kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bomullsdvärgand

Bomullsdvärgand (Nettapus coromandelianus) är en liten övervägande asiatisk andfågel i familjen änder. Den lever i sötvattensvåtmarker med riklig växtlighet. Arten är talrik och tros öka i antal.

Utseende 
Bomullsdvärganden är en mycket liten svartvit and, endast 30–37 centimeter lång. Hanen har vitt huvud, hals och bröst, svart bröstband och hätta samt grå buk och flanker. Ovansidan är grön med ett brett vitt band över vingarna. Honan är gråbeige under, brungrå ovan med ett tydligt ögonstreck och vit bakkant på vingarna.

Utbredning och systematik 
Bomullsdvärganden hittas i södra och sydöstra Asien samt i delar av australiska regionen. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Nettapus coromandelianus coromandelianus – förekommer i låglänta områden i Indien, Sydasien, Indonesien och Nya Guinea
 Nettapus coromandelianus albipennis – förekommer i låglänta kustnära nordöstra Australien

Arten övervintrar i Oman. Den har tillfälligt setts västerut till Mellanöstern ända till Jordanien, Jemen och Turkiet samt norrut till Japan.

Ekologi 
Bomullsdvärganden trivs i sötvattensvåtmarker med mycket växtlighet där den lever av frön, gräs och växtdelar. Den häckar monogamt mestadels under regnperioden. Boet är i ett trädhål, i undantagsfall till och med i hål i byggnader. Arten lägger sex till 16 vita eller gräddfärgade ägg. Endast honan ruvar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).  Världspopulationen uppskattas till mellan 130.000 och 1,1 miljoner individer.

Namn 
Fågelns vetenskapliga coromandelianus namn syftar på Koromandelkusten i sydöstra Indien, som från början är en portugisisk förvrängning av det tamilska ordet för området Cholamandalam, som betyder "cholafolkets kungarike". På svenska har fågeln även kallats vithalsad dvärgand.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Änder
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Grön dvärgand

Grön dvärgand (Nettapus pulchellus) är en fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar. Den förekommer i östra Indonesien, på Nya Guinea och i norra Australien.

Utseende och läte 
Grön dvärgand är som namnet antyder en mycket liten and, med kroppslängden 30–36 en av de allra minsta. Näbben är liten och kroppsformen kompakt. Hane i häckningsdräkt är huvudsakligen mörkgrön på huvud och hals, med mörkgrå hjässa. Den har vita kinder och undersidan är ljusgrå med vita fjäll. Stjärten och vingtäckarna är svarta, armpennorna vita och armtäckarna mörkt grönglänsande. Utanför häckningstid är den mattare i färgerna. Honan har bandad snarare än grön hals. Från hanen hörs ljusa visslingar, från honan mörkare läten.

Utbredning och status 
Fågeln förekommer från Sulawesi till Moluckerna, Nya Guinea och norra tropiska Australien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Taxonomi och namn 
Grön dvärgand beskrevs för första gången 1842 av John Gould. Det vetenskapliga artnamnet pulchellus betyder "mycket vacker". På svenska har den även kallats grön dvärggås.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Änder
Fåglar i australiska regionen
Australisk kopparand

Australisk kopparand (Oxyura australis) är en fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar.

Kännetecken 
Australisk kopparand lever i sötvatten och dyker efter föda. Den har långa stela stjärtfjädrar som sticker rakt upp när fågeln är oaktiv. Den har också en proportionellt stor och blå näbb. Dess ben är placerade långt bak på kroppen vilket gör att de rör sig klumpigt på land och därför mestadels befinner sig i vattnet.

Utbreding och systematik 
Fågeln har ett fragmenterat utbredningsområde och förekommer lokalt i sydvästra och sydöstra Australien och på Tasmanien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Australisk kopparand har en liten världspopulation som uppskattas bestå av endast mellan 11 000 och 19 000 vuxna individer. Beståndet tros dock vara stabilt. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Noter

Externa länkar

Änder
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Australien
Kopparand

Kopparand (Oxyura leucocephala) är en starkt hotad fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar.

Utseende och läte
Kopparanden är en liten and som mäter 43–48 centimeter, inklusive en 8–10 centimeter lång stjärt som den ofta håller rakt upp i luften. Den har en proportionellt stor näbb med mycket svullen näbbas, och på våren är den adulta hanens näbb tydligt ljusblå, annars grå. Kroppen är övervägande rödbrun och huvudet kritvitt med svart hjässa och mörk prick till öga. Det förekommer helt svarthuvade individer. Honan och juvenilen har grå näbb och ett större mörkt hjässparti som sträcker sig ned över ögat och ett otydligt mörkt streck över kinden. Den är till största delen tystlåten.

Ekologi 
Kopparanden lever i grunda vegetationsrika slättsjöar. Den är en allätare som främst lever av vattenväxter och den dyker efter föda. Den flyger ogärna och simmar hellre för att undvika fara.

Utbredning 
Fågeln är i huvudsak en stannfågel som förekommer utspritt och mycket lokalt från Medelhavsområdet till Centralasien. Dels finns en stannfågelspopulation i Spanien, Algeriet och Tunisien, dels en större population i framför allt Ryssland och Kazakstan som flyttar söderut vintertid. Den häckar även i Turkiet, Iran, Afghanistan, Tadjikistan, Turkmenistan, Uzbekistan, Armenien och Mongoliet, eventuellt också i Kina. 2017 konstaterades även en häckning i Israel, den första sedan tidigt 1900-tal. Arten har vid ett fåtal tillfällen setts norr om utbredningsområdet i Europa, bland annat i Lettland, Polen och Tyskland.

Status och hot 
IUCN kategoriserar arten som starkt hotad, främst på grund av habitatförstöring och jakt. Ett annat hot utgör hybridisering med den spanska populationen av amerikansk kopparand och en skyddsåtgärd är försöken att utrota den amerikanska arten i Västeuropa. Troligen bestod världspopulationen av över 100.000 individer under tidigt 1900-tal för att minska till 20.000 1996 och vidare till 8.000-13.000 individer idag. I Europa tros det häcka endast 250-610 par. Den är numera utgången häckfågel i Italien, Frankrike, Ungern, Albanien, före detta Jugoslavien, Grekland och troligen också Ukraina och Armenien. Populationstrenden är svår att beräkna eftersom antalet övervintrande fåglar varierar kraftigt bero ende på vattentillgång. Data från viktiga övervintringsområden i Turkiet visar dock på en trolig reell minskning på 60-80% mellan 2002 och 2012, vilket tyder på att arten minskar kraftigt i antal.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Änder
Fåglar i palearktiska regionen
Afrikansk kopparand

Afrikansk kopparand (Oxyura maccoa) är en afrikansk fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar.

Utseende och läte 
Hane i häckningsdräkt har kastanjefärgad kropp, svart huvud och en kraftig blå näbb, medan honan och hanen i eklipsdräkt är mörkbruna med ett blekt streck under ögat och ljusare strupe. Den ligger ofta lågt i vattnet med stjärten vinklad 45°. I flykten är vingarna enfärgat mörkbruna. Lätet är en märklig, nasal drill. Fågeln är den enda kopparanden i regionen.

Utbredning och levnadssätt 
Afrikansk kopparhand har ett stort utbredningsområde, uppdelat på två populationer: en i Östafrika Eritrea, Etiopien, Kenya och Tanzania och en i södra Afrika i Angola, Botswana, Namibia, Sydafrika och Zimbabwe.

Häckning
I Sydafrika har den konstaterats häcka från juli till april, framför allt under regnperioden mellan september och november. Längre norrut har den häckat under alla månader, men verkar vara beroende av regnfall. Den förekommer i sötvattenssjöar, dammar och laguner, framför allt grunda näringsrika sådana med rik förekomst av kaveldun och Phragmites-vass där den kan häcka. Den har också konstaterats häcka i konstgjorda anläggningar som reningsverksdammar och våtmarker skapade av människan i odlingsbygd i Namibia.

Utanför häckningstid
Afrikansk kopparand är huvudsakligen en stannfågel men rör sig runt efter häckningen, troligen inte längre än 500 km från häckningsområdena. Då kan den samlas i flockar i upp till 1000 individer i större och djupare sjöar och brackvattenslaguner.

Föda
Fågeln lever framför allt av bottenlevande invertebrater som fluglarver (Diptera), Tubifex-maskar, Daphnia-ägg och små sötvattensmollusker. Den kan också livnära sig av alger, frön och rötter. Den födosöker genom att dyka och sedan filtrera genom näbben.

Status och hot 
Afrikansk kopparand har ett stort utbredningsområde, men är lokalt förekommande och beståndet är därför mycket litet, uppskattat till endast mellan 4 800 och 5 700 vuxna individer. Den östafrikanska populationen beräknades tidigare bestå av 2000 till 3500 individer, men tros ha minskat kraftigt till enbart 300. Sedan 2017 är den därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista för utrotningshotade arter, först placerad i kategorin sårbar för att uppgraderas 2021 till den allvarligare hotkategorin starkt hotad 2021. Det finns begränsad kunskap om orsaken till att fågeln minskar i antal. Den tros vara känslig för föroreningar eftersom den mer än andra andarter födosöker i bottensedimenten. Även habitatförstörelse och plötsliga förändringar i vattennivåer till följd av exempelvis avverkning kan också vara ett hot mot arten. En relativt stor andel av fåglarna dör också av att ha fastnat i fisknät.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Änder
Fåglar i etiopiska regionen
Argentinakopparand

Argentinakopparand (Oxyura vittata) är en fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar. Den förekommer i södra Argentina och Chile, och övervintrar i norr till södra Brasilien och Paraguay.  IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Argentinakopparanden är känd för att ha längst penis av alla ryggradsdjur i förhållande till kroppsstorleken. Penisen är i genomsnitt ca 20 cm vid erektion, vilket är ungefär det samma som fågelns kroppslängd. Den kan dock vara längre och rekordet är 42,5 cm. Den är korkskruvsformigt vriden och försedd med taggar vid basen. I vila är den helt indragen i kroppen.

Man vet inte varför denna storlek har utvecklats. En teori är att det kan röra sig om "display" som utvecklats genom sexuell selektion liksom påfågelns fjädrar. Hur parningen går till vet man inte heller.

Bland fåglarna är det bara andfåglar och strutsar som har en välutvecklad penis; övriga parar sig genom att trycka kloaköppningarna mot varandra.

Galleri

Referenser

Externa länkar

Änder
Fåglar i neotropiska regionen
Skogsand

Skogsand (Pteronetta hartlaubii) är en afrikansk fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar.

Utseende och läte 
Skogsanden är en relativt stor and, lätt igenkänd på kombinationen av svart huvud och hals, mörkt kastanjefärgad kropp och blågrå övre vingtäckare, mest synliga i flykten. Hanen har vita teckningar på huvudet. Dessa saknar honan, som dessutom är mer dovt färgad. Lätena består av olika visslingar och kvackande läte i flykten.

Utbredning och systematik 
Fågeön förekommer lokalt i Afrika nära Ekvatorn, närmare bestämt från Guinea till Ghana och från Nigeria österut till Sydsudan och söderut till västra Uganda, södra Demokratiska republiken Kongo och norra Angola. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktskap 
Fågeln placeras numera som ensam art i släktet Pteronetta från att tidigare ha placerats i Cairina. DNA-studier visar att fågeln är närmast släkt med blåvingad gås (Cyanochen cyanoptera) och att dessa båda är nära besläktade med änder i Marmaronetta, Asarcornis, Aythya och Netta.
Individer från nordöstra Demokratiska republiken Kongo med mycket vitt på huvudet urskiljdes tidigare som en egen underart, albifrons, men denna egenskap varierar individuellt.

Levnadssätt 
Skogsanden är Afrikas enda äkta skogslevande and som hittas i undanskymda våtmarker, dammar och små floder. Födan består mestadels av vattenlevande ryggradslösa djur som insekter, spindlar, mollusker och kräftdjur, men även vegetabilisk föda. Inga bon har hittats i det vilda, men tros häcka under regnperioden.

Status och hot 
Världspopulationen tros bestå av mellan 26.000 och 110.000 individer. Den verkar vara lokalt vanlig i Centralafrika, allra vanligast i Kamerun, men väldigt ovanlig och minskande i antal i Västafrika där möjligen färre än 1.000 individer återstår. Trots detta bedömer internationella naturvårdsunionen IUCN att den inte är hotad och placerar den därför i hotkategorin livskraftig..

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar den tyske ornitologen och samlaren Gustav Hartlaub (1814-1900).

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Änder
Fåglar i etiopiska regionen
Rosenand

Rosenand (Rhodonessa caryophyllacea) är en fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar. Den förekommer främst i nordöstra Indien men sågs senast med säkerhet 1949 och är akut hotad, möjligen utdöd.

Utseende och läte 
Rosenanden är en gracil och långhalsad and med en kroppslängd på 60 centimeter. Hanen har mörkrosa huvud och hals, med ljusare rosa näbb och är i övrigt mestadels brunsvart. Den har blekt brunbeige armpennor, vilket skapar en vingspegel, en smal vit kant på täckarna och blekrosa vingundersida. Honan är mer dovt färgad med brunare kropp, grårosa huvud och brungrå näbb. Hanar yttrar ett svagt visslande läte, honor ett lågt kvackande.

Ekologi 
Rosenanden lever ett tillbakadraget liv i avskilda och övervuxna dammar och våtmarker i låglänta skogsområden och gräsmarker, främst i stora elefantgräsdjungler, i periodvis översvämmande områden. Vintertid påträffas den även i laguner intill stora floder. Utanför häckningstid har den setts i små grupper, tillfälligtvis i smärre flockar om 30–40 individer. Möjligen är den även nattaktiv, vilket kan förklara svårigheterna i att lokalisera den.

Den födosöker främst i grunda vatten genom att tippa kroppen framåt och beta på botten, men kan även dyka. Den kan vila i träd.

Utbredning och status 
Tidigare förekom rosenanden lokalt i våtmarker i Indien, Bangladesh och Myanmar, tillfälligtvis även i Nepal. De flesta observationer har gjorts i nordöstra Indien och närliggande områden i Bangladesh. Den har alltid betraktats som ovanlig och sällsynt. Sedan 1949 har den inte med säkerhet observerats i det vilda. Fågeln är möjligen utdöd, men kategoriseras fortfarande som akut hotad av internationella naturvårdsunionen IUCN. eftersom det inte helt säkert kan uteslutas att en liten rest lever kvar. Fem expeditioner i Kachin State i Myanmar mellan april 2003 och december 2006 resulterade i en möjlig observation och två trovärdiga rapporter från lokala fiskare. Ytterligare undersökningar 2008 gav inga resultat, och inte heller i januari 2014 i ett annat område kring Khamti i nordvästra Myanmar, efter att en bonde i området rapporterat att han möjligen sett arten 2011. Det finns alltså ännu inte några ovedersägliga bevis för dess fortlevnad.

Orsaken till artens tillbakagång tros framför allt bero på habitatförlust. Skogsavverkning och omvandling av våtmarker har förstört stora delar av dess levnadsmiljö. Utöver detta jagades arten hårt under slutet av 1800-talet och början av 1900-talet. Andra arter har dock utsatts för samma jakttryck men har inte minskat på samma sätt, varför jaktens roll i rosenandens försvinnande är oklar. Möjligen kan den invasiva växten vattenhyacint (Eichhornia crassipes) även bidra till att ytterligare försämra dess levnadsmiljö.

Noter

Externa länkar

Änder
Fåglar i orientaliska regionen
Knöland

Knöland (Sarkidiornis melanotos) är en fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar, vida spridd i Afrika söder om Sahara och i södra Asien. Närbesläktade sydamerikanska kamanden har tidigare behandlats som underart till knölanden, men urskiljs numera oftast som egen art. Knölanden minskar i antal, men beståndet anses ändå livskraftigt.

Utseende och läten 
Knölanden är en stor (64–79 centimeter), kraftig och distinkt svartvit and med svartfläckat vitt huvud och hals. Hanen har en stor, köttig knöl på näbben. Till skillnad från den nära släktingen kamanden har den grå flanker, annorlunda formad knöl/kam och är större. Knölanden är förhållandevis tystlåten, men ibland hörs låga kväkande ljud. Under häckningstid hörs även hesa visslingar och stönande ljud.

Utbredning 
Knälanden förekommer i våtmarker i tropiska Afrika söder om Sahara, på Madagaskar och i södra Asien, från Pakistan till Laos och allra sydligaste Kina. I Pakistan och Sri Lanka är den möjligen utdöd. Tillfälligt har den setts i bland annat Oman och Japan. I oktober 2016 uppträdde den även i Malaysia, på Malackahalvön.

Systematik 
Den sydamerikanska kamanden (Sarkidiornis sylvicola) betraktades tidigare ofta som underart till knöland och vissa gör det fortfarande. Denna urskiljs dock allt oftare som egen art. Knölanden i begränsad mening behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Genetiska studier visar att den

Ekologi 
Fågeln trivs i sötvattensvåtmarker, floder, floddeltan, sjöar och risfält, alla med förekommande spridda träd, men även i mer öppna gräsmarker. Den livnär sig av vegetabilier som växtfrön, ris och andra sädesslag, komplementerat med ryggradslösa djur. Den födosöker genom att beta gräs på land och vada eller tippa i grunt vatten, i Afrika ofta tillsammans med visseländer och nilgås.

Knölanden häckar huvudsakligen under regnperioden, i par eller i små grupper där hanar kan ha upp till fyra honor, varav en är dominant. Boet är en grov konstruktion gjord av kvistar och gräs som placeras i träd (Acacia albida i Mali och Sudan, Avicennia marina på Madagaskar) eller ett hålutrymme i en klippa. På Madagaskar kan den konkurrera om boplats med lemurer, madagaskarkricka eller vasapagejojor i släktet Coracopsis. Den lägger sex till tjugo ägg, i genomsnitt åtta men hela 54 ägg har noterats i ett bo där flera honor lagt ägg. Honan ruvar ensam i 28-30 dagar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Den tros minska i antal, men inte tillräckligt snabbt för att arten ska betraktas som hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn melanotos betyder "svartryggad".

Referenser

Tryckta källor 
Craig Robson (2007) Birds of South-east Asia, New Holland Publisher, London, sid:178-179,

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Änder
Fåglar i etiopiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Tofsgravand

Tofsgravand (Tadorna cristata) är en akut utrotningshotad fågel i familjen änder inom ordningen andfåglar. Den förekommer i Östasien i sydostligaste Sibirien och Korea, men har inte setts med säkerhet sedan 1964.

Utseende

Tofsgravand är en omisskännlig mörk gravand (60-63 cm) med röd näbb, röda ben och mestadels vita vingtäckare. Hanen har gråaktig huvudsida, övre hals, nedre delen av manteln, skapularerna och buk medan undergumpen är blekt roströd. 

Honan är lik hanen men har vita inslag och "glasögon" i ansiktet, vit nedre huvudsida och övre hals, enfärgat brungrå ovan och beigevita streck på nedre hals och buk.

Utbredning och status
Fågeln förekom tidigare i Sibirien och Korea. Den är endast känd från ett fåtal fynd i Primorje kraj i Ryssland, Japan (ett enda fynd från 1800-talet) och Sydkorea. Senaste säkra fyndet är från 1964 från öar söder om Vladivostok, trots omfattande informationskampanjer riktade till allmänheten. Internationella naturvårdsunionen IUCN bedömer dock att den fortfarande kan finnas vid liv på grund av ett antal obekräftade observationer i nordöstra Kina (Heilongjiang, Jilin, Liaoning och Hebei) där relativt få undersökningar har gjorts. Om det finns en överlevande population antas den vara mycket liten, varför IUCN kategoriserar den som akut hotad.

Ekologi
Tofsgravanden har huvudsakligen rapporterats förekommande i par eller små flockar i kustnära områden, ofta nära flodmynningar. Ett antal av de obekräftade rapporterna från nordöstra Kina har dock varit från inlandet. Det spekuleras att den häckar i bergstrakter, möjligen långt från vatten eller i vulkansjöar och flyttar sedan mot kusten utanför häckningssäsongen.

Noter

Externa länkar

Änder
Fåglar i palearktiska regionen
Hornvärnfågel

Hornvärnfågel (Anhima cornuta) är en av tre arter i andfågelfamiljen värnfåglar som alla enbart förekommer i Sydamerika.

Utseende 
Hornvärnfågeln är en mycket kraftig och stor fågel, med en längd på 84–95 centimeter och 3,5 kilogram i vikt. Näbben är som hos alla tre värnfågelarter liten och hönsliknande. Ovansidan, huvud och bröst är svarta, med vita fläckar på huvudets krona, på strupen och på vingtäckarna. Från främre delen av huvudet sticker en taggliknande struktur upp, unik för fågelvärlden. Benen är långa och vardera fot har tre tår som bara delvis har simhud mellan sig. På fötterna finns också vassa sporrar, liksom på vardera vinge. Buken och de undre vingtäckarna är vita.

Utbredning 
Fågeln förekommer i låglänta områden från Venezuela och söderut till Bolivia och brasilianska Amazonområdet. Den förekommer också isolerat i Guayas i västra Ecuador. I Trinidad och Tobago är den möjligen utdöd.

Systematik 
Arten placeras som ensam art i släktet Anhima. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Ekologi 

Fågeln återfinns i bevuxna våtmarker och lever av vattenlevande växter. Dess bo är en stor hög av flytande vegetation förankrad på grunt vatten. Den lägger tre till fem vita eller gulbruna ägg med kanelfärgade fläckar som ruvas av båda könen i 40–47 dagar. Ungarna kan liksom de flesta andfåglar gå så fort de har kläckts, men stannar med föräldrarna i ett år.

Hornvärnfågel och människan

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

I kulturen 
Hornvärnfågeln är colombianska staden och departementet Araucas officiella fågel, som på spanska heter just Arauco.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Värnfåglar
Fåglar i neotropiska regionen
Svarthalsad värnfågel

Svarthalsad värnfågel (Chauna chavaria) är en fågel i den lilla sydamerikanska familjen värnfåglar, nära släkt med änderna. Den förekommer endast i norra Colombia och nordvästra Venezuela. Beståndet är litet och minskande, varför IUCN listar den som nära hotad.

Utseende och läten 
Svarthalsad värnfågel är en mycket stor (76–91 cm) och kraftig gåsliknande påfågel utan simhud mellan tårna. Huvudteckningen är distinkt, med grå hjässa och en spretig tofs. Breda vita band syns tvärs över strupen och sidan av ansiktet. Halsen är svart. Fjäderdräkten i övrigt är mindre kontrastrik med grå ovansida och mörkt grönglänsande undersida. På vingknogen syns vassa sporrar. Värnfåglar är en av fårgelvärldens mest högljudda fåglar, med kraftfullt trumpetande "klerr-a-ruk, cherio".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i norra Colombia och nordvästra Venezuela. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Svarthalsad värnfågel hittas i låglänta våtmarker, träsk, laguner, översvämningsmarker och utmed långsamt flytande floder, ofta i skogsbelägna områden. Den är strikt vegetarian. Boet består av en stor hög med växtlighet som byggs upp från vattnet. Den lägger två till sju ägg från oktober till november.

Status 
Denna art har en rätt liten världspopulation som uppskattas till mellan 1500 och 7000 vuxna individer. Den tros även minska i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som nära hotad.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Värnfåglar
Fåglar i neotropiska regionen