kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Basílica de Candelaria

Basílica de Nuestra Señora de la Candelaria (Candelariabasilikan - Basílica y Real Santuario Mariano de Nuestra Señora de la Candelaria) är en kyrkobyggnad belägen i Candelaria på Teneriffa. Det är den viktigaste helgedomen vigd åt Jungfru Maria på Kanarieöarna.

Jungfrun av Candelaria 
Legenden säger att två herdar (guancher) fick syn på en staty föreställande en jungfru på en strand nära Candelaria. De infödda beslöt att angripa henne för de trodde att det var en människa. Istället fann de bilden av jungfrun. Det var herdarna själva som var skadade, men mirakulöst läkte de strax. Hon flyttades senare till en grotta bredvid den nuvarande helgedomen och man började tillbe henne.

Jungfrun av Candelaria förklarades 1599 av påven Clemens VIII som beskyddarinna av Kanarieöarna, och förklarades senare, år 1867, av påven Pius IX som huvudsaklig beskyddarinna av Kanarieöarna. Sedan dess har många kyrkor byggts för att skydda bilden. 1672 stod ett stort tempel klart, men det förstördes i en brand den 15 februari 1789.

Den nuvarande basilikan 
Den nuvarande kyrkan, vilken är en basilika, byggdes mellan 1949 och 1959. Den 1 februari 1959 invigdes basilikan med en religiös ceremoni. Den 24 januari 2011 förklarade påven Benedictus XVI kyrkan som Basilica minor enligt kanonisk rätt.

Basílica de Candelaria är ett stort tempel med en kapacitet för 5.000 personer. Templet har tre stora kyrkoskepp, två kapell, en hall utbudet och omklädningsrum. Interiören hyser bland annat Jungfrun av Candelaria (Virgen de la Candelaria), Kanarieöarnas beskyddarinna. I ett av kyrkans sidokapell finns en skulptur från 1936 som föreställer den korsfäste Kristus.

För Romersk-katolska kyrkan är Basílica de Candelaria ett betydande vallfartsmål; miljontals pilgrimer och turister besöker kyrkan årligen. Man firar henne den 2 februari och 14-15 augusti och pilgrimer från hela ön anländer.

Foton

Källor

Se även 
Teneriffa katolska stift
Katedralen i San Cristóbal de La Laguna

Externa länkar 
 Basílica de Nuestra Señora de Candelaria

Kyrkobyggnader i Spanien
Teneriffa
Byggnader och anläggningar i Kanarieöarna
Romersk-katolska kyrkobyggnader invigda 1959
Basilica minor
1959 i Spanien
Henrik Carloff

Henrik Carloff (även Heinrich Karloff) var åren 1640–1643 den förste guvernören över den svenska handelskolonin Svenska Guldkusten.

Tidiga liv
Endast lite är känt om Henrik Carloffs liv. Han var av tyskt ursprung och född i Rostock. Senare började han arbeta för Nederländerna i Västindien för det Holländska Västindiska Kompaniet. Därefter började Carloff arbeta för det Svenska Afrikanska Kompaniet.

Förvaltare över Cabo Corso
1650 avgår kompaniets första expedition till området under ledning av Carloff. Den 22 april slutade han ett avtal om markköp med kungen av Efutu (Fetu). Därefter startar uppförandet av Fort Carolusborg och Carloff blir kolonins förste guvernör med titeln direktör. 1652 började sedan byggandet av Fort Christiansborg (i dagens Accra) efter att Carloff slutit avtal med av kungen av Accra.

Under denna period befordrades Carloff till general och adlades den 3 maj 1654 under namnet Carloffer.

1656 anlände Johan Filip von Krusenstierna och övertog posten som nye guvernör.

Senare liv
Carloff lämnade förargad kolonin och reste till Danmark. Han fick hjälp av Fredrik III av Danmark och i december 1657 lämnade han hamnen i Emden på fartyget "Glückstadt". Fartyget, som förfogade över 18 kanoner och 48 mans besättning, anlände den 25 januari först till Gemoree faktori öster om Fort Carolusborg och den 27 januari 1658 erövrades Fort Carolusborg med hjälp av cirka 2 000 lokala fetukrigare. Krusenstierna arresterades, kompaniets tillgångar (däribland cirka 185 kg guld och flera ton elfenben) samt fartyget "Stockholms slott" beslagtogs och området gjordes till en del av den Danska guldkusten. Senare erövrades även flera svenska besittningar. Carloff utsåg sin medarbetare Schmidt till att förvalta kolonin och lämnade området med båda fartygen. Han anlände till Danmark i juni 1658.

När den svenska regeringen under kung Karl X Gustav gjorde anspråk på kompaniets fartyg och last hos den danska regeringen försvann Carloff med skatten. Därefter finns ingen dokumentation om Carloff.

Efter Freden i Köpenhamn 1660 efter det andra danska kriget skulle kolonin till slut återlämnas. Det visade sig dock då att Schmidt redan i mars 1659 i sin tur hade sålt kolonin till Nederländerna och försvunnit med pengarna.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar
Kort om Henrik Carloff
Om Afrikanska kompaniet och Cabo Corso

Svenska guvernörer
Tidigare svenska besittningar
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Män
Personer från Rostock
Slavhandlare
Svensk slavhandel
Personer inom Sveriges näringsliv under 1600-talet
Johan Filip von Krusenstierna

Johan Filip von Krusenstierna (även Johan Philip von Krusenstierna, skrev sig själv von Kruusenstiern), född 1626, död 1659, var åren 1656–1658 den andre guvernören över den svenska handelskolonin Svenska Guldkusten.

Tidiga liv
Familjen var av tysk ursprung och kom från Sachsen-Anhalt där hans farfar och farfarsfar varit pastorer. Familjen flyttade senare till Reval där fadern Philip Crusius, adlad von Kruus, var hertigligt råd och diplomat. 1644 inträdde denne i svensk tjänst och adlades 1649 av Drottning Kristina. Krusenstierna var son i faderns första gifte med Barbara Voigt, han gifte sig med Maria Usselinck (Usselind), paret fick senare en son.

1635-1645 åtföljde han sin far under dennes resor i Persien, och ingick från 1649 i Schwarzenhäptergillet i Reval. Han var den som ombesörjde ättens introduktion på Svenska riddarhuset 1650. På grund av en konflikt med ätten Kruuse om namnet gick han med på att ändra namnet till "anten Krusenstiern eller något annat opræjudicerligit".

Senare blev Krusenstierna militär och började därefter arbeta för det Svenska Afrikanska Kompaniet.

Förvaltare över Cabo Corso
Efter att Henrik Carloff 1650 inlett uppbyggandet av kolonin utses Krusenstierna som den nye guvernören och avseglar till Cabo Corso dit han anlände i februari 1656.

Carloff lämnade förargad kolonin och reste till Danmark och återvänder i januari 1658 med fartyget "Glückstadt". Den 27 januari 1658 erövrades Fort Carolusborg som endast förfogade över 16 stridsdugliga män. Krusenstierna avsattes och arresterades, kompaniets tillgångar (däribland cirka 185 kg guld och flera ton elfenben) samt fartyget "Stockholms slott" beslagtogs och området gjordes till en del av den Danska guldkusten.

Senare liv
Den danska ockupationen slutade 1659 och efter Freden i Köpenhamn 1660 efter det andra danska kriget skulle kolonin till slut återlämnas och Krusenstierna återinsätts som guvernör (förordnandet gällde egentligen till 1660). Det visade sig dock då att Carloffs underbefälhavare Schmidt redan i mars 1659 i sin tur hade sålt kolonin till Nederländerna och försvunnit med pengarna. 

Krusenstierna frigavs redan 18 juni 1658 men återvände aldrig till Cabo Corso utan deltog senare samma år i belägringen av Köpenhamn. Han bevistade ombord på ett svenskt flottfartyg sjöslaget i Öresund mot holländarna 29 oktober 1658. Krusenstierna avled 1659 på Kronborgs slott och begravdes i Sankt Mariæ Kirke (Sankt Mariekyrkan) i Helsingör.

Referenser

Litteratur

Noter

Externa länkar
Kort om Johan Filip von Krusenstierna
Om Afrikanska kompaniet och Cabo Corso

Svenska guvernörer
Tidigare svenska besittningar
Födda 1626
Avlidna 1659
Män
Johan Filip
Deltagare i belägringen av Köpenhamn
Svensk slavhandel
Georg II av Waldeck-Pyrmont

Georg II av Waldeck-Pyrmont, född 20 september 1789 i Weil am Rhein, död 15 maj 1845 i Bad Arolsen, son till furst Georg av Waldeck-Pyrmont och Augusta av Schwarzburg-Sondershausen.

Han gifte sig i Schaumburg 1823 med Emma av Anhalt-Bernburg (1802-1858), dotter till Viktor II av Anhalt-Bernburg och Amalia av Nassau-Weilburg.

Barn 
 Augusta Amalia (1824-1893), gift med Alfred zu Stolberg-Stolberg
 Josef Fredrik (1825-1829)
 Hermine av Waldeck-Pyrmont (1827-1910), gift med Adolf I av Schaumburg-Lippe
 Georg Viktor av Waldeck-Pyrmont (1831-1893)
 Wolrad Melander (1833-1867, död i Kairo)

Källor

Tyska furstar
Huset Waldeck
Födda 1789
Avlidna 1845
Män
Sol Bamba

Souleymane "Sol" Bamba, född 13 januari 1985 i Ivry-sur-Seine, är en ivoriansk fotbollsspelare. Hans främsta position är som mittback.

Klubbarriär
Bambas karriär började i Paris Saint Germains ungdomsakademi. Han tillhörde dessutom lagets a-lag i två år. 2006 värvades han till den skotska klubben Dunfermline Athletic. Där imponerade han i sin första säsong men under den andra gick det sämre. 2008 skrev han på för Hibernian, där han blev kvar i två år.

I januari 2011 skrev Bamba på för Sven-Göran Erikssons Leicester City. Bamba debuterade mot Erikssons gamla klubb Manchester City i FA-cupen och han gjorde mål efter drygt 50 sekunder vilket direkt gjorde honom till en publikfavorit.

Den 10 augusti 2021 värvades Bamba av Middlesbrough, där han skrev på ett ettårskontrakt.

Landslagskarriär
Sol Bamba har spelat 41 landskamper för Elfenbenskusten.

Källor

 
 Sol Bamba på fifa.com

Noter

Ivorianska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Paris Saint-Germain FC
Spelare i Dunfermline Athletic FC
Spelare i Hibernian FC
Spelare i Leicester City FC
Spelare i Trabzonspor
Spelare i SSD Palermo
Spelare i Leeds United FC
Spelare i Cardiff City FC
Spelare i Middlesbrough FC
Spelare i Ligue 1
Spelare i English Football League
Spelare i Serie A
Spelare i Premier League
Spelare i VM i fotboll 2010
Spelare i VM i fotboll 2014
Spelare i afrikanska mästerskapet i fotboll 2010
Spelare i afrikanska mästerskapet i fotboll 2012
Spelare i afrikanska mästerskapet i fotboll 2013
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Elfenbenskusten
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 2008
Franska idrottare under 2000-talet
Personer från Ivry-sur-Seine
Födda 1985
Levande personer
Män
Lista över länder efter demokratisering

Årtalet visar när det första demokratiska valet efter den senaste demokratiseringen (om landet har varit med om avbrott i demokratin tidigare). Årtal för det första valet där kvinnor tilläts delta anges om det är ett annat år än tidpunkten för demokratisering.

Referenser 

Demokrati
Kareli

Kareli (georgiska: ქარელი) är en stad i Inre Kartlien i Georgien. Staden ligger vid floden Mtkvari, 94 kilometer väst om landets huvudstad Tbilisi.

Staden är omnämnd för första gången i dokument från år 1715. Staden var då i den adliga familjen Tsitsisjvilis ägo. Under sovjetstyret fick staden sin stadsstatus år 1981. Sedan år 1939 har staden varit administrativt centrum för Karelidistriktet. År 2014 uppgick stadens befolkning till 6 654 invånare.

Se även 
 Lista över städer i Georgien

Källor 

Orter i Inre Kartlien
Nederländernas herrlandslag i handboll

Nederländernas herrlandslag i handboll representerar Nederländerna i handboll på herrsidan. Deras bästa resultat i mästerskap är 10:e plats i EM 2022.

Spelare i urval 
 Dani Baijens
 Jeffrey Boomhouwer
 Bart Ravensbergen
 Bobby Schagen
 Kay Smits
 Luc Steins

Externa länkar 
 Nederländernas handbollsförbunds officiella webbplats 

Herrlandslag i handboll
Handboll
Handboll i Nederländerna
Vendela Andersson-Sörensen

Vendela Linnea Andersson-Sörensen, född den 19 november 1860 i Halmstad, död den 26 maj 1926 i Halmstad, var en svensk operasångerska (sopran).

Biografi 
Vendela Andersson var dotter till musikkorpralen vid Göta artilleriregemente Johan August Andersson och Gustafva Wilhelmina Berggren, bosatta strax utanför Halmstads tullar. Fadern avled 1867 och Vendela Andersson placerades då att uppfostras hos en väninna till modern i Helsingborg. Här fick hon lära sig sjunga och 1869 sändes hon på turné med August Hyllested som ackompanjatör på violin. Under ett uppträdande vid Musikaliska Akademien i Stockholm 1879 väckte hon Isidor Dannströms uppmärksamhet. Genom en insamling där bland annat drottning Josephine bidrog gavs hon plats vid en Nisbethska flickpensionen i Kalmar, och sedan hennes utbildning där var klar såg hennes beskyddare Jean Bolinder till att bekosta hennes fortsatta utbildning för Isidor Dannström i sång 1877–1879 i sång för Isidor Dannström och i plastik för Signe Hebbe. Hennes debut skedde i operetten Crispinos giftermål på Nya teatern i Göteborg i november 1878, en välgörenhetsföreställning till förmån för Dramatiska och Musikaliska Artisternas pensionskassa. Kort därefter uppträdde hon även som Serpolette i Cornevilles klockor. Under de närmaste åren sjöng hon mestadels i Göteborg med enstaka framträdanden i Stockholm.

Där debuterade 1880 som Adele i Svarta dominon på Nya teatern i Stockholm. Efter att ha uppträtt på på Nya Teatern i Stockholm samt gjort en utrikes studieresa debuterade hon 1882 på Kungliga Teatern i Stockholm som Nemea i Adolphe Adams Konung för en dag, och var därefter anställd på denna scen till. Hösten samma år uppträdde hon på Dagmarteatret i Köpenhamn.

Hon gifte sig 1888 med den danske tandläkaren Sophus Sörensen. Efter sitt giftermål uppträdde hon som gäst bland annat på Operan i Stockholm 1893 och i Köpenhamn som Nedda i Pajazzo. Efter det att hennes make dött 1899 gifte hon 1901 om sig i Philadelphia med hans bror, bankiren Fredrik Sörensen. De var gifta till hans död 1914.

Vendela Andersson-Sörensen tilldelades medaljen Litteris et Artibus 1893.

Viktiga roller 
Bland Andersson-Sörensens främsta roller kan nämnas Cherubin i Figaros bröllop, Rosina i Barberaren i Sevilla, Juana i William Fabers Spanska studenter, Violetta i La Traviata, Virginie i Paul och Virginie, Marie i Regementets dotter och framför allt Zephyrine i Siegfried Salomans Diamantkorset.

Omdöme 
Andersson-Sörensen hade enligt biografin i Nordisk familjebok en liten och tunn röst, men blev populär genom sin musikaliska intelligens och en betydande förmåga av dramatisk karakteristik. Hon lär dessutom ha varit en framstående koloratursångerska.

Källor

Externa länkar 

Hyllningsartikel i tidskriften Idun, nummer 8 (271), 24 februari 1893.

Vidare läsning 
 

Svenska operasångare under 1800-talet
Svenska sopraner
Mottagare av Litteris et Artibus
Musiker från Halmstad
Födda 1860
Avlidna 1926
Kvinnor
Ugglan
Kyrkogatan, Göteborg

Kyrkogatan är en gata i stadsdelen Inom Vallgraven i centrala Göteborg. Gatan är drygt 600 meter lång, sträcker sig mellan Ekelundsgatan 10 och Östra Larmgatan 7. Den är numrerad från 1 till 60, och går parallellt med de större Kungsgatan i söder och Drottninggatan i norr.
  
Namnet Kyrkogatan fastställdes troligen redan vid Göteborgs grundläggning 1621 (Kyrkiogatun), efter sitt läge förbi Domkyrkan. Gamla Kyrkogatan var länge namnet på nuvarande Kronhusgatan, då stadens äldsta begravningsplats var belägen vid foten av Kvarnberget, väster om Kronhuset vid tomt nr 6 i hörnet av nuvarande Torggatan – som då kallades för Kyrkogårdsgränden – och Sillgatan (nuvarande Postgatan).

Se även
 Kvarteret Bokhållaren, Kyrkogatan nr. 34, 36, 38, 40, 42, 44 och 46.
 Lilla Kyrkogatan
 Övre Kyrkogatan

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar
Eniro kartor, Kyrkogatan

Gator i Göteborg
Gator och torg Inom Vallgraven
Inom Vallgraven
Chiemgau-Arena

Chiemgau-Arena, tidigare Stadion am Zirmberg, är en skidsportsanläggning i Ruhpolding i Tyskland, mest känd som arena för skidskytte. Anläggningen öppnades 1964 och anordnar tävlingar i skidskyttevärldscupen varje år, samt nordisk kombination. Intill skidskytteanläggningen ligger nämligen en backhoppsanläggning. Chiemgau-Arena är Tysklands näst största skidskytteanläggning, näst efter DKB-Ski-Arena Oberhof.

De svenska skidskyttarna tillbringade tidigare mycket tid i Ruhpolding, då den tidigare svenska landslagstränaren, Wolfgang Pichler, kommer från byn. Pichlers bror, Claus Pichler, är borgmästare där.

Anläggningen 
Anläggningen renoverades under 2010 och har läktare med plats för cirka 10 000 personer. Banans högsta punkt är 749 meter över havet och den brantaste stigningen har 20 procents lutning.

Evenemang 
Tävlingar i skidskyttevärldscupen har arrangerats på Chiemgau-Arena sedan 1980. Man har även haft världsmästerskapen i skidskytte fyra gånger hittills: 1979, 1985, 1996 och 2012.

Hoppbackarna 
I Chiemgau-Arena finns fem hoppbackar. De två största backarna har K-punkt 115 meter och backstorlek (Hill size 115 meter) (Grosse Zirnbergschanze, invigd 1962, ombyggd 1980 och 1999) och K-punkt 90 meter med backstorlek 100 meter (Toni Plenk-Schanze, invigd 1968). Vidare finns tre mindre backar med K-punkt 65, 40 och 20 meter. En deltävling i världscupen i backhoppning arrangerades i Chiemgau-Arena 13 december 1992. Tävlingar i världscupen i nordisk kombination avhölls i Chiemgau 2007 och 2009.

Viktiga backhoppstävlingar i Chiemgau-Arena

Källor 
 Ski Jumping Hill Archive - Chiemgau-Arena

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 Ruhpolding 2012

Skidskytteanläggningar
Skidskytte i Tyskland
Hoppbackar i Tyskland
Sportanläggningar invigda 1964
Vintersportanläggningar i Tyskland
Sport i Bayern
Det italienska krigsmonumentet i Kobarid

Det italienska krigsmonumentet i Kobarid är ett monument uppfört över de italienska soldater som under första världskriget stupade vid Sočafronten (Izonzofronten) och vid slaget vid Kobarid (Caporetto). 

Monumentet är uppfört på kullen Gradič (Grič), högt ovanför den lilla staden Kobarid i Slovenien, vid S:t Antons kyrka som invigdes år 1669. Kvarlevor från fler än 7 000 kända och okända soldater som dog i närheten av Kobarid, Tolmin och Rombon hämtades från olika militärkyrkogårdar i området och fördes till den sista vilan i Kobarid.

Byggnaden är formgiven av skulptören Giannino Castiglioni och arkitekten Giovanni Grappi. Den är byggd som tre åttkantiga terrasser i olika nivåer, som binds samman av en bred trappa. I de två nedre terrasserna finns nischer, tillslutna med marmorplattor där namn, efternamn, militär grad och eventuella medaljer är ingraverade för varje enskild soldat. De okända soldaterna, som är nära 3 000, har samlats i grupper om 500 i var och en av de nischer som är placerade vid trappan.

Monumentet invigdes den 18 september 1938 i närvaro av Benito Mussolini. Ett attentatsförsök mot honom under invigningen avvärjdes.

Från Kobarids centrum leder en smal väg upp till monumentet. Längs vägen finns korsvägens olika stationer, det vill säga bilder från Jesu lidande, en s.k. korsväg. Dessa bilder, som är 14 till antalet, återfinns i alla romersk-katolska kyrkor. Under fastan firas korsvägsandakter, då man förflyttar sig mellan bilderna och ber en särskild bön vid varje bild (station). År 1981 flyttades kvarlevor av italienska soldater från Bovecområdet hit.

Referenser

Externa länkar
 Engelskspråkiga Wikipedia

kraji.eu
slovenia.info

Krigsmonument
Italiens historia
Byggnader och anläggningar i Slovenien
Första världskriget
Josip Jurčič

Josip Jurčič, född 4 mars 1844 i Muljava i Slovenien, död 3 maj 1881 i Ljubljana, var en viktig slovensk författare inom den realistiska litteraturen. Hans roman Deseti brat (Den tionde brodern) betraktas som den första slovenska romanen. Den publicerades i den litterära samlingen Cvetje iz domačih in tujih logov (Blommor från inhemska och främmande lundar) 1866. Romanen Deseti brat finns även som film.

Liv och verk 
Spomini na deda (Minnen av gammelfar) som publicerades 1865, grundas på berättelser som Jurčič gammelfar berättade för honom. Han tros ha hittat inspirationen till sin författarstil hos olika författare och folkprosa. Författare som till exempel Fran Levstik blev Jurčič inspirerad av. Jurčič barndomsstad Muljava låg nära bergen. Där lyssnade han på sagor och lära sig traditioner. Han anses ha lärt sig att uppskatta den enkla människan på landsbygden som blev en del av honom. Jurčič tros ha älskat sitt folk och sin nationalitet. Den första berättelsen Jurčič publicerade heter Pripovedka o beli kači (Berättelsen om den vita ormen). Han publicerade den när han var 17 år gammal. Han studerade slaviska och klassiska språk i Wien. Efter det gav han ut många andra verk som: skildringen Jurij Kozjak (1864), genom förlaget Mohorjeva družba och skildringen Domen(1864) i och den litterära tidskriften Slovenski oglasnik. Josip Jurčič började också som redaktörsassisten för tidningen Slovenski narod i Maribor men flyttade efter två år till Ljubljana där han blev redaktör och ansvarig utgivare till dagen då han avled. Innan hand dog kämpade han för att bli frisk från en lungsjukdom i två år. De nationella rättigheterna och kampen för att uppnå dem, var troligen det viktigaste för ungslovener som Jurčič. Det finns en staty av honom i den slovenska staden Maribor.

Verk i urval 
 Skildringen Sosedov sin(Grannens son) i antologin Mladika, tillsammans med Josip Stritar och Fran Levstik.
 De korta berättelserna Telečja pečenka (Kalvsteken), publicerades 1872.
 Romanen  Doktor Zober. 
 Romanen Med dvema stoloma (Mellan två stolar). 
 Romanen Lepa Vida (Vackra Vida), publicerades 1877.
 Romanen Cvet in sad (Blomma och frukt), publicerades 1877. .
 Romanen Tugomer, en tragedi som bearbetades av Fran Levstik, publicerades 1876.

Referenser 
 www.slovenienhistoria.se
 Slovenien från urtid till nutid/ Slovenija od pradavnine do današnjih dni, Rado Omota (1991)
 

Slovenska författare
Födda 1844
Avlidna 1881
Män
Mina Backlund-Cygnaeus

Sofia Wilhelmina (Mina) Backlund-Cygnaeus, född den 14 februari 1851 i Jönköping, död 1936, var en svensk skådespelare.

Hon var engagerad hos Carl Johan Fröberg 1871-1876, vid Nya Teatern i Stockholm 1876-1878, vid Stora Teatern i Göteborg 1878-1881 och återigen vid Nya Teatern 1881-1885. Bland hennes roller märks Lisa i Lycko-Pers resa, Jane Eyre och Nora i Ett dockhem. Efter en studieresa i Frankrike 1885 gästspelade hon vid Fröbergska sällskapet och var därefter anställd av William Engelbrecht 1886-1888 och vid Stora Teatern i Göteborg 1888-1890.

1889 gifte hon sig med den finlandssvenske lektorn Gustaf Cygnaeus från Åbo. Hon var därefter aktiv på Svenska inhemska teatern, som grundades 1894. Hon var 1900-1909 styrelsemedlem i Svenska teatern i Åbo och 1916-1928 vid Svenska teatern i Helsingfors. 1909-1928 var hon lärare vid Svenska teaterns elevskola i Helsingfors.

Teater

Roller (ej komplett)

Referenser

Noter

Svenska skådespelare under 1800-talet
Födda 1851
Avlidna 1936
Kvinnor
Skådespelare från Jönköping
Bodträsket, Kalix kommun

Bodträsket är en sjö i Kalix kommun i Norrbotten som ingår i . Sjön har en area på  kvadratkilometer och ligger  meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Moån (Åtbäcken).

Sjön har sitt största tillopp i norr från Storträsket och utlopp i nordväst via Bodträsklomben och Moån som mynnar i Korpikån. Vid sjöns västra strand ligger byn Bodträskby.

Delavrinningsområde 
Bodträsket ingår i delavrinningsområde (734783-183920) som SMHI kallar för Utloppet av Bodträsket. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Räknas de 7 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean  kvadratkilometer. Moån (Åtbäcken) som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 3, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 3 vattendrag innan det når havet efter  kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (68 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent.

Se även 
 Lista över insjöar i Kalix kommun

Källor

Externa länkar 
 
 
 

Insjöar i Sangisälvens avrinningsområde
Insjöar i Norrbotten
Insjöar i Kalix kommun
Insjöar i Sverige om minst en kvadratkilometer