kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Thomas Metcalfe (amerikansk politiker)

Thomas Metcalfe, född 20 mars 1780 i Fauquier County, Virginia, död 18 augusti 1855 i Nicholas County, Kentucky, var en amerikansk politiker. Han var guvernör i delstaten Kentucky 1828–1832. Han representerade Kentucky i båda kamrarna av USA:s kongress, först i representanthuset 1819–1828 och sedan i senaten 1848–1849.

Metcalfe deltog i 1812 års krig som kapten. Han blev invald i representanthuset i kongressvalet 1818. Han omvaldes fyra gånger. Nationalrepublikanska partiet nominerade Metcalfe i guvernörsvalet 1828. Han besegrade tidigare senatorn William T. Barry i valet. Metcalfe efterträddes 1832 som guvernör av John Breathitt.

Metcalfe gick sedan med i Whigpartiet. Senator John J. Crittenden avgick 1848 för att tillträda som guvernör och efterträddes av Metcalfe. Han efterträddes följande år av Henry Clay.

Metcalfe avled 1855 i kolera. Metcalfe County har fått sitt namn efter Thomas Metcalfe.

Externa länkar
Biografi på National Governors Associations hemsidor
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Guvernörer i Kentucky
Ledamöter av USA:s senat från Kentucky
Ledamöter av USA:s representanthus från Kentucky
Amerikanska nationalrepublikaner
Amerikanska whigs
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Fauquier County
Födda 1780
Avlidna 1855
Män
Nobody's Fault

Nobody's Fault är en låt av Aerosmith, skriven av Steven Tyler och Brad Whitford och utgiven som det sjätte spåret på albumet Rocks från 1976.

Det har utkommit flera coverversioner av låten, bland annat av Testament på deras album The New Order från 1988, av L.A. Guns på coveralbument Rips the Covers Off från 2004, och av Vince Neil från Mötley Crüe på hans soloalbum Tattoos & Tequila från 2010.

Låtar av Aerosmith
Musiksinglar 1976
Flyt (musikalbum)

Flyt är ett musikalbum av Frifot, utgivet 2007 av Amigo.

Låtlista
Alla låtar är traditionella om inget annat anges.
"Kappa grå" (Musik: Ale Möller – text: Charles d'Orléans – övers.: Lasse Söderberg) – 2:35
"Gummistöveln" (Ale Möller) – 1:42
"Vildfågel / Härjedarlingarna" (Musik: Lena Willemark – text: Trad./Trad.) – 4:00
"Min sol" (Musik: Lena Willemark – text: Michelangelo Buonarroti – svensk övers.: Sverker Åström – övers. till älvdalsmål: Gunnar Nyström) – 1:11
"Polska efter Ollas Per" – 2:32
"Gammelspaken" – 3:49
"Höst eller vår" (Musik: Lena Willemark – text: Maria Wine) – 3:09
"Hobergsgubben" – 3:18
"Tyskan" – 2:44
"Svedins polska" – 2:29
"Jag lyfter mina händer" – 2:17
"Gånglåt efter Ewert Åhs" – 2:26
"Sommarvalsen" (Musik: Ale Möller – text: Gabriel Jönsson) – 4:18
"Polska på kohorn" – 1:45
"Aftonkoral" – 1:26
"Enhörningen" (Ale Möller) – 3:21
"Stenbocken" – 3:12
"Regnets tid / Täpp Jons polska" (Musik: Trad. – text: Lena Willemark/Trad.) – 5:19
"Stäv / Slit- och slängpolska" (Musik: Trad. – text: William Shakespeare – svensk övers.: Erik Blomberg/Ale Möller) – 3:16
"Skomakarens vals" – 2:41
Total tid: 57:32
Arrangemang:
Frifot (3b, 7-10, 12, 18a, 19a, 20)
Per Gudmundson (18b)
Ale Möller (5, 14)
Ale Möller, Per Gudmundson (17)
Lena Willemark (11, 15)

Frifot
Per Gudmundson — fiol, altfiol, sång
Ale Möller — mandola, low whistle, dubbelhärjedalspipa, härjedalspipa, kohorn, skalmeja, sång
Lena Willemark — sång, fiol, altfiol (9, 16), flöjt (5)

Externa länkar
Frifots webbplats

Musikalbum 2007
Svenska folkmusikalbum
Anton Hammarström

Anton Hammarström, född 23 december 1901 i Liden, död 28 december 1986, var en svensk fiolbyggare.

Han kom från Lövudden (idag en del av ön Skeppsholmen) i Fagervik, Timrå. Hammarström var självlärd och känd i folkmusikkretsar i Hälsingland och Medelpad.

Han var till yrket möbelsnickare. Under sin livstid tillverkade han omkring 150 fioler. De ägs av idag av spelmän i Medelpad och Hälsingland men också av yrkesmusiker. Hans fioler anses hålla hög kvalité och är tillverkade av utvalt material med en vacker lackyta. Lacken var Hammarströms egen blandning. Receptet lämnade han aldrig ifrån sig.

Källor

Svenska musikinstrumentmakare
Svenska fiolbyggare
Personer från Lidens socken
Födda 1901
Avlidna 1986
Män
Yalı

Yalı är en typ av osmanska bostadshus byggde i direkt anslutning till vattnet som kantar stränderna längs Bosporen. Husen uppfördes från början som sommarhus. De flesta bevarade husen är från 1800-talet men det finns enstaka äldre hus bevarade. Den äldsta yalın finns på den asiatiska sidan, vid Kanlıca, och härstammar från 1699.

Bilder

Referenser

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Istanbul
Byggnader och anläggningar i Turkiet
Byggnadstyper
Bostadshus
Levée en masse

Levée en masse (franska: 'massuppbåd') är en stats massmobilisering och utskrivning av hela den stridsdugliga befolkningen till värnplikt under krigstid. Det användes första gången påbjudet av staten, men avser särskilt fall av spontant tagande till vapen av civilbefolkningen vid krig, när det inte finns tid att upprätta ett förband som uppfyller de krav som krigets lagar ställer (jämför militär nödvändighet).

Levée en masse kan exempelvis innebära att lokalbefolkningen tar till vapen inför utsikten att fienden närmar sig och skulle ockupera trakten. En sådan spontan organisation behöver varken ha emblem eller annan uniform eller befäl för att vara en legal kombattant och därmed skyddas de av Haagkonventionen och Genèvekonventionen, detta till skillnad från illegala kombattanter. Blir levée en masse tillfångatagna av fienden ska de alltså betraktas som krigsfångar. Det är ett krigsbrott att attackera civila under krig. Detta gäller inte levée en masse så länge som de strider.

Levée en masse måste vara öppet stridande, och markera skillnad gentemot den icke stridande civilbefolkningen. De får bara strida mot främmande trupper, och aldrig vid inbördeskrig (jämför paramilitär). 

Begreppet myntades under den franska revolutionen 1793, när nationalförsamlingen behövde fler soldater än de volontärer de redan i två år kallat in. Med levée en masse kallades alla in till ett militärt och civilt försvar. Internationell rätt vid levée en masse finns i Haagkonventionen (Annex, sektion 1, kapitel 1, artikel 2) och Tredje Genevekonventionen 4.A.6. Det är ett slags insurrektionalism och folkuppror som framför allt har uppfattats som en fransk krigföring, men termen används också för de slags folkarméer och medföljande folkkrig som kännetecknade exempelvis första och andra världskrigen. Fenomenet tycks hänga ihop med det extrema våld mot civilbefolkningen som blev vanligt i krig under samma tid. Idéhistoriskt hör levée en masse ihop med romantiken och den dit hörande uppfattningen om nationen och nationalstaten, och följaktligen användes folket i krigföring under 1800-talet, exempelvis av Massimo d'Azeglio. Under 1900-talet definierade Che Guevara gerillakrigföring som en levée en masse, som en beväpnad kärna i folket som agerar med stöd av den lokala befolkningen.

Se även
 Folksuveränitetsprincipen
 Totalförsvarsplikt
 Folkkriget
 Medborgargarde
 Frivilligkår
 Militär nödvändighet

Noter

Militärväsen
Väpnade styrkor
Civilt försvar
Nödrätt
Evansgambit

Evansgambit är en schacköppning som karaktäriseras av dragen:

1. e4 e5
2. Sf3 Sc6
3. Lc4 Lc5
4. b4

Evansgambit kan ses som en variant av italienskt parti men behandlas ofta som en egen öppning.
Den har fått sitt namn från den walesiske sjökaptenen William Davies Evans som introducerade draget b4 i ett parti 1827 (med en något annorlunda dragföljd).

Öppningen är en gambit eftersom 4.b4 innebär ett bondeoffer.
Syftet är att vinna ett tempo för att snabbt utveckla pjäserna och ta kontroll över centrum. 
I Collijns Lärobok i schack från 1903 står: "Om fördelen med det vunna tempot uppväger bondeförlusten, hafva de vidlyftiga teoretiska undersökningar spelöppningen underkastats ännu ej kunnat afgöra."

Evansgambit var mycket populär på 1800-talet men är numera ovanlig. Den kan vara svårspelad för svart och ge vit praktiska chanser, men om svart är förberedd så har huvudvarianten givit svart goda resultat.

Svart kan avböja gambiten med 4...Lb6 men vit kan då fortsätta med a4, d3 och c3 och få en något bättre version av d3-varianten i italienskt.
Svart antar därför normalt offret med 4...Lxb4. Huvudvarianten fortsätter 5.c3 La5 (5...Lc5, 5...Le7 och 5...Ld6 spelas också) 6.d4 exd4 7.0-0 dxc3 (även 7...d6 spelas men med bättre resultat för vit) 8.Db3 Df6 9.e5 Dg6 10.Sxc3 Sge7.

Partiexempel

Vit: Adolf Anderssen 

Svart: Jean Dufresne

Berlin 1852

1.e4 e5 2.Sf3 Sc6 3.Lc4 Lc5 4.b4 Lxb4 5.c3 La5 6.d4 exd4 7.O-O d3?! 8.Db3!? Df6 9.e5 Dg6 

Inte 9...Sxe5?? 10.Te1 d6 11.Db5+.

10.Te1! Sge7 11.La3 b5?! 12.Dxb5 Tb8 13.Da4 Lb6

13...0-0? förlorar åt 14.Lxe7.

14.Sbd2 Lb7 15.Se4 Df5? 16.Lxd3 Dh5 17.Sf6!? 

17.Sd6+!? är ett alternativ, men vits bästa fortsättning verkar vara 17.Sg3! Dh6 18.Lc1 De6 19.Lc4 med materiell vinst.

gxf6 18.exf6 Tg8 19.Tad1 

Emanuel Lasker rekommenderade istället 19.Le4!? Dh3 20.g3 Txg3+ 21.hxg3 Dxg3+ 22.Kh1 Lxf2.

19...Dxf3? 

Efter det här vinner vit. Svart kunde ha fått remi med korrekt försvar:

1) 19...Txg2+? 20.Kxg2 Se5 leder ingenstans, eftersom vit kan fortsätta med 21.Dxd7+!! Sxd7 (21...Kxd7 Lg6+) 22.Txe7+ Kd8 (22...Kf8 23.Te5+) 23.Txd7+! Kc8 (23.Kxd7 24.Lf5++ Ke8 { 24...Kc6 25.Ld7#} 25.Ld7+ Kd8 26.Le7#) 24.Td8+! Kxd8 25.Lf5+ Ke8 26.Ld7+ Kd8 27.Le7#

2) 19...Tg4?! och:

2a) 20.c4? Txg2 (20...Tf4) 21.Lg6!) 21.Kxg2 (21.Kh1 Txf2) 21...Dg4+ (21...Se5?? 22.Dxd7+) 22.Kf1 Dxf3 och:

2a1) 23.Txe7+ Sxe7 24.Dxd7+ Kxd7 25.Lf5++ Ke8 26.Ld7+ Kf8 27.Lxe7 är inte matt eftersom svart kan använda g8-fältet.

2a2) 23.c5 Dh3+ 24.Kg1 Se5 ger svart initiativet.

2b) 20.Te4 Txe4 (20...Txg2+ 21.Kxg2 Dg6+ 22.Kf1 Dxf6 23.Tde1) 21.Dxe4 och:

2b1) 21.La5? 22.Lxe7 Lxc3 23.La3+ Se5 24.Tb1 d5 25.Da4+ vinner

2b2) 21...Dg6 22.Dh4 Sf5 23.Sf4 är bra för vit 

2b3) 21...d6 22.Te1 Dg6! 23.Dxc6 Lxc6 Txe7+ Kf8 25.Lxg6 hxg6 26.Se5! Le8 och vit är bara lite bättre än svart

3) 19...Ld4! blockerar d-linjen och leder till remi: 20.cxd4 Dxf3 21.Le4 Txg2+ 22.Kh1 Txh2++ 23.Kxh2 Dxf2+ 

4) 19...Dh3! 20.Lf1 Df5 21.Ld3 Dh3 är också remi

20.Txe7+! Sxe7? 21.Dxd7+!! Kxd7 22.Lf5++ Ke8 

22...Kc6 23.Ld7#

23.Ld7+ Kf8

23...Kd8 Lxe7#
 
24.Lxe7# (1-0)

Referenser

Schacköppningar
Wienerparti

Wienerparti är en schacköppning som karaktäriseras av dragen:

1. e4 e5
2. Sc3

Öppningen är namngiven efter staden Wien.

Variationer
Svart brukar svara med 2...Sc6 eller 2...Sf6, ibland också med 2...Lc5. Mer sällsynta responser är 2...Lb4 och 2...d6. En systematisk lista över variationer ges nedan.
Falkbeers variation 2...Sf6
Max Langes försvar 2...Sc6
Fyfes gambit 3.d4
Paulsens variation 3.g3
Viennagambiten 3.f4. Svart svarar nästan alltid med 3...exf4, varefter ett antal variationer existerar:
Steiniz gambit 4.d4, varefter spelet brukar fortsätta med Fraser-Minckwitz variation 4...Dh4+ 5.Ke2 b6 eller Zukertorts försvar 4...Dh4+ 5.Ke2 d5.
Pierces gambit 4...Sf3 g5 5.d4. Rushmeres anfall fortsätter 5...g4 6.Lc4 gxf3 7.O-O d5 8.exd5 Lg4 9.dxc6.
Hamppe-Muzios gambit 4.Sf3 g5 5.Lc4 g4 6.O-O. Dubois variation fortsätter med 6...gxf3 7.Dxf3 Se5 8.Dxf4 Df6.
Hamppe-Allgaiers gambit 4.Sf3 g5 5.h4 g4 6.Sg5. Alapins variation fortsätter 6...d6.
 Zhuralevs motgambit'' 2...Lb4 3.Dg4 Sf6

Partiexemplar
Vit: Wilhelm Steiniz 
 
Svart: Louis Paulsen  

Baden-Baden 1870

1.e4 e5 2.Sc3 Sc6 3.f4 exf4 4.d4 Dh4 5.Ke2 d6 6.Sf3 Lg4 7.Lxf4 O-O-O 8.Ke3 Dh5 9.Le2 Da5 10.a3 Lxf3 11.Kxf3 Dh5 12.Ke3 Dh4 13.b4 g5 14.Lg3 Dh6 15.b5 Sce7 16.Tf1 Sf6 17.Kf2 Sg6 18.Kg1 Dg7 19.Dd2 h6 20.a4 Tg8 21.b6 axb6 22.Txf6 Dxf6 23.Lg4 Kb8 24.Sd5 Dg7 25.a5 f5 26.axb6 cxb6 27.Sxb6 Se7 28.exf5 Df7 29.f6 Sc6 30.c4 Sa7 31.Da2 Sb5 32.Sd5 Dxd5 33.cxd5 Sxd4 34.Da7 Kc7 35.Tc1 Sc6 36.Txc6 1-0 

Schacköppningar
Centrumspel

Centrumspel, eller centrumöppningen, är en schacköppning som karaktäriseras av dragen:
1. e4 e5
2. d4 exd4

Det är en äldre öppning som spelades på 1800-talet men numera är ovanlig.

En nackdel med öppningen är att vits dam, efter det vanliga 3.Dxd4 Sc6, måste flytta igen och vit tappar tempo.
Efter 3...Sc6 fortsätter huvudvarianten 4.De3 Sf6 5.Sc3 Lb4 6.Ld2.

I stället för 3.Dxd4 kan vit också spela 3.c3 vilket kallas nordisk gambit och beskrivs nedan. Nordisk gambit behandlas ibland som en egen öppning.
En annan möjlighet är 3.Sf3, ofta med övergång till skotskt parti.

Nordisk gambit
Nordisk gambit har fått sitt namn efter att den spelades och analyserades av nordiska spelare i mitten av 1800-talet. Den förste som gjorde detta var den svenske spelaren Hans Lindehn som bland annat besegrade Wilhelm Steinitz 1864 med öppningen.
En annan som använde den var dansken Severin From och på engelska heter därför öppningen Danish Gambit (From har även gett upphov till Froms gambit).

Efter 3.c3 kan svart välja mellan att anta gambiten och att avböja den.
Om svart antar gambiten med 3...dxc3 så offrar vit oftast ytterligare en bonde med 4.Lc4 (det var det drag som Lindehn föredrog). Svart kan avstå från den andra bonden och gå över i Göringgambit men tar oftast även den med 4...cxb2 5.Lxb2. Vit får ett starkt tryck med sina båda löpare och det anses säkrast för svart att ge tillbaka en av bönderna med 5...d5. Det ger svart tid att slutföra utvecklingen och tar udden av vits angrepp. 

Om svart avböjer gambiten efter 3.c3 så sker det oftast med 3...d5. Det kan följa 4.exd5 Dxd5 5.cxd4.

Referenser

Schacköppningar
Nightclubbing

Nightclubbing är ett musikalbum av Grace Jones lanserat 1981 på skivbolaget Island Records. Skivan är främst ett discoalbum med influenser från new wave-musik och reggae här och där. Sex singlar släpptes från skivan varav "Pull Up the Bumper" och "I've Seen That Face Before (Libertango)" blev framgångsrikast. Skivans titelspår var skrivet av David Bowie och Iggy Pop.

Låtlista
"Walking in the Rain"
"Pull Up the Bumper"
"Use Me"
"Nightclubbing"
"Art Groupie"
"I've Seen That Face Before (Libertango)"
"Feel Up"
"Demolition Man"
"I've Done It Again"

Lisplaceringar
Billboard 200, USA: #32
UK Albums Chart, Storbritannien: #35
VG-lista, Norge: #19
Topplistan, Sverige: #4

Källor

Musikalbum 1981
Vatikanska köket

Vatikanska köket är den matkultur och de mattraditioner som finns i Vatikanstaten. Köket är mycket likt den mat som äts i Rom. Till i stort sett varje rätt serveras pasta. Den enda allmänna restaurangen i landet är i vatikanmuseerna, där en cafeteria finns.

Referenser

Mat och dryck i Vatikanstaten
Olika regioners kök i Europa
So Very Mats

So Very Mats är ett musikalbum av Mats Öberg Trio, utgivet 2010 av jazzbolaget Moserobie. Detta är Mats Öbergs första trioalbum som han skapat tillsammans med musikerna Sebastian Voegler och Filip Augustson. Voegler och Augustson känner varandra sedan tidigare efter att ha spelat tillsammans i olika konstellationer som Robert Nordmark Quartet och Bengt Andersson Quartet. 

Albumet består mestadels av Mats Öbergs kompositioner men även två låtar som trion komponerat ihop. Första låten, "Child Intro/Nine and Fine", är en inspelning från 1980 med en ung Öberg där han som 9-åring visar prov på goda kvaliteter i tidig ålder.

Låtlista
Alla låtar är komponerade av Mats Öberg om inget annat anges.
Child Intro/Nine and Fine – 2:19
Lill-Ossian – 3:01
Hermeto's Cheese – 5:58
Patrik – 5:38
Årsta-skräcken – 6:44 
Furuvägen 9 – 8:28
Darksoft (Öberg, Augustson, Voegler) – 2:52 
Lullaby of Nerdland – 11:14
Tandem Days – 4:12
Lost In Litauen – 8:36
Lost In Who Knows What (Öberg, Augustson, Voegler) – 4:07
Alla låtar är inspelade i Säby Gammelgård Studios förutom Child Intro/Nine and Fine som spelades in 1980.

Mats Öberg Trio
Mats Öberg – flygel, synthesizer, preparerat piano, munspel, tramporgel, röst 
Sebastian Voegler – trummor, percussion 
Filip Augustson – kontrabas

Mottagande
Skivan fick ett gott mottagande när den kom ut med ett snitt på 4,0/5 baserat på tio recensioner.

Externa länkar
Moserobie Music Production

Källor

Musikalbum 2010
Svenska jazzalbum
Album av Mats Öberg
Robert Franklin Stroud

Robert Franklin Stroud, född 28 januari 1890 i Seattle, Washington, död 21 november 1963 i Springfield, Missouri, känd som "Birdman of Alcatraz", var en amerikansk fånge som under sin tid i United States Penitentiary, Leavenworth fängelset studerade och födde upp fåglar. Han blev så småningom ornitolog.

Robert Franklin Stroud sägs vara, tillsammans med bland andra Al Capone och Frank Lee Morris, en av de kändaste brottslingarna som någonsin vistats på Alcatraz.

Fängelsetid 
Stroud dömdes till 12 års fängelse den 23 augusti 1909 för dråp och blev placerad på det federala fängelset Puget Sound vid ön McNeil Island. Det visade sig att man skulle få stora problem med honom, då han visade tecken på ett våldsamt beteende som gav upphov till ett flertal mordförsök. Han dömdes till ytterligare 6 månaders fängelse och blev överförd till Leavenworth fängelset i Kansas. Där började han studera fåglar och skrev två böcker om dem.

Stroud dömdes till döden i juni 1918, men domen omvandlades istället till livstids fängelse efter att hans mor vädjat till den dåvarande presidenten Woodrow Wilson att skona hans liv.

Stroud överfördes till Alcatraz den 19 december 1942, där han bland annat tillbringade sex år i segregation. Under sin tid på Alcatraz fick han tillgång till dess bibliotek och började då studera juridik.

Robert Stroud skrev förutom två böcker om fåglar även en självbiografi om tiden på Alcatraz. Denna gavs ut 1955.

I populärkultur 
Stroud har omnämnts i ett flertal långfilmer, bland annat i Flykten från Alcatraz och Fången på Alcatraz, varvid Stroud i den sistnämnda filmen spelades av Burt Lancaster, som senare blev Oscarsnominerad för rollen.

Källor

Externa länkar 

 Robert Franklin Stroud på Alcatraz History 

Födda 1890
Avlidna 1963
Män
Amerikanska brottslingar
Anna av Foix-Candale

Anna av Foix-Candale, född 1484, död 1506, var 1502—1506 drottning av Ungern och Böhmen, gift med Vladislav II av Böhmen och Ungern.

Biografi

Tidigt liv
Anna var dotter till den franske adelsmannen Johan Gaston av Foix, som också hade den engelska titeln earl av Candale eller Kendal (därav namnet) och Katarina av Navarra, och kusin till drottning Katarina av Navarra. Hon var släkt med Anna av Bretagne och växte upp vid det franska hovet i Blois och var bildad i latin och klassikerna.

Äktenskap
Den franska kungens brorson, hertigen av Longueville, var förälskad i henne och ville gifta sig med henne, men tvingades avstå då ett politiskt äktenskap istället arrangerades åt henne. År 1500 slöts ett förbund mellan Frankrike, Polen och Ungern och Anna valdes ut som ett led av alliansen och trolovades år 1500. Kontraktet bekräftades 1501, och 1502 blev Anna vigd via fullmakt i Blois till kung Vladislav II och fick då titeln drottning av Ungern vid det franska hovet. Under resan till Ungern kom hon i en besvärlig situation i Venedig, där så mycket pengar lades ut, att Ungern och Frankrike kom i konflikt om vem som skulle betala räkningarna.

Drottning
Den 23 augusti 1502 kom Anna fram till Zagreb i Ungern och sedan till staden Székesfehérvár där hon den 29 september vigdes med Vladyslav och kröntes till drottning. Kungen ska ha betraktat henne som en vän, assistent och pålitlig rådgivare, och deras relation uppges ha varit lycklig. Hon stod i ekonomiskt skuld till Venedig och favoriserade Venedig. 1506 fanns även hennes underskrift vid sidan av kungens på ett kontrakt på en allians mellan familjerna Habsburg-Jagiello. Hon åtföljdes av ett franskt hov, bland annat sin illegitime halvbror François de Tournemine de La Guerche och den franske ambassadören Pierre Choque. Anna åtnjöt stor popularitet efter att hon fött en tronarvinge. Graviditeterna försämrade kraftigt hennes hälsa och hon dog senare i barnsäng.

Referenser 

 

Kvinnor
Födda 1484
Avlidna 1506
Ungerns drottningar
Personer i Ungern under 1500-talet
Personer som dött i barnsäng
Istrabenz

Istrabenz är ett slovenskt holdingbolag och en av de största i landet. 30 september 2009 hade företaget 77 företag inkluderade i bolaget, med 4 422 anställda. Den verkställande direktören heter Igor Bavčar. 24 av företagen i bolaget är matföretag, däribland 24 matföretag, 8 turismföretag och 18 energiföretag.

Den 26 mars annonserade bolaget att man överlade att sälja livsmedelsproduktionsenheten Droga Kolinska, som Istrabenz äger 89 procent av. Droga Kolinska har produktionsenheter i Slovenien, Serbien, Bosnien och Kroatien.

Referenser

Slovenska företag
Företag bildade 1948
Karmosintopas

Karmosintopas (Topaza pella) är en sydamerikansk fågelart i familjen kolibrier.

Kännetecken

Karmosintopasen är en av de större kolibriarterna, med en vikt på tio till 15 gram. Hanen och honan skiljer sig åt till utseendet, hanens fjäderdräkt har inslag av karmosinrött till orangerödaktigt och violett, medan honan är mer grönaktig. Två av hanens stjärtpennor är också särskilt långa och böjda inåt så att de korsas, till skillnad från honans kortare stjärtpennor. 

Näbben är något böjd och ganska kort, en utformning som gör att fågeln kan komma åt nektar från flera olika sorters blommor.

Utbredning och levnadssätt
Karmosintopas förekommer i regnskogarna i norra Brasilien, Surinam, Guyana, Franska Guyana och Venezuela. Den håller oftast till i regnskogens kronskikt. Den kan uppvisa territoriellt beteende gentemot andra kolibrier, på så vis att den kan köra bort dem från en viss födotillgång.

Systematik och taxonomi
Karmosintopasen betraktas ofta som samma art som eldtopas (Topaza pyra). De båda arterna tillsammans med jakobinerna i Florisuga utgör en egen underfamilj, Florisuginae. Denna är systergrupp med eremiterna och hela denna grupp är i sin tur systergrupp med alla övriga kolibriarter.

Underarter
Karmosintopasen delas in i två underarter med följande utbredning:
 Topaza pella pella – syödstra och södra Venezuela österut till Surinam och söderut till centrala Amazonområdet i Brasilien (Rondônia)
 Topaza pella smaragdulus – Franska Guyana och östra Brasilien (Amapá och centrala Pará, från Tapajósflodens östra strand till Río Tocantins
 Topaza pella microrhyncha – östra Amazonområdet i Brasilien (Marajó och nordöstra Pará öster om Río Tocantins

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats, men den beskrivs som ovanlig.

Referenser

Trycka källor 
 Schou, Per (red.). Djur: illustrerad guide till världens djurliv, Globe Förlaget, 2007.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kolibrier
Fåglar i neotropiska regionen
Andreas Aubert

Fredrik Ludvig Andreas Vibe Aubert, född 28 januari 1851, död 10 maj 1913, var en norsk konstkritiker, son till Ludvig Cæsar Martin Aubert, bror till Ludvig Aubert.

Andreas Aubert ägnade sig först åt teologin, men utbildade sig under långvariga resor till konsthistoriker och fick stort inflytande i hemlandets estetiska liv som varm anhängare av 1880-talets realistiska konstuppfattning. Han betraktade även betydelsen såväl av norsk bondekonst som av den klassiska konsten. Aubert har även utgivit Professor Dahl (1893), Den nye Norges malerkunst (1904), Runge und die Romantik (1906, på norska 1911). 1917 utkom ett urval av hans skrifter: Norsk kultur og norsk kunst.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Noter

Externa länkar 

 

Norska konsthistoriker
Födda 1851
Avlidna 1913
Män
Perry Smith (politiker)

Perry Smith, född 12 maj 1783 i Woodbury, Connecticut, död 8 juni 1852 i New Milford, Connecticut, var en amerikansk politiker (demokrat). Han representerade delstaten Connecticut i USA:s senat 1837–1843. Han var ordförande i senatens jordbruksutskott 1837–1839.

Smith studerade juridik i Litchfield, Connecticut och inledde 1807 sin karriär som advokat i New Milford. Han var postmästare i New Milford 1829–1837.

Smith efterträdde 1837 Gideon Tomlinson i USA:s senat. Han efterträddes efter en mandatperiod av John Milton Niles. Smith avled 1852 och gravsattes på Center Cemetery i New Milford.

Källor

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Födda 1783
Avlidna 1852
Ledamöter av USA:s senat från Connecticut
Män
Perry Smith

Perry Smith kan syfta på:

 Perry Smith (politiker) (f. 1783, d. 1852) – amerikansk politiker
 Perry Smith (mördare) (f. 1928, d. 1965) – amerikansk mördare