kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nicolas Andry de Boisregard

Nicolas Andry de Boisregard, född i augusti 1658 i  Lyon, död den 13 maj 1742 i Paris, var en fransk läkare.

Andry anses såsom grundläggaren av ortopedien och är den förste, som sammanfattat den delen av kirurgin som en självständig vetenskap. Detta gjorde han i arbetet Orthopédie, ou l'art de prévenir et de corriger dans les enfants les difformités du corps (2 band, 1741). Andry blev medicine doktor i Paris 1697, professor vid Collège Royal 1701 och dekanus i fakulteten 1724. Han förde hetsig polemik med sina ämbetsbröder, i synnerhet kirurgerna.

Källor 
 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Externa länkar

Ortopeder
Franska professorer i medicin
Personer verksamma vid Collège de France
Franska läkare under 1700-talet
Personer från Lyon
Födda 1658
Avlidna 1742
Män
Ugglan
Svensk uppslagsbok
Pehr von Seth

Pehr von Seth, född den 23 juli 1867, död 1940, var en svensk jurist och ämbetsman.

Pehr von Seth var son till kaptenen Fredrik Wilhelm von Seth och Ulla Trolle. Han studerade först vid Lunds universitet där han blev filosofie kandidat 1888. Senare överflyttade han till Uppsala universitet där han blev juris doktor 1896.  Han tjänstgjorde därefter bland annat som assessor i Göta hovrätt innan han 1905 blev byråchef för lagärenden i Justitiedepartementet och 1906 expeditionschef i Jordbruksdepartementet. 1909 blev von Seth justitieråd i Högsta domstolen, ett ämbete han innehade till 1937. Han utsågs till kommendör med stora korset av Nordstjärneorden.

Som juridisk författare var von Seth främst inriktad på skogs- och jaktlagstiftning.

von Seth var från 1913 gift med Ingrid Wilhelmina Eberstein (1881–1944) med vilken han fick döttrarna Karin Ulrika von Seth (sophiasyster) och Barbro Ingrid Louise von Seth.

Bibliografi (urval)
 Om subjektiva vilkor för rätt att idka handel enligt svensk rätt (avhandling, Uppsala 1897)
 Till frågan om skogskapitalets tillgodogörande för kreditändamål (1921)
 Det huvudsakliga av lagstiftningen om enskildas skogar med tillhörande författningar (Stockholm 1925; tillsammans med Yngve Wisén)
 Något om de jordbruks- och skogsekonomiska förhållanden och uppfattningar, som bilda bakgrunden till bestämmelserna i 1734 års lags byggningabalk (Stockholm 1934)
 Jakträttsliga frågor i kortare uppsatser (Uppsala 1936)
 Lagen om rätt till jakt den 3 juni 1938 jämte tillhörande författningar (Stockholm 1939)
 Svensk jakträtt (Stockholm 1940)

Utmärkelser
  Kommendör av första klassen av Nordstjärneorden, 6 juni 1912.

Källor
 Sveriges Ridderskaps och Adels kalender, årgångarna 1911, 1923 och 1949 (Stockholm 1910, 1922 respektive 1948)
 
 Libris

Noter

Justitieråd i Högsta domstolen (Sverige)
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Alumner från Lunds universitet
Alumner från Uppsala universitet
Födda 1867
Avlidna 1940
Män
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Kommendörer av första klassen av Nordstjärneorden
Christian De Lorenzi

Chistian De Lorenzi, född 18 februari 1981, är en italiensk skidskytt. Hans bästa resultat i världscupen är en andraplats i jaktstart den 14 mars 2010 i Kontiolax. Dessutom var han med i det italienska laget som blev trea i mixedstafetten den 12 mars 2010, också det i finska Kontiolax. De Lorenzi är skogspolis vid Corpo forestale dello Stato och arbetar heltid som skidskytt.

Meriter

Världscupen 
 2010:
 Mixedstafett - trea
 Jaktstart - tvåa
 Sprint - tvåa

Referenser 

Italienska skidskyttar
Födda 1981
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2006 från Italien
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Italien
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2014 från Italien
Män
Levande personer
Tävlande i skidskytte vid olympiska vinterspelen 2006
Tävlande i skidskytte vid olympiska vinterspelen 2010
Tävlande i skidskytte vid olympiska vinterspelen 2014
Clary Morales

Clary Charlotte Morales, född Asplund den 31 maj 1876 i Kristinehamn, död den 16 juni 1959, var en svensk sångare (sopran).

Morales studerade sång för Carolina Östberg och Gillis Bratt i Stockholm samt Julius Hey i Berlin. Hon medverkade bland annat i symfonikonserter i Stockholm, Göteborg och Lausanne samt konserterade dessutom i Köpenhamn, Berlin, Genève och London.
 
Morales var lärare vid Stockholms musikkonservatorium 1925 och 1933–1934. Hon var en av initiativtagarna till Svenska sångpedagogförbundet 1933 och dess ordförande 1933–1937. Bland hennes elever fanns bland andra Marianne Mörner och Kerstin Lindberg-Torlind.

Hugo Alfvén skriver om henne i sina memoarer: ”…den unga göteborgssångerskan fru Clary Morales. Jag hade blivit alldeles betagen i hennes sinnligt mjuka, varma och sköna stämma och hennes ovanligt besjälade föredrag.”

Clary Morales invaldes den 29 oktober 1919 som ledamot nr 558 av Kungliga Musikaliska Akademien.

Hon var dotter till ingenjören Harald Asplund och från 1902 gift med pianisten och tonsättaren Olallo Morales och blev mor till Christer Morales och Mona Morales-Schildt.

Källor

Noter 

Svenska sångare
Svenska sopraner
Svenska sångpedagoger
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Personer från Kristinehamn
Födda 1876
Avlidna 1959
Kvinnor
Musculus coccygeus

Musculus (ischio)coccygeus är en liten muskel i bäckenbottenmuskulaturen, som sitter direkt bakom svansbenet och under piriformis. Muskeln används också för att stödja bäckenbotten och för att dra svansbenet framåt efter defekation. Hundar använder denna muskel när de för svansen mellan benen. 

Den har sitt ursprung i ett utskott i bäckenet (spina ischiadica) och ligamentum sacrospinosum och fäster i svansbenet (os coccygis) och korsbenets (os sacrum) nedre parti. 

"Det stora hålet i ischium" (foramen ischiadicum majus) finns ovanför bäckenbotten och förser bäckenet med en passageväg för strukturer till stjärten (nedanför bäckenhålan). "Det lilla hålet i ischium" (foramen ischiadicum minus) finns nedanför bäckenbotten och förser särskilt pudendalt neurovaskulära bunten (nervus pudendus) med en passageväg till mellangården (perineum).

Histologi
Muskeln är i människa en blandning av skelettmuskelfiber och fibrös bindväv.

Innervation
Innervationen sköts av den främre grenen (ramus anterior) av den ryggmärgsnerv (nervus spinalis) som utgår från korsbenet (S4/S4).

Referenser

Skelettmuskler
bäckenet
Les anecdotes de Suède

Les anecdotes de Suède var en bok på franska om politiska förhållanden i Sverige, utgiven 1716 i två ganska olika upplagor, bägge med falsk tryckort - Haag och Stockholm (i stället för de verkliga Ulm och Utrecht).

Boken översattes senare till tyska och engelska, en svensk översättning utgavs först 1822. Flera hypoteser har framställts om författarskapet till denna, i satirisk ton hållna pamflett mot enväldet och reduktionen, särskilt hätsk mot Johan Gyllenstierna. I Wolfenbüttels bibliotek finns den i en handskrift av Samuel von Pufendorf, som också i 1722 års tyska översättning utpekas som författare. Andra har utpekat Esaias von Pufendorf och den franske residenten Lapiquetière som författare.

Enligt G. Schauman, Olof Palme (1884–1918) och Nils Ahnlund var författaren Johan Paulin Olivecrantz, som skall ha lämnat sitt manuskript till Samuel von Pufendorf, då denne reste från Sverige. Bokens tillkomstår bör ha varit 1687 eller 1688. Den finns i ett flertal olika varianter, varav den mest spridda torde ha tillkommit i början av 1690-talet. Skildringen fokuserar främst på 1680 års riksdag och de händelser som ledde fram till riksdagen.

Denna översikt har sitt stora intresse genom att den i den historiska framställningens form konsekvent genomfört den sedan drottning Kristinas tid förekommande propagandan mot "herrevälde". Enväldet framstår som följd av rådsaristokratins strävan efter makten, förkroppsligad i Johan Gyllenstiernas person. Lika starkt angrips emellertid i skriftens senare del Karl XI:s envälde. Tendensen både mot "herrevälde" och envälde gjorde skriften aktuell i samband med det inrikespolitiska läget vid tiden för riksdagen 1713/14 och strax därefter. Mot denna bakgrund bör publiceringen ses. Skriftens tendens pekar framåt mot frihetstidens statsskick.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Noter

Litteratur 1716
1680-talets litteraturår
Debattböcker
Franskspråkig facklitteratur
Handskrifter
Satir
Politisk litteratur
Politikåret 1680
Politik i Sverige under 1680-talet
Politik i Sverige under 1710-talet
Sverige under stormaktstiden
Montenegrinska köket

Montenegrinska köket är ett resultat av Montenegros geografiska läge och dess långa historia. Traditionella rätter i Montenegros hjärtland och dess adriatiska kust har en tydligt italiensk smak som visas i tillverkningen av bröd, på det sätt vilket kött röks och torkas, hur ost tillverkas, hur vin och spritdrycker framställs, hur soppor och grytor görs, polenta, fyllda spanskpepparfrukter, köttbullar, med flera.

Den näst största influensen kom från de levantinska och turkiska köken, senare till stor del via serbiska köket, i form av sarma, moussaka, pilaff, pitabröd, burek, ćevapčići, kebab och turkiska sötsaker såsom baklava och tulumba. Ungerska rätter som gulasch är också vanliga.

Det kroatiska köket och andra kök från kontinentala Europa har mestadels influerat efterrätterna. Crêpes, munkar, sylter, kex och tårtor har alla blivit populära. Det montenegrinska köket varierar mycket efter läge. Kustregionernas matvanor skiljer sig från det i de norra högländerna. I kustregionerna är medelhavsköket märkbart, med skaldjur som en vanlig rätt.

Externa länkar
 Durmitorbergens traditionella recept
 Montenegro Mat och dryck
 Gamla traditionella maträtter
 Montenegro mat

 
Olika regioners kök i Europa
Olika regioners kök vid Medelhavet
Musculus levator ani

Musculus levator ani (m. levator ani) är en muskelgrupp i bäckenet. Muskelgruppen är bred och tunn och återfinns på respektive sida av bäckenet. Tillsammans med musculus coccygeus utgör m. levator ani bäckenbottnen (diaphragma pelvis). Muskelgruppen stramar upp, stabiliserar och lyfter bäckenbotten. M. levator ani består av tre delar, nämligen musculus puborectalis, musculus pubococcygeus ("PC-muskeln") och musculus ileococcygeus.

M. levator ani har sitt ursprung i corpus ossis pubis och foramen obturatorius och fäster i ligamentum anococcygeum, externa analsfinktern, prostatas eller vaginas vägg, rektum, analkanalen och centrum tendineum perinei. Muskelgruppen innerveras av ryggmärgsnerverna S3/S4.

Källor 

Muskelsystemet
Gyaltsen Norbu

Gyaltsen Norbu, även känd under sitt religiösa namn Chökyi Gyalpo, erkänns av Folkrepubliken Kinas regering som den elfte inkarnationen av Panchen Lama.

Gyaltsen Norbu är son till två medlemmar i Kinas kommunistiska parti och föddes i Lhari härad i centrala Tibet, där han också växte upp.

När den tionde Panchen Lama avled 1989 inleddes sökandet efter en efterträdare, vilket leddes av en officiellt utsedd grupp. Chefen för gruppen, Chadrel Rinpoche, gav i hemlighet den landsflyktige Dalai Lama uppgifter om olika kandidater och 1995 tillkännagav Dalai Lama att Gedhun Chökyi Nyima var den elfte inkarnationen av Panchen Lama. Den kinesiska regeringen svarade med att fängsla Chadrel Rinpoche och utsåg Sengchen Lobsang Gyaltsen till ny chef för sökgruppen.

Sengchen Lobsang Gyaltsens nya grupp förbisåg Dalai Lamas val av inkarnation och utsåg i stället Gyaltsen Norbu genom lottdragning med den "gyllene urnan". Den 8 december 1995 installerades han som den elfte Panchen Lama i Trashi lümpo-palatset i Shigatse. Han erkändes emellertid inte av den tibetanska exilregeringen som fortfarande hävdar att Gedhun Chökyi Nyima är den autentiske reinkarnationen av Panchen Lama.

Sedan Gyaltsen Norbu uppnått sin myndighetsålder har han fått en mer framskjuten roll i kinesisk politik. 2010 valdes han till den nationella kommittén för det Kinesiska folkets politiskt rådgivande konferens.

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats på Tibet Information Center 

Födda 1990
Panchen lama
Tibetanska politiker
Kinesiska politiker under 2000-talet
Män

Levande personer
WP:Projekt Kina
Michel Host

Michel Host, född 1942 i Flandern i Belgien, död 6 juni 2021 i Paris i Frankrike var en belgisk författare och lärare, bosatt i Paris. Han fick Goncourtpriset 1986 för sin andra roman Valet de nuit.

Host flyttade hemifrån när han var 19 år och begav sig till Paris för att studera. Efter att ha läst spanska vid Sorbonne undervisar han i spanska och spansk litteratur från spanska guldåldern (cirka 1500–1650). Han har undervisat såväl i grundskola och gymnasium som på distans.

Han har också varit litterär krönikör för månadstidskrifterna Revue des Deux Mondes och Révolution, numera Regards, och var med och grundade tidningen L'art du bref 1995.

Host debuterade som romanförfattare 1983 med L’ombre, le fleuve, l’été för vilken han fick Robert Walser-priset. Redan för sin andra roman, Valet de nuit, mottog han Goncourtpriset, 1986. Han har även skrivit en erotisk roman; Roxane. Denne diskrete författare som mottog Goncourtpriset vid 42 års ålder, förklarade att utmärkelsen fick honom att acceptera sin dialysbehandling, och att börja skriva mer.

Bibliografi
L’ombre, le fleuve, l’été, roman (Robert Walser-priset), 1983
Valet de nuit, roman (Goncourtpriset), 1986
Les cercles d’or, noveller, 1989
La soirée, roman, 1989 och 2002
La maison Traum, roman, 1990
Images de l’empire, roman d’un chroniqueur, 1991
Forêt forteresse, conte pour aujourd’hui, 1993
Journal de vacances d’une chatte parisienne, 1996
Les attentions de l’enfance, (Livre de Picardie-priset), 1996 och 2002
Peter Sís ou l’imagier du temps, essä, 1996
Roxane, roman, 1997 och 2002
Déterrages/Villes, poesi, 1997
Graines de pages, poesi, 1999
Alentours, prosa, 2001
Converso ou la fuite au Mexique, roman, 2002
Heureux mortels, noveller, 2003 (SGDL:s [Société des gens de lettres] stora novellpris)
Zone blanche, roman, 2004
Poème d’Hiroshima, 2005
Le petit chat de neige, 2007
L’amazone boréale, noveller, 2008

Källor

 läst 14 mars 2010.

Noter

Belgiska författare
Franska författare
Franskspråkiga författare
Goncourtpristagare
Födda 1942
Avlidna 2021
Män
Argentinas Davis Cup-lag

Argentinas Davis Cup-lag () representerar Argentina i tennisturneringen Davis Cup och kontrolleras av Argentinas tennisförbund. 

Argentina deltog i turneringen första gången 1921, och van turneringen första gången 2016. Dessutom förlorade man finalerna åren 1981, 2006, 2008 och 2011.

Nuvarande lag
 Juan Martín del Potro (ATP #38)
 Federico Delbonis (ATP #41)
 Guido Pella (ATP #59)
 Leonardo Mayer (ATP #138)

Se även
Argentinas Billie Jean King Cup-lag

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Lagsida på Davis Cup

Landslag startade 1921
Davis Cuplag
Argentinska landslag
Davis Cup-laget
Extensor digiti minimi

Extensor digiti minimi eller Extensor digiti quinti proprius är en muskel på underarmens framsida som extenderar (rätar ut) lillfingret. Dess övre fäste är i överarmsbenets (humerus) laterala epikondyl och nedre fäste är lillfingerextensorernas dorsalaponeuros på översidan av lillfingerbenen (extensor expansion). Muskeln sträcker lillfingret (dig5) i både knogleden (metacarpophalangealleden) och lederna i själva fingret (interfalangeallederna). Muskeln bidrar också till handledsextension när fingrarna är extenderade. Den innerveras av nervus interosseus antebrachii posterior (C7 och C8). Det är en liten muskel som ofta är hopsmält med den större musculus extensor digitorum.

Skelettmuskler
Övre extremitetens anatomi
Vjatjeslav Menzjinskij

Vjatjeslav Menzjinskij (; ), född 19 augusti 1874 i Sankt Petersburg, död 10 maj 1934 i Moskva var en polsk-rysk kommunist och sovjetisk politiker och tjekist. 

Menzjinskij deltog som gymnasist och student i den revolutionära rörelsen, anslöt sig 1902 till socialdemokraterna och 1903 till bolsjevikerna, vistades 1907–1917 i landsflykt.

Efter återkomsten till Ryssland tog Menzjinskij aktiv del i oktoberrevolutionen år 1917 och var 1917–1918 folkkommissarie för finanserna. Menzjinskij ägnade sig därefter åt organiserandet av den politiska polisen och gjorde stora insatser för regimens befästande genom sin verksamhet inom denna 1919–1923 som presidiemedlem i Tjekan, 1923–1926 som vice ordförande och 1926–1934 som ordförande i GPU.

På grund av sjukdom överlät Menzjinskij under sina sista år ämbetets skötsel åt vice ordförande Genrich Jagoda, som, enligt domstolsutslaget (mars 1938) i processen mot det så kallade högerblocket och trotskisterna, skall ha förgiftat Menzjinskij genom hans läkare Lev Levin.

Referenser 
Menzjinskij, Svensk uppslagsbok, 1955.

Noter

Externa länkar 

Födda 1874
Avlidna 1934
Personer inom Tjekan
Personer inom OGPU
Sovjetiska politiker
Polska kommunister
Folkkommissarier
Män
Personer från Sankt Petersburg
Svensk uppslagsbok
Gammalbolsjeviker
Alumner från Sankt Petersburgs universitet
Angelo Anelli

Angelo Anelli, född 1 november 1761 och död 9 april 1820, var en italiensk diktare och lärd.

Av hans många dikter är de viktigaste de sju på litterära förhållanden anspelande satirerna Cronache di Pindo (1811–1818).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Födda 1761
Avlidna 1820
Män
Italienska poeter
Golfarmbåge

Golfarmbåge, eller medial epicondylit, är ett smärttillstånd som i viss mån påminner om tennisarmbåge. En skillnad är att man har mer smärta i mitten av armbågen med golfarmbåge.

Idrottsskador
Övre extremitetens anatomi
Arbetsskador
Ledsjukdomar
Golftermer
Yann Queffélec

Yann Queffélec, född 4 september 1949 i Paris, är en fransk författare. Han mottog Goncourtpriset för romanen Les noces barbares (svenska Barnet på vinden) 1985.

Biografi 
Han är son till den bretonska författaren Henri Queffélec och bror till pianisten Anne Queffélec. Han var gift med pianisten Brigitte Engerer som han fick en dotter med. Även om han är född och bosatt i Paris, har han starka band till Bretagne, och där särskilt området Aber-Ildut.

Queffélec praktiserade 1962 på seglarskolan Jeunesse et Marine (ungefär Ungdom och Hav). Där blev han senare lärare och fick även möjlighet att navigera med den franske seglaren Éric Tabarly. Queffélec skrev om skolan i den biografi som han har ägnat Tabarly.

Queffélec började sin författarkarriär genom att vid 32 års ålder ge ut en biografi om den ungerske kompositören Béla Bartók. Fyra år senare fick han Goncourtpriset för romanen Les noces barbares. Han är författare till flera romaner och en diktsamling. Han beskriver olyckligt förälskade personer. Han skriver också texter till musik, bland annat för den franske sångaren och kompositören Pierre Bachelet.

Under 1998 arrangerade han på internet en interaktiv roman, Trente jours à tuer.

Han är också en av krönikörerna i den franska tv-kanalen France 2:s program Varför fryser inte pingvinerna om fötterna?.

Bibliografi
Béla Bartók (1981)
Le charme noir (1983)
Les noces barbares (Goncourtpriset 1985)
La femme sous l’horizon (1988)
Le maître des chimères (1990)
Prends garde au loup (1992)
La menace (1993)
Disparue dans la nuit (1994)
Et la force d’aimer (1996)
Happy birthday Sarah (1998)
Osmose (2000)
Boris après l’amour (2002)
Vert cruel (2003)
La dégustation (2003)
Moi et toi (2004)
Affamés (2004)
Les soleils de la nuit
Ma première femme (2005)
L’amante (2006)
Mineure (2006)
Le plus heureux des hommes (2007)
L’amour est fou (2007)
Passions criminelles (2008), tillsammans med Mireille Dumas
Barbaque (2008)
Tabarly (2008)
Adieu au Bugaled Breizh (2009)
La puissance des corps (2009)
Le piano de ma mère (2009)

Källor

Franska författare
Franskspråkiga författare
Goncourtpristagare
Födda 1949
Levande personer
Män
Författare från Paris
Pasquale Anfossi

Pasquale Anfossi, född 5 april 1727, död 2 februari 1797, var en italiensk kompositör.

Biografi
Anfossi var elev till Niccolò Piccinni, och skrev talrika operor; musikforskaren Dassori uppräknar titlarna på 47 stycken. Ett handskivet orkesterpartitur, Eifersucht auf der Probe (1755), finns i Preben Nodermanns bibliotek i Lund, ett annat La forza delle donne (1780), i Musikaliska akademiens bibliotek i Stockholm.

Anfossis buffaoperor var av viss betydelse för Mozarts dramatiska stil.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Italienska operatonsättare
Italienska musiker under 1700-talet
Födda 1727
Avlidna 1797
Män
Svensk uppslagsbok
Musculus flexor pollicis longus

Flexor pollicis longus (FPL) är en muskel i handen. Ursprunget är anteriora radius och interossealmembranet, fästet är i tummens distala falang. Den utövar flexion i tummens distala falang och kan även flektera proximala falangen då dess sena löper över dess led. Muskeln innerveras av den anteriora interosseösa förgreningen av medianusnerven. Senan korsar karpaltunneln lateralt eller radialt om fingerflexorernas senor och löper till tummens distala falang. Senan har en egen synovialskida.

Skelettmuskler
Övre extremitetens anatomi
Heinrich von Angeli

Heinrich von Angeli, född 8 juli 1840 i Ödenburg, död 21 oktober 1925 i Wien, var en österrikisk målare.

Angeli fick sin utbildning i Wien och Düsseldorf. Han målade till en början historiska tavlor. Sedan han 1862 flyttat till Wien, vann han världsrykte genom sina porträtt av kejsaren av Österrike, det tyska kronprinsparet, drottning Viktoria av England, kejsar Vilhelm II med flera. Han har även målat genrebilder.

Galleri

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1929

Externa länkar 
 
 

Österrikiska porträttmålare
Österrikiska målare under 1800-talet
Österrikiska målare under 1900-talet
Personer från Sopron
Födda 1840
Avlidna 1925
Män
Angelo Angeli

Angelo Angeli, född 20 augusti 1864 i Tarcento, provinsen Udine, död 1 juni 1931 i Florens, var en italiensk kemist.

Angeli studerade i Padua och Bologna samt blev professor i kemi 1897 i Palermo och 1905 vid Istituto di studi superiori i Florens. Nästan alla hans arbeten ligger inom det organisk-syntetiska området. Hans viktigaste undersökningar behandlar kväveföreningarnas kemi, speciellt pyrrol samt azoxiföreningar, en grupp av azoföreningar.
 
I tre monografier sammanfattade Angeli en del av sina mest på italienska skrivna originalavhandlingar, Verbindungen des Stickstoffs (1908), Neue Studien in der Indol- und Pyrrolreihe (1911) och Ueber die Konstitution der Azoxiverbindungen (1913), samtliga i Felix B. Ahrens "Sammlung chemischer und chemisch-technischer Vorträge" (utgiven i Stuttgart).
 
I sina senare studier av pyrrolgruppen upptäckte Angeli bland annat sambandet mellan pyrrolderivat och de i djur- och växtkroppen förekommande melaninerna. Under första världskriget utarbetade han för sitt land skyddsåtgärder emot stridsgaser; på sprängämnesområdet studerade han särskilt de röksvaga krutsorternas självsönderdelning.
 
Angeli var ledamot av alla större italienska vetenskapliga akademier och invaldes 1919 i Vetenskapssocieteten i Uppsala.

Källor 
 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Italienska kemister
Italienska professorer
Professorer i kemi
Personer verksamma vid universitetet i Palermo
Personer verksamma vid universitetet i Florens
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Kemister under 1900-talet
Italienska forskare under 1900-talet
Födda 1864
Avlidna 1931
Män
Ugglan
Svensk uppslagsbok
Étienne Constantin de Gerlache

Étienne Constantin de Gerlache, född 25 december 1785 i Bertrix, död 10 februari 1871 i Ixelles, var en belgisk politiker, historiker och baron.

de Gerlache studerade juridik i Paris och praktiserade en tid där, men flyttade till Liège efter att Konungariket Nederländerna hade etablerats efter Napoleonkrigen. Han valdes 1824 av det klerikala partiet till medlem av generalstaternas andra kammare, blev 1830 medlem av belgiska nationalkongressen och valdes kort därpå, efter Erasme Louis Surlet de Chokier utnämning till regent, till kongressens president. de Gerlache stod i spetsen för den deputation, som 1831 erbjöd prins Leopold den belgiska kronan. I dessa roller ser vissa källor därför honom som Belgiens första premiärminister i februari-mars 1831, snarare än Albert Joseph Goblet d'Alviella.

de Gerlache utnämndes 1832 till president i kassationsdomstolen, men fortsatte också att som de klerikalas ledare att delta i det politiska livet. År 1843 upphöjdes han i friherrligt stånd. Hans förnämsta arbete är Histoire du royaume des Pays-Bas 1814–30 (1839; fjärde upplagan i tre band, 1875). de Gerlaches Œuvres complètes utgavs av Jean-Joseph Thonissen (tredje upplagan, sex band, 1874–1875).

Källor 

Belgiska politiker under 1800-talet
Belgiska kristdemokrater
Belgiska historiker
Belgiska baroner
Födda 1785
Avlidna 1871
Män