kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vandadalen

Vandadalen (fi. Vantaanlaakso) är en stadsdel i Vanda stad i landskapet Nyland. 

Vandadalen har cirka 2 800 invånare och ligger i västra Vanda i Mårtensdals serviceområde. I väster gränsar stadsdelen till Tavastehusleden, i norr till Ring III, i nordost och öster till Vanda å. Grannstadsdelar är Mårtensdal, Biskopsböle, Vinikby och Övitsböle.

Historia

Stränderna kring Vanda å har länge varit ett gynnsamt ställe att bo på. Redan på stenåldern vet man att det fanns bosättning i norra delen av Vandadalen. Under medeltiden blev området en knutpunkt mellan vattentransporten i ån och landtransporterna längs med Kungsvägen. Kvarnar byggdes vid forsarna redan på 1500-talet. Två gårdar bildade Kvarnbacka by. På 1830-talet srartade ett bruk malmförädlingsverksamhet vid Kvarnbacka fors. På 1890-talet hade Vandaforsen utvecklats till ett mångsidigt produktionsområde med, förutom kvarnar och bruket, också sågar, filtfabrik, trasselfabrik, filfabrik och silversmälteri. Man byggde bostäder, kontor och lager vid forsen. Dahlfors filfabrik fortsatte sin verktygstillverkning till 1960-talet. Man har länge idkat jordbruk vid Vanda ås stränder och fortfarande odlar man åkrarna. Åkrarna hör till de nationellt viktiga landskapsområdena.

Invånarna

Det finns cirka 2 800 invånare i Vandadalen. Det bor färre ensamboende och mera familjer än i Vanda stad i medeltal. Stadsdelen har också en lägre arbetslöshetsgrad, högre födelsetal och det bor mera högskolade och höginkomsttagare än i Vanda i genomsnitt. 

I riksdagsvalet 2003 fick socialistpartierna 32,3 % av rösterna, icke-socialistiska partier 53,0 % och övriga 14,7 %. Största parti var Samlingspartiet med 30,2 %

Bebyggelsen

Vandadalen är ett uppskattat bostadsområde. Före 1950-talet fanns det bara 17 småhus i det jordbruksdominerade området. Området växte med 250 bostäder på 1950-1970-talen. På 1980-talet var byggnadstakten snabbast då 640 bostäder byggdes, varav en fjärdedel i höghus. Några hus per år byggs fortfarande. Före 1990 var alla bostäder ägarbostäder. Efter det har majoriteten av de nybyggda lägenheterna varit hyres- eller bostadsrättsbostäder. 

År 2003 fanns det 1 114 bostäder i Vandadalen. Av dessa var 21 % i höghus. 47 % har 3-4 rum och 40 % flera än 4 rum. Medelstorleken var 83 m². 84 % är ägarbostäder, 10 % stadens hyresbostäder och resten hyres- eller bostadsrättsbostäder.

Kuriosa

Formel 1-föraren Mika Häkkinen har gått i Myllymäki skola i Vandadalen.

Källor

Externa länkar 

Stadsdelar i Vanda
Härön

Härön är en ö och en bebyggelse i Klövedals socken i Tjörns kommun i Bohuslän. Nästan all bebyggelse är samlad på öns östsida och till och med 1995 klassades Härön som en småort. Ön skiljs från Tjörn av det smala Kyrkesundet, lokalt benämnt "Rännan". Västtrafik upprätthåller färjeförbindelse med Kyrkesund med M/S Härön.

Södra delen av Härön kallas för Stavsundsholmen, och var förr en egen ö. Såväl Stavsundsholmens, som Häröns, tätbebyggelse var förr fiskelägen som ingick i Kyrkesunds municipalsamhälle. Större delen av ön utgör Häröns naturreservat.

Den äldsta kända bosättningen på ön är från slutet av 1500-talet. På 1800-talet blev Härön en av Västkustens viktigaste utskeppningshamnar för havre till Storbritanniens hästar. Ett stort havremagasin uppfördes på ön 1847. Det har senare använts för olika slags handelsverksamhet. Från 1930-talet till slutet av 1990-talet fanns här en handelsbod, som först furnerade fartyg för seglatserna över Nordsjön och senare var speceriaffär. Byggnaden renoverades under 2000-talet och inrymmer idag Restaurang Magasinet.

I slutet av 1800-talet blev Härön en populär turistort. Karl Nordström bodde  periodvis på ön från 1893 och 25 år framåt. Andra kända konstnärssommargäster har varit Anders Zorn, Carl Wilhelmson, Vera Nilsson och Nisse Zetterberg.

Under början av 1900-talet fanns här ett sillsalteri. Vid mitten av 1900-talet bereddes långa på ön.

Under 1960-talet började ön att avfolkas. År 1906 bodde här 146 personer, 1975 75 och 2012 29 bofasta. Antalet sommarboende är närmare 500.

Källor

Noter

Externa länkar
Häröns informationssidor

Orter i Tjörns kommun
Öar i Tjörns kommun
Tidigare småorter i Sverige
Vandaforsen

Vandaforsen (finska Vantaankoski) är en fors i Vanda å, en järnvägsstation och ett bosättningsområde i Vanda stad, Nyland, Södra Finlands län. Vandaforsen är ändstation för Vandaforsbanan och tidigare för VR:s lokaltågslinje (pendeltåg) M.

Själva forsen är 240 meter lång och har en fallhöjd på 5 meter. Forsområdet ligger på gränsen mellan tre stadsdelar: Vandadalen, Biskopsböle och Vinikby.

Historia
Omgivningen kring Vandaforsen har varit bebodd under förhistorisk tid, redan på stenåldern. På 1500-talet grundades kvarnar i forsen som var gemensamma för byarna i Vanda och byn Kvarnbacka med två gårdar uppstod. På 1830-talet startade ett bruk och malmförädling vid Kvarnbackaforsen och på fram till 1890-talet hade ett småskaligt industriområde uppstått kring forsen med sågar, pärtproduktion, filtproduktion, trasselfabrik, filfabrik och silversmälteri. På stränderna byggdes bostäder, kontor och lager. Dahlfors filfabrik fortsatte verksamheten in på 1960-talet. Numera fungerar en restaurang i den före detta filfabriken.

Den gamla Kungsvägen löpte i tiderna över forsen, och en kort bit norrut byggdes dess moderna version, Ring III. En damm har rustats upp mellan dessa två trafikleder.

Källor

Vanda ås avrinningsområde
Vanda
Vanda å

Vanda å (finska: Vantaanjoki) är en å i Södra Finlands län. Ån kallades tidigare för Helsingeån, efter Helsinge socken. Vanda å har sin början i Hausjärvi kommun invid Salpausselkäåsen och har sitt utlopp i Gammelstadsfjärden i Helsingfors. Viktigare tillflöden är Palojoki från vänster, Luhtabackaån från höger, Tusby å från vänster och Kervo å från vänster. Ån är 101 kilometer lång och avrinningsområdet täcker 1685 km² i kommunerna Helsingfors, Vanda, Tusby, Nurmijärvi, Hyvinge, Riihimäki, Hausjärvi, Loppis, Mäntsälä, Vichtis, Träskända, Kervo, Sibbo och  Esbo.

Forsar mellan Vanda och Helsingfors är Långforsen, Nackböleforsen och Grotens fors. I Helsingfors ligger Lillforsen och Gammelstadsforsen. I Vanda ligger Vandaforsen. Forsar i Hyvinge är Vanhanmyllynkoski, Vakkurinkoski, Koskipirtinvirta, Åvikinkoski och Kittelänkosket. Kervo å är den längsta bifloden.

Vattnet i Vanda å användes tidigare som hushållsvatten i huvudstadsregionen fram till 1982 då Päijännetunneln togs i bruk. Vattnet i ån används fortfarande, antingen helt eller delvis, då reparationsarbeten utförs i Päijännetunneln.

Se även
Rutiån

Externa länkar

Vattendrag i Nyland
 
Vanda
Helsingfors natur
Direction de la surveillance du territoire

La Direction de la surveillance du territoire (DST) är en fransk underrättelsetjänst knuten till franska inrikesministeriet.

DST:s huvudsakliga uppgift är kontraspionage inom Frankrike. Sedan sovjetblockets fall har dock dess uppgifter kommit att förändras och idag arbetar man även med terroristbekämpning, antispridningsarbete (med avseende på känsliga eller militära material samt vapenteknik) och skydd av landets ekonomiska och vetenskapliga tillgångar.

DST motsvaras i Sverige av Säpo, även om deras uppgifter inte överensstämmer fullt ut.

Se även 
 Polisen i Frankrike

Polisorganisationer
Franska underrättelseorgan

sten
DST

DST kan avse:
 Digitalisering av det svenska trycket, en verksamhet som bedrivs av svenska forskningsbibliotek
 Direction de la surveillance du territoire, en fransk underrättelsetjänst
 DST, Daylight Saving Time, se Sommartid
Lossmen

Lossmen är en by i Skellefteå kommun i norra Västerbotten, nära gränsen till Norsjö kommun och Vindelns kommun och några mil väster om Stambanan genom övre Norrland.

Historia

Den sju år långa skogsarbetarkonflikten i Lossmen 

Byn är känd för den lockout som byns skogsarbetare utsattes för av de stora skogsbolagen under 1924–1931. I slutet på 1800-talet hade skogsbolagen, som det ansågs, under tveksamma former (jämför baggböleri) köpt upp skog från småbrukare och torpare. Då dessa var beroende av att arbeta i skogen under vintern, blev de tämligen utsatta för bolagens välvilja. I Lossmen ägde Mo och Domsjö AB (Modo) skogen och hade på 20-talet anställt en faktor Hansson som höll byborna i ett hårt grepp.

Då syndikalisterna sedan bygget av Stambanan genom övre Norrland var starka i trakten, beslöt man 1924 att bilda en lokal samorganisation, Lossmen-Sävsjöns LS (sedermera Lossmen LS) och kräva bättre betalt för skogsarbetet och flottningen. I avsaknad av gehör för sina krav gick Lossmen-Sävsjöns LS ut i strejk och satte arbetet i blockad. Efter att konflikten trappats upp med bl.a. saltning för att isa ned timmerslädarnas medar och därmed hindra att strejkbrytare från bland annat grannbyn Villvattnet fick ut timmer ur skogen gick bolaget till slut med på förhandlingar som ledde till att strejken kunde avslutas efter sju år.

Dansen på Skirvingen 
Under senare år blev byn mest omtalad för danserna som arrangerades i danslogen Skirvingen ("skatvingen") varje år på pingstdagen och midsommardagen. Arrangemanget lockade till sig långväga besökare, och var populärt bland raggare och bilentusiaster som såg det som sommarens höjdpunkt. 

Filmaren Lisette Bohmans dokumentär "Dansen på Skirvingen" visades på SVT 1999. Den sista dansen (hittills) anordnades 2003, men nedläggningen berodde inte på bristande intresse. Tvärtom hade det blivit så populärt (ca 4 000 besökare) att arrangörerna (idrottsföreningen Risliden/Lossmen SK) kände att det vuxit dem ur händerna. Framför allt var säkerhetsaspekten en bidragande orsak. Byns läge mitt ute i skogen längs dåliga grusvägar, långt från större tätorter, gjorde det svårt för polis och ambulans att kunna ta sig dit ifall behov skulle uppstå.

Se även
Baggböleri
Norrlandsfrågan

Orter i Skellefteå kommun
Vehmais

Vehmais är:

 Vehmais, Tammerfors – en stadsdel i Tammerfors stad
 Vehmais, Jockas – en by och egendom i Jockas kommun Östra Finlands län
Veckoski

Veckoski kan syfta på:

Norrveckoski – en by i den före detta kommunen Borgå landskommun
Söderveckoski – en by i Finland
Norrveckoski

Norrveckoski (finska Yli-Vekkoski) är en by i den före detta kommunen Borgå landskommun, i den nuvarande staden Borgå i landskapet Östra Nyland, Södra Finlands län. 

Byar i Borgå
Verkan

Verkan kan avse:
 Verkan (filosofi) – en kausalitet eller orsakssamband
 Verkan (fysik) – en fysisk storhet med dimension energi × tid
 Verkan (matematik)
Vapenverkan – olika typer av skada gjorda av vapen. Exempel: bomber gör sprängverkan.
Vermo travbana

Vermo travbana [värrmå] (finska: Vermon ravirata) är en travbana i Alberga i Esbo stad.

Vermo är Finlands huvudtravbana och är officiellt Helsingfors travbana trots att den ligger i Esbo. Trav ordnas varje onsdag, Toto76-trav (likt svenska V75) på en del lördagar och Toto+-trav på söndagar. Den största tävlingen är Finlandialoppet med ett förstapris på 110 000 euro.

Om banan 
Travbanan byggdes på en före detta officerstjänstemans äng i byn Mäkkylä. De första tävlingarna ordnades 27 december 1977. Dessa tävlingar var gratis för publiken, och man testkörde banan, personalen och tekniken inför den officiella öppningstävlingen 31 december 1977.

Travbanans längd är 1 000 meter och bredden 24–26 meter. Upploppet är 200 meter. Huvudläktaren har ritats av arkitekten Risto Manerus. Ett travcentrum planeras i anslutning till travbanan.

Referenser

Externa länkar 
 Vermo travbanas webbplats 

Alberga
Sportanläggningar invigda 1977
Travbanor i Finland
Sport i Esbo
Vetenskapens värld

Vetenskapens värld är ett populärvetenskapligt TV-dokumentärprogram som sänds i Sveriges Television sedan 1971.

Programmet vill "visa det bästa som produceras i den internationella TV-världen, inom vetenskapens område". Programmets redaktion samarbetar med flera av världens främsta TV-bolag, främst i USA och England.

Historia
"TV2:s magasin för vetenskap och teknik" hade premiär den 26 september 1971. Då hade programmet titeln Världen i dag och leddes av Bo G. Erikson med Carl O. Löfman och Maud Hellman som producenter. Senare samma höst bytte programmet namn till Vetenskapens värld.

Programmet sändes kontinuerligt fram till 1983. Det återkom med några program 1986, men försvann därefter från TV2:s tablå.

Hösten 1989 återuppstod Vetenskapens värld i Kanal 1. I januari 1996 flyttades programmet till SVT2 och så småningom flyttades även produktionen från Stockholm till SVT Norrköping, där även vetenskapsmagasinet Nova producerades.

Bo G. Erikson var programledare fram till 2002. Från och med den 13 januari 2003 var Henrik Ekman programledare. Hösten 2007 tog Mia-Marie Lundén över. Programmet producerades fortfarande av SVT Vetenskap i Norrköping, men flyttade till Stockholm efter att allmän-TV-produktionen i Norrköping lades ner. Från 2010 är Victoria Dyring programledare.

Andrea Rossi uppskattade skildringen av sin Energy Catalyzer Vetenskapens värld medan andra medier, som förhöll sig mer kritiska, inte var välkomna på Rossis demonstrationer.

Signaturmelodi 
Signaturmelodin de första åren var "Blue Rondo A La Turk" av Dave Brubeck Quartet. Senare började programmet använda en specialskriven signaturmelodi av Anders Neglin. Den kom att bli långvarig och användes fortfarande år 2011. Senare började programmet använda en nyarrangerad version av Neglins signatur.

Som outro används Afrikaan beat av Bert Kaempfert.

Se även 

 Vetenskapsradion Historia
 Vetenskapsradion På djupet

Referenser

Externa länkar
 
 I allmänhetens tjänst (PDF), sida 124, Ulla B. Abrahamsson, Stiftelsen Etermedierna i Sverige, 1999
 

TV-program i SVT
Populärvetenskapliga TV-program
Westend

Westend kan syfta på:

 Westend, Berlin – en stadsdel i Berlin
 Westend, Esbo – en stadsdel i Esbo
 Frankfurt-Westend – en stadsdel i Frankfurt am Main, se Westend, Frankfurt am Main
 Wiesbaden-Westend – en stadsdel i Wiesbaden
 Westend, Jakobstad – en del av Jakobstad

Se även
West End (olika betydelser)
Neu-Westend, tunnelbanestation i Berlin
Westende, en ort i Belgien
Strandpadda

Strandpadda (Epidalea calamita), som förr kallades stinkpadda, är en groddjursart som först beskrevs av Laurenti 1768. Enligt både Dyntaxa och Catalogue of Life ingår strandpadda i släktet Epidalea, och familjen paddor. En föråldrad synonym till det vetenskapliga namnet är Bufo calamita. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Enligt den svenska rödlistan är arten sårbar i Sverige. Inga underarter finns listade.

Utseende 
Strandpadda är en 4,3 till 8 centimeter lång padda med gråbrun till grönaktig rygg med mörkare, tämligen odistinkt formade fläckar. Den har oftast en gulaktig linje längs ryggen. Den har korta bakben, och lite eller ingen simhud på fötterna. Ögonen är gulgröna.

Utbredning 
Strandpaddan förekommer från delar av Spanien och Portugal över Frankrike och Mellaneuropa österut till västra Ukraina och Vitryssland samt norröver till Lettland och Estland. Det finns även isolerade förekomster i sydvästra Irland och Storbritannien upp till sydvästra Skottland. I Norden finns den endast i Danmark och lokalt i södra Sverige.

Förekomst i Sverige  
I Sverige är strandpadda en av tre äkta paddor och förekommer lokalt i Skåne, Halland, Blekinge, Bohuslän och Västergötland. På Glommeberget på Smögen har lekdammar grävts ut för att förbättra miljön för strandpaddan.

Ekologi 
Strandpaddan rör sig på grund av de korta bakbenen med kravlande småhopp. Den är främst natt- och skymningsaktiv, och gräver ofta ner sig under dagen.

Strandpaddans äldre trivialnamn stinkpadda har den fått av att den, när den är hotad, kan avsöndra ett vitt körtelsekret, som enligt ett svenskt verk från 1842 skulle lukta så vidrigt att det orsakade huvudvärk och uppkastningar. Då det är mycket sällan som arten tar till denna försvarsmetod, och sekretets stank har överdrivits, så är det mer lämpligt att använda namnet strandpadda framför stinkpadda.

Fortplantning 
Strandpaddan leker i Danmark och Sverige åtminstone från april till juni månad ut, i Bohuslän ända till mitten av augusti. Det förekommer att honor under denna tid lägger ägg vid två skilda perioder. Arten ynglar i hällkar, grunda vattensamlingar, till skillnad från hällkaren gärna med rik växtlighet, och översvämningsområden. Äggen är salttåliga, de tål upp till 10 promille, och i Östersjön kan arten yngla direkt i havet.

Vilda strandpaddor kan åtminstone nå en ålder av 12 år. I fångenskap kan vissa exemplar bli uppemot 17 år gamla.

Fortplantning i bilder

Föda 
Strandpaddans föda består av skalbaggar, myror och tångloppor. Små, nyförvandlade paddor tar småspindlar och hoppstjärtar. Ynglen lever framför allt av dött, organiskt material, som döda alger.

Status och hot 
Globalt är strandpaddan inte hotad, globalt kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). I Sverige har strandpaddan däremot minskat kraftigt och är hotad. Den är rödlistad som sårbar, och Artdatabanken uppskattar att det finns drygt 7 800 individer i Sverige, på maximalt 100 lokaler. Arten är dessutom fridlyst.

Referenser

Externa länkar 

Bufonidae
Groddjur i palearktiska regionen
Verona Rupes

Verona Rupes är en stor klippa på Miranda, en av Uranus månar. Med en höjd på cirka 19,3 km är den den högsta klippan i solsystemet, tio gånger högre än Grand Canyon är djup. Det vita som syns på toppen av klippan är troligtvis mest bara is. 

Eftersom denna struktur som finns på den lilla månen Miranda är så stor jämfört med månen själv tror man att månen kan ha bildats på ett ovanligt sätt. En av teorierna är att månen först delats i två delar och sedan smält samman igen.

Trivia
Om en människa hoppade ut ifrån klippan, så skulle det ta 12 minuter att nå marken på grund av Mirandas svaga gravitation, ungefär 1/120 av jorden. Fallet skulle ändå vara dödande, man skulle slå i marken i ungefär 200 km/h.  På jorden skulle samma effekt uppnås av ett fall på endast 160 m vilket tar mindre än 6 s om man bortser från luftmotståndet.

Källor 

Klippor på Miranda
Risskålen av järn

Risskålen av järn (kinesiska: 铁饭碗, pinyin: tiě fàn wǎn) är den i Kina populära benämningen på det statliga anställningssystemet som förr garanterade folk arbete, inkomst, bostad, et cetera. Kinas väg mot marknadsekonomi har beskrivits som sönderslagandet av risskålen av järn. Själva uttrycket, om än inte den verklighet som det syftade på, kan jämföras med det numera sällan hörda svenska talessättet "statens kaka är liten men säker".

Referenser

Noter 

Kinas samhälle
WP:Projekt Kina
Mandalorianska krigen

Mandalorianska krigen är en fiktiv serie krig i Stjärnornas krigs universum. De inträffade många tusen år före händelserna i filmen Star Wars: Episod I - Det mörka hotet. Datorrollspelet Knights of the Old Republic utspelar sig i efterdyningarna av kriget.

Krigets början
Mandalorianerna var ett folk av krigare. De attackerade med hjälp av Sith planeten Onderons måne Dxun, som ett första led i en kampanj med mål att utplåna Republiken. Republiken bad Jediorden om hjälp men Orden valde att inte hjälpa till. Det fanns dock några jedier som gick mot jediordens beslut, bland dem utmärkte sig jedierna Revan och Malak som ledare. Jedierna visste dock inte att sitherna var på mandalorianernas sida.

Efter en tid så gick Revan och Malak över till den mörka sidan och vände sig mot varandra, varpå det inte fanns någon som kunde leda de jedierna som hjälpte Republiken. Några jedier valde att följa Revan eller Malak, andra försökte stoppa Revan och Malak. Vissa gick i exil, ytterligare några återvände till olika jeditempel. Kriget slutade med att Republiken vann, varpå Revan och Malak försvann.

De flesta mandalorianer dödades i ett slag, av mandalorianerna kallat Det sista slaget (mandalorianska: Ani'la Akaan). Där dog även deras ledare Mand'alor den Ultimate.

Krigets slut
Efter detta började Jedikrigen, jedi mot jedi. Medan de pågick gömde sig sitherna, eftersom de planerade att utplåna de överlevande jediriddarna. Sithernas anfall kom dock för tidigt och resultatet blev att även de vände sig mot varandra. I Jedikriget dog många sither och jedier men efter kriget fanns det mest sither kvar. Dessa och de flesta prisjägarna i galaxen började jaga jedierna eftersom brottsyndikatet Exchange på planeten Nar Shaddaa hade satt ett högt pris på jedier. Som tur var så samlade jediarna ihop sig och lyckades vinna över sitherna. Efter detta tog det flera tusen år för jediarna och Republiken att återhämta sig och åter bygga upp sitt rike. Lagom till dess var sitherna tillbaka och de ville ha hämnd. Då började de nya sithkrigen som började 2 000 år före Star Wars: A new hope och pågick i 1 000 år. I detta krig slogs bland annat Darth Bane och lord Kaan. När kriget väl var slut såg Darth Bane hur kraften hade delats upp bland alla sithlorder och att alla hade blivit svaga. Då bestämde han sig för att skapa en ny sithorder där bara två åt gången fick titeln sithlord. Sitherna samlade krafter och planerade i tusen år hur de skulle slå till. Sedan gjorde de det och det är i detta skede som Star Wars: Episod I - Det mörka hotet börjar.

Källor

Noter

Tryckta källor

Konflikter i Star Wars
Karl Bushby

Karl Bushby, född 1969, före detta fallskärmsjägare från Storbritannien som för närvarande håller på med projektet att bli den första mannen som vandrat från Sydamerika runt hela vägen utan att flyga över hav. Hans expedition är känd som Goliatexpeditionen.

Resan startade i Punta Arenas, Chile, den 1 november 1998 och han har hittills avverkat över 27 000 kilometer (april 2006). Med över 30 000 kilometer kvar att gå så kommer han med den fart han hade tills 2006 att återvända till sitt hem i Kingston upon Hull, England år 2009. Karl har redan gått genom Sydamerika, Centralamerika och Nordamerika. Resan är planerad att ta 12 år, och är ca 58 000 kilometer lång totalt.

I mars 2006 korsade Bushby och den franske äventyraren Dimitri Kieffer det 80 km breda Berings sund till fots. Det är mycket besvärligt eftersom isen driver mycket och det blir mycket vallar etc. De blev gripna av ryska gränstrupper när de gick i land nära den ryska byn Uelen då de inte registrerade ankomsten vid en gränskontroll utan gick iland ändå (det finns ingen gränskontroll där eftersom folk inte brukar gå över sundet). Den 5 maj 2006 gav dock ryska myndigheter Bushby tillåtelse att fortsätta sin resa, normalt förbjuds man besöka landet efter en sådan förseelse. Under ett tillfälligt besök tillbaka i Alaska (med flyg) mötte han Rosie Swale-Pope som redan gått och sprungit sträckan från Europa till Alaska (fast hon flög över Berings sund).

Färden vidare har bjudit på stora problem. Framför allt får han bara vistas i Ryssland 90 dagar i taget, och sedan lämna landet för att söka nytt visum och vistelsetillstånd i regionen. Eftersom flyg bara går varje vecka kan han bara gå i 60 dagar per gång och praktiken per år. Området är framkomligt bara på vintern eftersom det inte finns vägar och det är mycket träsk och floder som är opasserbara på sommaren.

Externa länkar
Officiell Hemsida
Oljemiljardär hjälper vandrare (DN.se)
Arresthändelsen fick publicitet inte minst i Ryssland. 23000 träffar på Google på hans ryskt stavade namn Бушби

Brittiska äventyrare
Födda 1969
Män
Levande personer
Stora mörka fläcken

Den Stora mörka fläcken var en stor mörk fläck på Neptunus, bestående av en gigantisk mörk gasbubbla. Den upptäcktes 1989, var försvunnen 1994 och kompletterades med en mindre mörk fläck och ett vitt moln. Den Stora mörka fläcken har jämförts med Jupiters röda fläck.

Historia och beskrivning
Den 25 augusti 1989 anlände rymdsonden Voyager 2 till Neptunus, den enda sond som besökt planeten. Voyager 2 upptäckte en mörk fläck på planetens södra hemisfär, tillsammans med en mindre mörk fläck och ett oregelbundet vitt moln som gavs namnet "Scooter". Den stora fläcken var ungefär hälften så stor som Jupiters röda fläck. Den bestod, liksom motsvarigheten på Jupiter, av enorma orkaner. Man har konstaterat att det blåste över 500 m/s vid den mörka fläcken. 

År 1994 riktades Rymdteleskopet Hubble mot Neptunus, och man upptäckte att den mörka fläck man observerat fem år tidigare då hade försvunnit. Däremot fanns den mindre fläcken kvar, liksom "Scooter".

Hubble hittade samtidigt en ny mörk fläck på planetens norra hemisfär. Det betyder att Neptunus atmosfär förändras snabbt.

Referenser

Neptunus
Planetariska stormar