елена Ристеска), född 27 april 1986 i Skopje, är en makedonisk sångerska och låtskrivare. Hon var Makedoniens representant i Eurovision Song Contest 2006 med låten Ninanajna. Hon tävlade i semifinalen och kom där på tionde plats med 76 poäng, vilket räckte för att hon skulle ta sig till finalen. Väl där slutade bidraget på tolfte plats med 56 poäng.

Externa länkar 
 Texten till Ninanajna på Diggiloo.net

Artister som representerat Makedonien i Eurovision Song Contest
Födda 1986
Kvinnor
Levande personer
Deltagare i Eurovision Song Contest 2006
Popsångare från Nordmakedonien
Riley Smith

Riley Smith, född 12 april 1978 i Cedar Rapids, Iowa, USA, är en amerikansk skådespelare och modell. Han är sångare för bandet The Life of Riley och har medverkat i ett par TV-serier, bland andra Womens murderer club, Criminal Minds och 90210.

Filmografi
Dangerous WaterVoodoo Academy (2000, regi David DeCoteau)Motocrossed (2001)Eight Legged Freaks (2002)Radio  2003New York minute (2004)Make it happen (2008)True Detective'' (2015)

Externa länkar
 

Födda 1978
Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Personer från Cedar Rapids, Iowa
Män
Levande personer
La Balanguera

La Balanguera är Mallorcas nationalsång, baserad på en dikt av Joan Alcover i Maspons (1854–1926) från 1902 eller 1903. Alcover har i sin tur låtit sig inspireras av en gammal och populär mallorkinsk barnramsa. Musiken är komponerad av den katalanske tonsättaren Amadeu Vives. November 1996 beslöt Consell Insular de Mallorca att utnämna sången till "nationalsång" för ön.

Texten
Texten är på katalanska. I sin befintliga version är den dock baserad på standardkatalanskan från Katalonien och inte på mallorkinskan, den särpräglade varianten från ön (se baleariska). Notera 'la' som bestämd artikel, där mallorkinska skulle haft 'sa'.

La Balanguera (på katalanska) 

La Balanguera misteriosa,
com una aranya d'art subtil,
buida que buida sa filosa,
de nostra vida treu lo fil.
Com una parca bé cavilla
teixint la tela per demà
La Balanguera fila, fila,
la Balanguera filarà.

Girant l'ullada cap enrera
guaita les ombres de l'avior,
i de la nova primavera
sap on s'amaga la llavor.
Sap que la soca més s'enfila
com més endins pot arrelar
La Balanguera fila, fila,
la Balanguera filarà.

De tradicions i d'esperances
tix la senyera pel jovent
com qui va un vel de noviances
amb caballeres d'or i argent
de la infantesa qui s'enfila
de la vellura qui se'n va.
La Balanguera fila, fila,
la Balanguera filarà

Referenser

Nationalsånger i Europa
Kultur i Spanien
Homaranismo

Homaranismo är en sorts religion eller medmänsklighetslära utvecklad av upphovsmannen bakom esperanto, Ludwig Zamenhof. Precis som esperanto var tänkt som ett allas gemensamma andra språk, var homaranismo tänkt som en allas gemensamma religion. 

Homaranismo byggdes upp kring hans idé och strävan efter att uppnå fredlig samexistens och samarbete mellan världens olika folkgrupper, som också låg bakom hans projekt med språket esperanto och som på esperanto kom att kallas interna ideo. När esperanto hade lanserats och börjat spridas världen över gick Zamenhof vidare och byggde på sin idé om en gemensam religion. Precis som esperanto skulle vara ett extraspråk för internationell kommunikation, skulle inte homaranismo ersätta utan komplettera tidigare religioner, eller möjligen kunna förena alla religioner till en enda. Först publicerades religionen 1901 under namnet hilelismo, men från 1906 användes istället det nuvarande namnet, som på svenska kan översättas till mänsklighetstro. 

En person som tror på homaranismo kallas homarano ("en i mänskligheten"), och Zamenhof förklarar i Deklaracio pri Homaranismo från 1913 vad som krävs för att vara en sådan. Bland annat skriver han att mänskligheten enligt homaranismo är en enda familj, att alla har rätt att bo i det land man befinner sig, och att använda sitt eget språk. För att hålla sig utanför etniska och religiösa konflikter ska man inte deklarera att man är något annat än just en homarano. 

Grunderna i homaranismo redovisas också i samma dokument, under punkt tio. Zamenhof skriver att "den högsta och obegripliga kraften kallar jag Gud, och att den viktigaste grundregeln vid all mänsklig interaktion är ”Gör med andra så, som du skulle önska, att andra gjorde med dig...” (väldigt likt gyllene regeln). All tro utöver detta skall ses som tillägg, till exempel från ens egen religion, och om man inte tror på någon nuvarande annan religion, skall man enligt Zamenhof kalla sig fritroende, som inte är det samma som att vara ateist, utan ses som en religion i sig. Tills de fritroende inom homaranismen lyckas bilda en för mänskligheten gemensam religion kan en fritroende homarano fortsätta vara medlem i den religion denne redan har.

Källor
Leif Nordenstorm: Ômotos mission på Esperanto (doktorsavhandling).

Se även 
Omoto
Gyllene regeln

Religiösa trosriktningar, traditioner och rörelser
Esperanto
Pylos

Pylos (grekiska: Πύλος, nygrekiskt uttal: Pilos), tidigare även Navarino är en småstad på Peloponnesos västra kust vid bukten Órmos Navarínou  i distriktet Messenien i södra Grekland. Pylos var den homeriske Nestors stad, och har således en mycket lång historia. Staden Pylos har omkring 2 500 invånare (1991).

Geografi 
Det forntida Pylos låg på bergudden Koryfasion, vid inloppet till en god hamn som bildas av den utanför liggande ön Sfakteria. Mittför norra ändan av denna ö, vid det 200 meter breda, grunda norra inloppet (Sykia) till viken, ligger akropolis i forntidens Pylos, krönt av ruinerna av en venetiansk borg, som efter den södra borgens anläggning kallats Palaiokastro eller Palaio-Navarino.

Historia

Förhistorisk tid 
Enligt Homeros Iliaden var Nestor kung av Pylos. Ruiner av ett palats och gravkammare från mykensk tid (bebott cirka 1700–1200 f.Kr.) som från 1939 grävdes ut vid Epano Englianos strax norr om dagens Pylos har identifierats som hans palats. Här fann arkeologerna flera hundra lertavlor med inskrifter i en skrift som liknar linear B och ger god inblick i Pylos administration och produktion under bronsåldern. Nestors huvudstad har tidigare felaktigt identifierats med två andra platser med samma namn: vid floden Pinios och i närheten av staden Kakóvatos på västra Peloponnesos.

Antiken 
När Sparta erövrade Messenien år 668 f.Kr. grundade Pylos invånare en ny koloni i Italien, och Pylos upphörde att existera som egen stad. Under Peloponnesiska kriget spelade denna plats dock en viktig roll, sedan den 425 f.Kr. blivit besatt av den attiske fältherren Demosthenes. Atenarna tog 420 spartiater till fånga på ön Sfakteria. 369 f.Kr. återställde Epameinondas borgen.

Senare tid 
Senare förde Pylos en omväxlande tillvaro, som särskilt präglats av venetianare och osmaner. Det södra Pylos anlades av franker på 1200-talet och fick namnet Navarino efter några navarresiska soldater, som slog sig ned där 1381. Osmanska riket intog hamnen 1498 och innehade den till grekiska frihetskrigets slut, med undantag av åren 1644-48 och 1686-1715, då den tillhörde venetianerna, och 1770, då ryssarna besatte den. Avgörande för Greklands frihet var den seger som den förenade brittiska, franska och ryska flottan (26 fartyg med 1 270 kanoner) under amiral Edward Codrington 20 oktober 1827 vann i viken över den turkiska flottan, av vars 82 fartyg med omkring 2 000 kanoner endast 29 återstod. Turkarna förlorade omkring 6 000 man, de allierade 177 man i döda och 519 i sårade.

Dagens Pylos grundades 1829.

Källor

Noter

Externa länkar 

Orter i Peloponnesos (region)

ca:Pilos (Grècia)
Dorothy McGuire

Dorothy McGuire, född 14 juni 1916 i Omaha, Nebraska, död 13 september 2001 i Santa Monica, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare.

McGuire gjorde scendebut som trettonåring vid Omaha Community Playhouse mot Henry Fonda. Efter flera år vid sommarteatrar kom hon till New York, där hon medverkade i radiopjäser innan Broadwaydebuten 1938 i Our Town. Sitt stora genombrott fick hon tre år senare i pjäsen Claudia, en framgång som hon upprepade på film 1943.

Genom åren vann hon stor respekt och beundran som en mogen aktris som utstrålade vänlighet, värme och inre skönhet i gripande men oglamorösa rollporträtt. Bland hennes bästa roller var som den stumma tjänsteflickan i Spiraltrappan. Hon nominerades för en Oscar 1947 för Tyst överenskommelse. På senare år medverkade hon mycket i TV.

Hennes privatliv kännetecknades av tillbakadragenhet och undvikande av publicitet. Från 1943 var hon gift med den kände stillbildsfotografen John Swope (1908–1979; han arbetade bland annat för tidskriften Life) och de fick en son och en dotter. McGuire följde ofta med sin make på hans uppdrag världen över.

McGuire har en stjärna för insatser inom film på Hollywood Walk of Fame vid adressen 6933 Hollywood Blvd.

Filmografi i urval 
1943 – Claudia
1945 – Det växte ett träd i Brooklyn
1945 – Spiraltrappan
1945 – Själens ögon
1947 – Tyst överenskommelse

1954 – Tre flickor i Rom
1956 – Folket i den lyckliga dalen
1957 – Old Yeller klarar allt
1959 – Sista sommarlovet
1960 – Mörkret i trappan
1960 – Skeppsbrott i Söderhavet
1965 – Mannen från Nasaret
1976 – De fattiga och de rika (TV-serie)
1988 – I Never Sang for My Father (TV-film)
1990 – Hallmark Hall of Fame
1990 – The Last Best Year (TV-film)

Källor

Externa länkar 
 
 Internet Broadway Database
 Dorothy McGuire fansite

Amerikanska skådespelare
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1916
Avlidna 2001
Kvinnor
Anders Keith

Anders (Andrew) Keith , död 1597 eller 1598, var 1568–1573 kapten till en trupp skotska kavallerister. Han inkom i riket under Johan III:s tid.

År 1574 blev han kommendant för Vadstena slott och blev utnämnd till friherre. Samma år gifte han sig med Elisabeth Birgersdotter Grip som var släkt med Johan III. Hon var dotter till Birger Nilsson Grip och Brita Joakimsdotter Brahe och barnbarn till Margareta Eriksdotter Vasa, syster till Gustav Vasa och Joakim Brahe; kungen betalade troligen deras bröllop.

År 1576 blev han hovkommissionär.

År 1579 blev han Kapten för kavalleriet och 1583 blev han guvernör för Västmanland och Dalarna. Samma år var han också sändebud till drottning Elisabet I av England.

I mitten av 1580-talet får han en gåva: Marby gård på Oknön i Mälaren och detta gjorde han till sitt herresäte. Han var romersk katolik och en varm anhängare till kung Sigismund vilket gjorde honom impopulär i Dalarna, där man 1596 försökte mörda honom. När han 1598 sökte förvisa Hertig Karl blev han fängslad och dödad. (Enligt en annan källa dog Anders Keith år 1597).

Hans son, Johan Neaf, blev mördad i Stockholm år 1607 när han återvände från kung Sigismund i Polen. Elisabeth Birgersdotter Grip dog 1624 på Finsta i Skederid. De fick aldrig några barn.

Källor 
 Scots in Sweden, Jonas Berg och Bo Lagercrantz

Se även 
 Baggensgatan 27

Keith Anders
Män
Avlidna 1590-talet
Födda 1500-talet