kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sidenstare

Sidenstare (Spodiopsar sericeus) är en tätting i familjen starar som är endemisk för Kina.

Utseende och läte 
Sidenstaren är en medelstor (21-24 cm) stare med något förlänga fjädrar på panna, hjässa och nacke. Hanen är gråaktig med vitt huvud och mörkspetsad röd näbb. Vingarna är svarta med en vit fläck och ben och fötter gulorange. Sången beskrivs som melodiös, medan det från flockar hörs ett starlikt tjatter.

Utbredning och systematik 
Sidenstaren är endemisk för sydöstra Kina där den påträffas från östra Sichuan och vidare österut söder om Yangtzefloden till Shanghai, söderut till Hainan och Guangdong. Vintertid förekommer den även i norra Vietnam i östra Tonkin samt på Taiwan. Den observeras dessutom allt oftare i Korea eller Japan som förbiflyttare eller övervintrare och har även setts i Filippinerna. Arten behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades arterna i släktet Sturnus, men flera genetiska studier visar att det är starkt parafyletiskt, där de flesta arterna är närmare släkt med majnorna i Acridotheres än med den europeiska staren (Sturnus vulgaris). Alla arter utom staren och dess nära släkting svartstaren har därför lyfts ut till andra släkten, sidenstaren tillsammans med gråstaren till Spodiopsar.

Levnadssätt 
Sidenstaren förekommer i öppna områden med spridda träd men även jordbruksbygd i låglänta områden eller kuperad terräng. Den födosöker bland träd och på marken på jakt efter insekter och frukt, men ses inte bland boskap som många andra stararter. Boet placeras i ett trädhål eller i en vägg eller tak på ett hus. Äggen är ofläckat blågröna.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som inte ovanlig.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Starar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Svartstare

Svartstare (Sturnus unicolor) är en fågel i familjen starar inom ordningen tättingar. Fågeln är en nära släkting till staren och ersätter denna i sydvästra Europa och nordvästra Afrika samt på flera öar i Medelhavet.

Utseende och läte
Svartstaren är mycket lik staren men är marginellt större (21–23 centimeter i längdm 70–100 gram i vikt) och har en mörkare och mer oljig svart fjäderdräkt. Den glänser i purpur eller grönt i starkt ljus och är helt utan starens fläckar under vår och sommar. Den har också tydligt längre halsfjädrar, dubbelt så långa som starens, som formar som ett slags skägg. Benen är starkt rosafärgade. Näbben är gul med blå bas hos hanar och rosaaktig hos honor, vintertid svartaktig. 

Ungfåglarna är mörkare än unga starar och har svarta näbb och bruna ben. Vintertid är förväxlingsrisken med stare störst när denna övervintrar i stora antal i svartstarens utbredningsområde. Svartstaren känns då igen genom att den endast har små bleka fläckar. 

Liksom staren går den snarare än hoppar och flyger direkt med triangelformade vingar och ett kortstjärtat intryck. Svartstaren är som staren en ljudlig fågel som gärna härmar. Lätena är väldigt lika, men mer högljudda.

Utbredning och systematik 
Svartstaren förekommer från Iberiska halvön till Korsika, Sardinien, Sicilien och nordvästra Afrika. Den är huvudsakligen stannfågel och därmed en mycket sällsynt gäst utanför sitt utbredningsområde. Enstaka fynd har gjorts i norra Frankrike, i tyska Niedersachsen samt i Schweiz.

Efter att släktet Sturnus delats upp i ett antal mindre släkten återstår endast svartstaren och staren i släktet. Hybrider med stare har påträffats där deras utbredningsområden överlappar i nordöstra Spanien.

Ekologi
Svartstaren förekommer i en rad olika öppna miljöer, alltifrån jordbruksmark och olivlundar till stadsmiljö. De högsta koncentrationerna hittas i öppna, betade skogar av stenek. Liksom staren är den en allätare som intar ryggradslösa djur, bär och matrester. Den är en social fågel som gärna bildar stora flockar som vintertid kan uppgå till 100.000 individer. Den häckar i olika trädhål, i byggnader och i klippskrevor och lägger tre till fem ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, och tros öka i antal. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). I Europa tros det häcka mellan 23,9 och 30,6 miljoner par. Beståndet har ökat de senaste decennierna och den har vidgat sitt utbredningsområde mot norr. Mellan 1950 och 1980 spred den sig till nordöstra Spanien där den inte tidigare förekom och sedan 1983 även in utmed Frankrikes sydöstra kust.

Namn 
Fågeln har även på svenska kallats svart stare.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Starar
Fåglar i palearktiska regionen
Roststjärtad sångare

Roststjärtad sångare (Moupinia poecilotis) är en asiatisk tätting endemisk för Kina som numera placeras i familjen papegojnäbbar.

Utseende och läten 
Roststjärtad sångare är en 15 cm lång fågel med lång stjärt och kort, nedåtböjd näbb. Den är brun ovan och vitaktig till beige under. Vingarna är rostfärgade. Sången som levereras samtidigt som den puffar upp strupen, är ett klart och snabbt "phu pwiii".

Utbredning och systematik 
Roststjärtad sångare förekommer i bergsområden i sydvästra Kina, från Qinghai till nordvästra Sichuan och nordvästra Yunnan. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades den tillsammans med eldögonsångare och jerdonsångare i släktet Chrysomma och vissa gör det fortfarande. DNA-studier visar dock att den tillhör en egen utvecklingslinje och förs av den anledningen numera oftast till det egna släktet Moupinia.

Familjetillhörighet 
Tidigare behandlades arten som en medlem av familjen timalior. DNA-studier visar dock att den tillhör en grupp små tättingar bestående av papegojnäbbar (Conostoma samt det numera uppdelade släktet Paradoxornis), den amerikanska arten messmyg, de tidigare cistikolorna i Rhopophilus samt en handfull släkten som tidigare också ansågs vara timalior (Fulvetta, Lioparus, Chrysomma och Moupinia). Denna grupp är i sin tur närmast släkt med sylvior i Sylviidae och har tidigare inkluderats i den familj. Enligt sentida studier skilde sig dock de båda grupperna sig åt för hela cirka 19 miljoner år sedan, varför tongivande International Ornithological Congress (IOC) numera urskilt dem till en egen familj, Paradoxornithidae. Denna linje följs här.

Levnadssätt 
Roststjärtad sångare återfinns i gräs, buskar utmed vattendrag och snåriga sluttningar på mellan 1500 och 3300 meters höjd, tillfälligt högre upp. Den födosöker i tät undervegetation två till tre meter ovan mark på jakt efter ryggradslösa djur. Fågeln häckar juni till juli och bygger ett skålformat bo av löv, kvistar och bark och placeras i ett litet träd nära marken. Där i lägger den tre ägg. Arten är stannfågel.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal till följd av habitatförstörelse och fragmentering, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ganska vanlig till vanlig.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Sylvior
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Endemiska fågelarter i Kina
Större papegojnäbb

Större papegojnäbb (Conostoma aemodium) är en asiatisk fågel i familjen papegojnäbbar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Större papegojnäbb är som namnet avslöjar en stor papegojnäbb, med en kroppslängd på 28 cm avsevärt mycket större än alla andra papegojnäbbar. Unikt är också den mycket stora och konformade gula näbben. På huvudet syns även gråvit panna och mörkbrun tygel. Kroppen är i övrigt färgad i brunt och grått utan särskilda kännetecken. Sången är en varierad, högljudd, klar och fyllig serie toner.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bambuskogar från västra Nepal till sydöstra Tibet, södra Kina och nordöstra Myanmar.

Släktskap 
Arten placeras som enda art i släktet Conostoma och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Fågeln är närmast släkt med brun papegojnäbb och tretåig papegojnäbb i släktet Cholornis, så pass nära att författarna till en sentida studie rekommenderar att de inkluderas i Conostoma.

Familjetillhörighet 
DNA-studier visar att papegojnäbbarna bildar en grupp tillsammans med den amerikanska arten messmyg, de tidigare cistikolorna i Rhopophilus samt en handfull släkten som tidigare också ansågs vara timalior (Fulvetta, Lioparus, Chrysomma, Moupinia och Myzornis). Denna grupp är i sin tur närmast släkt med sylvior i Sylviidae och har tidigare inkluderats i den familj, vilket i stor utsträckning görs fortfarande. Enligt sentida studier skilde sig dock de båda grupperna sig åt för hela cirka 19 miljoner år sedan, varför tongivande International Ornithological Congress (IOC) numera urskilt dem till en egen familj, Paradoxornithidae. Denna linje följs här.

Levnadssätt 
Större papegojnäbb finns i öppna städsegröna lövskogar med inslag av bambu och snår, bland annat rhododendron. Den livnär sig av gröna bambuskott, frön från paradisäpple, vildhallon och insekter. Fågeln häckar mellan maj och juli i Indien. Arten är stannfågel, med mindre lokala rörelser vintertid.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal på grund av habitatförstörelse och fragmentering, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som generellt sparsamt förekommande, dock lokalt inte ovablig, framför allt i Kina.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Papegojnäbbar
Fåglar i orientaliska regionen
Kivusångare

Kivusångare (Graueria vittata) är en säregen afrikansk liten tätting som placeras som enda art i släktet Graueria.

Utseende och läten 
Kivusångaren är en 14 cm lång, mörkt olivgrön sångare med ljusbandat ansikte och undersida och en kraftig näbb. Jämfört med zebraprinian (Prinia bairdii) har den mörkt öga, mer diffust bandad undersida, enfärgat brun vinge och kortare stjärt. Lätet är en 1-2 sekunder lång mjukt stigande, grodliknande drill som upprepas var tredje eller fjärde sekund.

Utbredning och systematik 
Kivusångaren förekommer enbart i täta bergsskogar i östra Demokratiska republiken Kongo, sydvästra Uganda och västra Rwanda. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Familjetillhörighet 
Det har länge funnits delade meningar om vilken familj fågeln tillhör. Tidigare fördes den till den stora, numera uppdelade familjen Sylviidae. Efter att denna delats upp i flera familjer har kivusångaren förts till både cistikolorna i Cisticolidae och familjen afrikanska sångare (Macrosphenidae). De första genetiska studier som omfattar arten visar dock att den är en avlägsen släkting till familjen rörsångare. International Ornithological Congress (IOC) har därför nyligen flyttat den dit och denna linje följs här.

Levnadssätt 
Kivusångaren hittas i snår och klängväxter i bergsskogar på mellan 1600 och 2500 meters höjd. Den rör sig långsamt när den födosöker och håller sig väl dold. Födan består av insekter, bland annat skalbaggar som vivlar men även små myror och fjärilslarver. Fågeln verkar häcka mellan mars och maj i Demokratiska republiken Kongo då de sjunger som mest.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som fåtalig till lokalt vanlig.

Namn 
Artens vetenskapliga släktesnamn hedrar den österrikiske ornitologen Rudolf Grauer (1871-1927), verksam som samlare av specimen i tropiska Afrika 1904-1911. Kivu är ett område i östra delen av Demokratiska Republiken Kongo tillika namnet på en sjö i området, Kivusjön.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Afrikanska sångare (fåglar)
Fåglar i etiopiska regionen
Príncipesångare

Príncipesångare (Sylvia dohrni) är en afrikansk fågel i familjen sylvior inom ordningen tättingar. Den förekommer enbart på den lilla ön Príncipe i Guineabukten.

Utseende och läten 
Príncipesångaren är en 14-15 cm lång tätting med rätt lång näbb. Ovansidan är färgad i grått och olivgrönt, medan undersidan är gulvit med ett tydligt bröstband. Sången består av livliga, fylliga, högljudda och gladlynta visslingar.

Utbredning och systematik 
Príncipesångaren förekommer enbart på ön Príncipe i Guineabukten. Tidigare placerades den bland timaliorna eller ansågs vara en flugsnappare (därav det tidigare svenska trivialnamnet príncipeflugsnappare). Genetiska studier visar dock att den är nära släkt med Sylvia-sångarna och inkluderas numera vanligen i detta släkte.

Levnadssätt 
Príncipesångaren hittas i alla typer av skogsmiljöer, även kakao- och kaffeplantage. Där ses den i buskar och småträd, men även i nedre delen av trädkronor. Födan består av fjärilslarver, myror, skalbaggar och andra insekter, men även sniglar, bär och frön. Fågeln häckar mellan juni och september eller möjlighen juni–juli och september–januari. Den lägger troligen två kullar. Arten är stannfågel.

Status och hot 
Arten har ett litet utbredningsområde men tros inte vara utsatt för något substantiellt hot och populationsutveckling anses vara stabil. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som mycket vanlig i kakaoplantage och återväxande ungskog, men mindre vanlig i kokosplantage.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Heinrich Wolfgang Ludwig Dohrn (1838-1913), tysk entomolog och samlare av specimen på Príncipe 1865.

Referenser

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Sylvior
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Príncipe
Grön hylia

Grön hylia (Hylia prasina) är en afrikansk tätting som tillsammans med meshylian numera förs till den nyligen urskilda familjen hylior (Hyliidae).

Utseende och läten 
Grön hylia är en 12 cm lång satt sångarliknande fågel. Fjäderdräkten är mörkt olivgrön ovan, mörkast på huvudet, med ett långt ljusgult ögonbrynsstreck och ett brett svartaktigt ögonstreck. Undertill är den olivgul på kinden och vitaktig på haka och strupe, medan resten av undersidan är olivgrå. Ögat är mörkbrunt, näbben svartaktig och benen olivbruna till olivgröna. Jämfört med andra sångarliknande fåglar särskiljer sig grön hylia genom den tydligt mörka undersidan. Lätet är distinkt och ofta yttrat, en genomträngande dubbel vissling. Även ett snabbt grälande tjatter kan höras.

Utbredning och systematik 
Grön hylia placeras som enda art i släktet Hylia. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Hylia prasina prasina – förekommer från Senegal och Gambia österut till södra Sydsudan, västra Uganda och nordvästra Tanzania samt vidare söderut till centrala Angola och centrala Demokratiska republiken Kongo
 Hylia prasina poensis – förekommer i Bioko (Guineabukten)

Släktskap 
Vilken fågelfamilj grön hylia tillhör har länge varit omstritt. DNA-studier visar att denna och likaledes afrikanska meshylian tillhör en grupp småfåglar där även lövsångare, stjärtmesar och cettisångare ingår. De två har därför lyfts ut till en egen familj, hylior (Hyliidae). Andra placerar den bland cettisångarna alternativt (felaktigt) bland afrikanska sångare (Macrosphenidae).

Levnadssätt 
Grön hylia hittas i undervegetation i olika former av skog och plantage, från lågland till bergstrakter, i Östafrika mellan 700 och 1800 meters höjd, i Kamerun upp till 2100 meter. Födan består av insekter som den söker efter mestadels lågt i vegetationen, men ibland även på marken eller i klängväxter högre upp bland träden. Den rör sig mycket aktivt, ofta genom att hänga upp och ner likt en mes, men kan även fånga insekter i flykten. Det relativt stora ovala boet med en sidoingång av torra löv och kvistar placeras någon meter upp i en buske eller ett litet träd. Däri lägger den vanligen ett ägg.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Hylior
Fåglar i etiopiska regionen
USS Intrepid

USS Intrepid kan syfta på:

  – en beväpnad ketch erövrad av den amerikanska flottan den 23 december 1803 och exploderade senare i hamnen i Tripoli den 4 september 1804
  – en typ av experimentell torpedbåt i tjänst den 31 juli 1874 och som såldes 9 maj 1892
  – ett tränings- och återhämtningsfartyg sjösatt den 8 oktober 1904 och som såldes 20 december 1921 
  – ett hangarfartyg sjösatt 26 april 1943 och utrangerades 15 mars 1974. Intrepid blev ett museifartyg i New York City i augusti 1982 och ombetecknades som ett National Historic Landmark

Star Trek 
 Den fiktiva Stjärnflottan inkluderar en grupp av rymdskepp av Intrepid-klass

Se även 
 Intrepid
Rödnäbb

Rödnäbb (Sylvia nigricapillus) är en fågel i familjen sylvior inom ordningen tättingar.

Utseende och läten 
Rödnäbben är en liten (17–19 cm), bulbylliknande tätting med en orangerosa näbb som gett arten dess namn. Den är vidare olivgrön ovan med svart hjässa och haka, grå strupe, grått bröst och vit buk. Ben och fötter är diagnostiskt skära. Jämfört med svarthättan är den större, med röd istället för grå näbb och det svarta på hjässan når under ögat. Sången är fyllig och melodisk, i engelsk litteratur återgiven som "plik plik toodley-oodley-oodley-oo".

Utbredning och systematik 
Rödnäbben förekommer i östra Sydafrika (i söder till centrala Östra Kapprovinsen) och västra Swaziland. Fågeln är stannfågel och delvis höjdledsflyttare, där en del av populationen rör sig till lägre nivåer vintertid. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Familje- och släktestillhörighet  
Tidigare placerades den bland timaliorna men genetiska studier visar att den är nära släkt med Sylvia-sångarna i Sylviidae och förs numera vanligen dit.

Levnadssätt 
Rödnäbben hittas i bergsskogar och täta buskmarker, vintertid även i trädgårdar och kustnära skog. Den lever av små bär, frukt och ryggradslösa djur. Fågeln häckar från månadsskiftet oktober–november till januari.

Status och hot 
Rödnäbben har en liten världspopulation på endast 1000-3300 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av skogsavverkning. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som sårbar.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Sylvider
Fåglar i etiopiska regionen
Eldstjärt (asiatisk fågel)

Eldstjärt (Myzornis pyrrhoura) är en färgglad asiatisk fågel i familjen papegojnäbbar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte
Eldstjärten är en liten (11-13 cm), lysande grön fågel med lång och något nedböjd svart näbb. På huvudet syns en svart ögonmask och svart fjällning på hjässan. Vingen är svart och vit med ett stråk av lysande rött, samma färg som stjärten som gett arten dess namn. Bland lätena hörs bland annat ett mycket ljust och tunt, ofta snabbt upprepat "si".

Utbredning och systematik 
Eldstjärt förekommer från Nepal till sydöstra Tibet, Yunnan i södra Kina och nordöstra Myanmar. Den placeras som enda art i släktet Myzornis och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Familjetillhörighet 
Tidigare behandlades arten som en medlem av familjen timalior. DNA-studier visar dock att den tillhör en grupp små tättingar bestående av papegojnäbbar (Conostoma samt det numera uppdelade släktet Paradoxornis), den amerikanska arten messmyg, de tidigare cistikolorna i Rhopophilus samt en handfull släkten som tidigare också ansågs vara timalior (Fulvetta, Lioparus, Chrysomma och Moupinia). Denna grupp är i sin tur närmast släkt med sylvior i Sylviidae och har tidigare inkluderats i den familj. Enligt sentida studier skilde sig dock de båda grupperna sig åt för hela cirka 19 miljoner år sedan, varför tongivande International Ornithological Congress (IOC) numera urskilt dem till en egen familj, Paradoxornithidae. Denna linje följs här.

Levnadssätt  
Eldstjärten förekommer i subtropiska eller tropiska bergsskogar på 2000-3950 meters höjd. Där ses den i rhododendron-, björk och ensnår. Fågeln lever av spindlar, småflugor och andra insekter, men även trädsav, nektar och bär som hallon. Den häckar mellan april och juni i Indien och Nepal, men observationer av par med ungfåglar i mitten av september tyder på att häckningssäsongen kan sträcka sig längre. Arten är stannfågel, men rör sig till lägre nivåer från oktober till mars.

Status och hot 
Artens populationstrend är okänd, men utbredningsområdet är relativt stort. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser inte att den är hotad och placerar den därför i kategorin livskraftig. Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som generellt ganska fåtalig, ovanlig i Nepal och Myanmar och sällsynt i Kina, men frekvent i tempererade Bhutan och lokalt vanlig i Indien.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Sylvior
Fåglar i orientaliska regionen