kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Fovea

Fovea eller centralgropen (Fovea centralis) (latin fovea 'grop', 'grav') är en fördjupning i gula fläcken (eller makula, latin macula lutea) på näthinnan och platsen för ögats detaljcentrerade seende. I fovean sitter tapparna mycket tätt och fördjupningen gör också näthinnan tunnare här än i resten av ögat. Hos människan är fovean rund, men en del djur har istället en horisontellt formad fovea vilket gör att deras detaljseende fungerar bra längs med horisonten. Många fåglar har två foveor som även innehåller många fler tappar och som därmed ger en skarpare syn.

Se även 
 Rendering

Referenser 
 

Ögat
he:רשתית#מבנה רשתית האדם
Stridsfordonsplutonbefäl

Stridsfordonsplutonbefäl (GC700) är inom Försvarsmakten en befattning inom armén. Befattningen innebär att i krig vara befäl över en enhet utrustad med något av arméns stridsfordon. Stridsfordonet kan vara stridsvagn, pansarbandvagn eller stridsfordon 90. Enheten som befälet utbildas för att leda omfattar tre till tio personer och en stridsvagn, alternativt tre till fyra pansarskyttefordon.

Se även 
Stridsfordonsbefäl
Stridsfordonsförare
Stridsfordonsskytt, förare

Befattningar inom Försvarsmakten (Sverige)
Modern Life Is Rubbish

Modern Life Is Rubbish är det brittiska rockbandet Blurs andra musikalbum, utgivet 10 maj 1993. Trots att deras debutalbum Leisure (1991) hade höga försäljningssiffror, glömdes det snabbt bort av publiken. Hemkomna från en misslyckad USA-turné där spelningarna fick dåliga betyg, såg de hur det rivaliserande bandet Suede steg i popularitet, vilket ytterligare förminskade Blurs status i Storbritannien. Modern Life Is Rubbish föddes som reaktion mot det amerikanska och andas brittisk kultur och karaktärsdrivna texter om vardagsrealism, inspirerad av författaren Martin Amis satiriska romaner. Skivan låter mognare än föregångaren Leisure och bjuder på många rocklåtar som "Colin Zeal" och "Advert". Detta album kan ses som ett avstamp till britpopvågen.

Singlar från albumet är "For Tomorrow", "Chemical World" samt "Sunday Sunday".

Låtlista 
Alla sånger av Damon Albarn, Graham Coxon, Alex James och Dave Rowntree.

 "For Tomorrow" - 4:19
 "Advert" - 3:45
 "Colin Zeal" - 3:16
 "Pressure on Julian" - 3:31
 "Star Shaped" - 3:26
 "Blue Jeans" - 3:54
 "Chemical World" - 3:45
 "Intermission" - 2:29
 "Sunday Sunday" - 2:38
 "Oily Water" - 5:00
 "Miss America" - 5:34
 "Villa Rosie" - 3:55
 "Coping" - 3:24
 "Turn It Up" - 3:21
 "Resigned" - 5:14
 "Commercial Break" - 0:55

Källor 

Musikalbum 1993
Album av Blur
Hyggesbränning

Hyggesbränning är en metod att öka växtnäring i humuslagret i skogar. Genom att bränna upp markvegetation minskar konkurrensen med trädplantorna, och marken får dessutom mer sol. Metoden påminner om naturens eget sätt att sköta föryngringen av skogar, och lämpar sig bäst på friska till fuktiga ståndorter med tjocka inaktiva humustäcken.

Hyggesbränningen gynnar vissa brandanpassade växter och djur. Värmen får en del s.k. fröbanksarter att gro, som till exempel svedjenäva. Vissa sällsynta vedinsekter får tillgång till bränd ved vilket idag ofta är en bristvara.

Förr var detta sätt att föryngra skogen vanligare, men är fortfarande en viktig del av skogsvården. Flertalet av de större skogsbolagen är certifierade att bränna en viss areal årligen. Metoden kräver stor kunskap. Kostnaden varierar i stor utsträckning beroende på förutsättningarna.

Skogsbruk
Stridsfordonsbefäl

Stridsfordonsbefäl (GC800) är inom Försvarsmakten en befattning inom armén. Befattningen innebär att i krig vara besättning, alternativt fordonschef i en enhet utrustad med något av arméns stridsfordon.

Se även 
Stridsfordonsplutonbefäl
Stridsfordonsförare
Stridsfordonsskytt, förare

Befattningar inom Försvarsmakten (Sverige)
Stridsfordonsförare

Stridsfordonsförare (GC901) är inom Försvarsmakten en befattning inom armén. Befattningen innebär att i krig vara förare i en enhet utrustad med stridsvagn, pansarskyttefordon, robotpansarbandvagn eller bandkanon.

Se även 
Stridsfordonsplutonbefäl
Stridsfordonsbefäl
Stridsfordonsskytt, förare

Befattningar inom Försvarsmakten (Sverige)
Stridsfordonsskytt, förare

Stridsfordonsskytt, förare (GC902) är inom Försvarsmakten en befattning inom armén. Befattningen innebär att i krig vara skytt eller förare i en enhet utrustad med stridsfordon 90, pansarbandvagn 501 eller pansarbandvagn 302.

Se även 
Stridsfordonsplutonbefäl
Stridsfordonsbefäl
Stridsfordonsförare

Befattningar inom Försvarsmakten (Sverige)
Hanatarash

Hanatarashi (ハナタラシ) ("den snornäsade") var ett japanskt noisemusikband som startades av Boredoms frontman Yamatsuka Eye och Zeni Geva-gitarristen Mitsuru Tabata 1984 efter att de båda träffats på en spelning med tyska Einstürzende Neubauten. Efter att de släppte sitt första album slopade man i:et i namnet så att det blev Hanatarash ("snornäsan"). De gjorde sig kända för sina vilda liveframträdanden där man slängde gasbehållare på publiken och ölflaskor for omkring. En gång ska (en redan död) katt ha sågats itu på scen och vid ett tillfälle ska Yamatsuka Eye ha orsakat skador för omkring 60 000 amerikanska dollar när han körde en gaffeltruck genom väggen på spelstället.

Diskografi 
 Take back your Penis! Casette (Condome Cassex, 1984)
 Hanatarashi LP (Alchemy, 1985)
 2 LP (Alchemy, 1988)
 3 LP (RRRecords, 1989) CD (RRRecords, 1992)
 Live!! 82 Apr. 12 Studio Ahiru / Osaka CD (MoM'n'DaD Productions, 1993)
 Live!! 88 Feb. 21 Antiknock / Tokyo CD (MoM'n'DaD Productions, 1992)
 The hanatarashi and his eYe 7" (Public bath, 1992)
 4: AIDS-a-Delic CD (Public Bath, 1994)
 5: We Are 0:00 CD (Shock City, Trattoria, 1996)
 Live!! 84 Dec. 16 Zabo-Kyoto CD (MoM'n'DaD Productions, 1993)

Referenser

Externa länkar
 Diskografi

Japanska musikgrupper
WP:Projekt Japan
Coupe Jules Rimet

Coupe Jules Rimet (även Jules Rimet Cup eller Jules Rimet-trofén) var den första vinnarpokalen i världsmästerskapet i fotboll. Den hade namn efter initiativtagaren till VM, fransmannen Jules Rimet. Det bestämdes att det första land som vann VM tre gånger skulle få behålla pokalen.

Historik

Coupe Jules Rimet
Pokalen har levt ett händelserikt liv. Under andra världskriget hölls den gömd i en skokartong hos den italienske vicepresidenten i FIFA Dr. Ottorino Barassi i Rom eftersom Italien då var regerande världsmästare och därmed också beskyddare av pokalen tills nästa VM. 

Inför VM 1966 i England stals den från en utställning men hittades sju dagar senare under en häck av hunden Pickles. 

1970 blev Brasilien mästare för tredje gången och fick behålla pokalen. På en utställning samma år i Rio de Janeiro blev pokalen stulen, och den har aldrig återfunnits. Pokalen, som var tillverkad av guldöverdraget silver, vägde 3,8 kg och var 35 cm hög. Enligt brasiliansk polis hade tjuvarna sannolikt smält ned den. 1984 tillverkades en kopia som numera finns hos brasilianska fotbollsförbundet.

FIFA World Cup
Från och med VM 1974 i Västtyskland används en pokal benämnd FIFA World Cup. Den är inte avsedd att hamna hos ett enda land utan är ständigt vandrande. Varje segrarnation erhåller dock en mindre kopia av pokalen. Vad som kommer att hända med pokalen efter VM 2038, då det inte längre finns plats för att gravera segrarnationens namn på pokalen, är ännu ej bestämt.

Vinnare 
Coupe Jules Rimet
Brasilien - 1958, 1962, 1970
Uruguay - 1930, 1950
Italien - 1934, 1938
Västtyskland - 1954
England - 1966

FIFA World Cup
Tyskland - 1974, 1990, 2014
Argentina - 1978, 1986, 2022
Brasilien - 1994, 2002
Italien - 1982, 2006
Frankrike - 1998, 2018
Spanien - 2010

Referenser

Fotbollstroféer
Priser och utmärkelser instiftade 1930

ja:FIFAワールドカップトロフィー
Elly Jannes

Elly Jannes, ursprungligen Pettersson, född 15 november 1907 i Asker, död 11 februari 2006 i Stockholm, var en svensk författare och journalist. Hon verkade även under pseudonymerna "Amaryllis" och "Marita".

Biografi 
Jannes var dotter till gjutaren Janne Petterson och hans hustru Anna Landström i Brevens bruk i Kilsmo. Hennes uppväxt vid bruket präglade hennes liv och skrivande och hon använde ofta barndomens enkla leverne som referens när hon reste världen över och träffade människor i skilda miljöer. Hennes perspektiv var alltid arbetarflickans, medveten om sitt ursprung och sin uppväxttid, det tidigare 1900-talets Fattigsverige.
 
Elly Jannes var yngst av fem syskon och de äldre systrarna stöttade henne för att hon skulle få läsa vidare. Men ända sedan barndomen, då hon läste Ester Blenda Nordströms dokumentära reportage, bland annat från Lappland, drömde hon om att bli journalist och författare. Hon vann anonymt en novelltävling i Idun och fick anställning på tidningen. Hennes far hade varit en av grundarna av den kooperativa rörelsen i Brevens bruk och Konsumbutiken, och Elly Jannes var uppväxt med Konsumentbladet (senare tidningen Vi). 1936 lämnade hon Idun och anställdes som reporter på Vi och förblev tidningen trogen tills hon gick i pension.

Elly Jannes bibliografi är omfattande och böckerna relaterar till olika yttre och inre resor i hennes liv. Där inte annat anges är hon också fotograf till sina böcker.

Elly Jannes var gift med läkaren Svante Höjeberg (född 1917, död 1966) och har en dotter, Elle-Kari Jannes-Höjeberg, född 1953, programchef på Sveriges Radio P2 (2006–2021).

Bibliografi 
 Renarna visar vägen 1942 (foto Anna Riwkin-Brick)
 Detta är mitt enda liv 1944
 Människor därute 1946
 Österland 1949
 Vandrande by 1950 (foto Anna Riwkin-Brick)
 Elle Kari 1951 (foto Anna Riwkin-Brick)
 Solnedgångens land 1953
 Öknen skall glädjas 1954
 Ett år med Kari 1955
 På väg till Ujamaa, (foto Elle-Kari Höjeberg), Rabén & Sjögren, Stockholm 1972, 
 Människor i Tanzania 1974 (foto Elle-Kari Höjeberg)
 Möten i Moçambique 1976 (foto Elle-Kari Höjeberg)

Priser och utmärkelser 
 Svenska Dagbladets litteraturpris 1944

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 

Svenskspråkiga författare
Svenska författare
Födda 1907
Avlidna 2006
Kvinnor
Författare från Närke
Carlos Di Sarli

Carlos Di Sarli, egentligen Cayetano Di Sarli Russomano, född 7 januari 1903, död 12 januari 1960, ibland kallad El Señor del Tango, var en argentinsk orkesterledare, pianist och kompositör inom tangon, känd för sina böljande, ofta långsamma men ändå kraftfulla kompositioner. Melodin hos Di Sarli ligger sällan hos bandoneonen, utan oftast i fiolstämman eller i pianots låga register.

Karriär
Carlos Di Sarli studerade klassiskt piano som barn, men valde vid 13 års ålder till sin fars stora förtret att turnera runt på landsbygden med en grupp som framförde populärmusik och tango. Di Sarli var 15 år då han skrev sin första tango, Meditación (som han aldrig spelade in). År 1919 samlade han sin första orkester, som spelade på en tesalong i Di Sarlis hemstad Bahía Blanca. Fyra år senare anlände han till Buenos Aires tillsammans med sin bror Roque. Det var hård konkurrens bland musikerna och svårt att få jobb. Carlos Di Sarli spelade i olika ensembler, ledda av exempelvis Anselmo Aieta, Juan Pedro Castillo och Alejandro Scarpino. Ett försök att leda en egen sextett på cabarén Chantecler fick avbrytas på grud av gräl med ägaren.

Carlos Di Sarli fick så småningom spela i Osvaldo Fresedos orkester, och dennes musikaliska influenser var tydliga då Di Sarli sedan bildade egen ensemble, en sextett. Snart skulle Di Sarli finna sin egen väg inom tangon, med tolkningar som senare skulle inspirera exempelvis Osváldo Pugliese. År 1927 satte han ihop sin egen riktiga orkester, och året efter skrev han kontrakt med skivbolaget RCA Victor. Di Sarlis första inspelning kom 1929.

Verdemar och Bahía Blanca är ett par av Di Sarlis mest kända kompositioner.

Diskografi (urval)

78rpm
 La Trilla (1942)

LP
 El Señor del Tango (1959)
 El maestro y so (1959, mit dem Sänger Roberto Rufino)
 Carlos Di Sarli mano a mano con el Dixie (1960, mit der Dutch Swing College Band)
 Nubes de humo (1960)
 Tiempo de Carlos Di Sarli (1964)
 Mañana zarpa un barco (1964)
 Sombras del puerto (1965)
 Noblezza de arrabal (1965)
 Di Sarli para coleccionistas (1965)
 Patotero (1965)
 Carlos Di Sarli - Alberto Podestá (1965, mit dem Sänger Alberto Podestá)
 Carlos Di Sarli y su Orquesta (1965)
 El Señor del Tango - Vol. 2 (1966)
 Porteño y bailarín (1966)
 Carlos Di Sarli - Vol. 1-3 (1966)
 Carlos Di Sarli (con Robero Rufino) (1966, mit dem Sänger Roberto Rufino)
 Carlos Di Sarli (1966)
 Lo mejor de Carlos Di Sarli (1967)
 Carlos Di Sarli - para siempre (1970)
 Las grandes creaciones de Carlos Di Sarli (1975)
 Mañana zarpa un barco (1980)

Kuriosa
Carlos Di Sarli bar alltid solglasögon, för att dölja spåren av en olycka han råkade ut för som trettonåring. Medan han höll på att putsa en laddad revolver i hans fars vapenhandel så råkade han oavsiktligt avlösa ett skott som träffade honom i ena ögat, vilket renderade ögat blint.

Källor

Externa länkar
Carlos Di Sarli på todotango.com (på engelska)
Carlos Di Sarli på tango.info (på engelska)

Tangoorkestrar
Tangomusiker
Argentinska pianister
Argentinska kompositörer
Argentinska orkesterledare
Födda 1903
Avlidna 1960
Män
Osvaldo Fresedo

Osvaldo Fresedo, född 5 maj 1897, död 18 november 1984, argentinsk orkesterledare, bandoneonist och kompositör. Hans karriär blev den längsta inom tangon med över 1250 inspelningar under 63 år. 

Osvaldo Fresedo var musiker i en orkester som dirigerades av Roberto Firpo och Francisco Canaro innan han startade sina egna orkestrar. Född i en välbärgad familj i Buenos Aires åtnjöt han överklassens gillande och hans orkester var länge favoriten i de finare kretsarna. 1927 var hans popularitet så stor att han ledde fem orkestrar samtidigt och fick gå runt och visa upp sig varje kväll på alla de ställen där hans orkestrar stod för musiken. En av dessa orkestrar leddes av Carlos Di Sarli som sedan själv kom att bli mycket framgångsrik.

Nya instrument introducerades i Osvaldo Fresedos orkestrar, till exempel harpa, vibrafon och varsamma trummor. Han gjorde också ett album tillsammans med Dizzy Gillespie på trumpet.

Tangomusiker
Argentinska dragspelare
Argentinska kompositörer
Argentinska orkesterledare
Tangoorkestrar
Födda 1897
Avlidna 1984
Män
Personer från Buenos Aires
Patreksfjörður

Patreksfjörður är ett fiskeläge i Västfjordarna på Island. Den är vänort till Vadstena.

Referenser 

Orter i Västfjordarna
Västlandet

Västlandet (isländska: Vesturland) är en av Islands åtta regioner (landsvæði).

Geografi
Västlandet ligger i landets västra mellersta del och har en area av cirka 9 554 km².

Befolkningen uppgår till cirka 15 500 invånare. Huvudorten är Borgarnes och den största orten är Akranes.

Indelning
Regionen är indelad i 10 kommuner:

 Akraneskaupstaður
 Borgarbyggð
 Dalabyggð
 Eyja- og Miklaholtshreppur
 Grundarfjarðarbær
 Helgafellssveit
 Hvalfjarðarsveit
 Snæfellsbær
 Skorradalshreppur
 Stykkishólmsbær

Historia
År 1900 under Danmarks styre var Island indelad i 3 amt (län) Norð (Nord), Vest (Väst) och Suð (Syd).

Sedan indelades landet i 4 fjärdingar: Västfjordfjärdingen (Vestfirðingafjórðungur), Norra fjärdingen (Norðlendingafjórðungur), Östfjordfjärdingen (Austfirðingafjórðungur) och Södra fjärdingen (Sunnlendingafjórðungur).

Senare kom indelningen att gälla regioner. 1937 ökades antalet regioner till fem, 1945 till sju och 1960 till åtta regioner.

Före 2003 utgjorde regionerna även landets valkretsar, innan man ändrade valkretsarnas gränser för att öka balansen vid val.

Idag används regionerna främst av statistiska skäl. Även landets postnummer följer regionerna med ett fåtal undantag.

Referenser

Externa länkar
 Om Västlandet
 Västlandets webbplats
Slagseghet

Slagseghet, ett materials förmåga att motstå en hastigt pålagd belastning. Slagseghet är av stor teknisk betydelse, men problem med slagseghet beror allt som oftast på sporadiskt uppkommen sprödhet som inte är materialkarakteristisk. Den är beroende av många variabler, några av de starkast påverkande är temperatur, spänningskoncentration, närvaro av kemikalier etc.

Se även
Brottseghet

Hållfasthetslära
Marianne Alopaeus

Marianne Alopaeus, född Rosenbröijer 9 oktober 1918 i Ekenäs i Finland, död 10 november 2014 i Helsingfors, var en finlandssvensk författare och översättare.

Biografi
Alopaeus, som  var dotter till kronofogden Bruno Boris Rosenbröijer och Ann-Mari Sawela, gifte sig 1940 med Karl Gustaf Alopaeus. Hennes första roman publicerades 1945 under namnet Alopaeus. Året därpå flyttade hon till Sverige. Hon fick två barn i första äktenskapet. Senare bosatte hon sig i USA och i Frankrike, men återkom till Sverige 1973. Hon gifte sig andra gången 1974 med Jan Gehlin. Hon återflyttade till Finland en knapp vecka före sin död och avled på Eira sjukhus i Helsingfors.

Författarskap
Hennes debutroman Uppbrott (1945) behandlade kvinnans självständighet. Alopaeus mest kända verk är Mörkrets kärna (1965), som innehåller starka drag av Simone de Beauvoirs existentialistiska stil. Den handlar om en kvinna som förkastar sina barns prioriteringar att koncentrera sig på intellektuella sysselsättningar. Boken nominerades till Nordiska rådets litteraturpris. Drabbad av Sverige (1983) analyserar kritiskt Sverige och svenskhet. 1947 tilldelades hon den finska Tack för boken-medaljen. Hennes böcker har översatts till finska och norska.

Bibliografi

Priser och utmärkelser 
 Svenska Dagbladets litteraturpris 1945
 Tack för boken-medaljen 1967 för Mörkrets kärna
 Alf Henrikson-priset 1988

Referenser

Skriftliga källor

 Dödsannons: Dagens Nyheter, Kulturbilagan, den 30.11.2014, sid. 33.
 Nekrolog i Hufvudstadsbladet den 27.11.2014, sid. 26.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar
 
 
 Nekrolog i Helsingin Sanomat 

Finlandssvenska författare
Finländska författare under 1900-talet
Personer från Ekenäs
Finländsk adel
Födda 1918
Avlidna 2014
Kvinnor
Klavreström

Klavreström är en ort och ett tidigare järnbruk i Nottebäcks socken i Uppvidinge kommun, Kronobergs län, Småland. Orten ingår sedan 1975 i tätorten Norrhult-Klavreström, från att innan dess ha utgjort en separat tätort.

Historik
Järnbruket i Klavreström grundades år 1736 av löjtnanten Lars Silfversparre. Det ligger vid Mörrumsåns övre del mellan Enghultsjön och Norrsjön.

Bruket i Klavreström och kringliggande järnbruk hade en likartad produktion. Av sjömalm framställdes tackjärn i masugnen. Tackjärnet kunde användas till gjutgods eller vidareförädlas till stångjärn i hammarsmedjan. En del av stångjärnet förädlades ytterligare på bruket. En del blev svartsmide i knipsmedjan och en del spik i spiksmedjan. I Klavreström tillverkades i första hand stångjärn men senare även kaminer, värmepannor, kokspisar, manglar och andra bruksföremål. Vid bruket byggdes förutom smedja, masugn och andra produktionsbyggnader även arbetarbostäder och Klavreströms herrgård. Redan vid 1800-talets början fanns omkring 50 personer boende vid bruket.

År 1893 förvärvades bruket av kapten Melcher Ekströmer och övertogs 1905 av sonen Ivar Ekströmer. Produktionen moderniserades och hölls igång till omkring 1970, då bruket i Carl Johan Ekströmers ägo lades ner. 1983-1985 inrättades ett bruksmuseum i det gamla stenmagasinet. Utställningen visar föremål från den tidigare produktionen. I vissa av brukets lokaler finns STF:s vandrarhem.

Personer från orten
Kalle Hägglund, förläggare
Thorleif Torstensson, artist

Galleri

Externa länkar
 Klafreström i Carl Martin Rosenberg: Geografiskt-statistiskt handlexikon öfver Sverige, Stockholm 1882-1883
 Klafreström i Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige i 7 band, Stockholm 1856-1870
 

Orter i Uppvidinge kommun
Bruksorter i Sverige
Svenska järnbruk
Tidigare tätorter i Kronobergs län
A Fistful of Alice

A Fistful of Alice är en live-CD med Alice Cooper, inspelad i Mexiko på Cabo Wabo Cantina 2 juni 1996 och släppt 1997. På skivan medverkar bland annat soloartisten Rob Zombie och Slash från Guns N' Roses. Skivan innehåller en ny låt, Is anyone home.

Låtar 
 Schools Out
 Under My Weels
 I'm Eighteen
 Desperado
 Lost In America
 Teenage Lament '74
 I Never Cry
 Poison
 No More Mr.Nice Guy
 Welcome To My Nightmare
 Only Women Bleed
 Feed My Frankenstain
 Elected
 Is Anyone Home? (studioinspelad)

Medverkande 
Alice Cooper   - Sångare
Jimmy DeGrasso - Trummor
Paul Taylor    - Keyboard, Gitarr
Reb Beach      - Gitarr, Körsång
Rob Zombie     - Gästsångare
Ryan Roxie     - Gitarr
Slash          - Gästgitarrist
Todd Jensen    - Bas, Körsång

Album av Alice Cooper
Musikalbum 1997
Footloose

Footloose är en amerikansk dramafilm från 1984 i regi av Herbert Ross.

Handling 
Ren McCormack (Kevin Bacon) flyttar från Chicago till en liten håla i Iowa med sin mamma. I den lilla staden är det inte tillåtet att spela rockmusik eller att dansa på grund av en olycka. Ren, som själv älskar att sjunga och dansa, bestämmer sig för att försöka ändra på detta och ordnar en danstillställning. Hans största motståndare i detta är pastorn Shaw Moore (John Lithgow), vars dotter, vid namn Ariel (Lori Singer), Ren förälskar sig i. Hon är från början tillsammans med traktens ligist, Chuck.

Rollista i urval 
 Kevin Bacon – Ren McCormack
 Lori Singer – Ariel Moore, Shaw Moores dotter
 John Lithgow – Shaw Moore, präst
 Dianne Wiest – Vi Moore, Shaw Moores hustru
 Chris Penn – Willard Hewitt, Rens kompis
 Sarah Jessica Parker – Rusty
 John Laughlin – Woody
 Elizabeth Gorcey - Wendy Jo
 Frances Lee McCain - Ethel McCormack
 Jim Youngs - Chuck Cranston
 Timothy Scott - Andy Beamis

Musik i filmen 
Flera av låtarna i filmen fick framgångar på topplistorna:
 "Footloose", framförd av Kenny Loggins
 "Let's Hear it for the Boy", framförd av Deniece Williams
 "Holding Out for a Hero", framförd av Bonnie Tyler
 "Almost Paradise", framförd av Mike Reno och Ann Wilson
 "I'm Free", framförd av Kenny Loggins
 "Somebody's Eyes", framförd av Karla Bonoff

Andra versioner

Nyinspelning 

Paramount Pictures har gjort en nyinspelning av Footloose, som i Sverige hade biopremiär i november 2011.

Scenmusikal 
22 oktober 1998 hade en scenmusikal baserad på filmhistorien urpremiär på Broadway i New York. Musiken skrevs främst av Tom Snow och sångtexter/manus av filmmanusförfattaren Dean Pitchford samt Kenny Loggins och Walter Bobbie. 2005 gjordes en viss omarbetning för premiär i London 2006. Den 8 november 2007 hade musikalen skandinavienpremiär på Stora Teatern i Göteborg och gick därefter 2008 på Intiman i Stockholm. Rollen som Ren gjordes då inledningsvis av Peter Johansson; efter första säsongen togs den rollen över av Henrik Orwander. Ariel spelades av Anna Sahlin respektive Therese "Terran" Andersson. Ligisten Tommy gestaltades av Måns Zelmerlöw resp. Brolle.

Referenser

Externa länkar 
 

Amerikanska filmer 1984
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska musikaler
Teateråret 1998
Musikåret 1998
Filmer i regi av Herbert Ross
Engelskspråkiga filmer
Filmer från Paramount Pictures
Intervac

Intervac är ett organisation som förmedlar semesterbyten av bostäder med hjälp av sin databas och kataloger. Detta sätt att resa på är kulturellt berikande, bekvämt och ekonomiskt samt understödjer internationella kontakter och förståelse. Sedan 1950-talet har Intervac växt till över 15 000 medlemmar från mer än 50 länder.  Intervac är verksamt över hela världen, och är den äldsta organisationen i världen som erbjuder bostadsutbytestjänster i en och samma organisation.

Externa länkar
 Intervacs webbplats

Turismorganisationer