kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hans Joachim Schellnhuber

Hans Joachim "John" Schellnhuber, född 7 juni 1950 i Ortenburg, Bayern i dåvarande Västtyskland, är en tysk klimatolog. Schellnhuber har blivit känd för att ha studerat och påtalat riskerna med tröskeleffekter i klimatet.

Biografi 
Schellnhuber läste fysik och matematik vid universitetet i Regensburg och disputerade 1976 på en avhandling inom teoretisk fasta tillståndets fysik. Schellnhuber blev professor 1989 i fysik vid ICBM (institutet för havets kemi och biologi) i Oldenburg och blev dess direktor. 1991 blev han den första ledaren för Potsdam-Institut für Klimafolgenforschung. I perioden 2001–2003 var Schellnhuber vetenskaplig ledare för Tyndall Centre for Climate Change Research i Norwich.

År 2003 myntade han begreppet "tröskeleffekter i klimatet" vid en miljökonferens i Stockholm. Han var en av huvudförfattarna till klimatpanelen IPCC:s rapporter i samband med att IPCC tilldelades Nobels fredspris 2007.

År 2009 föreslog han att den mängd koldioxid som ännu kan släppas ut utan att överskrida 2-gradersmålet kan ses som en budget, vilket gett uttrycket "utsläppsbudget".

2011 tilldeledes professor Schellnhuber Volvos miljöpris.

I juli 2011 blev Schellnhuber dödshotad under en föreläsning i Melbourne i Australien.

Referenser

Externa länkar

Tyska klimatologer
Tyska forskare under 1900-talet
Tyska forskare under 2000-talet
Födda 1950
Levande personer
Män
Lagonda 4½ Litre

Lagonda 4½ Litre är en personbil, tillverkad av den brittiska biltillverkaren Lagonda mellan 1933 och 1939.

M45
Lagonda presenterade sin nya toppmodell M45 i september 1933. Chassit hämtades närmast rakt av från företrädaren 3 Litre som hade tillverkats sedan 1927. Det var ett mycket enkelt och gammaldags chassi, med stela axlar, stenhård fjädring och mekaniska bromsar. Den stora sexan köptes in från den fristående motortillverkaren Meadows. Ett år senare tillkom sportmodellen Rapide, med trimmad motor och enklare, lätta karosser.

Den stora Lagondan var ingen tävlingsbil utan var avsedd för snabb landsvägskörning. Trots det kördes bilen i många brittiska tävlingar och 1935 vann Johnny Hindmarsh och Luis Fontés tjugofyratimmarsloppet på Le Mans med en Rapide. Det lär ha överraskat Lagonda själva lika mycket som konkurrenterna.

LG45
I mitten av trettiotalet köptes Lagonda upp av Alan Good. En av hans första åtgärder var att anställa W O Bentley som chefskonstruktör. Bentleys första uppgift blev att modernisera 4½ Litre-modellen. Hösten 1935 presenterades resultatet, LG45. Genom att använda mjukare motorfästen och modifiera fjädringen lyckades Bentley få till en betydligt mer komfortabel bil som bättre kunde matcha konkurrensen.

LG6
Hösten 1937 presenterades LG6. Bilen hade fått ett helt nytt chassi, med individuell hjulupphängning fram med torsionsstavar och hydrauliska bromsar. Det var egentligen samma bil som Bentleys V12-modell, men försedd med den gamla Meadows-motorn.

Motor

Tillverkning

Källor
Classic Cars av Graham Robson, 1989.

Noter

4½ Litre
Historiska tävlingsbilar
Bakhjulsdrivna fordon
Lagonda V12

Lagonda V12 är en personbil, tillverkad av den brittiska biltillverkaren Lagonda mellan 1937 och 1939.

Alltsedan W O Bentley lämnat sin gamla firma 1935 för Lagonda, hade han arbetat på en ny toppmodell. Motorn hade visats på bilsalongen i London hösten 1936. Det var en V12:a på 4,5 liter med en överliggande kamaxel per cylinderrad. Ett år senare var bilen klar för leveranser till kund. Chassit hade individuell hjulupphängning fram med torsionsstavar och hydrauliska bromsar. Trots att många chassin försågs med tunga limousine-karosser hade alla bilar en garanterad toppfart på 160 km/h. 1939 tog Lagonda två bilar till Le Mans där de slutade trea och fyra.

Modellen kallades vid presentationen “Bentleys bästa konstruktion”, något som Rolls-Royce snabbt satte stopp för. Men Bentleys motor var inte problemfri, bland annat drog den stora mängder av såväl bränsle som smörjolja. Dessutom saknades minst tjugo av de hästar som uppgavs i marknadsföringen. Bentley hann aldrig rätta till problemen, innan produktionen stoppades vid krigsutbrottet och efterkrigsekonomin tillät inte att man återupptog tillverkningen av en så stor modell.

Källor
Classic Cars av Graham Robson, 1989. 

V12
Bakhjulsdrivna fordon
Abancay

Abancay är en stad i södra Peru, och är den administrativa huvudorten för regionen Apurímac samt provinsen Abancay. Befolkningen uppgick till 58 741 invånare 2015, och staden är belägen på en höjd av 2 377 m ö.h.

Referenser

Noter 

Orter i Peru
Orter grundade 1540
Federala brott i USA

Federala brott i USA innebär antingen att det rör sig om ett brott där den federala lagstiftningen har absolut jurisdiktion eller ett brott som inträffar på ett federalt område.

Historik 
Ända sedan republiken skapades har USA varit ett land med svag centralmakt och i stort sett all lagstiftning när det gäller brottsbekämpning har skett på delstatsnivå. I början av 1900-talet med en allt större handel mellan staterna aktualiserades dock behovet av viss överstatlig lagstiftning.

1910 instiftades ett av de första federala brotten i och med The Mann Act. Det var en lag som gjorde det till ett federalt brott att frakta kvinnor över delstatsgränserna i omoraliska syften.

Även om brottsbekämpning och brottsförebyggande verksamhet främst är en fråga för delstaterna och lokala myndigheter genomfördes fem stora lagändringar på federal nivå mellan 1984 och 1994, mycket på grund av att brottsstatistiken ökat sedan slutet av 60-talet.

Antalet brott i USA, både mot lokal och delstatlig lagstiftning som federala brott, har stadigt minskat sedan mitten av 1990-talet.

11 september 2001 
Efter 11 september-attackerna mot New York och Pentagon 2001 ändrades inställningen mot federal inblandning i brottsbekämpning. Både delstaterna och kongressen insåg att den federala regeringen behöver ta ett större ansvar för säkerhet i USA och speciellt emot terroristbrott.

En av de första förändringar var införandet av Patriot Act under den 107:e kongressen.

Antal domar 
2006 dömdes 72 585 personer vid federala domstolar för federala brott; 169 320 personer satt i federalt fängelse samma år. Den vanligaste åtalspunkten 2007 var narkotikasmuggling följd av brott mot immigrationslagar och bedrägeri. Det genomsnittliga fängelsestraffet 2007 var fängelse i sextio månader. Sju dödsdomar utfärdades av federala domstolar.

Brott 
Motsvarigheten i amerikansk federal lagstiftning till den svenska brottsbalken är titel 18 i den kodifierade författningssamlingen United States Code (förkortad USC). Där listas de brott som ständigt är att anse som federala, samt de som är federala brott ifall brottet inträffat på federalt territorium. Utöver detta finns speciell lagstiftning som Anti-Drug Abuse Act från 1988.

Exempel på federala brott:
 Postbedrägeri där flera delstater är berörda
 Att skada eller förstöra postlådor
 Mord på presidenten (detta var inte ett federalt brott vid tiden för mordet på president John F. Kennedy), vicepresident, eller medlem i deras stab
 Mord på medlemmar i USA:s högsta domstol
 Kidnappning (under vissa omständigheter)
 Skattebrott
 Falskmynteri
 Konststöld
 Överträdelser av immigrationslagar
 Flygplanskapning
 Medborgarrättsbrott

Om en händelse som inträffar på ett federalt område inte är ett brott emot federal lagstiftning, men är ett brott mot lagstiftningen i den delstat som händelsen inträffar, till exempel en militärbas, skall det dömas enligt lagstiftningen i staten där det inträffar.

Se även 
 Delstatlig domstol i USA
 Federal jurisdiktion i USA
 Polisen i USA

Källor

Noter 

USA:s lagar
USA:s rättsväsen
USA:s samhälle
Poison Ivy

Poison Ivy kan syfta på:

 Poison Ivy – engelska namnet på en växt i familjen sumakväxter, se klättersumak
 Poison Ivy (seriefigur) – en superskurk i DC Comics serievärld
 Poison Ivy (1985) – en amerikansk film från 1985
 Poison Ivy (1992) – en amerikansk film från 1992
 Poison Ivy (musiker) – en musiker i bandet The Cramps
 Poison Ivy (sång) – en rocklåt lanserad 1959 av The Coasters
 Poison Ivy (program) – ett datorprogram av typen Remote Administration Tool
Ottnaren

Ottnaren är en sjö i Hofors kommun och Sandvikens kommun i Gästrikland och ingår i . Sjön är  meter djup, har en yta på  kvadratkilometer och befinner sig  meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Gavelhytteån. Vid provfiske har en stor mängd fiskarter fångats, bland annat abborre, braxen, gers och gädda.

Sjön omges till största delen av skog och har inlopp från Gammelstillaån och Hoån och avvattnas via Ältebosjön och Gavelhytteån till Storsjön.

Ottnaren är en viktig rastlokal för änder och gäss främst under våren och hösten samt årliga ansamlingar av storskrakar under höstarna. Årligen samlas något 1000-tal. Även vitkindad gås förekommer i stora mängder. Sjön håller även skäggdopping, svan, häger, lomm, samt olika arter av sim- och dykänder. Även par av fiskgjuse och havsörn förekommer.

Delavrinningsområde 
Ottnaren ingår i delavrinningsområde (670696-154606) som SMHI kallar för Utloppet av Ottnaren. Medelhöjden är  meter över havet och ytan är  kvadratkilometer. Räknas de 115 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean  kvadratkilometer. Gavelhytteån som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter  kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (51 procent) och jordbruk (15 procent). Avrinningsområdet har  kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på  procent.

Fisk 
Vid provfiske har följande fisk fångats i sjön:

 Abborre
 Braxen
 Gärs
 Gädda
 Gös
 Karpfisk obestämd
 Löja
 Mört
 Sarv
 Sutare

Se även 
 Lista över insjöar i Sandvikens kommun

Källor

Externa länkar 
 
 
 

Insjöar i Gavleåns avrinningsområde
Insjöar i Gästrikland
Insjöar i Hofors kommun
Insjöar i Sandvikens kommun
Gavleåns avrinningsområde
Insjöar i Sverige om minst 10 kvadratkilometer
Knud Erik Pedersen

Knud Erik Pedersen född 4 juli 1934 i Skarpsalling vid Løgstør, är en dansk författare. Han bor i Staun, Himmerland.

Pedersen arbetade som folkskollärare 1956–1982 och har efter det levt på sitt författande. Han debuterade 1977 med romanen Puslingelandet och hans produktion innefattar böcker för såväl vuxna som barn.

Bibliografi utgivet på svenska 
 Esben 1983
 Esben och Jakob 1984
 Esbens hemlighet 1985
 Esbens flykt 1987

Priser och utmärkelser 
 Kulturministeriets barnbokspris 1985 för Esben, Esben og Jakob och Esbens hemmelighed

Källor

Danska författare
Danskspråkiga författare
Danska författare av barn- och ungdomslitteratur
Födda 1934
Män
Levande personer
William Dean Howells

William Dean Howells född 1 mars 1837 i Martins Ferry, död 11 maj 1920 i New York, var en amerikansk författare och kritiker.

Howells far var redaktör och tidningsutgivare och Howell jobbade där som barn och ung och började sin karriär som journalist. Han var konsul i Venedig mellan åren 1861-1865. Han introducerade europeisk litteratur i USA och främjade kvinnliga författare samt den realistiska litteraturen.

1876-81 var han utgivare av tidskriften The Atlantic Monthly. Howell var en av de främsta amerikanska företrädarna för realismen. Framför alltmärks hans New England-studier A modern instance (2 band, 1882) och Rise of Silas Lapham (1884), där sociologiska problem dryftas. Senare tog Howell intryck av Lev Tolstoj, vilket framgår av hans Hazard of new fortunes (2 band, 1889). Många av hans arbeten var samfundskritiska utopier.

Bibliografi
Utgivet på svenska
 Ett gifvet resultat 1876
 Marcia 1888
 Av annan ras 1920

Noter

Externa länkar
 

Amerikanska författare
Engelskspråkiga författare
Födda 1837
Avlidna 1920
Män
Orkanen Gordon

Orkanen Gordon var den tredje orkanen och den sjunde namngivna stormen i den Atlantiska orkansäsongen 2006. 

Gordon passerade över Azorerna som en kategori 1-orkan, och blev därmed den första orkan att direkt träffa Azorerna sedan 1991. Resterna av Gordon påverkade även västeuropa.

Stormhistoria 

Den tropiska stormen Gordon bildades den 11 september 2006 i spåret av Orkanen Florence. Ovädret förstärktes hastigt och den 12 september nådde den orkanstyrka, den 13 september nådde den kategori 2-styrka och sedan kategori 3 senare samma dag. Den blev säsongens första orkan som blev så kraftig som en kategori 3, de maximala medelvindstyrkorna uppnåddes den 14 september på cirka 210 km/h (59 m/s).

Från det att den uppnådde orkanstyrka, då befann den sig cirka 800 km nordost om Antillerna, rörde den sig norrut över öppet hav i 6 dygn innan den vred österut med riktning mot Azorerna. Den 19 september drog Gordon med vindhastigheter på 165 km/h (50 m/s) över ögruppen Azorerna som dock klarade sig utan allvarligare skador. Dagen efter försvagades den något och blev extratropisk.

Resterna av Gordon fortsatte österut och svepte över Galicien i nordöstra Spanien och vidare norrut till Irland den 21 september. Resterna av ovädret förenade sig med ett djupt lågtryck väster om Irland som gav upphov till en kraftfull sydvind över hela västeuropa, i Sverige märktes detta på de ovanligt höga temperaturerna under helgen 23-24 september.

Se även
Atlantiska orkansäsongen 2006

Källor

Externa länkar
NHC:s arkiv på Orkanen Gordon

2006 i Storbritannien
Atlantiska orkansäsongen 2006
Kategori 3-orkaner
Frank Riseley

Frank Riseley, född 6 juli 1877 i Bristol, död 6 februari 1959 i Torquay, Devon, var en brittisk tennisspelare aktiv under 1900-talets första årtionde. Som tennisspelare utmärkte sig Riseley främst genom ett kraftfullt attackspel framme vid nät.

Frank Riseley är främst bekant för sina insatser i Wimbledonmästerskapen. Vid tre tillfällen, 1903, 1904 och 1906 
nådde han singelfinalen, Challenge Round, men förlorade alla gånger mot Laurie Doherty. Som dubbelspelare tillsammans med Sydney Smith spelade han 5 år i följd (1902-1906) final och vann två gånger. Samtliga dessa finaler spelades mellan Riseley/Smith och brödraparet Reginald Doherty/Laurie Doherty. Den första titeln vann paret 1902 och bröt därmed syskonparets segersvit i herrdubbeln i Wimbledon som börjat 1897. Med den sista titeln, 1906, hindrade Riseley/Smith bröderna Doherty att ta sin nionde dubbeltitel i mästerskapen. Han vann herrsingeltiteln i Irish Open 1906.

Riseley deltog i det brittiska Davis Cup-laget 1904 och 1922. Han spelade totalt tre matcher och vann alla.

Titlar i Grand Slam-turneringar 
Wimbledonmästerskapen
Dubbel - 1902, 1906 (med Sydney Smith)

Referenser
Martin Hedges, 1978. The Concise Dictionary of Tennis. Mayflower Books Inc ().

Födda 1877
Avlidna 1959
Brittiska tennisspelare
Män
Francis Arthur Bather

Francis Arthur Bather, född 17 februari 1863 i Richmond i Surrey, död 20 mars 1934, var en engelsk paleontolog och museiman.

Bather disputerade för doktorsgraden i Oxford 1900, varefter han anställdes vid paleontologiska avdelningen på British Museum, där han 1903 blev biträdande intendent (Assistant Keeper) och 1924–1928 var intendent (Keeper). Han sysselsatte sig särskilt med fossil, tillhörande Echinodermata, där han var en av de ledande forskarna och auktoriteterna, även angående hela stammens systematik och morfologi.

Bland hans arbeten märks: British Fossil Crinoidea (1890–1892), Crinoidea of Gotland (1893), Studies in Edrioasteroidea (1898–1915), band III, "Echinoderma" i Ray Lancasters "Treatise of Zoology" (1900) samt artikeln "Echinodermata" i "Encyclopædia Britannica" (1902 och 1911). Han var även en framstående och initiativrik museiman och som sådan en tid president i The Association of Museums. Han blev ledamot av Royal Society 1909, filosofie hedersdoktor i Uppsala vid Linnéjubileet 1907 och tilldelades Lyellmedaljen 1911.

Källor
 

Brittiska paleontologer
Engelska geologer
Brittiskt museifolk
Hedersdoktorer vid Uppsala universitet
Mottagare av Lyellmedaljen
Geologer under 1900-talet
Brittiska forskare under 1900-talet
Personer från Richmond, London
Födda 1863
Avlidna 1934
Män
Ugglan
Ledamöter av Royal Society
Sydney Smith (tennisspelare)

Sydney Howard Smith, född 3 februari 1872 i Stroud, Gloucestershire, död 27 mars 1947 på samma plats, var en brittisk tennis- och badmintonspelare som var aktiv under åren runt förra sekelskiftet (1800-1900).

Sydney Smith var elitspelare i både badminton och tennis, trots att han hade problem med ett ben, som han var tvungen att vid spel staga upp med en metallskena. Han vann engelska mästerskapen i badminton 1900. 

Som tennisspelare vann han tillsammans med Frank Riseley två gånger (1902 och 1906) dubbeltiteln i Wimbledonmästerskapen. Båda gångerna finalbesegrade de brödraparet Reginald Doherty och Laurie Doherty. Åren dessemellan (1903-1905) möttes också samma spelare i Wimbledonfinalen, men då med Dohertys som segrare. Smith spelade också singelfinal i mästerskapen 1900, som han förlorade mot Reginald Doherty som vann med 6-8 6-3 6-1 6-2.    

Säsongerna 1905 och 1906 deltog Smith i det brittiska Davis Cup-laget. Båda säsongerna vann laget världsfinalen över USA, varvid Smith besegrade spelare som Holcombe Ward, William Larned och William Clothier.

På grund av sitt handikapp föredrog Smith att spela baslinjespel. Han kompenserade sin bristande rörlighet med kraftfulla, framförallt på forehandsidan, grundslag. Forehandsslaget var fruktat av motståndarna. Han slog det med full kraft, platt utan spin, och slaget fick benämningen "Smith Punch".

Titlar i Grand Slam-turneringar
Wimbledonmästerskapen
Dubbel - 1902, 1906 (tillsammans med Frank Riseley)

Referenser
Martin Hedges, 1978. The Concise Dictionary of Tennis. Mayflower Books Inc ().

.

Födda 1872
Avlidna 1947
Brittiska tennisspelare
Män
Sydney Smith

Se även Sydney Smith (tennisspelare)!
Sydney Smith, född den 3 juni 1771 i Woodford i Essex, död den 22 februari 1845, var en engelsk satiriker och politiker.
 
Smith hade efter 1798 prästerliga befattningar på olika ställen, tills han 1831 utnämndes till kanonikus vid S:t Paulskyrkan i London. 

Smith har ansetts som en av Englands yppersta stilister. Han är märkligast genom sina politiska flygskrifter, i vilka han med kvickhet och slående dialektik försvarade reformer i frisinnad riktning. 

Vidare utgav han predikningar, föreläsningar i moralfilosofi (hållna 1804-06, tryckta 1850) med mera. Hans samlade skrifter (1843) har upplevt flera upplagor. 

En biografi offentliggjordes av hans dotter, lady Holland (1855, ny upplaga 1874).

Källor

Födda 1771
Avlidna 1845 

Engelska anglikanska präster
Engelska författare
Engelskspråkiga författare
Män
Personer från Essex
Alumner från New College, Oxford
Arthur Smith Woodward

Sir Arthur Smith Woodward, född 23 maj 1864 i Macclesfield nära Manchester, död 2 september 1944 i Haywards Heath, Sussex, var en engelsk paleontolog.

Woodward var biträdande föreståndare (Assistant Keeper) för geologiska avdelningen i British Museum 1892–1901, därefter föreståndare (Keeper) där intill 1924. Han blev berömd för många och värdefulla bidrag till kännedomen om fossila lägre ryggradsdjur.

Woodward var 1914–1916 president i Geological Society of London och 1919–1923  president i Linnean Society. Han tilldelades Lyellmedaljen 1896, Clarkemedaljen 1914, Royal Medal 1917 och Wollastonmedaljen 1924. Sistnämnda år erhöll han även knightvärdighet (titeln Sir). 

Woodward blev Fellow of the Royal Society 1901 och tilldelades Linnean Medal 1940.  Han invaldes som korresponderande ledamot av Geologiska Föreningen i Stockholm 1916 och som utländsk ledamot av svenska Vetenskapsakademien 1936.

Bibliografi (i urval)
Catalogue of Fossil Fishes in the British Museum (fyra delar, 1889–1901)
Outlines of Vertebrate Palæontology (1898)
Fossil Fishes of the English Chalk (1902–1911)

Källor

Noter

Engelska paleontologer
Brittiskt museifolk
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Royal Society
Mottagare av Clarkemedaljen
Mottagare av Lyellmedaljen
Mottagare av Royal Medal
Mottagare av Wollastonmedaljen
Mottagare av Linnean Medal
Geologer under 1900-talet
Brittiska forskare under 1900-talet
Personer från Macclesfield
Födda 1864
Avlidna 1944
Män
Ugglan
Bokvagga

En bokvagga är en anordning för att kunna skanna in inbundna böcker utan att skada dessa.

När man använder en flatbäddsskanner pressas ofta de omstående sidorna till att ligga 180 grader mot varandra, för att man inte ska få fula skarvar runt inbindningen och kunna se ordentligt om trycket går nära inbindningen. Denna inläsning ger bra bildkvalitet, men för ömtåliga böcker eller otympliga format kan istället en bokvagga användas.

En bokvagga består av en uppläggningsplats för boken, två lampor för belysning, samt en kamera av overheadtyp.

Referenser 

Inenheter
Böcker
Henry Woodward

Henry Bolingbroke Woodward, född 29 november 1832 i Norwich, död 6 september 1921 i Bushey, var en engelsk paleontolog.

Woodward var 1880–1901 anställd som föreståndare (Keeper) för geologiska avdelningen i British Museum i London och publicerade ett stort antal grundläggande paleontologiska arbeten, däribland A Monograph of British Fossil Crustacea Belonging to the Order of Merostomata (1866–1878) och Carboniferous Trilobites (1883–1884). Han tilldelades Murchisonmedaljen 1884 och Wollastonmedaljen 1906.

Källor

Noter

Brittiska paleontologer
Brittiskt museifolk
Ledamöter av Royal Society
Mottagare av Murchisonmedaljen
Mottagare av Wollastonmedaljen
Geologer under 1800-talet
Brittiska forskare under 1800-talet
Personer från Norwich
Födda 1832
Avlidna 1921
Män
Ugglan
Pierre-Julien Eymard

Pierre-Julien Eymard, född 4 februari 1811 i La Mure, Isère, Frankrike, död 1 augusti 1868 i La Mure, var en fransk romersk-katolsk präst och ordensgrundare. Han vördas som helgon inom Romersk-katolska kyrkan.

Biografi
Franska revolutionen (1789–1799) hade inneburit en långtgående sekularisering för Frankrikes del. Eymard föddes i början av 1800-talet i ett antiklerikalt och antikatolskt samhälle. Han inträdde i prästseminariet i Grenoble, men han tvingades att avbryta sina studier på grund av svag hälsa. Trots detta fortsatte han så småningom att studera och prästvigdes den 20 juli 1834.

Eymard strävade efter att sprida vördnaden för Jungfru Maria samt Altarets allraheligaste sakrament, den heliga Eukaristin. 1856 grundade han, tillsammans med Marguerite Guillot (1815–1885), Det allraheligaste sakramentets kongregation, emellanåt benämnd "Eukaristinerna". Två år senare, 1858, stiftade han lekmannaorden Det allraheligaste sakramentets tjänarinnor, vars fokus låg på eukaristisk tillbedjan.

Påve Johannes XXIII helgonförklarade Pierre-Julien Eymard den 9 december 1962. 1995 utropades Eymard till ”Eukaristins apostel”.

Citat

Referenser

Webbkällor

Tryckta källor
 The Book of Saints: A Dictionary of Servants of God. 6th ed. London: Cassell 1994.

Externa länkar

Födda 1811
Avlidna 1868
Män
Franska romersk-katolska präster
Grundare av katolska ordnar, sällskap och institut
Franska helgon
Personer helgonförklarade av påve Johannes XXIII