kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Prinsessan Augusta Sofia av Storbritannien

Prinsessan Augusta Sofia av Storbritannien, född 8 november 1768, död 22 september 1840 på Clarence House, London, var en brittisk prinsessa, dotter till kung Georg III av Storbritannien och Charlotte av Mecklenburg-Strelitz.

Biografi
Augusta var efterlängtad av fadern, som gärna ville ha en dotter. Hon ansågs vackrare än sina äldre systrar och beskrevs som en skönhet redan som barn. Efter 1771 levde hon och hennes systrar Charlotte och Elisabet skilda från sina bröder, utom då de träffades under sina dagliga promenader. De undervisades i musik, dans, konst, engelska, franska, tyska och geografi under överinseende av sin guvernant Lady Charlotte Finch. 
Hon var rädd för folksamlingar och så blyg att hon stammade vid möten med okända personer, och hennes enda vänner var hennes förra lärare. Hon led också av häftiga humörsvängningar som barn och kunde attackera sina lärare.        

Augusta debuterade officiellt i sällskapslivet på sin fars födelsedagsfirande år 1782, och efter detta år åtföljde hon och hennes systrar Charlotte och Elisabeth sina föräldrar på representation till teatern, operan och hovet klädda i likadana klänningar utom vad gällde färg. Hon och hennes systrar beundrades för den vackra anblick de utgjorde med sin opersonligt lika, porslinsliknande skönhet i offentliga sammanhang, men privat levde de ett mycket enkelt liv. Kostnaderna för att klä systrarna var mycket höga och privat fick de därför klä sig mycket enkelt; under större delen av dagen klädde de sig inte alls utan bar endast morgonrock. Hon föredrog att ägna sig åt sin myntsamling, sin syster Elisabet och sina tre yngsta bröder. Hon stod mycket nära sin bror Vilhelm (senare Vilhelm IV av Storbritannien) som hon brevväxlade med under hans vistelse i Tyskland; deras kontakt betydde mycket för henne, men hennes mor ogillade den. 

Augusta blev aldrig gift, trots att hon som brittisk prinsessa med stor hemgift var eftertraktad på äktenskapsmarknaden, och från 1785 väckte det alltmer förvåning. Till skillnad från vad som var normen för prinsessor under hennes samtid blev hon inte bortgift i femtonårsåldern, eftersom hennes far inte ville att hans döttrar skulle gifta sig; dels på grund av hans systrars olyckliga äktenskap utomlands, och dels för att han var nöjd med att behålla dem hemma. De fick istället leva ett överbeskyddat liv som sällskap åt sin mor, fick aldrig träffa personer utanför hovet eller umgås för nära med män. Hon mottog ett frieri från Danmarks tronföljare under 1780-talet och ett från Fredrik Adolf, hertig av Östergötland 1797, men båda avslogs av hennes far. 

När hennes far kungen år 1811 slutligen insjuknade i permanent psykisk sjukdom och hennes bror tronföljaren utsågs till regent, fick systrarna uppleva mer frihet tack vare sin bror prinsregenten.

Referenser

 
 Fraser, Flora. Princesses: The Six Daughters of George III. 2004. London: John Murray, 2005.

Externa länkar 

Födda 1768
Avlidna 1840
Brittiska prinsessor
Kvinnor
Samuel Birch

Samuel Birch, född den 3 november 1813 i London, död där den 27 december 1885, var en engelsk språkforskare och arkeolog. 

Birch anställdes 1836 vid British Museum och blev 1861 konservator där. Åren 1846 och 1856 företog han på offentligt uppdrag resor till Italien i arkeologiskt syfte. 

Hans vetenskapliga verksamhet sträckte sig inte bara till grekiska, romerska och brittiska antikviteter, numismatik och etnografi, utan han utgav även kilinskrifter och översättningar från kinesiskan samt studerade grundligt och skarpsinnigt de egyptiska hieroglyferna (däribland Harris 1-papyrusen och Abbott-papyrusen). 

Vidare utgav han en ny upplaga av Wilkinsons Manners and customs of ancient egyptians (tre band, 1878) och The records of the past of egypt and assyrian monuments (12 band översatta texter, 1875–1880). Därtill kommer en mängd i facktidskrifter införda uppsatser i egyptologiska ämnen.

Bibliografi (i urval)
 Gallery of antiquities (1842) 
 Introduction to the study of the hieroglyphics (1857)
 History of ancient pottery (1858, 2:a upplagan 1873)
 Description of the collection of ancient marbles in the British museum (1861) 
 Inscriptions in the hieratic and demotic character from the collections of the British museum (1868)

Källor

Noter

Brittiska arkeologer
Brittiska numismatiker
Brittiska egyptologer
Brittiska sinologer
Brittiskt museifolk
Arkeologer under 1800-talet
Filologer under 1800-talet
Brittiska forskare under 1800-talet
Personer från London
Födda 1813
Avlidna 1885
Män
Ugglan
Prinsessan Elisabet av Storbritannien

Prinsessan Elisabet av Storbritannien, född 22 maj 1770, död 10 januari 1840, var en brittisk prinsessa och lantgrevinna av Hessen-Homburg, gift med Fredrik IV av Hessen-Homburg. Hon var dotter till kung Georg III av Storbritannien och Charlotte av Mecklenburg-Strelitz.

Biografi
Liksom sina systrar levde Elisabet länge isolerad som sällskap åt sin mor. Efter 1771 levde hon och hennes systrar skilda från sina bröder, utom då de träffades under sina dagliga promenader. De undervisades i musik, dans, konst, engelska, franska, tyska och geografi under överinseende av sin guvernant Lady Charlotte Finch. 

Efter 1782 åtföljde hon och hennes systrar sina föräldrar på representation till teatern, operan och hovet klädda i likadana klänningar utom vad gällde färg. Hon och hennes systrar beundrades för den vackra anblick de utgjorde med sin opersonligt lika, porslinsliknande skönhet i offentliga sammanhang, men privat levde de ett mycket enkelt liv. Kostnaderna för att klä systrarna var mycket höga och privat fick de därför klä sig mycket enkelt; under större delen av dagen klädde de sig inte alls utan bar endast morgonrock. 

Till skillnad från vad som var normen för prinsessor under hennes samtid blev hon inte bortgift i femtonårsåldern, eftersom hennes far inte ville att hans döttrar skulle gifta sig; dels på grund av hans systrars olyckliga äktenskap utomlands, och dels för att han var nöjd med att behålla dem hemma. De fick istället leva ett överbeskyddat liv som sällskap åt sin mor, fick aldrig träffa personer utanför hovet eller umgås för nära med män. 

När hennes far kungen år 1811 slutligen insjuknade i permanent psykisk sjukdom och hennes bror tronföljaren utsågs till regent, fick systrarna uppleva mer frihet tack vare sin bror prinsregenten. År 1812 köpte Elisabet ett eget hus och flyttade hemifrån. På en bal vid hovet 1814 mötte hon Fredrik och förklarade: "Om han är ogift, gifter jag mig med honom!" 

Trots stort motstånd fick hon gifta sig med honom 7 april 1818. År 1820 blev Fredrik lantgreve i Hessen-Homburg. Äktenskapet var inte en kärleksrelation, men Elisabet och Fredrik kom väl överens och fick båda fördelar av det: Fredrik kunde reparera sitt hem i Homburg, och Elisabet kunde slippa familjekontrollen, flytta utomlands och leva sitt eget liv.

Referenser

 Fraser, Flora. Princesses: The Six Daughters of George III. 2004. London: John Murray, 2005.

Noter

Externa länkar 

Födda 1770
Avlidna 1840
Brittiska prinsessor
Kvinnor
Tyska grevinnor
Prinsessan Maria, hertiginna av Gloucester och Edinburgh

Prinsessan Maria, hertiginna av Gloucester och Edinburgh, född 1776 på Queens House (senare Buckingham Palace ), död 1857 på Gloucester House i London, var en brittisk prinsessa och hertiginna, gift med sin kusin prins William Frederick, hertig av Gloucester och Edinburgh. Hon var dotter till kung Georg III av Storbritannien och Charlotte av Mecklenburg-Strelitz.

Biografi
Hon och hennes systrar undervisades i musik, dans, konst, engelska, franska, tyska och geografi under överinseende av sin guvernant Lady Charlotte Finch.

Maria framförde 1791 en menuett på en hovbal och debuterade officiellt i det vuxna sällskapslivet tillsammans med sin syster Sofia på faderns födelsedagsbal 1792. Hon ansågs vara den vackraste av sina systrar. 

Till skillnad från vad som var normen för prinsessor under hennes samtid blev hon inte bortgift i femtonårsåldern, eftersom hennes far inte ville att hans döttrar skulle gifta sig; dels på grund av hans systrars olyckliga äktenskap utomlands, och dels för att han var nöjd med att behålla dem hemma. De fick istället leva ett överbeskyddat liv som sällskap åt sin mor, fick aldrig träffa personer utanför hovet eller umgås för nära med män. Hon förälskade sig år 1796 i prins Fredrik av Oranien, vars familj levde i exil i England, men tilläts inte gifta sig då fadern ville att hennes äldre systrar skulle gifta sig först. Då Fredrik dog 1799 tilläts Maria bära sorgdräkt. 

När hennes far kungen år 1811 slutligen insjuknade i permanent psykisk sjukdom och hennes bror tronföljaren utsågs till regent, fick systrarna uppleva mer frihet tack vare sin bror prinsregenten. Den 22 juli 1816 gifte hon sig med sin kusin, prins William Frederick, hertig av Gloucester och Edinburgh, varpå brodern höjde makens titel från höghet till kunglig höghet. Paret fick inga barn. William beskrivs som förälskad, men Maria uppges främst ha gift sig för att det var det enda sättet för henne att kunna flytta från sin mor och få en egen bostad och leva ett mer självständigt liv. 
 
Hon hade en nära relation med sin bror, kung Georg IV av Storbritannien, och stod på hans sida under hans skilsmässa. Hon ansågs också vara favoritfaster åt sin brorsdotter drottning Victoria.

Referenser

 Fraser, Flora. Princesses: The Six Daughters of George III. 2004. London: John Murray, 2005. 

Brittiska prinsessor
Personer från London
Födda 1776
Avlidna 1857
Kvinnor
Prinsessan Amelia av Storbritannien

Prinsessan Amelia av Storbritannien, född 30 maj 1711 i Hannover i Tyskland, död 31 oktober 1786 i London, var en brittisk prinsessa, dotter till kung Georg II och Caroline av Ansbach.

Biografi
Amelia föddes i Tyskland; då farfadern blev kung i Storbritannien och fadern brittisk tronföljare år 1714 följde hon resten av familjen till London. Hon var utsedd till brud åt kung Fredrik II av Preussen, men Fredrik tvingades år 1733 att gifta sig med en annan prinsessa. Amelia förblev ogift och bodde tillsammans med sin far fram till hans död 1760. 

Amelia beskrivs som en relativt informell sällskapsmänniska med stort umgänge och tolerans gentemot andra. Hennes stora intresse var spel, och hon upprätthöll ett livligt sällskapsliv med spelpartier och baler fram till sin död. Hon har skildrats ingående av Lady Mary Coke, som var en av hennes närmaste vänner fram till deras brytning 1781.   

Amelia, som ansågs vara en kvick skönhet, hade enligt uppgift kärleksförhållanden med hertigen av Newcastle och hertigen av Grafton.  Den senare ska ha förargat hennes mor genom att uppträda för familjärt, och ställt till skandal då han och Amelia vid ett tillfälle stannade borta en hel natt under en jakt på Windsor.  Modern ska då ha förebrått Amelia och hotat med att tala om det för kungen, hennes far, men övertalades att avstå och tysta ned det hela på inråden av lord Walpole. 

År 1740 blev hon möjligen mor till kompositören Samuel Arnold efter en relation med den ofrälse Thomas Arnold. Hon blev 1751 ägare till parken Richmond Park, och stängde den då för allmänheten; hon tvingades öppna den igen 1758 efter ett rättegångsbeslut. 1761 blev hon ägare till Gunnersbury Park i Middlesex, där hon omkring 1777–1784 drev ett badhus, nu listat som historiskt minnesmärke, Princess Amelia's Bathhouse.

Eftermäle
Amelia Island i nordöstra Florida samt Amelia County i Virginia har fått sina namn efter henne.

Referenser 

 Fitzgerald, Percy: The Good Queen Charlotte
 John Van der Kiste: The Georgian Princesses

Noter

Externa länkar

Brittiska prinsessor
Födda 1711
Avlidna 1786
Kvinnor
Head First (musikalbum av Goldfrapp)

Head First är det femte studioalbumet av den brittiska electronicaduon Goldfrapp, utgivet i mars 2010 på Mute Records. I kontrast mot gruppens föregående, mer introverta album Seventh Tree, präglas Head First av rättfram synthpop och italodisco. Överlag såg de flesta musikkritiker positivt på albumet, som hamnade på många av albumlistorna världen runt. I Storbritannien låg det sexa som bäst. Skivan fick även en nominering i kategorin 'Best Dance/Electronica Album' vid 2011 års Grammy Awards.

Första singeln från albumet, "Rocket", släpptes genom iTunes Store den 5 mars samma år och blev en listetta på Billboard-listan Hot Dance Club Songs.

Bakgrund 
I juli 2009 meddelade Goldfrapp att de hade börjat spela in sitt femte studioalbum. Fotografering för albumet ägde rum i november 2009. Duon hoppades då på att ha albumet färdigt till december 2009.

En pressrelease för albumet beskrev Head First som deras "starkaste resa hittills, en snabb rush av synthoptimism, eufori, fantasi och romantik. Med livsbejakande texter och exceptionell produktion lyfter den av vid full lutning och tar oss på en resa till hjärtat av 2010.".

Kommersiella framgångar 
Head First debuterade som sexa på den brittiska albumlistan med en försäljning på 23 000 exemplar—en försäljningssiffra som motsvarade ungefär hälften av vad föregångaren Seventh Tree hade uppnått inom samma antal dagar. Likväl var det duons tredje framgångsrika topp 10-album i Storbritannien. Head First blev även Goldfrapps tredje album på den amerikanska Billboard 200-listan, där den debuterade på plats 45. Den 20 december 2010 hade albumet sålts i 70 000 exemplar i Storbritannien.

Låtlista 
Alla låtar är skrivna av Alison Goldfrapp och Will Gregory.

 "Rocket" – 3:51
 "Believer" – 3:43	 
 "Alive" – 3:28 
 "Dreaming" – 5:07 
 "Head First" – 4:30  	 
 "Hunt" – 4:34
 "Shiny and Warm" – 3:58
 "I Wanna Life" – 4:13
 "Voicething" – 4:44

Medverkande 

 Alison Goldfrapp – sång, producent, ljudtekniker, design
 Will Gregory – producent, ljudtekniker
 Nick Batt – ytterligare programmering (1, 3, 8)
 Neil Comber – assisterande mixning (6)
 Bruno Ellingham – ytterligare ljudteknik
 Greg Freeman – truminspelning (1, 3, 8)
 Pascal Gabriel – ytterligare produktion (1, 2, 4, 5, 8)
 Tim Goldsworthy – ytterligare programmering (1, 3, 6); truminspelning och arrangemang (7)
 Chris Goulston – gitarr (3)
 Matty Green – assisterande mixning (1–5, 7–9)
 Ted Jensen – mastering
 Charlie Jones – bas (1, 3, 4, 8)
 Serge Leblon – fotografier
 Alex Lee – gitarr (1, 3, 5)
 Ged Lynch – trummor (1, 3, 8)
 Mat Maitland – design, fotografier
 Richard X – ytterligare produktion (3)
 Davide Rossi – fiol (1, 4)
 Mark "Spike" Stent – mixning

Listplaceringar

Referenser

Engelska originalcitat 

Album av Goldfrapp
Album utgivna på Mute Records
Brittiska synthpopalbum
Elektroniska album
Musikalbum 2010
Head First (musikalbum av Uriah Heep)

Head First är det femtonde studioalbumet av det brittiska rockbandet Uriah Heep, utgivet 1983.

Låtlista 
 "The Other Side Of Midnight" (Box/Daisley/Goalby/Kerslake/Sinclair) 3.55
 "Stay on Top" (Jackson) 3.35
 "Lonely Nights" (Adams/Vallance) 4.07
 "Sweet Talk" (Box/Daisley/Goalby/J. & L. Sinclair/Kerslake) 3.51
 "Love is Blind" (Carbone/Zito) 3.38
 "Roll-Overture" (Box/Daisley/Goalby/Sinclair) 2.18
 "Red Lights" (Box/Daisley/Goalby/Sinclair) 2.57
 "Rollin' the Rock" (Box/Daisley/Goalby/Sinclair) 5.31
 "Straight Through the Heart" (Box/Daisley/Goalby/Sinclair/Kerslake) 3.39
 "Weekend Warriors" (Box/Daisley/Goalby/Sinclair/Kerslake) 3.50

Medlemmar 
 Peter Goalby - Sångare
 Mick Box - Gitarr, och sång
 John Sinclair - Organist, Synthesizer, Gitarr, och sång
 Bob Daisley - Bas
 Lee Kerslake - Trummor

Musikalbum 1983
Album av Uriah Heep
Jens Bircherod

Jens Bircherod kan syfta på flera personer, bland andra:

 Jens Bircherod (1623-1686) - professor i teologi
 Jens Bircherod (1658-1708) - biskop över Ålborgs stift
 Jens Bircherod (1664-1720) - biskop över Kristiansands stift
Jens Bircherod (1658–1708)

Jens Jacobsen Bircherod, född den 15 januari 1658 i Odense, död den 6 december 1708 i Aalborg, var en dansk biskop, son till professor Jacob Bircherod.

Bircherod blev 1684 professor vid universitetet i Köpenhamn och 1693 biskop i Aalborg. Han efterlämnade en under många år förd dagbok (i 50 kvartband), som är en viktig historisk källa och ur vilken Chr. Molbech 1846 utgav ett utdrag.

Externa länkar 
 Biografi i Dansk biografisk Lexikon

Källor 
 

Biskopar i Ålborgs stift
Danska teologer
Danska dagboksskrivare
Födda 1658
Avlidna 1708
Män
Personer från Odense
Tennisstadion, Stockholm

Tennisstadion, Stockholm ligger vid Södra Fiskartorpsvägen 20 på Norra Djurgården i Stockholm, inte långt från Östermalms IP.

Historik

Tennisstadions så kallade A-hall uppfördes åren 1928–1930 i en funktionalistisk arkitekturstil efter arkitekt Ture Wennerholms ritningar, där arkitekt Torben Grut var projektledare. Grut var själv elitspelare. År 1960 stod B-hallen färdig. 

Tennisentusiasten Gustaf V hade en egen bana i A-hallen och han var en av de drivande krafterna bakom att Davis Cup spelades på Tennisstadion. Under 1950- och 1960-talen spelades curling på Tennisstadions konstfrusna banor. År 1967 restes ett plasttält över banorna och anläggningen kallades Curlingstadion. 1976 upphörde verksamheten på grund av ekonomiska problem. År 1999 tillkom badminton. I huvudbyggnaden inryms restaurang Jakthornet med traditioner ända från början av 1930-talet. Kung Gustav V invigde restaurangen och har sedermera varit gäst där.

Idag finns tio tennisbanor och en badmintonbana i hallarna samt två utomhusbanor. Anläggningen är privatägd och drivs av familjen Brännvall med personal. I samma kvarter ligger även Tennispaviljongen (C-hallen) från 1896, som flyttades 1911 till sin nuvarande plats och B-hallen från 1959.

Se även
 Kungliga tennishallen
 Tennispaviljongen

Bilder

Källor

 Uppgift enligt Tennisstadion

Externa länkar

 Tennisstadions webbsida

Tennisanläggningar i Sverige
Byggnader och anläggningar på Norra Djurgården
Sportanläggningar i Stockholm
Sportanläggningar invigda 1930
1930 i Sverige
Afaki

Afaki är ett begrepp som beskriver ett öga som saknar en naturlig lins. Pseudoafaki anger att ögat har en konstgjord lins som satts in kirurgiskt (till exempel vid katarakt). Afaki leder till förlust av förmåga till ackomodation, hög grad av översynthet (hyperopi) och en djup främre kammare. Komplikationer kan leda till avlägsnande av glaskroppen eller näthinnan och glaukom.

Personer med afaki har relativt små pupiller och deras pupiller vidgas i mindre grad.

Orsaker
Kirurgiskt avlägsnande av en lins, främst vid kataraktkirurgi, är den vanligaste orsaken till afaki. Spontan traumatisk absorption eller medfödd frånvaro av linsmaterial är sällsynt. Traumatisk subluxation eller förskjutning av en lins kan orsaka det.

Symtom och tecken
 Hypermetropi: Utan linsens fokuseringskraft blir ögat väldigt framsynt.
 Förlust av ackomodation: Eftersom linsen och dess zonuler är ansvariga för att justera synfokus till olika avstånd, kommer patienter med afakia att ha en total förlust av ackomodation.
 Defekt syn: Hög grad hypermetropi och total förlust av boende orsakar defekt syn för både avstånd och nära.
 Cyanopsi: Frånvaro av lins orsakar cyanopsi eller blå syn.. Some individuals have said that they perceive ultraviolet light, invisible to those with a lens, as whitish blue or whitish-violet.
 Erytropi: Ibland verkar föremål rödaktiga.
 Djup främre kammare: Eftersom linsen är frånvarande kommer den främre kammaren att vara djup.
 Iridodones: Iridodones är irisens vibration eller upprörda rörelse vid ögonrörelse.
 Purkinje-testet visar bara två bilder; reflektionen från främre och bakre hornhinneytor. 
 Iridektomimärke kan ses vid kirurgisk afaki.
Astigmatism: Astigmatism med regeln på grund av hornhinnesårläkning kan förekomma vid kirurgisk afaki, främst efter ICCE eller ECCE.

Komplikationer
Huvudkomplikationer av kirurgisk afaki kan vara:

 Glasögonintolerans: På grund av bildförstoring (upp till 30 procent), optisk aberration, prismatisk effekt och ambulerande ringskoptom tolereras glasögon inte väl av aphakiska patienter. På grund av hög anisometropi kan glasögonkorrigering i uniokulär afaki orsaka diplopi. 
 Glaukom: Sekundär vinkelförslutningsglaukom kan uppstå på grund av glasaktigt framfall. 
 Näthinneavlossning.
 Aphakisk bullös keratopati.

Behandling
Aphakia kan korrigeras genom att bära glasögon, kontaktlinser, konstgjord linsimplantation eller korrigering av brytning genom hornhinneoperation. Öga med konstgjorda linser beskrivs som "pseudofakiska".

Referenser

Noter

Oftalmologi
Ögat
Arteria hyaloidea

Arteria Hyaloidea är ett blodkärl som försörjer linsen i ögat med näring under fosterstadiet i livet. Arteria Hyaloidea återbildas senare, för att sedan helt försvinna då kammarvattnet kommer att ta över huvuddelen av försörjningen till linsen. Rester av Arteria Hyaloidea kan dock finnas kvar resten av individens liv, och kan ses med hjälp av biomikroskop som en liten central fläck på linsens bakre kapsel. Ibland kan det även förekomma att en "svans" sticker ut från fläcken, även detta en rest från Arteria Hyaloidea.

Kardiovaskulära systemet
Fosterutveckling
Ögat
Koldioxidavtryck

Koldioxidavtryck är en beräkning av den totala uppsättningen av utsläpp av växthusgaser (GHG) som orsakas av en organisation, händelse eller produkt. Ofta anges värdet i koldioxidekvivalenter, det vill säga hur mycket koldioxid, eller dess motsvarighet i andra växthusgaser som släpps ut. Koldioxidavtycket utgör i vissa fall en delmängd av det ekologiska fotavtrycket.

Hållbar utveckling
Miljö
Yun Yat

Yun Yat, född 1934, död 1997, var en kambodjansk politiker. Hon var informations- och utbildningsminister i Demokratiska Kampucheas regering 1977-1979. Hon var gift med ministern för inrikessäkerhet Son Sen.

Kambodjanska kommunister
Födda 1934
Avlidna 1997
Kvinnor
Personer i Kambodja under 1900-talet
Kambodjas ministrar
George W. Malone

George Wilson Malone, född 7 augusti 1890 i Fredonia, Kansas, död 19 maj 1961 i Washington, D.C., var en amerikansk republikansk politiker. Han representerade delstaten Nevada i USA:s senat 1947-1959.

Malone utexaminerades 1917 från University of Nevada, Reno. Han deltog sedan i första världskriget i fältartilleriet.

Malone efterträdde 1947 Edward P. Carville som senator för Nevada. Han omvaldes 1952 men besegrades av Howard Cannon i senatsvalet 1958.

Malone var frimurare. Han gravsattes på Arlingtonkyrkogården.

Externa länkar 

 Political Graveyard

Födda 1890
Avlidna 1961
Ledamöter av USA:s senat från Nevada
Personer från Wilson County, Kansas
Män
Gravsatta på Arlingtonkyrkogården
Alumner från University of Nevada, Reno
Personer som tjänstgjort i USA:s armé
Howard Cannon

Howard Walter Cannon, född 26 januari 1912 i St. George, Utah, död 5 mars 2002 i Las Vegas, Nevada, var en amerikansk demokratisk politiker. Han representerade delstaten Nevada i USA:s senat 1959-1983.

Cannon avlade 1937 juristexamen vid University of Arizona. Han återvände sedan till Utah och var 1939 ledamot av delstatens senat. Han deltog i andra världskriget i US Army Air Forces och befordrades till överstelöjtnant.

Efter kriget flyttade Cannon till Nevada. Han tillträdde 1949 som stadsåklagare i Las Vegas. Han besegrade den sittande senatorn George W. Malone i senatsvalet 1958. Cannon omvaldes 1964, 1970 och 1976. Han förlorade sedan mot republikanen Chic Hecht i senatsvalet 1982.

Cannon var medlem i Jesu Kristi Kyrka av Sista Dagars Heliga. Han gravsattes på Arlingtonkyrkogården.

Externa länkar 
 Biographical Directory of the United States Congress
 Political Graveyard

Födda 1912
Avlidna 2002
Ledamöter av USA:s senat från Nevada
Män
Gravsatta på Arlingtonkyrkogården
Personer från Washington County, Utah
Personer som tjänstgjort i USA:s arméflygvapen
HC Ajoie

HC Ajoie är en schweizisk ishockeyförening som spelar i Nationalliga B som är den näst högsta ishockeyligan i Schweiz. Laget kommer från orten Porrentruy i västra Schweiz. Namnet Ajoie är taget från den region orten ligger i.

Historia 
Klubben grundades 1973. 1978 lyckades laget för första gången ta sig upp i 1.Liga som är den tredje högsta serien i Schweiz och 1982 gick laget för första gången upp i Nationalliga B. I början av 1980-talet pendlade man mellan dessa båda serier innan laget 1988 lyckades ta sig upp till Nationalliga A. Efterföljande år präglades nu istället av upp- och nedflyttning mellan dessa båda serier.
Under slutet av 1990-talet var laget tillbaka i 1.Liga vid två tillfällen. Sedan uppflyttningen 2000 har laget dock hållit sig kvar i Nationalliga B.

Ishockeyklubbar i Schweiz
Sportklubbar bildade 1973