kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Fu Hao

Fu Hao () var drottning till den kinesiska Shangdynastins kung Wu Ding (r. 1250–1192 f.Kr.). Fu Hao var även general, och ledde militära kampanjer mot stammarna Tufang (土方), Qiangfang (羌方), Yifang (夷方) och Bafang (巴方). Som mest förde hon befäl över 13 000 soldater. Fu Haos tempelnamn var Mu Xin (母辛) eller Bi Xin (妣辛).

En stor del av det som är känt om Fu Hao kommer från orakelbensskriften. Texterna berättar att Fu Hao både deltog i militära slag och i de rituella ceremonierna, vilket var väldigt ovanligt för kvinnor. Orakelbenen beskriver även förutsägelserna kring den kommande födseln då Fu Hao var gravid, och det oönskade i att hon födde en flicka.

Fu Haos grav

Fu Haos grav hittades 1976 i Xiaotun utanför Anyang i Henan i anslutning till ruinerna efter Shangdynastins huvudstad Yin. Graven är en av de bäst bevarade gravarna från tidsperioden, och den enda hittade kungliga graven från Shangdynastin som inte plundrats.

Graven innehöll 16 mänskliga offer och en stor mängd offerkärl. Totalt har ca 2 000 artefakter hittats i graven. Mer än hundra vapen och stora mängder objekt av brons, jade, sten, keramik, elfenben och snäckskal har grävts fram. Fu Haos namn finns på flera av bronsartefakterna.

Anmärkningar

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 

Kinesiska militärer
Kvinnor
WP:Projekt Kina
Personer i Kina under 1200-talet f.Kr.
Drottningar
Dapaong

Dapaong (även känt som Dapaongo eller Dapango) är en stad i norra Togo, och är huvudort i regionen Savanes. Dapaong är en köpstad och ligger 638 km norr om huvudstaden Lomé, nära gränsen till Burkina Faso. Folkmängden beräknades till cirka 70 000 invånare 2020.

Referenser

Externa länkar 

Orter i Togo
Fenakit

Fenakit är ett ganska sällsynt mineral och är ett berylliumsilikat. Namnet kommer från  gammalgrekiska φέναξ (phénax) som betyder bedragare eftersom mineralet  i hög grad liknar bergkristall. Den har hårdhet 7,7 (nästan lika stor som topas) och specifik vikt 2,98.

Den förekommer på flera platser i Ural och dessutom i Östafrika, Brasilien (stora kristaller), Colorado, Kragerø i Norge, m.fl. platser. Fullständigt vattenklara stycken förekommer vid vattendraget Tokovaja i Ural där den 1833 hittades av den finske mineralogen Nils Nordenskiöld. Fenakit slipas till briljantform.

För stenar slipade i briljantform finns två fina exempel som väger 34 och 43 carat (6,8 och 8,6 g), i British Museum. Brytningsindexet är högre än det för kvarts, beryll eller topas, varför en mångfacetterad fenakit följaktligen har hög glans och kan ibland förväxlas med diamant.

Källor 

Mineral
Ädelstenar
Messier 28

Messier 28 (M28) eller NGC 6626 är en klotformig stjärnhop av skenbar magnitud 7,7 i stjärnbilden Skytten. Den upptäcktes 1764 av Charles Messier och ligger omkring 18 000 ljusår bort från vårt solsystem. Messier 28 har en diameter på 60 ljusår och ligger mindre än en grad från stjärnan Kaus Borealis, av tredje magnituden. Han beskrev den kort som en "nebulosa som inte innehåller någon stjärna... rund, sedd med svårighet i 3 ½-fots teleskop; diameter 2 bågminuter”.

Egenskaper
Stjärnhopen är svagt synligt som en dimmig fläck med en handikare och kan lätt hittas i ett litet teleskop med en 8 cm objektivöppning, som visar som ett nebulöst objekt som sträcker sig över 11,2 bågminuter. Med en objektivöppning på 15 cm blir kärnan synlig och några distinkta stjärnor kan upplösas längs periferin. Större teleskop ger större upplösning och ett teleskop på 25 cm visar en tät kärna på 2 bågminuter med större densitet i mitten.

Messier 28 befinner sig ungefär 17 900 ljusår från jorden. Dess massa är omkring 551 000 solmassor och dess metallicitet i genomsnitt −1,32 eller mer än 10 gånger mindre än solens, typiskt för äldre stjärnor. Dess ålder sätts till mycket ungefärligt 12 miljard år. 18 stycken RR Lyrae-typ variabla stjärnor har hittats inom hopen. 

Messier 28 har den först upptäckta millisekundpulsaren i en klotformig stjärnhop, PSR B1821–24, funnen med Lovell Telescope vid Jodrell Bank Observatory i England. Totalt 11 ytterligare av dessa har senare upptäckts i stjärnhopen med Green Bank Telescope at Green Bank Observatory i West Virginia. År 2011 är dessa tredje flest i en stjärnhop i Vintergatan, efter Terzan 5 och 47 Tucanae.

Galleri

Se även
 Klotformiga stjärnhopar
 Messierobjekt

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Globular Cluster M28 @ SEDS Messier pages
 Messier 28, Galactic Globular Clusters Database page

8
M022
M028
028
M028
Vintergatan
HD-objekt
Astronomiska upptäckter av C Messier
Bombus ephippiatus

Bombus ephippiatus (saknar svenskt namn) är en insekt i överfamiljen bin (Apoidea) och släktet humlor (Bombus) som finns i södra Nordamerika och Centralamerika.

Beskrivning 

Bombus ephippiatus har en mycket växlande färgteckning, så växlande att det har framkastas att den kanske bör delas upp i flera underarter eller rent av arter. Gemensamt för alla färgformerna är emellertid att de framtill på bakkroppen har ett stort, sadelformat område med blekt (i undantagsfall klargult) mittparti och klart färgade sidor i rött, orange, brunaktigt, blekgult och/eller svart (ephippiatus kommer av grekiskans ephippion, sadel). Andra och tredje bakkroppssegmenten (räknat framifrån) är antingen svarta eller röda (med undantag för det ljusa mittpartiet). Även mellankroppens sidor är klart färgade, medan ovandelen är svart hos arbetarna. De yttersta bakkroppssegmenten är vita.

Ekologi 
Humlan lever på höjder upp till 3 600 m i blandskog med tall och ek samt fuktiga bergsskogar, och är en av de vanligaste humlorna i Mexiko och Centralamerika. Som alla humlor lever den främst av nektar och pollen, men den har även iakttagits på as, fågelspillning samt mänsklig urin och avföring.

Arten är polylektisk, den flyger till blommande växter från många olika familjer, och är aktiv året om.

Bombus ephippiatus är en viktig pollinatör av många ekonomiskt betydande grödor, som tomat och aubergine. Den används kommersiellt för detta ändamål, och det förekommer att vilda, befruktade drottningar samlas in för att överföras till växthus, något som ses som ett potentiellt hot mot arten. Forskare har därför rekommenderat att arten uppföds för pollineringsändamål (något som redan har påbörjats i Mexiko) i stället för att vilda humlor samlas in.

Utbredning
Arten finns i södra Nordamerika och Centralamerika, från Mexiko (delstaterna Chihuahua, Colima, Distrito Federal, Durango, Guanajuato, Hidalgo, México, Nuevo León, Querétaro de Arteaga, Zacatecas, Chiapas, Guerrero, Jalisco, Michoacán de Ocampo, Morelos, Nayarit, Oaxaca, Puebla, San Luis Potosi, Sinaloa, Tabasco, Tamaulipas, Tlaxcala och Veracruz), över Guatemala, El Salvador och Honduras till Costa Rica och Panama. Uppgifter finns även att den skulle förekomma i Ecuador och Colombia.

Status 
Bombus ephippiatus har en stabil utbredning, och som art minskar den inte, även om insamlingen för kommersiella ändåmål har väckt bekymmer. Åtminstone en av färgformerna under "Beskrivning" ovan, av vissa betraktade som underarter/arter, har emellertid minskat påtagligt under perioden 2005 till 2014. Internationellt är arten klassificerad som livskraftig ("LC").

Källor

Insekter i nearktiska regionen
Insekter i neotropiska regionen
Humlor
Bombus
Simning vid olympiska sommarspelen 1908

Simningen vid olympiska sommarspelen 1908 i London bestod av sex grenar och hölls mellan den 13 och 25 juli 1908 på White City Stadium. Antalet deltagare var 100 tävlande från 14 länder.

Detta var första gången som tävlingarna avgjordes i en hundrametersbassäng som hade byggts inne på spelens huvudarena.

Medaljfördelning

Medaljörer

Deltagande nationer 
Totalt deltog 100 simmare från 14 länder vid de olympiska spelen 1908 i London.

Källor
 

Sporter vid olympiska sommarspelen 1908
Simning vid olympiska sommarspelen
Karnosin

Karnosin är en neuropeptid som förekommer rikligt i muskel- och hjärnvävnad. Substansen upptäcktes av den ryske kemisten V. Gulevich år 1900.

Egenskaper
Forskare i Storbritannien, Sydkorea och Ryssland m.fl. länder har visat att karnosin har ett antal antioxidanta egenskaper som kan vara till nytta för metabolismen. Karnosin har visat sig eliminera reaktiva syreenheter (ROS), såväl som alfa-beta-omättade aldehyder bildade av proxidation av fettsyror i cellmembran under oxidativ stress.

Karnnosin kan motverka glykation och kan kelatera divalenta metalljoner och därmed motverka kronisk glykolys som befaras accelerera åldrandet.

Karosin har också befunnits hämma diabetesnefropati genom att skydda podocyter och mesagialceller.

På grund av dessa egenskaper har intag av karnosin föreslagits som en allmän behandling för att motverka åldrande.

I djurförsök har karnosin visat sig hämma cancertillväxt och skydda mot alkoholinducerad oxidativ stress, liksom mot etanolinducerad kronisk leverskada. Karnocin är också nervskyddande mot permanent cerebral ischemi hos möss.

Källor

Neuropeptider
Twin Falls

Twin Falls är den största staden i Twin Falls County i delstaten Idaho i USA. Twin Falls är administrativ huvudort (county seat) i Twin Falls County.

Källor

Externa länkar 

 
Orter i Idaho
Norrköpings adliga jungfrustift

Norrköpings jungfrustift var en svensk stiftelse och inrättning till försörjning för ogifta adelsdamer. Det var verksamt i Norrköping från 1783 till 1796 och underställt Vadstena adliga jungfrustift. Till skillnad från Vadstena existerade det inte enbart på papperet utan fungerade även reellt som ett protestantiskt kloster.   

År 1783 erbjöd sig riksrådet Carl Fredrik Scheffer att köpa en byggnad utanför Stockholm för att upprätta ett jungfrustift för att tillmötesgå klagomålen på att Vadstena adliga jungfrustift aldrig hade lyckats upprätta någon verksamhet. Han köpte ett hus i Norrköping och donerade den till Vadstena adliga jungfrustifts styrelse, som upprättade en "filial" till sin verksamhet där, vilket i realiteten blev Sveriges enda fungerande protestantiska jungfrukloster. Jungfrustiftet skulle innefatta en föreståndare med titeln abbedissa (hon kallades dock alltid priorinna) och sex adliga fröknar. 

Till första abbedissa utnämndes Sofia Emerentia Gyllenborg, änka efter ambassadören och riksrådet Henning Adolf Gyllenborg, den 23 september 1783: hon avled dock redan 3 oktober samma år, och efterträddes på Scheffers rekommendation av Hedvig Christina Creutz. Lokalerna öppnade påsken 1784. Förutom stiftjungfrurna hade huset även en del betalande kvinnliga hyresgäster. 

År 1796 beslöt stiftelsen att upplösa klostret på grund av dålig ekonomi. Byggnaden såldes, medan föreståndaren fick ett underhåll på 300 riksdaler och stiftjungfrurna 150 riksdaler vardera, varefter de fick leta upp en ny bostad som kunde godkännas av stiftelsen.

Referenser

Noter

Övriga källor 
 Idun. Tidskrift. Nr 19, 1900.
 Johan Christopher Barfod, Wilhelm Odelberg: Dagens märkvärdigheter, Volym 2. Natur och kultur, 1967
 Oscar Fredrik Strokirk: Kultur- och personhistoriska anteckningar / Första delen

Svensk adel
Stiftelser i Sverige
Sverige under den gustavianska tiden
Svensk kvinnohistoria
Norrköpings historia
1783 i Sverige
Organisationer bildade 1783
Simning vid olympiska sommarspelen 1912

Simningen vid olympiska sommarspelen 1912 i Stockholm bestod av nio grenar, sju för män och två för kvinnor, och hölls mellan den 6 och 12 juli 1912 på en hundrametersbana som byggts upp i Djurgårdsbrunnsviken. Antalet deltagare var 120 tävlande från 17 länder.

Detta var första gången som kvinnor fick delta i simningstävlingarna vid de olympiska spelen.

Medaljfördelning

Medaljörer

Damer

Herrar

Deltagande nationer 
Totalt deltog 120 simmare, 93 män och 27 kvinnor, från 17 länder vid de olympiska spelen 1912 i Stockholm.

Källor
 

Sporter vid olympiska sommarspelen 1912
Simning vid olympiska sommarspelen
Messier 55

Messier 55 (M55) eller NGC 6809 är en klotformig stjärnhop i södra delen av stjärnbilden Skytten.

Stjärnhopen upptäcktes 1752 av Nicolas-Louis de Lacaille och katalogiserades 1778 av Charles Messier. Stjärnhopen kan ses med 50 mm kikare, men för att upplösa enskilda stjärnor krväs ett medelstort teleskop.

Egenskaper
Messier 55 har en diameter på omkring 100 ljusår och ligger omkring 17 600 ljusår bort från vårt solsystem. Hopen har en sammanlagd massa av ca 269 000 solmassor. Liksom andra av Vintergatans klotformiga stjärnhopar har den låg nivå av andra element än väte och helium jämfört med solen, "låg metallicitet". Denna kvantitet anges vanligen som 10logaritmen av solens halt och för Messier 55 ges metalliciteten av: [Fe/H] = −1,94 dex, varvid −2 skulle betyda 100 gånger mindre järn än solen.
Endast ca 55 variabla stjärnor har hittats i den centrala delen av Messier 55.

Galleri

Se även
 Klotformiga stjärnhopar
 Messierobjekt

Referenser

Noter

Externa länkar 

 SEDS informerar om Messier 55
 Messier 55, Galactic Globular Clusters Database page

M055
M055
055
NGC-objekt
M055
HD-objekt
Vadstena–Fågelsta Järnväg

Vadstena-Fågelsta Järnväg (WFJ)  var en 891 mm smalspårig järnväg mellan Fågelsta och Vadstena i Östergötlands län byggd av Vadstena stad.

Historia
När det som blev Hallsberg-Motala-Mjölby Järnväg (HMMJ) planerades diskuterades en dragning från Motala via Skänninge och Vadstena till Mjölby. Vadstenas stadsfullmäktige avslog aktieteckning i HMMJ, och dragning förbi Vadstena ingick inte i koncessionen som HMMJ beviljades 1871. Vadstena stad verkade därefter för en förbindelse med HMMJ och fick koncessionen 2 maj 1873 för en smalspårig järnväg till Fågelsta. Staden fick ta ett obligationslån på 425 000 kr för byggandet och banan öppnades för allmän trafik den 10 oktober 1874. Den 1878 redovisade byggkostnaden var 375 979 kr. Det fanns två stationer, en i Fågelsta, stationshuset gemensamt med HMMJ, och en i Vadstena nordöst om slottet vid nuvarande Arkivgatan med ett spår runt slottets södra sida till hamnen. Det fanns inga stationer eller hållplatser längs banan, utan tågen stannade efter behov. Järnvägen hade när trafiken började ett ånglok, tre personvagnar och arton godsvagnar. Ytterligare ett ånglok införskaffades 1875. Underhållet fanns i Fågelstad i norra delen av bangården med ett lokstall och en vändskiva. Det fanns också ett lokstall med vändskiva i Vadstena. 

Järnvägen tyngde skattebetalarna i Vadstena, men efter 10 år var banan skuldfri. Nu ville man förlänga banan till Ödeshög och bilda ett bolag som skulle överta WFJ. Fågelsta-Vadstena-Ödeshögs järnvägsaktiebolag bildades den 6 februari 1886 och köpte WFJ av Vadstena stad. Bildandet av det nya bolaget och fortsättningen finns beskriven i:

Nutid

Innan Statens Järnvägar lade ner trafiken 1978 på före detta WFJ, bildades 1974 en museiförening i Vadstena för att bevara järnvägen och miljön runtomkring mellan Vadstena och Fågelsta.

Källhänvisningar

Historiska järnvägslinjer i Sverige
Järnvägslinjer med spårvidden 891 mm i Sverige
Järnvägslinjer öppnade 1874
Čadca

Čadca är en stad i norra Slovakien med cirka 27 000 invånare.  

Staden är belägen i den närheten av Žilina och nära gränsen till Polen och Tjeckien. Textil-, maskin- och livsmedelsindustri finns i staden och även ett regionalmuseum /Kysúcké vlastivedné museum/. Staden har utvecklat ett antal gymnasieskolor och erbjuder transportförbindelser genom väg E75 och järnvägar.

Externa länkar 

 Stadens webbplats

 
Orter i Slovakien
Messier 68

Messier 68 (M68) även känd som NGC 4590 är en klotformig stjärnhop i stjärnbilden Vattenormen. Den upptäcktes 1780 av Charles Messier. William Herschel beskrev den som "ett vackert kluster av stjärnor, extremt rik och så komprimerat att de flesta stjärnorna blandas ihop". Hans son John noterade att allt var "klart upplöst ned till stjärnor av 12:e magnituden, mycket glest och ojämnt vid gränserna".

Egenskaper
Messier 68 ligger ca 33 600 ljusår bort från vårt solsystem. Den kretsar kring Vintergatans galaktiska utbuktning med en stor excentricitet på 0,5. Detta tar den ut till 100 000 ljusår från galaxens centrum. Den rör sig närmare solen med en hastighet av ca 112 km/s. Den är en av de mest metallfattiga klotformiga stjärnhoparna, vilket innebär att den har underskott på andra element än väte och helium. Hopen kan vara under kärnkollaps och visar tecken på att vara i rotation. Den kan ha kommit in i Vintergatan genom  dess gravitationsband till galaxen genom  överföring från en satellitgalax. 

År 2015 hade 50 variabla stjärnor identifierats i Messier 68. De första 28 identifierades redan 1919–1920 av den amerikanske astronomen Harlow Shapley. De flesta variablerna är av typen RR Lyrae, eller periodiska variabler. Sex av variablerna är av typen SX Phoenicis-variabel, som visar ett kortvarigt pulserande beteende.

Galleri

Se även
 Messierobjekt

Referenser

Noter

Externa länkar 

 SEDS informerar om Messier 68

M068
M068
068
NGC-objekt
506-SC030
M068
HD-objekt
Astronomiska upptäckter av C Messier
Helgustaðir

Helgustaðir är en gård nära Eskifjörður vid norra sidan av Reyðarfjörður i östra Island, som är känd för en fyndighet av islandsspat.

Helgustaðirgruvan ligger på en bergssluttning mot Reyðarfjörður. Där har brutits ansenliga kvantiteter islandsspat från 1668 till 1925.

År 1668 fann en geologisk expedition genomskinlig kalcit vid gården Helgustaðdir, varav en del köptes av den danske vetenskapsmannen Rasmus Bartholin. Denne undersökte mineralets dubbelbrytning och dokumenterade sina observationer 1669 i skriften Experimenta crystalli Islandici disdiaclastici quibus mira & insolita refractio detegitur. Kalkspaten från Helgustaðdir rönte därefter stor efterfrågan från vetenskapsmän i flera europeiska länder.

Under kung Fredrik III:s tid gav tillstånd till att utvinna islandsspat i Helgustaðdir. Den bröts först i liten skala – en expedition från Kontinentaleuropa på 1830-talet uppges ha fraktat hem 30–40 ton. På 1850-talet organiserades drift i större skala och utvinningen ökades ytterligare 1863–1872. Verksamheten drevs av danska köpmän i den närmaste staden mot en koncessionsavgift till den danska staten, vilken tillika var ägare till en fjärdepart i själva gården Helgustaðdir. 

Regeringen stängde gruvan 1872 för att dess produktion inte skulle översvämma marknaden för islandsspat, eftersom det fanns kvar stora lager från tioårsperioden innan. Gruvan ägdes helt av staten från 1879. Under 1882 och 1886 bröts smärre kvantiteter, men i övrigt låg brottet för fäfot till 1895, varefter driften återupptogs fram till 1914. Under denna tid blev det dock svårare och svårare att hitta brytvärda kvantiteter av högkvalitativa kristaller, och vissa år utvanns ingen islandsspat alls.

År 1920 lät den isländska regeringen gräva ut en tunnel under brottet, varefter några få ton högvärdiga kristaller kunde exporteras under de närmast följande åren. Omkring 1925 kunde dock kvalitativ islandspat fås fram till lägre kostnad i Sydafrika, varför den isländska brytningen åter lades ned. Efter 1925 har ingen kalkspat brutits i Helgustaðir, men material har tagits från slagghögarna fram till 1960-talet för att efter krossning användas som byggnadsmaterial.

År 1975 byggnadsminnesförklarades Helgustaðirgruvan. År 1995 utgavs ett frimärke med en bild av islandsspat från Helgustaðir.

Källor
Daniel E Russell: The Iceland Spar Quarry at Helgustadir, Iceland på www.mindat.org, läst 2011-11-05
Leo Kristjansson: Icelandic soar - The Helgustadir cacite locality and its influence on the development of Science i Journal of Geoscience Education 50:4, september 2002, sidorna 419-27, läst 2011-11-05

Noter

Externa länkar

Islands geografi
Islands ekonomi
Gruvor
Byggnadsminnen i Island
Kulturskydd i Island
Messier 95

Messier 95 (M95) även känd som NGC 3351, är en stavgalax i stjärnbilden Lejonet. M95 ligger i M96-hopen på ett avstånd av ca 32,6 miljoner ljusår från jorden. I galaxhopen ingår också Messierobjekten M96 och M105. Den upptäcktes 1781 av Pierre Méchain och infördes fyra dagar  senare av Charles Messier som nummer 95 i dennes katalog. År 2012 upptäcktes den senaste supernovan.

Egenskaper
Galaxen har en morfologisk klassificering av SB(r)b, med SBb-notationen som anger att det är en spärrad spiralgalax med armar som ligger i mitten på skalan från tätt till löst lindad, och ett "(r)" som betyder att en inre ring omger staven. Den senare är en ringformad stjärnbildande region med en diameter på ca 2 000 ljusår (610 pc).  Spiralstrukturen sträcker sig utåt från ringen.

Ringstrukturen i Messier 95 har en massa motsvarande ca 3,5 × 108 solmassor av molekylär gas och ger en stjärnbildningshastighet på 0,38 stjärnor per år. Stjärnbildningen sker i minst fem regioner med diameter mellan 100 och 150 pc, som består av flera stjärnhopar i storlek från 1,7 till 4,9 pc. Dessa enskilda hopar innehåller (1,8–8,7) × 106 solmassor av stjärnor och kan vara på väg att bilda klotformiga stjärnhopar. 

En supernova av typ II, kallad SN 2012aw, upptäcktes 2012. Ljuskurvan av denna visade stor platå efter 27 dygn och den klassificerades därför som en typ II-P, eller "platå", kärnkollapsad supernova. Försvinnandet av föregångsstjärnan bekräftades senare av nära infraröd avbildning av regionen. Ljusstyrkan hos den förmodade röda superjätten tydde på att dess massa kunde uppskattas till 12,5 ± 1,5 solmassor.

Messier 95 är en av flera galaxer inom M96-gruppen, en grupp galaxer i stjärnbilden Lejonet, vars andra Messierobjekt är M96 och M105.

Galleri

Referenser

Noter

Externa länkar 

 SEDS informerar om Messier 95
 

M095
M095
095
NGC-objekt
05850
32007
M095
M095
Mbaqanga

Mbaqanga är en musikstil som uppstod i svarta förstäder (townships) i 1960-talets Sydafrika, inspirerad av marabi och kwela, jazz och swing och folkdanser som indlamu.

1964 bildade Rupert Bopape det svarta grammofonbolaget Mavuthela Music Company. Han satte också ihop ett eget husband för bolaget, Mavuthela house band - senare känt under namnet Makgona Tsohle Band, bestående av Marks Mankwane, Joseph Makwela, Vivian Ngubane, Lucky Monama och West Nkosi. Denna grupp gjorde mbaqangan känd för en bredare publik.

Bopape värvade också en rad kvinnliga sångare till bolaget och lät dem sjunga ihop i en räcka olika konstellationer, ackompanjerade av Makgona Tsohle Band. Tillsammans med Simon 'Mahlathini' Nkabinde turnerade man runt som Mahlathini and the Mahotella Queens och uppnådde stor popularitet runt om i landet. Miriam Makeba bidrog till att göra musikstilen internationellt känd.

Mot slutet av 1970-talet avtog mbaqangan i popularitet, sedan soulen och discon gjort stora landvinningar bland Sydafrikas svarta.
I mitten av 1980-talet upplevde musikstilen dock en renässans i samband med att Paul Simon gästade Sydafrika och producerade albumet Graceland tillsammans med flera kända mbaqangamusiker. Makgona Tsohle Band gjorde en bejublad comeback ihop med Mahlathini och delar av de ursprungliga Mahotella Queens. En av deras stora hits var låten "Mbaqanga".

Band som Juluka nådde samtidigt en ny mbaqangapublik.

Referenser 

Musik i Sydafrika
Elvis i full rulle

Elvis i full rulle (Clambake) är en romantisk komedi från 1967 med Elvis Presley i huvudrollen.

Bakgrund
1967 hade Elvis börjat att tröttna på filmindustrin. Alla filmer var likadana. Filmen Tom Parker ordnat åt honom är inte mycket annorlunda. I filmen Clambake skulle han till och med möta Shelley Fabares som han spelat mot i filmen Girl Happy. Detta ledde till att Elvis kom för sent till inspelningen och uppfattades som allmänt trött av filmteamet. Inspelningen av filmen sköts upp då Elvis ramlat i badrummet och slagit i huvudet.

Filmens handling
Filmen handlar om en man vars far är oljemiljonär. Sonen (Elvis) vill inte ha allting serverat av sin far utan rymmer. Vid en mack som hans far äger träffar han en man som imponeras av bilen som Elvis färdas i. De bestämmer sig för att byta roller. När sedan Elvis rollfigur tar över den andres jobb så träffar han en flicka som jagar rika män. Elvis blir kär, bygger en båt och vinner flickan på slutet.

Annat om filmen
Filmen spelades in på filmbolaget United Artists.
Klippningen gjordes av Tom (Tommy) Rolf, son till den svenske revyartisten Ernst Rolf.

Källor 
 Imdb
 

Amerikanska romantiska komedifilmer
Filmer 1967
Elvis Presley
Engelskspråkiga filmer