kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
9e Armée

9e Armée var en fransk armé under andra världskriget.

Fall Gelb 

Armén var en del av 1er Groupe d'Armées som var grupperad längs gränsen mellan Frankrike och Belgien. Enligt plan D skulle hela armégruppen marschera upp och inta defensiva ställningar bakom floderna Dyle och Meuse. 9e Armée skulle bemanna försvarslinjen bakom Meuse från Sedan till Givet, då man ansåg det otroligt att tyskarna skulle föra fram så kraftiga förband genom Ardennerna för att genomföra en flodövergång förfogade den 9:e armén över endast svagare infanteriförband.

Organisation 
Arméns organisation den 10 maj 1940:
 1re Division Légère de Cavalerie
 4e Division Légère de Cavalerie
 4e Division d'Infanterie Nord-Africaine
 53e Division d'Infanterie
 IIe Corps d'Armée motorisé
 5e Division d'Infanterie Motorisée
 XIe Corps d'Armée
 18e Division d'Infanterie
 22e Division d'Infanterie
 XLIe Corps d'Armée de Forteresse
 61e Division d'Infanterie
 102e Division d'Infanterie de Forteresse

Befälhavare 
 General André Corap (2 september 1939 – 19 maj 1940) 
 General Henri Giraud (19 maj 1940)

Källor 

Franska militära enheter under andra världskriget
2e Armée

2e Armée var en fransk armé under första och andra världskriget.

Fall Gelb 

Armén var en del av 1er Groupe d'Armées som var grupperad längs gränsen mellan Frankrike och Belgien. Enligt plan D skulle hela armégruppen marschera upp och inta defensiva ställningar bakom floderna Dyle och Meuse

Organisation 
Arméns organisation den 10 maj 1940:
2e Division Légère de Cavalerie
5e Division Légère de Cavalerie
71e Division d'Infanterie
Xe Corps d'Armée
3e Division d'Infanterie Nord-Africaine
55e Division d'Infanterie
XVIIIe Corps d'Armée
1re Division d'Infanterie Coloniale
3e Division d'Infanterie Coloniale
41e Division d'Infanterie

Befälhavare 
Första världskriget:
General Édouard de Castelnau (mobilisering – 21 juni 1915)
General Philippe Pétain (21 juni 1915 – 1 maj 1916)
General Robert Nivelle (1 maj 1916 – 15 december 1916)
General Adolphe Guillaumat (15 december 1916 – 11 december 1917)
General Auguste Edouard Hirschauer (11 december 1917 – vapenstilleståndet)

Andra världskriget:
General Charles Huntziger (2 september 1939 – 5 juni 1940) 
General Henry Freydenberg (5 juni – 31 juli 1940)

Källor 

Franska militära enheter under andra världskriget
Franska militära enheter under första världskriget
Lars-Göran Carlsson (skytt)

Nation:  

Aron Lars-Göran Carlsson, född 24 juli 1949 i Norrköpings Sankt Johannes församling,  död 27 juli 2020 i Norrköping var en svensk sportskytt. Han blev olympisk silvermedaljör i skeet (lerduveskytte) i Moskva 1980.

Referenser

Externa länkar 
 

Män
Födda 1949
Avlidna 2020
Idrottare från Norrköping
Svenska sportskyttar
Svenska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1980
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1980 från Sverige
Tävlande i skytte vid olympiska sommarspelen 1980
Svenska idrottare under 1900-talet
Christopher Hanssen Schletter

Christopher Hanssen Schletter, född 12 november 1629 i Halmstad, död 25 oktober 1688 i Trondheim, var en dansk teolog och biskop.

Hans far Hans Schletter var borgmästare i Halmstad; modern hette Alhed Villumsdatter. Efter utbildning i Köpenhamn blev Schletter 1652 lärare till unge Just Høg som han 1654 följde till Herlufsholm. Han blev där 1658 utnämnd till rektor, men kunde på grund av sina förpliktelser till Just Høg inte tillträda som sådan förrän 1660. Han blev 1661 magister och 1668 vicelektor i Roskilde. 1672 blev han professor i teologi vid Köpenhamns universitet och 1675 teologie doktor. Från 1678 och fram till sin död 1688 var han biskop i Trondheim. Det har förmodats att han blev biskop då universitetsverksamheten inte passade honom. Lite är känt om hans verksamhet som biskop.

Källor 
Christopher Schletter i Dansk biografisk Lexikon (1887-1905)

Födda 1629
Avlidna 1688
Danska teologer
Evangelisk-lutherska biskopar
Personer från Halmstad
Män
DBL
Norska biskopar
Upplands runinskrifter 90

Runinskrift U 90 är ristad på en runhäll söder om Säby gård i Järfälla kommun i Uppland. Ristningen skapades sannolikt på vikingatiden och den ägobetecknande inskriften som kan vara ett arvsdokument lyder enligt nedan:

Inskriften 

Runor: × ᚢᛁᚡᛁᚱᛁᛦ × ᛚᛁᛏ × ᚼᚴᚢᛅ × ᛁᛚᛁ × ᚦᛁᛋᛅ × ᚽᚡᛏᛁᛦ × ᛒᚱᚦᚢᚱ × ᛋᛁᚾ × ᚦᚽᚱᚡ × ᛅᚢᚴ × ᛘᚢᚾᛏᛁ × ᛅᛏ × ᛘᛅᚼ × ᛋᛁᚾ ×. ×

Källor

Se även 
 Alfabetisk lista över runinskrifter
 Lista över Upplands runinskrifter
 Sverige under vikingatiden
 Sverige under äldre medeltiden

 
Upplands runinskrifter
Runinskrifter i Järfälla kommun
Responsorium

Responsorium (latin) är en liturgisk växelsång i kyrkan mellan prästen och kören eller församlingen. Det kan även beteckna församlingens svar på prästens intonation.

Se även 

 Antifoni

Källor 

 

Kristna böner
Sång
Luca Marenzio

Luca Marenzio, född på 1550-talet nära Brescia, död den 22 augusti 1599 i Rom, var en italiensk tonsättare.

Marenzio var omkring 1584 kapellmästare hos kardinal Este, därefter hos kung Sigismund III i Polen, slutligen organist i påvliga kapellet i Rom. Enligt sägen dog han till följd av olycklig kärlek till en kardinal Aldobrandinis släkting, vars hand vägrades honom. 

Marenzio anses som den främste kompositören av madrigaler och kallades av sin samtid 'Il piu dolce cigno ("den ljuvaste svan"). Hans tonsats närmar sig märkligt den moderna tonaliteten genom sina för hans tid ovanligt många kromatiska tonsteg. Han skrev en mängd böcker 4-6-stämmiga madrigaler, flera gånger åter upplagda, vidare motetter, antifonier, villaneller med mera. I modern notation finns stycken av honom i Proskes "Musica divina", Chorons "Principes de composition" med flera.

Källor 

 

Italienska klassiska kompositörer
Renässanskompositörer
Italienska musiker under 1500-talet
Personer från Lombardiet
Födda 1550-talet
Avlidna 1599
Män
Ugglan
Respighi

Respighi är ett italienskt efternamn, som burits av bland andra:

 Lorenzo Respighi
 Ottorino Respighi
Lorenzo Respighi

Lorenzo Respighi, född den 7 oktober 1824 i Cortemaggiore, provinsen Piacenza, död den 10 december 1889 i Rom, var en italiensk astronom.

Respighi blev 1849 professor vid universitetet i Bologna och 1855 direktor för observatoriet där. År 1865 kallades han till Rom som professor och direktor för kapitolinska observatoriet. 

Han utgav en mängd avhandlingar, huvudsakligen innehållande resultaten av hans observationer över fixstjärnorna, solens korona och protuberanser, kometerna med mera. Han upptäckte tre nya kometer.

Källor 

 

Italienska astronomer under 1800-talet
Italienska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Bologna
Födda 1824
Avlidna 1889
Män
Ugglan
Personer från provinsen Piacenza
Alumner från Bolognas universitet
Hormazd III

Hormazd III var en persisk kung av den sassanidiska ätten. Han regerade mellan 457 och 459. Han efterträdde sin far Yazdegerd II och efterträddes av sin äldre bror Perouz I. Han var son till Denag.

Se även 
 Iran
 Lista över persiska storkungar

Referenser 

Sasanidiska dynastin
Män
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Personer i Iran under 400-talet
Sailer

Sailer är ett tyskt efternamn, som burits av bland andra:

 Sebastian Sailer (1714–1777) tysk författare och präst
 Johann Michael Sailer (1751–1832) tysk biskop i romersk-katolska kyrkan
 Anton Sailer (1935–2009) österrikisk utförsåkare
 Verena Sailer (född 1985) tysk kortdistanslöpare

Tyska efternamn
Johann Michael Sailer

Johann Michael Sailer, född den 17 november 1751 i Aresing, Oberbayern, död den 20 maj 1832 i Regensburg, var en tysk romersk-katolsk teolog tillhörande jesuitorden.

Sailer utgav det mycket populära och inflytelserika arbetet Vollständiges Lese- und Gebetsbuch für katholische Christen (1783). År 1784 blev han professor i etik i Dillingens universitet i Dillingen an der Donau men entledigades. Nu följde åter några år av stilla tillbakadragenhet och rik litterär produktion. Som professor vid det till Landshut förflyttade universitetet i Ingolstadt 1800–1821 utvecklade han en utomordentligt mångsidig och långt utöver den närmaste lärjungekretsen inflytelserik verksamhet. 

Bland hans då utgivna arbeten märks i främsta rummet hans största vetenskapliga verk, Handbuch der christlichen Moral (3 band, 1817 ff.). Den bayerske kungens hemställan 1819] om Sailers utnämning till biskop i Augsburg avslogs av påven. Så småningom lade sig dock misstroendet, och Sailer utnämndes 1825 till domprost i Regensburg och 1829 till biskop där. Sailers Sämtliche Werke utkom 1830–1841 i 40 band (supplement 1845).

Referenser

Noter

Romersk-katolska teologer
Tyska professorer i teologi
Personer verksamma vid Münchens universitet
Domprostar
Tyska biskopar
Tyska jesuiter
Romersk-katolska biskopar
Teologer under 1700-talet
Teologer under 1800-talet
Tyska forskare under 1700-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Födda 1751
Avlidna 1832
Män
Ugglan
Alkavare

Alkavare (aktuell stavning Álggavárre) är ett fjäll i västra delen av Sareks nationalpark. Strax väster om fjället finns resterna efter malmbrytning som utfördes för Luleå silververk under slutet av 1600-talet. Där ligger också Alkavare kapell, som uppfördes 1788, övergavs vid mitten av 1800-talet, restaurerades ett sekel senare och återinvigdes 1961.

Berg i Sarek
Bränningeån

Bränningeån är ett vattendrag i Södermanland, söder om Södertälje.

Beskrivning
Bränningeån har sitt namn efter Bränninge gård som ligger vid ån där den mynnar ut i Hallsfjärden i Östersjön. Åns vattenkraft nyttjades redan på 1600-talet att driva en stångjärnshammare och senare även en sågkvarn. Här uppstod en manufaktur, Bränninge bruk, som var verksam fram till sekelskiftet 1900. År 1919 anlades vid Bränninge gård ett litet vattenkraftverk som hade en effekt på 105 kW och var på 1950-talet fortfarande i drift (numera nedlagd). Vid Bränninge gård är ån uppdämd till en mindre sjö.

Avrinningsområdet
Avrinningsområdet är 59,8 km² och är beläget i Södertälje kommun och Nykvarns kommun. Tolv sjöar ingår i Bränningeåns vattensystem, bland dem  Måsnaren, Lanaren och Ånstasjön. Måsnaren är avrinningsområdets största sjö.

Källor
Miljökontoret i Södertälje kommun, (2005): "Faktaunderlag till strategi för vattenarbete inom Bränningeåns delavrinningsområde" 
 Förteckning över svenska vattenkraftverk mellan 50 och 1 500 kW: Bränninge.

Vattendrag i Södermanland
 
Vattendrag i Södertälje kommun
Vattendrag i Nykvarns kommun
Murjeks kyrka

Murjeks kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Jokkmokks församling i Luleå stift. Kyrkan ligger i samhället Murjek i Jokkmokks kommun.

Kyrkobyggnaden
Träkyrkan är uppförd 1946 efter ritningar av arkitekt Bertil Mattsson.
Kyrkobyggnaden har en stomme av trä och består av ett rektangulärt långhus med nord-sydlig orientering. Vid södra kortsidan finns ett rakt avslutat kor och vid norra kortsidan finns kyrktorn med vapenhus och huvudingång. Torntaket har en öppen lanternin som kröns med ett kors.

Ytterväggarna är klädda med ljust gulgrå, liggande träpanel. Långhusets branta sadeltak är belagt med takspån.

Kyrkorummet har väggar och tak är klädda med grå fiberskivor. Innertaket har ett mittparti med tunnvalv och smala sidopartier med lägre tak. Sidopartirna skiljs av från mittpartiet med marmorerade pelare. Golvet är belagt med parkett och har öppna bänkkvarter.

Läktarbarriären har målningar utförda av Bertil Linné.

Referenser
 
 
 Jokkmokks församling

Kyrkobyggnader i Luleå stift
Kyrkobyggnader i Jokkmokks kommun
Kyrkobyggnader invigda 1946
1946 i Sverige
Aniceto Arce (provins)

Aniceto Arce är en provins i departementet Tarija i Bolivia. Den administrativa huvudorten är Padcaya.

Se även 
Bolivias provinser

Bolivias provinser
Burnet O'Connor (provins)

Burnet O'Connor är en provins i departementet Tarija i Bolivia. Den administrativa huvudorten är Entre Ríos.

Se även 
 Bolivias provinser 

Bolivias provinser
Cercado (provins i Tarija)

Cercado är en provins i departementet Tarija i Bolivia. Den administrativa huvudorten är Tarija.

Se även 
 Bolivias provinser 

Bolivias provinser
Eustaquio Méndez (provins)

Eustaquio Méndez är en provins i departementet Tarija i Bolivia. Den administrativa huvudorten är San Lorenzo.

Se även 
 Bolivias provinser 

Bolivias provinser
Gran Chaco (provins)

Gran Chaco är en provins i departementet Tarija i Bolivia. Den administrativa huvudorten är Yacuiba.

Se även 
 Bolivias provinser 

Bolivias provinser
José María Avilés (provins)

José María Avilés är en provins i departementet Tarija i Bolivia. Den administrativa huvudorten är Uriondo.

Se även 
 Bolivias provinser 

Bolivias provinser
Wilhelm Dibelius

Wilhelm Dibelius, född 1876, död 1931, var en tysk språkforskare och litteraturhistoriker.

Bland Dibelius skrifter märks J. Capgrave und die englische Schriftsprache (1899), Englische Romankunst (2 band, 1910), Charles Dickens (1916), samt England (2 band, 1923).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Tyska lingvister
Tyska litteraturvetare
Födda 1876
Avlidna 1931
Män
Aktionsanalytisk organisation

Aktionsanalytisk organisation (AAO), även känt som AA-kollektiv, Muehl-kollektiv, Friedrichshofgrupper eller Friedrichshof-kollektivet var ett levnadskollektiv som omkring 1970 uppstod ur ett bostadskollektiv i Wien. Organisationen grundades av aktionskonstnären Otto Muehl och omfattade under sin blomstringstid närmare 600 medlemmar. Sommaren 1972 införde Muehl samtalstimmar för medlemmarna och såg dessa timmar som "aktionsanalys". Den teoretiska grunden för AAO gick tillbaka till Jean-Jacques Rousseaus återvändande till naturen, studentrörelsens marxism, Wilhelm Reichs "karaktärsanalys" och befrielse genom sexualitet, psykodramaterapi, Arthur Janovs primalskrik. Kollektivet hade även verksamhet i Sverige under år 1978. Kollektivet var omstritt och har betecknats från såväl kristet håll som av författarna Frank Nordhausen och Liane von Billerbeck som en "psykosekt". AAO såg sig själv som en icke-religiös organisation, vars principer stod för en "ny humanism". Organisationen upplöstes 1990.

Litteratur
 Christel Carlborg, reportage. Ingår i FIB aktuellt, 1978-03-13, sidorna 2,3,10 och 48.
 Robert Fleck: Die Mühl Kommune. Freie Sexualität und Aktionismus. Geschichte eines Experimentes (Verlag der Buchhandlung Walter König, Köln 2003) 
 Frank Nordhausen/Liane von Billerbeck: Psycho-Sekten - die Praktiken der Seelenfänger (Fischer Verlag, Frankfurt 1999) 

Organisationer bildade 1970
Organisationer upplösta 1990
Yacuiba

Yacuiba är huvudstaden i den bolivianska provinsen Gran Chaco i departementet Tarija.

Orter i Tarija (departement)
Erik Hermansson

Ej att förväxla med Eric Hermansson (1910-1989), konstnär.

Erik Hermansson, född 17 december 1903 i Grangärde i Ludvika socken i Dalarna, död 12 november 1976 i Yttergrans församling, Håbo, Uppland, var en svensk konstnär, tecknare och skulptör.

Erik Hermansson, vars far var banvakt vid järnvägen, anlitades redan i tonåren av rektorn vid närbelägna Brunnsviks folkhögskola, där han tecknade av skolans zoologiska samlingar. År 1925 flyttade Hermansson till Bålsta, nordväst om Stockholm, där han kombinerade arbete som bromsare på gruståget mellan Stockholm och Bålsta med studier vid Högre konstindustriella skolan där han tog teckningslärarexamen 1926. Han studerade även i Danmark.

Hermansson målade porträtt och landskap, skulpterade och utförde väggmålningar. Han var mycket känd bland allmänheten för sina illustrationer, teckningar och omslag i tidningar och bokverk, bland annat årsboken Lutfisken och i Idrottsbladet. Hans mest kända väggmålning finns i Nalen i Stockholm och föreställer svenska OS-laget från 1948 med bland andra Gunnar Nordahl. Hermansson medverkade med illustrationer och skivomslag på Thore Skogmans projekt Årjängstroll - En trollsaga berättad och sjungen av Thore Skogman. I samband med det gjorde han en modell som stod som förebild när skulpturen Årjängstrollet skapades i Årjäng 1972. Skulpturen är åtta meter hög och har 3,5 meter i skostorlek.

Hermansson signerade sina verk som regel i skrivstil "HermanSson -XX" där XX står för året och S representerar ett större, karaktäristiskt, s.

Galleri

Referenser

Noter

Källor
J.P.-Bladet, 1/2012, sid 36, 38-39 (pdf)
Satirarkivet.se - Erik Hermansson (1903-1976)
Hermansson på hemmaplan (Dalarnas Tidningar) 10 september 2002
Årjängs kommun - Årjängstrollet

Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska skulptörer under 1900-talet
Svenska illustratörer
Personer från Grangärde socken
Födda 1903
Avlidna 1976
Män
Nordisk konst

Nordisk konst, också kallad Nordiska sommarutställningen eller Nordiska biennalen var en konstbiennal som arrangerades under åren 1939, 1941 och 1943 i Mässhallen i Göteborg och som presenterade den samtida modernistiska konsten av då aktiva konstnärer. 

Utställningen möjliggjordes bland annat genom att Göteborg 1939 invigde den nybyggda Mässhallen (i närheten av Liseberg), ritad av Nils Einar Eriksson, vilken erbjöd en tillräckligt stor öppen lokal för en utställning av denna storlek. Första året deltog alla fem nordiska länder men på grund av andra världskriget kunde Finland och Norge inte delta 1941, och 1943 kunde inte Norge delta. En av utställningsideerna var att försöka att inte låta konstnärer förekomma på mer än en av biennalerna utan hela tiden i möjligaste mån presentera nya konstnärer. Den sista biennalen 1943 var det mest omfattande med omkring 400 verk av cirka 100 konstnärer och ställdes samman av professor Axel Romdahl, chef vid Göteborgs konstmuseum, tillsammans med docent Carl Nordenfalk.

Noter

Kultur i Göteborg
Konstbiennaler i Göteborg
Göteborgs historia
Lutfisken

Lutfisken var en svensk årsbok till Söndags-Nisse, utgiven som jultidning, med humoristisk och satiriskt innehåll. Lutfisken, som gavs ut åren 1912–1966, grundades av Hasse Zetterström (Hasse Z). Han efterträddes 1946 som redaktör av sonen Sven Zetterström. Tidskriftens namn kan komma sig av att man ville erbjuda "lättsmält" julläsning.

Lutfisken var känd för sina påkostade illustrationer, ofta i fyrfärg och helsidesformat, som utfördes av många av tidens mest framstående konstnärer.

Medarbetare (urval)
Bertil Almqvist
Gunnar Brusewitz
Carl Berglöw
Nils Dardel
Ossian Elgström
Gurr
Erik Hermansson
Jac
Oscar Jacobsson
Kar de Mumma
Lindorm Liljefors
Einar Nerman
Nils Ringström
Rit-Ola
Gösta Rybrant
Eigil Schwab
Ivar Starkenberg
Storm P.
Sixten Ström
Mark Sylwan
Gösta Törneqvist
Ernst Åkerbladh

Källor 
 Bo G Hall, Teckningarna som försvann, läst 2020-01-26

Årsböcker
Nedlagda svenska tidskrifter
Skämttidningar
Satiriska tidskrifter i Sverige
Martin Dibelius

Martin Dibelius, född 14 september 1883, död 11 november 1947, var en tysk teolog.

Dibelius blev professor i Nya Testamentet i Heidelberg 1915. Dibelius var ett ledande namn under den samtida evangelieforskningen, och upphovsman till den så kallade "formhistoriska" metoden vilken innebär försök att framställa, hur den muntliga traditionen om Jesu ord och gärningar kommit till stånd, i det att evangelierna upplösas i sina ursprungliga beståndsdelar (perikoper) och dessas plats i det urkristna församlingslivet påvisas. Hans huvudarbete är Die Formgeschichte des Evangeliums, 1919. Dibelius skrev flera utmärkta monografier över urkristendomens historia och litteratur samt kommentarer till Nya Testamentet.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Tyska professorer i teologi
Personer verksamma vid Heidelbergs universitet
Personer i Tyskland under 1900-talet
Födda 1883
Avlidna 1947
Män
Sällskap för en eremit

Sällskap för en eremit är en essäsamling av Frans G. Bengtsson som utkom första gången 1938.

Innehåll
Essäernas titlar är:
 Marskalkarna av Frankrike     
 Schweizare och landsknektar
 Mogulkejsarna
 General W. H. Sleeman och gudinnan Bhowani
 Lawrence of Lucknow
 Den vandrande sjön
 Englands Münchhausen
 Lycklig resa
 Detektivlitteratur
 Tankar om romaner
 Ett storverk om ord
 Den halte Apollo (Om Lord Byron)
 Den store pessimisten (Om Arthur Schopenhauer)
 Edda i sju slöjor
 Ödun med isbjörnen
 Canterbury Tales på svenska
 Brottare
 Schackspelare
 Framför en bokhylla
 Det närmaste sällskapet (Om huskatter)

Litteratur 1938
Essäsamlingar
Verk av Frans G. Bengtsson
Knuthenborg Safaripark

Knuthenborg Safaripark är en safaripark i Danmark, som skapades i herrgårdsparken till Knuthenborg mellan Bandholm och Maribo på ön Lolland och är en av de största safari- och nöjesparkerna i norra Europa.

Parken har en yta på nära 600 hektar och är i den västra och södra sidan omgiven av en mer än 7 km lång och 2,5 m hög stenmur med fyra portar, bland annat Maglemer-porten och Bandholm-porten. Parken anlades omkring 1866 i engelsk stil. Safariparken grundades år 1969, när greve Adam W. Knuth, vars familj har ägt parken i mer än 300 år, hämtade de första djuren till Bandholm från Afrika. Det var zebror, strutsar och antiloper. Idag kan man färdas på mer än 15 km väg med bil genom parken och se över 900 djur. På många platser kan man lämna bilen och uppleva djuren på nära håll utan staket och gitter.

Parken är indelad i olika avdelningar, som är baserade på kontinenterna. I savann-området finns djur från Afrika, såsom zebror, giraffer, strutsar, antiloper, gnuer, noshörningar, ankole-watusi, inhemska åsnor, nubiska getter och afrikanska dvärggetter.  Det finns också ett separat område för apor (babianer) och halvapor (lemurer). Från Asien finns djur som vattenbuffel, jak, japansk sikahjort och sibirisk tiger, som är inrymd i ett separat område som har strikta säkerhetsåtgärder. Det australiska djurlivet representeras av kängurur och emuer, de nordamerikanska prärierna och Pampas i Sydamerika av bison och älg.

Förutom djurparken finns en av Danmarks största naturlekplatser på området.

År 2020 flyttade Danmarks fyra sista cirkuselefanter från Circus Arena och Cirkus Trapetz till Knuthenborg.

Bilder

Källor

Externa länkar 

 Parkens hemsida
 Godsets historia från Lollands-herregaarde.dk

Djurparker i Danmark
Byggnader och anläggningar på Lolland
Bildanden 1969
Joaquín Dicenta

Joaquín Dicenta, född 3 februari 1862, död 21 mars 1917, var en spansk dramatiker.

Dicenta föddes i Aragonien, kom tidigt till Madrid där han tillsammans med andra litterära vänner förde bohemliv och fick sitt första drama, El suicidio de Werther uppfört 1887. I andra dramer talar Dicenta de fattiga och ultraliberalismens sak, varför hans dramer ofta väckte skandal, särskilt Los irresponsables (1892). Dicentas främsta verk är det romantiska dramat Juan José (1895), från radikal synpunkt behandlande sociala spörsmål. Dicenta skrev även spirituella reseskildringar. Hans stil betecknas som españolismo.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Externa länkar 
 
 
 

Spanska dramatiker
Spanskspråkiga dramatiker
Dramatiker under 1800-talet
Spanska författare under 1800-talet
Födda 1862
Avlidna 1917
Män
Svensk uppslagsbok
Personer från Calatayud
Långpeppar

Långpeppar (Piper longum) är en tropisk ört inom familjen pepparväxter (Piperaceae) och är nära släkt med peppar (Piper nigrum) från vilken kryddorna svart- och vitpeppar kommer. Långpeppar var den första pepparsorten som nådde Europa, men konkurrerades senare ut av vanlig peppar.

Historia 
Långpeppar kommer från början från nordöstra Indien och har använts där i mer än 4000 år. Den spreds tidigt av människan till Kerala och växer numera även där vilt. Långpepparn  beskrevs tidigt på sanskrit, kanske så tidigt som 1000–500 f.Kr. Sannolikt nådde långpepparn Europa tidigare än vanlig peppar även om det är lite oklart när det skedde. Theofrastos (ca 370–285 f.Kr.) beskrev långpeppar (och vanlig peppar). och Plinius den äldre skriver  år 70 e.Kr. att långpeppar är dubbelt så dyrt som vitpeppar och fyra gånger så dyrt som svartpeppar.

Kryddan var viktig från medeltiden och spred sig då även österut till Kina. Mot slutet av 1500-talet sjönk priset i Europa och inte långt därefter så slutade det allmänna användandet av långpeppar till förmån för vanlig peppar och kanske också den nya kryddan chili som var billig och lätt att odla i södra Europa.

På sanskrit heter långpeppar pippali och det är ursprunget för de europeiska namnen på peppar.

Användning 
Idag är kryddan ovanlig i europeisk matlagning, men används fortfarande i indisk matlagning till pickles och i curryrätter.

Källor 

Kryddor och kryddblandningar
Pepparväxter
Lå Växtindex