kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Betty Ford

Elizabeth Ann "Betty" Bloomer Warren Ford, född Bloomer den 8 april 1918 i Chicago, Illinois, död 8 juli 2011 i Rancho Mirage, Kalifornien, var gift med den amerikanske presidenten Gerald Ford från 1948 till dennes död 2006. Hon var därigenom USA:s första dam 1974–1977. Hon kallades Betty sedan barndomen.

Biografi
Betty Ford var först gift Warren men gifte sig med Gerald Ford den 15 oktober 1948. År 1975 medverkade Ford som representant för USA:s kvinnor i samband med Times utnämning av "Årets person", vilket tillföll USA:s 110 miljoner kvinnor som kollektiv. 

På 1970-talet talade Ford ut om sina egna alkoholproblem och grundade drog- och alkoholbehandlingskliniken Betty Ford Center i Rancho Mirage i Kalifornien, som även var bosättningsort för makarna Ford efter makens ämbetsperiod som president.

Efter att Lady Bird Johnson, änka efter Lyndon B. Johnson, avled 11 juli 2007, var Betty Ford en av två levande änkor efter amerikanska presidenter; den andra var Nancy Reagan.

Referenser

Externa länkar 

Födda 1918
Avlidna 2011
USA:s första damer
Makar till USA:s vicepresidenter
Kvinnor
Mottagare av Frihetsmedaljen
Alumner från Bennington College
Rosalynn Carter

Eleanor Rosalynn Carter, född Smith 18 augusti 1927 i Plains, Georgia, är sedan 7 juli 1946 gift med Jimmy Carter, USA:s president 1977–1981. Hon var sålunda USA:s första dam under dessa år. Makarna Carter har fyra barn: Jack (f. 1947), James Earl III "Chip" (f. 1950), Jeffrey (f. 1952) och Amy (f. 1967).

Referenser

USA:s första damer
Personer i USA under 1900-talet
Personer från Sumter County, Georgia
Födda 1927
Levande personer
Kvinnor
Mottagare av Frihetsmedaljen
Virgin Steele

Virgin Steele är ett heavy metal-band från New York, USA, som grundades 1981. Bandet sångare och frontfigur är David DeFeis.
Det sound som bandet har är enligt många väldigt likt Manowar, ett annat band från New York. Från bandets första skiva till bandets senaste alster så har deras musik gått från traditionell heavy metal till mer bombastisk musik, dominerad av körer och pianon.

Bandet är känt för sina mytologiska teman och sina konceptalbum.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
 David DeFeis – sång, synthbas, piano, keyboard (1981– )
 Edward Pursino – gitarr, basgitarr (1984– )
 Josh Block – basgitarr, rytmgitarr (2001– )

Tidigare medlemmar
Kelly Nickels – basgitarr (1981)
Jack Starr – gitarr (1981–1984)
Joe O'Reilly – basgitarr (1981–1992)
Joey Ayvazian – trummor (1981–1995)
Teddy Cook – basgitarr (1992)
Rob DeMartino – basgitarr (1993–2000)
 Frank Gilchriest – trummor (1995–2015)
Jeff Beavers – basgitarr (2000)

Turnerande medlemmar
Lynn Delmato – keyboard

Diskografi
Studioalbum
 1982 – Virgin Steele
 1983 – Guardians of the Flame
 1986 – Noble Savage
 1988 – Age of Consent
 1993 – Life Among the Ruins
 1994 – The Marriage of Heaven and Hell Part I
 1995 – The Marriage of Heaven and Hell Part II
 1998 – Invictus
 1999 – The House of Atreus Act I
 2000 – The House of Atreus Act II
 2006 – Visions of Eden
 2010 – The Black Light Bacchanalia
 2015 – Hymns to Damnation

EP
 2000 – The House of Atreus: Act II
 2000 – Magick Fire-Music

Singlar
1983 – "A Cry in the Night"
1983 – "Wait for the Night"
1993 – "Snakeskin Voodoo Man"

Samlingsalbum
 1983 –Burn the Sun
 1995 –The Marriage of Heaven and Hell Part One + Part Two
 2002 – The Book of Burning
 2002 – Hymns to Victory
 2014 – The Marriage of Heaven and Hell - Part One & Part Two

Källor

Externa länkar

 Officiell webbplats

Amerikanska metalgrupper
Musikgrupper bildade 1981
Christer Eriksson

Frans Christer Eriksson, född 30 augusti 1943, är en svensk författare och översättare.

Biografi
Mellan 1979 och 1993 redigerade han monografiserien Dikt i Norden åt Rabén & Sjögren och översatte själv tio volymer i serien. Han har också översatt skandinaviska prosaister.

Mats Gellerfelt beskrev Eriksson år 2003 som "en författare som undersöker tillvarons gåtor ... han skriver en sorts prövande, något dröjande prosa med många bottnar och där tillvarons alla grundläggande villkor sätts i spel".

Hans bok "Lägg en slant under tungan" beskrevs 2012 som "en språkligt säregen och omsorgsfullt komponerad berättelse". De kringgående rörelserna i bilderna av fadern och försöken att förstå honom i en berättelse kantad av sårig kärlek och hat griper tag och ligger kvar och vibrerar i läsarens eget minne.

Familj
Christer Eriksson är son till konstnären Elis Eriksson, och är bror till konstnären Kristina Eriksson och skådespelaren Magnus Eriksson.

Bibliografi 

1977 – Observatörens dagbok
1978 – Går i dag
1979 – Privata essäer
1981 – Harry, det som skiljer oss åt är ett hårstrå
1983 – Bruno öppnar dörren och kommer hem
1986 – Luften är full av s...
1988 – Genom tröjans maskor ser han havet
1990 – Hängd
1992 – Betraktelser under spelets gång
1994 – En oerhörd blotta
2003 – Hur man slår ihjäl ett piano
2003 – Klösande börda
2007 – Handens hjärt
2012 – Lägg en slant under tungan: rapporter från ett laboratorium
2014 – Skuggorna

Översättningar (urval)
1984 – Sigbjørn Obstfelder: Korset : en kärlekshistoria (Korset) (Fripress)
1985 – Benny Andersen: Över axeln: blå berättelser (Over skulderen) (Rabén & Sjögren)
1987 – Atle Næss: Upp från den absoluta nollpunkten (Opp fra det absolutte nullpunkt) (Fripress)

Priser och utmärkelser 
1986 – Svenska Dagbladets litteraturpris
1991 – Litteraturfrämjandets stora romanpris
1997 – Doblougska priset
2008 – Samfundet De Nios Särskilda pris

Referenser

Externa länkar

Svenskspråkiga författare
Svenska författare
Svenska översättare
Översättare från norska
Översättare från danska
Födda 1943
Män
Levande personer
Yi-språken

Yi-språken är en grupp språk av den tibetoburmanska språkgruppen, av undergruppen yipho-burmanska språk. I gruppen ingår flera språk, som moso, nosu och lalo. Det kännetecknande för yi-språken är att de talas av folk som i Kina räknas höra till yifolket.

Klassificering 
Yi-språken är visserligen alla tämligen nära släkt, men det har hävdats att de inte är närmare släkt med varandra än med språk som inte ingår i gruppen, till exempel lisu och lahu, och att de inte ens alla tillhör samma undergrupp av yipho-språk.

En annan benämning som ofta använts för språk inom denna grupp är lolo, inom Kina anses dock denna term vara starkt nedsättande, och därför har termen yi eller yipho börjat ersätta denna term. I beskrivning av nära besläktade språk i Sydöstasien stöter man dock fortfarande ofta på begreppet lolo.

Skriftspråk 

Nosu skrevs tidigare (huvudsakligen av prästerna) med en teckenskrift av kinesisk typ, vilken dock aldrig standardiserades. Med utgångspunkt från denna skrift har en standardiserad stavelseskrift skapats, vilken har lanserats som ett skriftsystem för Yi-folket. Den traditionella skriften var dock aldrig spridd utanför nosu, och även inom nosu har stavelseskriften haft vissa svårigheter att bli allmänt accepterad.

Källor 

Sinotibetanska språk
Språk i Kina
WP:Projekt Kina
Urban Andersson

Leif Urban Andersson, född 8 november 1938 i Luleå, död 4 september 2019, var en svensk poet och översättare, litteraturkritiker i Svenska Dagbladet 1966–1987, bosatt i Solna.

Som översättare gjorde han ett åttiotal översättningar av danska och norska författare, bland andra Villy Sørensen, Henrik Stangerup, Suzanne Brøgger, Thorkild Bjørnvig, Inger Christensen, Jon Fosse, Herbjørg Wassmo, Helle Stangerup och Kim Leine.

Urban Andersson är begravd på Huddinge kyrkogård.

Bibliografi 
1965 – En tid under örnar (Bonnier)
1966 – Nu ser du mig (Bonnier)
1972 – Den heta andedräkten (Proprius)
1975 – En natt i december (Norstedts)
1978 – Mellan mörker och ljus (Rabén & Sjögren)
1981 – Fågelns öga (Rabén & Sjögren)
1990 – Det hemliga ljuset (Norstedts)
1996 – Stjärnor, drömmar, mörka vatten (Norstedts)
2013 – Den andra natten (Norstedts)
2018 – Samlade dikter (Norstedts)

Priser och utmärkelser 
1990 – Svenska Dagbladets litteraturpris
1990 – Sten Hagliden-priset
1991 – Pär Lagerkvistpriset
1996 – Östersunds-Postens litteraturpris
1998 – Albert Bonniers 100-årsminne
2017 – Elsa Thulins översättarpris

Källor

Noter

Svenska litteraturkritiker
Svenskspråkiga poeter
Svenskspråkiga översättare
Översättare från norska
Översättare från danska
Svenska poeter under 1900-talet
Svenska poeter under 2000-talet
Svenska översättare under 1900-talet
Svenska översättare under 2000-talet
Författare från Luleå
Födda 1938
Avlidna 2019
Män
Allgäu

Allgäu [-gåj] är ett område i sydligaste Tyskland (delstaterna Bayern och Baden-Württemberg) och i Österrike. Området hade i december 2016 en befolkning på cirka 790 000 varav cirka  levde i Bayern.

Allgäu är till största delen beläget i Tyskland (regionen Schwaben). En liten del ligger dock i Österrike. 

Det finns ingen exakt gräns för Allgäu. Tanken har förändrats under historiens gång. På 1500-talet var Allgäu mycket större.

Områden 

Allgäu delas in i följande områden:
Oberallgäu
Unterallgäu
Ostallgäu
Westallgäu

Orter i Allgäu

Allgäualperna 
Allgäualperna (Allgäuer Alpen) är en bergskedja på gränsen mellan Tyskland och Österrike. Det mesta ligger i Österrike.

Sevärdheter 
I Allgäu finns många kulturella och konsthistoriska sevärdheter. Slotten Neuschwanstein och Hohenschwangau är kända över hela världen. Medeltida städer som Isny, Füssen, Kaufbeuren och Kempten är värda att se. Det finns också många platser från den romartiden: Den romerska vägen Via Claudia Augusta, utgrävda herrgårdar (Villae Rusticae) samt kvarlevor av bosättningar (t.ex. Tegelberg).

Specialiteter 
Traditionellt Allgäu-kök är ett bondgårdens kök med enkla ingredienser. Dessa är främst ägg, mjöl, mjölk, fett och surkål och vad som växer i grönsakslandet.

Kända personer som bott i Allgäu 

 Ludwig Aurbacher (1784-1847), författare 
 Michael Bredl (1916-1999]), folkmusiker – musiklärare och spelman
 Hans Magnus Enzensberger (1929-), författare, översättare och redaktör
 Ludwig Ganghofer (1855-1920), författare
 Alfred Weitnauer (1905-1974), författare, hembygdsvän och historiker
 Carl Hirnbein  (1807–1871), politiker och jordbruksreformator
 Peter Dörfler (1878-1955), katolsk präst och författare
 Otto Forster (1881-1930), målare
 Ernst Walter Mayr (1904-2005), biolog (modern evolutionär syntes)
 Klaus Nomi (1944-1983), kontratenor
 Karl-Heinz Riedle (1965-), fotbollsspelare
 Maximilian Mechler (1984-), backhoppare

Källor

Externa länkar 

 http://www.allgaeu.de/
Turistinformation
Information om Allgäu
Allgäu Information om Allgäu
Orkidéer i Allgäu
Alpina Klubben Oy/Allgäu
Recept från Allgäu

Bayern
Baden-Württemberg
Allgäu
Hemliga sjuan-böckerna

Hemliga sjuan-böckerna, bokserie skriven av Enid Blyton,  handlar om sju barn som har en klubb, The secret sevens. Barnen får vara med om en massa äventyr och spännande händelser. Böckerna utkom i serien B. Wahlströms ungdomsböcker åren 1955 till 1964.

Hemliga sjuan-böckerna
 Hemliga sjuan (The secret Seven) (översättning Britt G. Hallqvist, 1955)
 Hemliga sjuan och cirkusmysteriet (Secret Seven adventure) (översättning Britt G. Hallqvist, 1956)
 Hemliga sjuan och mysteriet Max (Well done, Secret Seven) (översättning Britt G. Hallqvist, 1957)
 Hemliga sjuan på spåret (Secret Seven on the trail) (översättning Britt G. Hallqvist, 1958)
 Hemliga sjuan i farten (Go ahead, Secret Seven!) (översättning Astrid Borger, 1958)
 Hemliga sjuan i elden (Good work, Secret Seven) (översättning Astrid Borger, 1959)
 Hemliga sjuan och grottmysteriet (Secret Seven win through) (översättning Astrid Borger, 1959)
 Hemliga sjuan och det tomma huset (Three cheers, Secret Seven) (översättning Astrid Borger, 1960)
 Hemliga sjuan får ett uppdrag (Secret Seven mystery) (översättning Astrid Borger, 1960)
 Hemliga sjuan löser en gåta (Puzzle for the Secret Seven) (översättning Hanne-Lise Martin, 1961)
 Hemliga sjuan gör fyrverkeri (Secret Seven fireworks) (översättning Ingegärd Martinell, 1961)
 Hemliga sjuan och slottsmysteriet (Good old Secret Seven) (översättning Ingegärd Martinell, 1962)
 Hemliga sjuan och fågelholk-mysteriet (Look out, Secret Seven) (översättning Leila Fåhræus, 1963)
 Hemliga sjuan och hundtjuvarna (Shock for the Secret Seven) (översättning Leila Fåhræus, 1963)
 Hemliga sjuan och hästtjuvarna (Fun for the Secret Seven) (översättning Leila Fåhræus, 1964)

Huvudpersoner 
De sju barnen i Hemliga Sjuan - H 7 - bor i en engelsk småstad; till skillnad från många andra av Blytons bokbarn går de inte på internatskola, utan på ortens pojk- resp. flickskola. Klubbens ordförande är den något diktatoriske Peter; han och hans syster Janet - som är barn till en välbärgad lantbrukare - är de som håller H 7:s verksamhet igång. Klubbens sammanträdeslokal - ett skjul - ligger på deras familjs gård, och deras hund, cockerspanieln Micko (orig. Scamper), är H 7:s maskot. De andra barnen i klubben heter Jack, George, Colin, Pam och Barbara - de båda sistnämnda skildras inte som överdrivet klipska, vilket lett till kritik av böckerna. Den av barnen, förutom Peter och Janet, som sticker ut mest är Jack - han hamnar ständigt i lojalitetskonflikt mellan H 7 och sin familj, eftersom hans odrägliga syster Susie (ofta med någon lika odräglig kompis i släptåg) ständigt försöker göra narr av klubben och sabotera deras verksamhet.

Externa länkar 

Hemliga Sjuan

Brittisk barnlitteratur
Brittisk ungdomslitteratur
Engelskspråkig skönlitteratur
Bokserier
Barndeckare
Romaner av Enid Blyton
Norra Dvina

Norra Dvina (ryska: Се́верная Двина́, Severnaja Dvina), eller endast Dvina, är en flod i nordvästra Ryssland som mynnar i Dvinabukten av Vita havet vid Archangelsk.

Floden avvattnar ungefär 365 000 km² huvudsakligen inom Vologda och Archangelsk oblaster och har vid mynningen en medelvattenföring på ungefär 3 600 m³/s. Den kallas på ryska norra Dvina för att skilja den från västra Dvina, som på svenska (och lettiska) heter Daugava och mynnar i Riga. På finska heter Vita havet Vienanmeri och floden Vienanjoki. Det finska namnet Viena kan ha gett ryska bosättare idén att återanvända namnet Dvina för denna nordliga flod.

Flodens längd till mynningen i Vita havet är 744 km från Velikij Ustiug där biflödena Suchona och Jug möts. (Räknar man in Suchona från staden Vologda, blir längden 1302 km.) Flodens översta 74 km från Velikij Ustiug kallas lilla norra Dvina fram till Kotlas, där biflödet Vytjegda ansluter. Större tillflöden utöver Vytjegda, Suchona och Jug är Pinega, Uftiuga, Vaga och Jemtsa.

Hamnar finns i Kotlas och Archangelsk. Floden är farbar i nästan hela dess sträckning och används flitigt för transport och timmerflottning då den juni-oktober är isfri. En kanal förbinder floden med det volgabaltiska kanalsystemet och står sålunda i förbindelse till Neva och Volga. Viktigare städer vid floden är Velikij Ustiug vid sammanflödet av Suchona och Jug, Kotlas, Novodvinsk, Archangelsk och hamnstaden Severodvinsk väster om deltat.

Vattendrag i Ryssland
Norra Dvinas avrinningsområde
Bodrog

Bodrog kan betyda flera saker;

 Bodrog (flod) – flod i Slovakien och Ungern
 Bodrog, Kaposvári kommun – samhälle i provinsen Somogy i Ungern
Bodrog, Kaposvári kommun

Bodrog är ett samhälle i provinsen Somogy i Ungern. Bodrog ligger i Kaposvári kommun och har en area på 14,78 km². År 2001 hade Bodrog totalt 475 invånare. 

 
Orter i Somogy
Kaposvári kommun
Sunes sommar

Sunes sommar utkom 1994 och är den åttonde boken om Sune av de svenska författarna Anders Jacobsson och Sören Olsson. Boken filmatiserades även 1993.

Bokomslaget 
Bokomslaget visar familjen Andersson på stranden, med havet bakom. De står framför bilen, som en husvagn är kopplad till.

Handling 
Sommaren nalkas i Sverige, och familjen Andersson skall ut på semester. Anna vill tågluffa ensam, och Sune vill till Argentina där han hört att alla vackra flickor finns. Pappan Rudolf föreslår campingsemester i Myggträsk med tält och husvagn. Mamma föreslår en tur till Grekland, medan Håkan vill åka till Ankeborg. Det blir Grekland, men hans pappa gör bort sig på resebyrån och det blir husvagnssemester. Först får pappan foten överkörd, och tvingas gå med gips. Mamman kör bilen för långsamt, de stannar för att äta "skräpmat", spela minigolf och titta på sevärdheter. Pappan har med sig sin scoutbok, och även polisen dyker upp.

Sune träffar en flicka han blir förtjust i, Cornelia.

Ljudbok 
Inläsningarna utgavs 1994 på fyra kassettband på Änglatroll under titlarna "Huset på fyra hjul"., "Bildrullarna", "Strandraggarna" och "Cornelia"

Bandet "Cornelia" innehåller berättelserna "Åh, Cornelia", "Rudolf och den lilla kaffetåren", "Jakten på Cornelia" på sida A samt berättelserna "Det finns spöken på riktigt", "Den frivillige golfaren" och "En liten detalj" på sida B.

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
 Boktips

Böcker utgivna på Rabén & Sjögren
Skönlitteratur 1994
Suneböcker
Medan regnbågen bleknar

Medan regnbågen bleknar är en bok skriven av Peter Pohl. Den utkom 1989. Boken ingår i Regnbågsviten.

Handling

Henrik, som i den här boken har blivit nio år, har placerats i ett barnhem. Han undersöks av en psykolog, eftersom han är traumatiserad.

Efter ett tag hamnar han i ett fosterhem, hos Kamrern och Gudrun. Här får han namnet Mikael Stenberg. Det är inte något bra hem att växa upp i; han måste jobba för sitt uppehälle, ‘i natura,’ som Kamrern säger. Mikael har stöd av Sanna, som blir hans vän. Hos henne sover han också ett tag, när Kamrern har misshandlat honom.

Under de två somrarna han bor hos Stenberg åker han på kollo. Han gillar det inte alls, och kallar det ‘pojkfängelset.’ Han tycker inte om pojkarna som är där heller.

Under Mikaels andra sommar på Björkö kommer några människor som kanske vill ta hand om honom. Två av dem är Gerda och Rolf, de enda han gillar, och de vill ta honom.

Det går bra, åtminstone ett tag, men det ändras när Rolf upptäcker att Micke, som han kallas nu, har ljugit om att han fick mycket straff av en av sina lärare. Först är Rolf bara sur på honom, men så småningom bråkar han med Gerda också, och då talas det om att de kanske ska skilja sig. Micke själv åker på Sommarhemmet, en kolloliknande verksamhet där eleverna på Södra Latin får tillbringa sommaren. Han har det mycket trevligt där, men han oroar sig över vad som ska ske med honom när sommaren tar slut.

Källor

Svenskspråkig skönlitteratur
Svensk ungdomslitteratur
Skönlitteratur 1989
Bodrog (flod)

Bodrog är en flod i östra Slovakien och nordöstra Ungern. Bodrog är ett biflöde till floden Tisza. Bodrog är formad av floderna Ondava och Latorica i närheten av Zemplin i östra Slovakien. Floden rinner igenom samhället Felsőberecki (nära Sátoraljaújhely) i Ungern, och fortsätter genom den ungerska provinsen Borsod-Abaúj-Zemplén tills den möter floden Tisza i Tokaj. En annan stad längs vägen är Sárospatak i Ungern.

Bodrog är 67 kilometer lång varav 15 kilometer finns i Slovakien och de resterande 52 finns i Ungern. Floden har även ett rikt fiskliv.

Vattendrag i Ungern
Vattendrag i Slovakien
PTV och PTH

PTV (penis till vänster) och PTH (penis till höger) är uttryck som ursprungligen använts av skräddare som sydde herrbyxor för att beskriva hur byxorna bäst kunde anpassas till kundens individuella mått.

Källor 

Sömnad
Mannens könsorgan
Vasco da Gama-bron

Vasco da Gama-bron, ritad av Armando Rito, är en snedkabelbro med en motorväg flankerad av viadukter som sträcker sig över floden Tajo i Parque das Nações i Lissabon, Portugals huvudstad. Den var tidigare den längsta bron i Europa, en titeln som Krimbron övertog 2018. Bron är den längsta i Europeiska unionen. Den byggdes för att lindra trängseln på Lissabons bro 25 de Abril och minska behovet av trafik mellan landets norra och södra regioner att passera genom huvudstaden. Brobygget påbörjades i februari 1995 och bron öppnades för trafik den 29 mars 1998, lagom till Expo 98, världsutställningen som firade 500-årsdagen av Vasco da Gamas upptäckt av sjövägen från Europa till Indien.

Beskrivning

Bron har sex körfält med en hastighetsbegränsning på 120 km/h, samma som på motorvägar, förutom på en sektion som är begränsad till 100 km/h. På blåsiga, regniga och dimmiga dagar sänks hastighetsgränsen till 90 km/h. Antalet körfält kommer att utökas till åtta när trafiken når ett dagligt genomsnitt på 52 000.

Bro- och tillfartsvägsavsnitt är
Norra tillfartsvägar: 945 m
Norra viadukten: 488 m
Expo viadukt: 672 m, 12 sektioner
Huvudbro: huvudspännvidd: 420 m, sidospann: 203 m vardera (total längd: 829 m), betongpelare: 150 m hög, fri höjd för navigering vid högvatten: 45 m
Central viadukt: 6,351 km, 80 prefabricerade sektioner 78 m långa, 81 pelare upp till 95 m djupa, höjd från 14 - 30 m
Södra viadukten: 3,825 km, 45-meters sektioner, 84 sektioner, 85 pelare
Tillfartsvägar söderut: 3,895 km inklusive tullplatsen (18 grindar) och två serviceområden

Byggnation och kostnad
Projektet på 1,1 miljarder USD delades upp i fyra delar, som var och en byggdes av ett eget företag och övervakades av ett oberoende konsortium. Det var upp till 3 300 arbetare samtidigt på projektet, vilket tog 18 månaders förberedelse och 18 månaders byggnation. Finansieringen sker via ett bygg-drift-överföringssystem av Lusoponte, ett privat konsortium som får de första 40 åren av vägtullar för båda Lissabon-broarna. Lusopontes kapital kommer till 50,4 procent från portugisiska företag, 24,8 procent från franska och 24,8 procent från brittiska.

Bron har en förväntad livslängd på 120 år, efter att ha designats för att motstå vindhastigheter på 250 km/h och hålla upp till en jordbävning som är 4,5 gånger högre än normerna för byggmotstånd i Lissabon. De djupaste grundpelarna, upp till 2,2 m i diameter, drevs ner till 95 m under medelvattennivån. Miljötrycket under hela projektet resulterade i att viadukterna på västra stranden förlängdes inåt landet för att bevara kärren under, samt att lyktstolparna över hela bron lutades inåt för att inte kasta ljus på floden nedanför.

Panoramabild

Referenser

Noter

Externa länkar

Vasco da Gama Bridge on bridge-info.org
 Portal das Nações Discover the Ponte Vasco da Gama
BBC news story of bridge opening
Flickr photos of bridge

Motorvägsbroar i Portugal
Broar invigda 1998
Snedkabelbroar
1998 i Portugal
Lissabon
Pilspets

Pilspets eller pilhuvud benämns den spetsiga änden på en fysisk pil (vapnet) eller på en pilformad figur, i exempelvis ←. I den riktning pilspetsen sitter i en pilfigur anger själva pilens riktning. En pil kan ha en eller flera spetsar, jämför ← och ↔.

Se även
pil
pil (figur)
Tvärpil

Typografi
Projektilvapen
Pil (projektil)

En pil är en spetsig projektil. Pilar kan avfyras med pilbåge eller armborst, men kan också kastas (se kastpil). Armborstpil kallas bland annat lod, bult eller skäkta. 

Flechette är metallpilar avsedda för handeldvapen som historiskt också fällts från flygplan. Artilleri kan skjuta en packe flechetter eller en enda stor pilprojektil.

Uppbyggnad 
En pil består av en främre, vanligen vass, ände, spetsen eller pilspetsen, ett smalt skaft eller pilskaft på vars bakre del fenor eller styrfjädrar ofta är fästa, samt en bakre ände eller nock där det finns en skåra som svarar mot bågsträngen.

Skaftet 
Skaftet på pilen utgör den huvudsakliga delen av vapnet och har traditionellt tillverkats av trä, idag förekommer även skaft av kolfiber, aluminium och hårdplast. Moderna träpilskaft tillverkas ofta av cederträ.

Spetsen 
Spetsen kan tillverkas av olika material som till exempel trä, ben, sten eller metall. Pilspetsar har traditionellt varit viktiga vid typologiseringen av arkeologiska kulturer.

Termen tångespets syftar på en pilspets som har en tånge, det vill säga en tunga som används för att fästa in spetsen i ett pilskaft. En pilspets med urnupen bas, är motsatsen till en tångespets. I stället för en tånge finns en rund infasning för infästning mot pilskafet. Holkspetsar tillverkas av metall och har en hålighet som pilskaftet sticks in i. Denna metod används även för spjutspetsar. Moderna pilspetsar för tavelskytte är ofta en variant av holkspetsar.

Bodkin är en speciell sorts spets som förmår att genomtränga rustningar och skydd av olika slag. Spetsen är smal och kantig, vanligtvis trehörnig eller fyrkantig, och förmår på grund av sin form att bryta sig igenom plåt och ringväv.

Se även 
 Bågskytte
 Pilbåge
 Bluntpil
 Bofferpil
 Fenstabilisering

Arkeologiska artefakter
Projektilvapen
Bågskytte