kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Est, Burkina Faso

Est är en administrativ region i östra Burkina Faso, med gräns mot Niger i nordost, Benin i sydost och Togo i söder. Befolkningen uppgår till nästan 1,4 miljoner invånare och den administrativa huvudorten är Fada N'Gourma. Est gränsar till Centre-Est, Centre-Nord och Sahel.  Den är den till ytan största regionen i Burkina Faso. Arli nationalpark är belägen i regonens södra del.

Administrativ indelning
Regionen är indelad i fem provinser:
Gnagna
Gourma
Komandjoari
Kompienga
Tapoa

Dessa provinser är i sin tur indelade i sammanlagt 27 departement (dessa fungerar samtidigt som kommuner).

Källor

Regioner i Burkina Faso
Nissa Rebela

Nissa rebela är en fransk identitär organisation och politiskt parti med bas i Nice som bland annat strävar efter autonomi i regionen. Ordförande är Phillippe Vardon. Organisationen brukar arrangera kulturella aktiviteter såsom folkdans och föreläsningar om Nices historia och mycket av arbetet riktar sig till ungdomar. Partiet betecknas ofta av politiska bedömare som högerextremt. 2010 års lokalval var en relativ framgång för partiet.

Politiska partier i Frankrike
Identitära rörelsen
Politiska partier bildade 2005
Studentkåren vid Helsingfors universitet

Studentkåren vid Helsingfors universitet (HUS) är tvåspråkig studentkår för alla grundstuderande vid Helsingfors universitet. Kåren är grundad 1868 och har närmare 30.000 medlemmar.

Studentkåren vid Helsingfors universitet har tre kårhus i centrum av Helsingfors: Gamla studenthuset, Nya studenthuset och Domus Gaudium. Studentkårens tidning, Ylioppilaslehti, har utkommit sedan 1913.

Studentkåren vid Helsingfors universitet har två officiella festdagar: Floradagen den 13 maj och kårens årsdag den 26 november.

Kårens högsta beslutande organ, delegationen, består av 60 delegater som väljs vartannat år.

Studentkåren hör till de rikaste i världen, men en stor del av förmögenheten är bunden i fastigheter, däribland Societetshuset i Helsingfors.  År 2009 omsatte studentkårens bolag, HUS-gruppen, 32 miljoner euro..

Se även
Casa Academica
Domus Academica

Externa länkar 

 Webbplatsern för Studentkåren vid Helsingfors universitet

Källor

Noter

Helsingfors universitet
Helsingfors universitet
Isabella av Coimbra

Isabella av Coimbra, född 1432, död 1455, var en portugisisk drottning, gift med Alfons V av Portugal. 

Isabella var dotter till Peter av Portugal, hertig av Coimbra, och Isabella av Aragonien, och kusin till Alfons V. Fadern var regent för Alfons och kusinerna ska ha blivit förälskade: de förlovades 1445 och gifte sig 1447. Äktenskapet orsakade en konflikt mellan hennes far och hertig Alfons av Braganza, som önskade att monarken hade gift sig med hans barnbarn i stället. 

1448 blev Braganza makens rådgivare, och därefter dog hennes far under misstänkta omständigheter och hennes bror fick lämna landet. Själv förlorade hon dock inte kungens förtroende, utan förvaltade hertigdömet Coimbra tills brodern fick återvända 1454. 1455 rentvådde hon faderns namn och fick honom högtidligt återbegravd. Kort efter detta avled hon; hon misstänktes vara förgiftad. 

Alfons och Isabella var föräldrar till Johan II av Portugal.

Referenser  

 

Portugals drottningar
Födda 1432
Avlidna 1455
Kvinnor
Personer i Portugal under 1400-talet
Francis Schmitt

Francis Otto Schmitt, född 23 november 1903 i St. Louis, USA, död 3 oktober 1995, var en amerikansk biolog.

Francis Schmitt var 1955–1973 professor i biologi vid Massachusetts Institute of Technology. Han var ledamot av  National Academy of Sciences och invaldes 1969 som utländsk ledamot av svenska Vetenskapsakademien.

Källor 

Amerikanska biologer under 1900-talet
Amerikanska professorer
Personer verksamma vid Massachusetts Institute of Technology
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1903
Avlidna 1995
Forskare från Missouri
Personer från Saint Louis
Eleonora av Aragonien

För andra personer med samma namn, se Eleonora av Aragonien (cypriotisk drottning) eller Eleonora av Aragonien (1358–1382).

Eleonora av Aragonien, född ca 1402, död 19 februari 1445, var en portugisisk drottning och regent, gift med Edvard I av Portugal.  Hon var regent för sin son Alfons V av Portugal under hans omyndighet 1438-1440. Hon blev avsatt som regent i förtid.

Biografi

Eleonora var dotter till Ferdinand I av Aragonien och Eleonora av Albuquerque. 

Hon gifte sig 22 september 1428 med den senare Edvard I av Portugal. Hon var omkring tjugofem vid sitt giftermål, vilket var mycket sent för en prinsessa vid denna tid. Paret fick nio barn. Hon blev drottning när hennes make efterträdde sin far på tronen 1433. Hon var aldrig politiskt aktiv under sin makes regeringstid, vilket var en anledning till varför hon sedan ifrågasattes som politiker. 

Hennes make avled 9 september 1438 och efterträddes av hennes son. Eftersom sonen var sex år gammal, utsågs hon till regent fram till hans myndighetsdag enligt makens testamente. Hennes regentskap godkändes av Cortes. Hon var impopulär som regent eftersom hon kom från Aragonien. Hennes brist på erfarenhet och det faktum att hon var gravid vid makens död (hon födde en dotter i mars 1439) försvårade ytterligare hennes kontroll. Det utbröt ett uppror i Lissabon till förmån för hennes svåger prins Peter. Upproret slogs ned med hjälp av hennes bror greve Johan av Barcelona. Konflikten kring hennes regentskap fortsatte dock. Eleonora stöddes av testamentet, adeln och greven av Barcelona, medan prins Peters anspråk stöddes av allmänheten och ärkebiskopen av Lissabon. Konflikten kring hennes regentskap drog ut på tiden i långdragna förhandlingar. 1440 utnämndes slutligen Cortes hennes svåger Peter till regent och fråntog henne hennes befogenheter. 

Eleonora ifrågasatte Cortes beslut och försökte verka för sin återinstallation som regent. Hon drabbades dock av sjukdom som försvårade hennes position. I december 1440 lämnade hon Portugal och reste till Kastilien. Hon avled i Toledo efter en lång tids sjukdom.

Galleri

Referenser

Noter

Portugals drottningar
Kvinnliga regenter under 1400-talet
Födda 1402
Avlidna 1445
Kvinnor
Personer i Portugal under 1400-talet
Portugals regenter
Filippa av Lancaster

Filippa av Lancaster, född 1360, död 1415, var en portugisisk drottning, gift med Johan I av Portugal.

Biografi

Filippa var dotter till den engelska prinsen Johan av Gent och Blanka av Lancaster och syster till Henrik IV av England. Hon var ovanligt välutbildad och studerade vetenskap, poesi, filosofi och teologi, religion och de antika klassikerna. 

Äktenskapet arrangerades 1387 som en engelsk-portugisisk allians mot den fransk-kastilianska alliansen; maken ville också undvika att hennes far gjorde anspråk på Portugals tron genom sin andra makas anspråk på Kastiliens tron. Maken blev så småningom mycket fäst vid henne och de ansågs illustrera dygdens ideal vid hovet. Filippa fick Johans mätress Inês Peres Esteves placerad i kloster, men tillät hennes son och dotter med Johan att stanna vid hovet. 

Filippa ansågs uppfylla idealet för en perfekt drottning och beskrivs som generös, barmhärtig och ekonomiskt skicklig, men trots att hon officiellt förklarade att hon tyckte att det var opassande för en drottning att ägna sig åt politik, var hon själv politiskt aktiv. Hon intervenerade till förmån för anhängare till den avsatte Rikard II av England mot brodern, och övertalade maken att erövra staden Ceuta vilket grundlade det portugisiska kryddimperiet. 

Hennes död i pesten beskrivs som helgonmässig. 

Hon kallas ofta modern till den illustra generationen i Portugal.

Eftermäle
Poeten Eustache Deschamps dedicerade sitt verk “Phelippe en Lancastre” till henne, och tros vara förebilden till Geoffrey Chaucers Alceste i “The Legend of Good Women”.

Referenser  

 

Portugals drottningar
Födda 1360
Avlidna 1415
Kvinnor
Personer i Portugal under 1300-talet
Personer i Portugal under 1400-talet
Övergångskurva

En övergångskurva används framför allt på vägar och järnvägar för att ge en mjuk övergång mellan en rak sträcka och en kurva med en viss radie eller mellan två kurvor med olika radier.  De används även i till exempel berg- och dalbanor, bland annat de på Gröna lund och Liseberg.  Den vanligaste typen av övergångskurvor är klotoider, som mer eller mindre är segment av en spiral.

Varför övergångskurvor används

Säkerhet 
Kurvor utan övergångskurvor leder till att en del bilförare, för att få en bekvämare kurvtagning, genar i kurvorna genom att påbörja svängen före kurvan.  I vänsterkurvor används ibland en del av körfältet för mötande trafik.  Därför är det extra viktigt med övergångskurvor före och efter kurvor med tvära radier.

Bekvämlighet 
Bland annat medför övergångskurvor att kurvtagningen blir bekvämare, dels genom man kan vrida ratten med konstant hastighet, men även genom att man kommer ifrån plötsliga sidokrafter. Vägens sträckning blir även visuellt mer tilltalande.

Se även 
 Linjeföring
 Kurvradie
 Spårgeometri

Källor

Externa länkar 
 

Vägteknik
Järnväg
Matematisk analys
Gunnar Enqvist

Gunnar Enqvist, född 7 mars 1937 i Bureå, Västerbottens län, är en svensk vissångare, konstnär och författare, bosatt i Skellefteå. 

Enqvist har varit verksam som trubadur sedan nio års ålder, då han debuterade i Hjoggböle Folkets hus. Han har senare bland annat gjort sig känd för tonsättningar av poeten Helmer Grundström och har samarbetat med sångerskan Ann-Kristin Hedmark. 

Enqvist är även verksam som konstnär, tidigare som tavelmålare, men numera främst som illustratör av egna och andras böcker. Hans böcker är delvis författade på skelleftedialekten bondska. Han har också arbetat som musiklärare och funktionär hos Arbetarnas bildningsförbund i Skellefteå.

Diskografi
Gunnar och Eva-May ("Vaya Con Dios, min älskling"/"Det är så en dröm blir till"/"Låt stjärnorna blända dig"/"Guldbruna ögon") (EP, Epok EPEP 110, 1967)
En äkta norrlänning (LP, Philips 6316 109, 1978)
Var dag i visa och versch (LP, med Ann-Kristin Hedmark, A-disc Bs 800902, 1979)
Visa och versch (LP, KNLP 007, 1985)
Dunet & blyet: Helmer Grundström in memoriam  (CD, GE0501, 2004)

Bibliografi
Stäv å talesätt ifrån Västerbotten och öfriga Schwärje (2000)
Nära sjut eingen hära (2006)
Sju slipsar och en pjäxrem (2007)
Spelman på Tigerkläppen (2009)
Skärvägen (2010)
En på tusen/En av hundra (2012)

Källor

Externa länkar
 Officiell webbplats

Svenska vissångare
Svenskspråkiga författare
Svenska målare under 1900-talet
Födda 1937
Män
Levande personer
Personer från Bureå
Akademiska folkdanslaget

Akademiska folkdanslaget är ett folkdanslag för nuvarande och tidigare studenter vid eftergymnasiala utbildningar i Stockholm.

Föreningen grundades 1937 under namnet Stockholms Högskolas Studenters Folkdanslag, och fick sitt nuvarande namn 1939.

I Akademiska folkdanslaget dansas det folkdanser, högreståndsdanser (typ gavott och fransäs), gammaldans, polskor, engelskor och även annat som tex långdans och danslekar.

Externa länkar
föreningens webbplats

Studentorganisationer i Stockholm
Föreningar i Sverige
Soupe identitaire

Soupe identitaire ("identitär soppa", eller Soupe gauloise, "gallisk soppa") kallades en soppa med fläskkött som bas vilken utspisades till behövande i de franskspråkiga delarna av Europa. Soppan ledde till kontroverser i Frankrike och Belgien och blev föremål för flera turer i rättssystemet.

Sopputdelning
Soppan delades ut i soppkök arrangerade av frivilligorganisationen Solidarité des Français, en grupp med starka band till högerradikala organisationen Bloc Identitaire. Soppbespisningen började 2003 och var ursprungligen förlagd till Paris. Senare spred rörelsen sig till andra franska städer som Strasbourg och Nice, samt till Belgien. Oftast ingick också ett glas vin och en bit ost, men för att få detta var mottagaren också tvungen att äta soppa.

Diskriminering
Muslimska intresseorganisationer och vänsterorienterade antirasistiska grupper som Mouvement contre le racisme et pour l'amitié entre les peuples började snabbt motarbeta matutdelningen och polismyndigheterna i Paris och Strasbourg stängde därför ned soppköken. Anledningen var att soppan skulle varit rasistisk då muslimer och judar av religiösa eller kulturella skäl inte äter fläskkött eller dricker vin.

Förbud
Organisationen som stod bakom utdelningen menade att fläsksoppa hade en lång tradition i Frankrike, och att de delade ut den till alla som ville ha. De tog därför avstånd från alla påståenden om rasism och försökte återfå fortsatt tillstånd via rättsliga instanser. I första instansen vann organisationen och soppbespisningarna fick fortsätta sin verksamhet. Emellertid överklagade det franska inrikesdepartementet utslaget och i Conseil d'Etat blev domen ogiltigförklarad. Den socialistiska borgmästaren i Paris, Bertrand Delanoë, gladdes åt utslaget och menade att fläsksoppan var "diskriminerande". Liknande uttalanden kom från Strasbourgs borgmästare Fabienne Keller, som menade att bespisningen hade rasmässiga undertoner.

Mänskliga rättigheter
Solidarité des Français har inte accepterat domen och har signalerat att de vill ta den vidare till Europadomstolen för mänskliga rättigheter. Domstolen avvisade talan i ett utslag den 16 juni 2009. Den förklarade att rimligheten i att förbjuda sopputdelningen på grund av dess ordningsstörande karaktär var något som de nationella myndigheterna var bäst lämpade att avgöra.

Odile Bonnevard, talesman för gruppen, proklamerade att det var en ledsam tendens i Frankrike att prioritera utomstående gruppers behov framför behoven hos fransoser som delade hennes egen kultur. Soppbespisningen har fått stöd bland annat av Front Nationals Bruno Gollnisch. Gollnisch menar att folk måste få tillåtas hjälpa vilka de vill, och karaktäriserar förbudet som avslöjande för myndigheternas tilltagande främmandeskap inför det franska folket.

Referenser

"French crackdown on 'racist soup'" - BBC News
"Pig soup off menu for Paris homeless" - Financial Times
"French court bans right wing soup" - Al Jazeera
"In France, a meal of intolerance" - International Herald Tribune

Soppor
Identitära rörelsen
Politik i Frankrike
Niccolò dell'Arca

Niccolò d'Antonio dell'Arca, född på 1430-talet, död 2 mars 1494, var en italiensk bildhuggare.

Nicolo dell'Arca blev mest berömd och fick sitt tillnamn från det arbeta han utförde å San Domenicos stora gravmonument (arca=sarkofag) i helgonets kyrka i Bologna, där Niccolò Pisano utfört själva helgonskrinet och Arca skulpterat sockel och lock, vid den förra en ljusbärande ängel, vartill Michelangelo sedan gjorde den vida andra hörnet stående pendangen.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Födda 1430-talet
Avlidna 1494
Män
Italienska skulptörer under 1400-talet
Walter Reppe

Walter Julius Reppe, född 29 juli 1892 i Göringen, död 26 juli 1969 i Heidelberg, var en tysk kemist.

Reppe var professor vid både universitetet i Mainz och Darmstadts tekniska universitet. År 1949 erhöll han, som den förste efter Andra världskriget, guldmedaljen Adolf-von-Baeyer-Denkmünze. Han invaldes 1962 som utländsk ledamot av svenska Vetenskapsakademien.

Källor 
 

Tyska kemister
Tyska professorer
Personer verksamma vid Darmstadts tekniska universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1892
Avlidna 1969
Män
Tomáš Necid

Tomáš Necid (tjeckiska: Tomáš Necid) född 13 augusti 1989 i Prag dåvarande Tjeckoslovakien, är en tjeckisk professionell fotbollsspelare som spelar i den nederländska proffsklubben ADO Den Haag. Han spelar också för det tjeckiska landslaget.

Externa länkar 

 Spelarprofil i 90minut.pl
(tjeckiska) Spelarprofil i Tjeckiska landslaget
 Necids statistik

Tjeckiska fotbollsspelare
Tjeckiska landslagsspelare i fotboll
Fotbollsspelare i SK Slavia Prag
Spelare i PFC CSKA Moskva
Spelare i PAOK FC
Spelare i FC Zwolle
Spelare i Bursaspor
Fotbollsspelare i Legia Warszawa
Spelare i ADO Den Haag
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2012
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2016
Födda 1989
Levande personer
Män
Idrottare från Prag
Jacob Arcadelt

Jacob Arcadelt, född omkring 1510 och död 14 oktober 1568, var en nederländsk kompositör.

Biografi
Arcadelt var körledare i Capella Giulia i Rom 1539, påvlig kapellsångare, från 1555 kapellmästare hos kardinal Karl av Lothringen i Paris. Arcadelt tillhör den tredje fransk-belgiska skolan och har vunnit anseende som kompositör av kyrkliga verk (mässor, motetter), men är i synnerhet känd genom 6 böcker madrigaler (1539-44), vilka senare utkommit i åtskilliga upplagor. De tillhör 1500-talets bästa musikaliska alster och kom ut i nytryck i Publikation älterer praktischer und teoretischer Musikwerke, 23, 1899 i Trésor Musical av R. J. van Maldeghem.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Födda okänt år
Avlidna 1568
Män
Nederländska klassiska kompositörer
Maria de Molina

Maria de Molina, född 1265, död 1321, var en drottning och förmyndarregent i Kastilien, gift med Sancho IV av Kastilien och mor till Ferdinand IV av Kastilien. Hon var Kastiliens regent som förmyndare för sin son 1295–1301, och som förmyndare för sin sonson Alfons XI av Kastilien 1312–1321.

Biografi
Maria var dotter till prins Alfons av Leon, hertig av Molina, och Mayor Alonso de Meneses.

Drottning
Hon gifte sig med sin kusin prins Sancho 1281. Äktenskapet godkändes inte av påven, och var därför formellt ogiltigt. Hennes make besteg tronen 1284. Hon hade en stark ställning som drottning, då maken litade på henne och gav henne ett betydande inflytande som rådgivare. Hennes inflytande i rådet skapade avund och konflikter med andra rådgivare.

Regent
Vid makens död 1295 blev hon Kastiliens regent fram till sonens myndighetsdag. Kastilien invaderas 1296 av Portugal med stöd av Aragonien och Leon och sonens släktingar som ifrågasatte att han var född inom äktenskapet och därmed laglig monark, eftersom Marias äktenskap inte hade godkänts av påven. Maria lyckades avvärja invasionerna genom att vända deltagarna mot varandra och behålla kontrollen över landet. Hon ansågs vara en mycket begåvad regent. 

År 1301 lyckades hon dessutom få sitt föra äktenskap godkänt av påven, och sonen därmed laglig som monark. 
Därpå överlät hon regeringen på sin son och avsade sig all politik. Sonen ska inte ha varit särskilt tacksam mot henne för att ha försvarat hans tron utan ofta betett sig hänsynslöst mot henne. 

När hennes omyndige sonson Alfons XI år 1312 besteg tronen blev hon återigen Kastiliens regent som hans förmyndare. Hon behöll sitt andra regentskap fram till sin död 1321.

Referenser 

 http://dbe.rah.es/biografias/11484/maria-de-molina
 

Födda 1265
Avlidna 1321
Kastiliens drottningar
Kvinnor
Kvinnliga regenter under 1200-talet
Personer i Spanien under 1200-talet
Kvinnliga regenter under 1300-talet
Personer i Spanien under 1300-talet
Kastiliens regenter
Carl Olof Arcadius

Carl Olof Arcadius, född den 20 december 1849 i Gödelövs socken, Malmöhus län, död den 14 maj 1921 i Växjö, var en svensk skolman. Han var bror till Gustaf Arcadius.

Biografi
Arcadius blev student vid Lunds universitet 1869, filosofie kandidat där 1875 och filosofie doktor 1884. Han var 1876–1886 föreståndare för Göteborgs och Bohus läns folkhögskola. Arcadius var lektor i historia och modersmålet vid Växjö högre allmänna läroverk 1885-1890 och rektor vid folkskoleseminariet i Växjö 1890–1916. Åren 1893–1904 var Arcadius folkskoleinspektör. Han var även ledamot av en rad kommittéer angående omorganisation av Sveriges folkskoleseminarier och ny normalplan för undervisningen i folk- och småskolor. Arcadius utgav Om Bohusläns införlifvande med Sverige (doktorsavhandling 1883), Anteckningar ur Vexjö allmänna läroverks häfder till år 1724 (1889), Bilder ur svenska folkundervisningens historia (1897–1898), De svenska folkskoleseminariernas uppkomst och utveckling (1911), Historisk hembygdskunskap (1914), Om uppfostrans föremål (3:e upplagan 1915), Handledning i folkskolepedagogik (4:e upplagan 1919), med flera arbeten i historia och pedagogik, samt Skånes kalender (del 1–2 tillsammans med J.P. Velander och N. Larsson 1876–1878). Han blev riddare av Nordstjärneorden 1901.

Källor 
 
 
 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Vidare läsning 
 

Svenska skolledare under 1800-talet
Svenska lektorer
Riddare av Nordstjärneorden
Svenska historiker under 1800-talet
Svenska historiker under 1900-talet
Personer från Gödelövs socken
Födda 1849
Avlidna 1921
Män
Svensk uppslagsbok
Ugglan
Svenska skolledare under 1900-talet
Folkskoleinspektörer
Aleksandr Archangelskij

Aleksandr Andrejevitj Archangelskij (ryska: Александр Андреевич Архангельский), född 23 oktober 1846, död 16 november 1924, var en rysk kompositör.

Archangelskij, som huvudsakligen komponerat körmusik av andlig karaktär, var den förste i Ryssland, som införde kvinnorösten i kyrkokörer. Hans musikverk förvärvade stor popularitet, och de flesta ryska nationalkörer (Donkosackernas, Kubankosackernas med flera) brukade i början av 1900-talet använda hans verk.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Noter

Födda 1846
Avlidna 1924
Män
Ryska klassiska kompositörer
Personer från Penza oblast
Archelaos

Archelaos kan syfta på:

 Archelaos I av Makedonien, makedonsk kung 413-399 f.Kr.
 Archelaos (fältherre), fältherre under Mithridates VI Eupator
 Archelaos (kung), den föregåendes sonson, kung av Kappadokien, död 17 f.Kr.
 Herodes Archelaos, judisk furste, död omkring 16 e.Kr.
 Archelaos (filosof), elev till Anaxagoras, 400-talet f.Kr.
 Archelaos (sparta), agiadisk kung, 700-talet f.Kr.
Alsace d'abord

Alsace d'abord är ett identitärt, populistiskt, separatistiskt politiskt parti i Alsace, Frankrike. Det grundades av f.d. paralmentsledamoten Robert Spieler och Jacques Cordonnier. I affischkampanjer lyfter de fram slogans som "Paris skrattar åt oss" men också "Vi kör Paris!" (syftande på att Alsace som enda utomstående region finansierade Parisarnas höghastighetstågbana). Slagorden kan kopplas till partiets antijakobinism och strävan efter autonomi för Alsace. Partiet ingår i paraplyorganisationen Bloc Identitaire som samlar partier och organisationer i Frankrike som har inslag av identitarism, en politisk strömning inspirerad av GRECE och europeiska nya högern. Partiet klassas vanligen som högerextremt; sänkta skatter, minskad utomeuropeisk invandring och ökad trygghet är frågor de har på sin agenda. De menar att elsassarnas identitet hotas av kulturell standardising i och med det franska centralstyret och att detta leder till att elsassarna förlorar sina rötter och gemensamma värderingar. Partiet representeras i olika lokala församlingar. 2006 fick de 9,42% av rösterna i regionen Alsace, 2010 4,98%. 
Identitära rörelsen
Politiska partier i Frankrike
Politiska partier bildade 1989
Högerextrema partier