kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Västliga malajo-polynesiska språk

Västliga malajo-polynesiska språk eller Hesperonesiska språk är en språkgrupp som ligger direkt under malajo-polynesiska språk och som omfattar närmare 500 språk med tillsammans 350 miljoner talare i sydöstra Asien. Alla de stora språken som talas i Filippinerna, Indonesien och Malaysia ingår i gruppen, till exempel tagalog, cebuano, malajiska, javanesiska och indonesiska, men även några språk från andra länder, till exempel malagassiska och chamorro.
Det är oklart om de västliga malajo-polynesiska språken verkligen är en naturligt sammanhörande familj, eller om de bara ärmalajo-polynesiska språk som "blir över" utanför gruppen central-östliga malajo-polynesiska språk. 

Gruppen kan indelas i två undergrupper:
 Borneo-filippinska språk
 Sunda-Sulawesi-språk

Klassificering av Västliga malajo-polynesiska språk
Borneo-filippinska språk (317 språk)
Barito (27 språk)
Malagasy
Ngaju Dayak
Kayan-Murik (17)
Land-Dayak (16)
Mesofilippinska språk (61)
Centralfilippinska språk (47)
Bikol-språk
Tagalog-språk
Tagalog
Filipino
Bisaya-språk
Cebuano
Waray-Waray
Kalamian (3)
Palawano (7)
Syd-Mangayan (4)
Nordfilippinska språk (72)
Nordvästra Borneospråk (84)
Palauan (1)
Punan-Nibong (2)
Sama-Bajaw (9)
Sydliga Mindanaospråk (5)
Sydfilippinska språk (23)
Sunda-Sulawesi-språk (166 språk)
Bali-Sasak (3 språk)
Chamorro (1)
Gayo (1)
Javanesiska språk (5)
Javanesiska
Lampungiska språk (9)
Lampung
Maduresiska (2)
Malajiska språk (17)
Malajiska
Indonesiska
Sulawesi-språk (114)
Sumatra-språk (12)
Batak
Batak Dairi
Batak Toba
Nias
Sundanesiska språk (2)
Sundanesiska

Malajo-polynesiska språk
Språk i Filippinerna
Språk i Indonesien
Central-östliga malajo-polynesiska språk

Central-östliga malajo-polynesiska språk är en undergrupp av de malajo-polynesiska språken. Språkgruppen inbegriper totalt över 700 språk.

Språkgruppen har tidigare indelats i två undergrupper, den centrala och den östliga, men denna indelning finner ej stöd i modern språkforskning.

Källor 

Malajo-polynesiska språk
Crush (musikalbum av Bon Jovi)

Crush är det sjunde studioalbumet av den amerikanska rockgruppen Bon Jovi, utgivet den 13 juni 2000 på Island Records. Albumet såldes i över sex miljoner exemplar och uppnådde därmed dubbel platina. Skivan innehöll en ny musikstil som gav dem många nya fans. Det är Bon Jovis sjätte bästsäljande skiva och har sålts i 11 000 000 exemplar.

Crush innehåller hitsingeln "It's My Life" som blev den tredje största singeln 2000 och låg etta i USA fyra veckor i rad. Andra singeln var "Say It Isn't So", och tredje singeln "Thank You for Loving Me". Crush kom på första plats i Storbritannien, USA, Belgien, Italien, Tyskland, Österrike, Schweiz, Australien, Danmark, Finland och CNN WorldBeat.

Låtlista
 It's My Life (3.44) - (Jon Bon Jovi/Richie Sambora/Max Martin)
 Say It Isn’t So (3.33)) - (J. Bon Jovi/Billy Falcon)
 Thank You For Loving Me (5.08) - (J.Bon Jovi/R. Sambora)
 Two Story Town (5.10) - (Jon Bon Jovi, Richie Sambora, Grakal Dean, Hudson Mark)
 Next 100 Years (4.42) - (J. Bon Jovi/R. Sambora)
 Just Older (6.19) - (J. Bon Jovu/B.Falcon)
 Mystery Train (4.28) - (J. Bon Jovi/B.Faclon)
 Save the World (5.14) - (J. Bon Jovi)
 Captain Crash and the Beauty Queen From Mars (5.31) - (J. Bon Jovi/R. Sambora)
 She’s A Mystery (4.31)- (J.Bon Jovi/R. Sambora)
 I Got the Girl (5.18) - (Jon Bon Jovi, Stuart Peter, Gerg Wells)
 One Wild Night (4.36) - (J. Bon Jovi/R. Sambora/ Desmond Child)
 I Could Make A Living out of Lovin’ You (demo; bonusspår)
 Neurotica (bonusspår)

Medverkande
 Jon Bon Jovi - sång, produktion, Gitarr, Slagverk
 Richie Sambora - gitarr, produktion, Talkbox, Sång
 David Bryan - keyboard, Bakgrundssång
 Tico Torres - Trummor, slagverk
 Huey McDonald - bas
 George Marino  - mastering
 Obie O'Brien - tekniker
 Kevin Reagan - design
 Mike Rew - teknikerassistent
 David Campbell - stråkarrangemang
 Bob Clearmountain - mixning
 Luke Ebbin - produktion, stråkarrangemang
 Olaf Heine - fotografi

Referenser 

Album av Bon Jovi
Album certifierade guld av IFPI Sverige
Album utgivna på Island Records
Engelskspråkiga musikalbum
Musikalbum 2000
Grekisk-ortodox patriark av Alexandria

Grekisk-ortodoxa patriarken av Alexandria har titeln Patriark och Påve av Alexandria och hela Afrika och är ledare för Ortodoxa kyrkan av Alexandria. Listan nedan innehåller alla som haft posten sedan konciliet i Chalkedon. För patriarken innan dess, se Lista över patriarker av Alexandria. För Koptisk-ortodoxa kyrkans patriarker efter schismen, se Påve och patriark av Alexandria.

Lista
Timotheus III (460–475)
Petrus III (477)
Timotheus III (återinsatt)  (477–482)
Johannes I (482)
Petrus III (återinsatt) (482–489)
Athanasius II (489–496)
Johannes II (496–505)
Johannes III (505–516)
Dioscorus II (516–517)
Timotheus IV (517–535)
Theodosius (535–536)
Paulus (537–540)
Zoilus (541–551)
Apollinarius (551–569)
Johannes IV (569–579)
Eulogius I (581–607)
Theodoros (607–609)
Johannes V (610–619)
Georgios I (621–631)
Cyrus (631–643)
Petrus IV (643–651)
Theodoros II (Koadjutor)
Petrus V (Koadjutor)
Petrus VI (Koadjutor)
Theophylactus (Koadjutor)
Onopsus (Koadjutor)
Cosmas I (727–768)
Politianus (768–813)
Eustatius (813–817)
Christopher I (817–841)
Sophronius I (841–860)
Michael I (860–870)
Michael II (870–903)
Christodoulus (907–932)
Eutychius (932–940)
Sophronius II (941)
Isaac (941–954)
Job (954–960)
Elias I (963–1000)
Arsenius (1000–1010)
Theophilus (1010–1020)
Georgios II (1021–1051)
Leontius (1052–1059)
Alexander II (1059–1062)
Johannes VI (1062–1100)
Eulogius
Sabbas
Kyrillos II
Theodosius II
Sophronius III (1116–1171)
Elias II (1171–1175)
Eleutherius (1175–1180)
Markus III (1180–1209)
Nicholas I (1210–1243)
Gregorius I (1243–1263)
Nicholas II (1263–1276)
Athanasius III (1276–1316)
Gregorius II (1316–1354)
Gregorius III (1354–1366)
Niphon (1366–1385)
Markus IV (1385–1389)
Nicholas III (1289–1398)
Gregorius IV (1398–1412)
Nicholas IV (1412–1417)
Athanasius IV (1417–1425)
Markus V (1425–1435)
Philotheus (1435–1459)
Markus VI (1459–1484)
Gregorius V (1484–1486)
Joachim (1486–1567)
Silvester (1569–1590)
Meletius I (1590–1601)
Kyrillos III (1601–1620)
Gerasimus I (1620–1636)
Metrophanes (1636–1639)
Nicephorus (1639–1645)
Joannicius (1645–1657)
Paisius (1657–1678)
Parthenius I (1678–1688)
Gerasimus II (1688–1710)
Samuel (1710–1712)
Cosmas II (1712–1714)
Samuel (återinsatt) (1714–1723)
Cosmas II (återinsatt) (1723–1736)
Cosmas III (1737–1746)
Matthew (1746–1766)
Cyprian (1766–1783)
Gerasimus III (1783–1788)
Parthenius II (1788–1805)
Theophilus III (1805–1825)
Hierotheus I (1825–1845)
Artemius (1845–1847)
Hierotheus II (1847–1858)
Callinicus (1858–1861)
Jacob (1861–1865)
Nicanor (1866–1869)
Sophronius IV (1870–1899)
Photius (1900–1925)
Meletius II (1926–1935)
Nicholas V (1936–1939)
Christopher II (1939–1966)
Nicholas VI (1968–1986)
Parthenius III (1987–1996)
Petrus VII (1997–2004)
Theodoros II (2004–)

 
Ortodox kristendom
Kristendom i Egypten
Alexandria
Joseph Aiuppa

Joseph "Joey" Aiuppa, även känd som "Ha Ha", "Doves", "Mourning Doves", "Joey Doves" och "O'Brien", född som Joseph John Aiuppa den 1 december 1907 i Melrose Park, Illinois (en förstad till Chicago), död 2 februari 1997 i Elmhurst, Illinois (förstad till Chicago), var en amerikansk gangster och en av bossarna från det ökända Chicago Outfit där ledaren på 1920-talet var Al Capone. Han var en av ledarna i organisationen i flera decennier och var med och utpressade och lurade Las Vegas kasinon på flera miljoner dollar. Filmen Casino från 1995 är baserad på Aiuppas och dennes kamraters liv och affärer på 1970- och 80-talen i Chicago och Las Vegas. Han dömdes 1986 till 28 års fängelse för en rad olika brott under den eran. Han släpptes 1996 från fängelset, och avled året därpå.

Maffia
Amerikanska brottslingar
Män
Födda 1907
Avlidna 1997
Johnny Torrio

Johnny Torrio, även känd som Papa Johnny, The Fox och The Immune, född Giovanni Torrio 20 januari 1882 i Irsina, död 16 april 1957 i Brooklyn, var en italiensk-amerikansk gangster verksam i New York och Chicago.

Biografi 
Torrio började sin kriminella karriär som medlem i ett gäng som kallades Five Points i New York. Omkring år 1909 flyttade han till Chicago för att arbeta för sin farbror "Big Jim" Colosimo, som var maffiaboss. Den 11 maj 1920 mördades Big Jim, troligtvis av en Frankie Yale på uppdrag av Torrio. Efter Big Jims död tog Torrio över dennes kriminella imperium.

Torrio kände Al Capone redan från tiden i Five Points i New York. Omkring 1920 flyttade Capone till Chicago för att jobba för Torrio, och med tiden blev han Torrios närmaste man. Efter att ha utsatts för ett mordförsök 1925 lämnade Torrio Chicago, och överlämnade makten över sitt imperium till Al Capone.

Referenser 

Amerikanska brottslingar
Män
Födda 1882
Avlidna 1957
Koptisk-katolska kyrkan

Koptisk-katolska kyrkan är en östlig katolsk självbestämmande delkyrka i Egypten som står i full kyrkogemenskap med den romersk-katolska kyrkan under påvens ledning. Den koptisk-katolske patriarken av Alexandria är sedan 2013 hans salighet ärkebiskop Ibrahim Isaac Sidrak. Kyrkan räknar 163 630 medlemmar (2010) och är indelad i tre stift: Alexandria, Hermopolis och Thebe.

I ett historiskt perspektiv representerar koptiska katoliker schismen med Koptisk-ortodoxa kyrkan 1741, då en koptisk biskop i Jerusalem konverterade till katolicismen och fick titeln Apostolisk kyrkoherde av påven Benedictus XIV. De leds av en patriark, som även är kardinal i Romersk-katolska kyrkan. 1895 återetablerade Leo XIII det Koptisk-katolska patriarkatet.

Den katolsk-koptiska kyrkan driver 170 skolor.

Referenser

Vidare läsning

Externa länkar
Koptisk-katolsk webbplats

Katolska östkyrkor
Kristendom i Egypten
Kairo
Organisationer i Egypten
Koptisk-katolsk patriark av Alexandria

Detta är en lista över koptisk-katolska patriarker av Alexandria som är överhuvud för Koptisk-katolska kyrkan. 1741 bildades ett apostoliskt vikariat för de koptiska katoliker som ville förena sig med Rom. Denna upphöjdes till patriarkat 1895. Patriarken tituleras Patriark av Alexandrias kopter, och han är även kardinal i Romersk-katolska kyrkan.

Lista

Koptisk-katolska apostoliska kyrkoherdar
 Athanasios, 1741–17??
 Giusto Marsghi, 17??–1748
 Jacques de Kremsier, 1748–1751
 Paolo d'Angnone, 1751–1757
 Giuseppe de Sassello, 1757–1761
 Roche Abou Kodsi Sabak de Ghirgha, 1761–1778; 1781; 1783–1785
 Gervais d'Ormeal, 1778–1781
 Jean Farargi, 1781–1783
 Bishai Nosser, 1785–1787
 Michelangelo Pacelli de Tricario, 1787– - 1788
 Mathieu Righet, 1788–1822
 Maximos Jouwed, 1822–1831
 Abou Karim, 1832–1855
 Athanasios Cyriakos Khouzam, 1855–1864
 Agapios Bishai, 1866–1876
 Antoun di Marco, 1876–1887
 Antoun Nabad, 1887–1889
 Simon Barraia, 1889–1892
 Antoun Kabes, 1892–1895

Patriarker
 Kyrillos II Macaire, 1895–1908
 Maximos Sedfaoui, (locum tenens)
 Markos II, 1927–1958
 Stephanos I, 1958–1986
 Stephanos II Ghattas, 1986–2006
 Antonios Naguib, 2006-

Externa länkar
Lista av Giga-Catholic Information

Koptisk-katolsk patriark av Alexandria
Fönsterventil

En fönsterventil eller ventil är ett runt eller ovalt mindre fönster i ett fartyg. Både fasta och öppningsbara varianter förekommer. För att hindra att vatten tränger in i fartyget om glaset krossats är fönsterventiler ofta kompletterade med en stormlucka, en kraftig metallucka som låses fast med en skruvanordning. Bilden till höger visar en sådan ventil sedd inifrån.

Skrovdelar och delar fästa på skrovet
Sjötermer
Sambandsmedel

Sambandsmedel, militär benämning på utrustning för samband i meningen informationsöverföring, till exempel telefoni, radio och radiolänk. En civil term är närmast kommunikationsutrustning.

Se även
Sambandstjänst

Telekommunikation
Sambandstjänst
Nattliga toner

Nattliga toner är en svensk dramafilm från 1918 i regi av Georg af Klercker.

Om filmen 
Filmen premiärvisades 28 januari 1918 på Nytorgsteatern i Stockholm. Filmen spelades in vid Hasselbladateljén i Otterhällan Göteborg av Gustav A. Gustafson. Filmen baserades på en dansk filmidé.

Filmen restaurerades av Svenska Filminstitutet på bekostnad av Ingmar Bergman som 1992 postumt tilldelade Klercker Ingmar Bergman-priset i syfte att återföra Nattliga toner till sitt ursprungliga skick. Nyrestaureringen premiärvisades som en del av uruppförandet av Bergmans nyskrivna enaktspjäs Sista skriket på Bio Victor den 4 februari 1993.

Rollista 
Manne Göthson – baron Robert von Meislingen 
Gabriel Alw – Peter Långhår 
Justus Hagman – gamle Jens 
Tekla Sjöblom – änkefru Lund 
Agda Helin – Rosa Lund, hennes dotter 
Johnny Björkman – Emil Ström, Rosas fästman, bokhållare 
Hugo Björne – teaterchefen 
Frans Oscar Öberg – baronens betjänt 
Sture Baude – skådespelare 
John Botvid – en granne till Peter Långhår 
Helge Kihlberg – entusiastisk teaterbesökare 
Carl "Texas" Johannesson – gäst på baron von Meislingens middag

Källor

Noter 

Svenska filmer 1918
Svenska dramafilmer
Filmer i regi av Georg af Klercker
Svenska stumfilmer
Svartvita filmer
Sailor fuku

Sailor fuku (japanska セーラー服, sērāfuku; bokstavligen sjömanskostym) är en vanlig typ av skoluniform för kvinnliga högstadie- och gymnasieelever i Japan. Den introducerades som skoluniform 1921 av den dåvarande rektorn av Fukuoka Jo Gakuin University, Elizabeth Lee som hämtat sin inspiration från den kungliga brittiska flottans uniform under sin tid som utbytesstudent i Storbritannien.

Efter andra världskrigets slut hade sailor fuke spritts till flera länder i Östasien, och var exempelvis den tredje vanligaste typen av skoluniform i Hongkong.

Utseende
Liksom den manliga gakuran har sailor fukun många likheter med olika militära flottuniformer. Generellt sett består uniformen av en blus med en krage i seglarstil och en veckad kjol. Det finns säsongsavariationer för sommar och vinter där ärmlängd och tyg är anpassade för säsongen. Ett band knyts fram i en ögla som är fastsatt på blusen. Det finns olika variationer på bandets utformande inklusive slips, snusnäsduk och fluga. De vanligaste färgerna är marinblå, vit, grå och svart.

Skor, strumpor och andra accessoarer inkluderas ibland som en del av uniformen. Strumporna är typiskt marinblå eller vita. Tillhörande skor är typiska bruna eller svarta loafers. Även om de inte är en del av den beskrivna uniformen, används så kallade loose socks (till utseendet liknande benvärmare) ofta av de mer modemedvetna flickorna till sailor fukun. 

Kultur i Japan
Japansk klädedräkt
Utstyrsel med anknytning till utbildning
WP:Projekt Japan

en:Japanese school uniform#Sailor outfit
Med vapen i hand

Med vapen i hand är en svensk kort dramafilm från 1913 i regi av Georg af Klercker.

Om filmen 
Filmen premiärvisades 27 januari 1913 på biograf Röda Kvarn i Stockholm. Den spelades in vid Svenska Biografteaterns ateljé på Lidingö av Henrik Jaenzon

Rollista 
Georg af Klercker – Carl Ståhle, löjtnant 
Selma Wiklund af Klercker – Martha Brun, hans fästmö 
Yngwe Nyquist – Herbert Norden, godsägare på Kungsborg 
Victor Arfvidson – Mats, dräng

Källor 

Svenska filmer 1913
Svenska dramafilmer
Svenska kortfilmer
Kortfilmer 1913
Filmer i regi av Georg af Klercker
Svenska stumfilmer
Svartvita filmer
Förlorade filmer
Anapsida

Anapsida är grupp kräldjur som inkluderar cytosaurier och mesosaurier. Anapsida kan definieras som en grupp genom att de saknar hål i tinningsområdet av kraniet, medan synapsida och diapsida har en respektive två håligheter. De första anapsiderna utvecklades under den första delen av perm i nuvarande Nordamerika.

Referenser

Kräldjur
Petrus VII av Alexandria

Hans helighet Patriark Petrus VII av Alexandria, född Peter Papapetrou 3 september 1949 i Sichari, Cypern, död 11 september 2004, var ortodoxa kyrkans patriark av Alexandria.

Patriark Petrus installerades som patriark 9 mars 1997 efter att han blivit vald av Heliga synoden 21 februari samma år. Innan dess hade han tjänat som diakon och präst, och smordes till biskop 1983. Han hade ett nära samarbete med sin företrädare Patriark Parthenios III av Alexandria, och tillträdde dennes tjänst vid hans bortgång 1996. Hans ämbetstid utmärktes av förnyad mission i Kenya, Uganda, Madagaskar, Kamerun, och andra platser på den afrikanska kontinenten.

Den 11 september 2004 dog patriark Peter och sexton andra representanter för kyrkan, bland andra tre biskopar av Kyrkan i Alexandria, metropoliten Chrysostomos av Karthago, metropoliten Irenaios av Pelusium, och biskop Nectarios av Madagaskar, när en helikopter de färdades i havererade i Egeiska havet under en resa till Athos i Grekland. Orsaken till haveriet är okänd.

Han efterträddes av Patriark Theodoros II av Alexandria.

Födda 1949
Avlidna 2004
Grekisk-ortodoxa patriarker av Alexandria
Män
Confédération Générale du Travail

Confédération Générale du Travail, CGT (Allmänna arbetarkonfederation) är Frankrikes näst största fackliga centralorganisation, räknat i antal medlemmar. Den grundades 1895 och var fram till 1921 dominerat av anarkister och syndikalister. År 1921 splittrades organisationen i en revolutionär flygel, som sympatiserade med Kommunistiska internationalen, Confédération Générale du Travail - Unitaire, och en reformistisk flygel som sympatiserade med socialistinternationalen. 1936 återförenades de två flyglarna, och var sedan dess starkt kopplat till Frankrikes kommunistiska parti. 1990 bröts det organisatoriska bandet till kommunistpartiet, och 1995 gick CGT ur den kommunistiska fackföreningsinternationalen (WFTU). Flera förbund och lokala organisationer har dock antingen förblivit medlemmar i WFTU eller återvärvts dom senaste åren.

Se även
Lista över franska fackföreningar

Franska fackliga organisationer
Fackliga organisationer bildade 1895
Fackliga centralorganisationer
Pelusium

Pelusium (grekiska: Pelousion, modern arabiska: Tell el-Farama) var en stad vid östligaste delen av Nildeltat i östra Egypten, 30 kilometer sydost om nuvarande Port Said. Staden ligger längs Via Maris.

Pelusium var huvudstad i 14:e Nomet i Nedre Egypten. 

Fornminnen i Egypten
Skål (musikal)

Skål är en svensk musikal från 1985 med manus av Lars Amble, Magnus Härenstam, Brasse Brännström och Lill Lindfors.

Musikalen, som framfördes på Maximteatern, var en tidskavalkad och regisserades av Lars Amble. Medverkade gjorde bl.a. Thomas Hellberg, Martin Ljung, Siw Malmkvist, Beatrice Järås, Örjan Ramberg/Stig Engström och Sharon Dyall. Anders Berglund svarade för musiken.

Musikalen blev en av Maxims stora succéer och spelades i två säsonger, 318 gånger.

1985 i Sverige
Musikåret 1985
Teateråret 1985
Svenska musikaler
Biljardkö

En biljardkö används för att utföra en stöt när man spelar biljard. Traditionellt är biljardköer tillverkade av sockerlönn som är ett mycket hårt träslag.
Kön är vanligen cirka 140 till 147 cm lång och koniskt formad; den bakre diametern är cirka 30 mm och i framänden cirka 12–13 mm i diameter. Kön är ofta delbar via en gänga på mitten. Den främre halvan av biljardkön kallas för köspets.
Längst fram i köspetsen sitter det en förstärkning som kallas köben och ytterst på köbenet sitter ett köläder (cirka 6 mm tjocklek) rundat i ungefär samma radie som en biljardboll.
Kölädret gnides in med krita, oftast före varje stöt, för att inte slinta mot bollen.
Biljardköer tillverkas även i glasfiber och kompositmaterial som till exempel kolfiber. 
Vikten brukar ligga på cirka 500 g.

Biljard
Less is more

Less is more är inom konst- och arkitekturdebatten en paroll som myntades av den tyske arkitekten Ludwig Mies van der Rohe. Parollen beskriver vikten av formens renhet, för att uppnå den ultimata estetiken.

Se även
Minimalism
Less is a bore

Arkitekturhistoria
Ord och fraser på engelska
Ludwig Mies van der Rohe

en:Minimalism#Minimalist design
Njurunda OK

Njurunda OK är en orienteringsklubb grundad 1967 av orienterarna från OK Nivren, Söröje IF och Njurunda IK. Verksamheten bedrivs huvudsakligen inom Njurunda socken. Klubben arrangerar en träningstävlingscup som kallas Sommarserien med cirka 10 kvällsarrangemang varje år och en stafett Byakavlen för tre löpare som har hållits varje år sedan 1957. Bägge arrangemangen är öppna för alla. Klubbens huvudfärg är vinröd, som komplement färger används svart och vit. Föreningen var en av moderklubbarna till tävlingsförening Midälva OK, men gick från och med säsongen 2007 ur samarbetet. 

Njurunda OK är medlem i Svenska Orienteringsförbundet och Svenska mångkampsförbundet.

Lokaler och anläggningar
Elljusspåret vid Kyrkmons skola invigdes 1972. Den 12 januari 1982 var det nyinvigning av elljusspåret som hade genomgått en renovering så att det nu var dubbla spår hela vägen runt och ny armatur och stolpar.

1976 invigdes föreningens klubbstuga på Essvik. Stugan hade tidigare fungerat som scoutstuga. 
Föreningen började bygga nuvarande klubbstugan 1987 i Forsa, efter att den gamla klubbstugan på Essvik måste flyttas då grannen Ljunghems Mekaniska Verkstad vill utvidga.

Föreningen har även haft ett kansli i samarbete med Njurunda SK i Njurundabommen i källaren till huset på Mjösundsvägen 6.

Tävlingar arrangerade av Njurunda OK

Framgångsrika idrottare från Njurunda OK
 Bertil "Sotarn" Olsson, svensk mästare i stafett 1953 för Njurunda IK.
 Yngve Björklund, svensk mästare i stafett 1953 för Njurunda IK.
 Sven-Erik "Sveka" Bergström, förste senior från NOK som sprungit för landslaget.
 Nils-Göran "Zeke" Olsson, tidigare framgångsrik elitorienterare och numera kartritare. 4:a lång-SM 1979, 4:a dag-SM 1985.
 Eva Olsson, född Ornung, 6:a i SM 1980.
 Sven Olsson, svensk juniormästare 1992.

Ordförande i Njurunda OK
 Ivar Bergsten, 1967.
 Yngve Björklund, 1968-1970.
 Rune Johansson, 1971.
 Jan Smedberg, 1972.
 Lars Viklund, 1973-76.
 Yngve Björklund, 1977.
 Anders Magnusson, 1978-1981.
 Ove Lindström, 1982-1985.
 Annhild Backlund, 1986-1990.
 Tommy Strömqvist, 1991-1994.
 Claes Backlund, 1995-1998.
 Björn Nordling, 1999.
 Viktoria Jonsson, 2000.
 Vakant (tf Claes Backlund), 2001.
 Gunilla Jacobsson, 2002-2005.
 Peter Sjöbom, 2006-2010.
 Claes Backlund, 2011-2013
 Marie Allansdotter Sjöberg, 2014-2016
 Niklas Martin, 2017-

Externa länkar
Njurunda OK

Källor

Fotnoter

Orienteringsklubbar i Medelpad
Sportklubbar i Sundsvalls kommun
Sportklubbar bildade 1967