kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ludvig Nanneson

Per Ludvig Nanneson, född 16 april 1881 i Harplinge socken, Hallands län, död 1 mars 1963, var en svensk agronom. Han var far till Pye Engström.

Ludvig Nanneson tog agronomexamen vid Alnarps lantbruksinstitut 1903, var lärare vid Stenstorps folkhögskola 1903–07, blev lärare vid den lantmannaskola som sammanhängde med folkhögskolan Hvilan 1907, föreståndare för samma skola 1914 och föreståndare för Sveriges allmänna lantbrukssällskaps driftsbyrå 1918, direktör för nämnda sällskap 1928 och professor i lantbruksekonomi vid Lantbrukshögskolan i Ultuna 1933. Han blev 1921 ledamot av Lantbruksakademien (hedersledamot 1941). 

Genom sin verksamhet som sekreterare hos Malmöhus läns kontrollföreningar (från 1907) och ledare (från 1908) av Hvilans bokföringsförening (1911 förändrad till Malmöhus läns bokföringsförening) leddes Nanneson in på studiet av jordbruksekonomi, på vilket områdes bearbetning han utövade ett för Sverige betydelsefullt arbete därigenom, att han därvid lade till grund de i siffror uttryckta resultat, som framgått av kontrollföreningarnas och många jordbruks räkenskaper. Dessa räkenskapsresultat bearbetade och publicerade Nanneson på uppdrag av Lantbruksstyrelsen i Räkenskapsresultat från svenska jordbruk (årligen från 1914) och Det svenska lantbrukets produktionskostnader (I–II, 1919–23). 

I övrigt författade han bland annat Rationell lantbruksbokföring (1913), Skånes nötkreatursskötsel från 1800-talets början till nuvarande tid (1914), Lärobok i husdjurslära (tillsammans med Nils Hansson; 1915–20, fjärde upplagan 1928), Jordbruksekonomiska förhållanden i Nordamerika (1922), Arbetsförbrukningen i det svenska jordbruket (1923), Häst- och traktorarbete i jordbruket (1923), Jordbruksekonomi (1924, femte upplagan tillsammans med Hjalmar Nilsson och Gustav Ytterborn 1943), Byggnadskapitalet vid svenska jordbruk (1924) samt en mängd uppsatser i lantbrukstidskrifter, framför allt i Lantbruksakademiens handlingar och tidskrift samt i "Landtmannen. Tidskrift för landtmän", för vilken han (tillsammans med J.G. Leufvén) var redaktör från 1918.

Källor

Svenska professorer i lantbruksvetenskap
Svenska lantbruksekonomer
Ledamöter av Lantbruksakademien
Personer från Harplinge socken
Födda 1881
Avlidna 1963
Män
Ugglan
Cocio

Cocio är en chokladdryck som produceras i Esbjerg i Danmark. Cocio grundades 1951 av Anker Pallesen. I Sverige saluförs smakerna "Cocio Classic" och "Cocio Dark".

Smaker i Danmark 
 Cocio Classic
 Cocio Økologisk
 Cocio Light
 Cocio Mørk
 Cocio Chokokaffe
 Congo

Diplom-Is hade säsongen 2008 en glasspinne med cocio-smak.

Se även
Pucko

Referenser

Externa länkar 

 Cocio webbplats

Drycker
Varumärken ägda av Arla Foods
Kognitiva hjälpmedel

Kognitiva hjälpmedel, förr kallat begåvningshjälpmedel, är hjälpmedel som används för att underlätta i situationer som kräver högre kognitivt tänkande än vad vi klarar av. När det kommer till tekniska hjälpmedel i vardagen brukar begreppet välfärdsteknik användas.

Tidsuppfattning
För många personer med intellektuell funktionsnedsättning kan användandet av vissa hjälpmedel vara avgörande för att klara av vardagen. Många personer med intellektuell funktionsnedsättning kan till exempel inte lära sig klockan eller att använda en almanacka. Detta leder både till osäkerhet över när saker och ting ska inträffa samt leder till stora svårigheter när det gäller att komma i tid. För att lösa detta finns olika former av hjälpmedel. Till exempel finns kvartur som visar tiden för två timmar i taget uppdelat i kvartar. Dessa kvartar kan man sedan matcha med bilder för att få en översikt om vad man ska göra de närmaste två timmarna. Ett annat exempel är Dygnsklockan som man ställer in över ett helt dygn. Detta kan vara bra för att veta om det är dag eller natt.

Även vanliga med extra tydliggörande almanackor kan vara bra att använda. I dessa kan man använda olika färger för de olika veckodagarna och bilder för vad som ska hända de olika dagarna.

Vardagssituationer
Även personer med intellektuell funktionsnedsättning kan följa lätta recept om de är tydliga och utformade med bilder istället för text. Detsamma gäller inköpslistor. 

Ekonomi brukar också vara svårt att sköta för personer som har en intellektuell funktionsnedsättning. Bra hjälpmedel finns som datorprogram, men också som enklare versioner där man kan se hur stor del av en hundralapp som en viss vara kostar. Datorprogram som begåvningshjälpmedel blir allt vanligare. Det finns digitala almanackor och till och med kassasystem med bilder på till exempel maträtter och sedlar för att förenkla och göra det möjligt för personer med intellektuell funktionsnedsättning att stå i kassan. Bildskärmar med pekskärm förenklar och gör det möjligt att hitta rätt utan att förstå sambandet mellan datormusen och skärmen.

Men det är inte bara personer med intellektuell funktionsnedsättning som är i behov av kognitiva hjälpmedel. Ett exempel som används av många i vardagen är miniräknare, som underlättar för många när de ska räkna ut stora tal.

Kognitiva hjälpmedel i Sverige 
Det är landets kommuner och regioner som bär huvudansvaret för de olika hjälpmedlen. Detta leder till att det finns skillnader mellan olika kommuner gällande vad man kan få gratis och vad man har rätt till. Övergripande är att de numera finns speciellt ansvariga för begåvningshjälpmedel på de olika kommunala hjälpmedelscentralerna.

Personer med intellektuell funktionsnedsättning har dock rätt att få hjälp för att klara sin vardag och bli så självständig som möjligt. Trots detta har de ofta själva svårt att begära vad de behöver utan är beroende av att anhöriga kan kräva detta från kommunen.

Referenser 
 

Funktionsnedsättning
Walter Arthur Berendsohn

Walter Arthur Berendsohn, född 10 september 1884 i Tyskland, död 30 januari 1984 i Stockholm, var en tysk litteraturhistoriker.

Berendsohn var extraordinarie professor vid universitetet i Hamburg, och har författat ett flertal skrifter på stilistikens, folklitteraturens med flera områden och ägnade sig även åt nordisk litteratur, särskilt genom den brett anlagda biografin Selma Lagerlöf (1927).

Berendsohn, som var av judisk börd, tvingades vid nazisternas maktövertagande fly till Danmark, varifrån han vid den tyska inmarschen 1940 på nytt flydde till Sverige. Han kom därefter att stanna i Sverige fram till sin död.

Berendsohn fick utmärkelsen Hedersdoktor av Stockholms Universitet 1974 och av Hamburgs universitet 1983, då han var 99 år gammal.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Noter

Svenska litteraturvetare under 1900-talet
Tyska litteraturvetare
Födda 1884
Avlidna 1984
Män
Berengar II av Italien

Berengar II av Ivrea, död 966, var en italiensk kung, dotterson till Berengar I av Italien.

Han låg från 945 i strid med Italiens kungar Hugo av Italien och Lothar. Sedan den sistnämnde dött 950 blev Berengar vald till kung. Han regerade med hård hand och höll Lothars änka Adelheid i fångenskap. Hon bad om hjälp hos Otto I, som 951 ryckte in i Italien. Berengar drog sig undan och kunde först sedan Otto lämnat Italien erhålla fred mot att erkänna honom som sin länsherre. Berengar bröt sedan på nytt med Otto, men måste 963 ge sig fången åt honom. Sina sista år tillbringade han i Tyskland.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Noter

Italiens monarker
Födda 900-talet
Avlidna 966
Män
Alphonse-Marie-Marcellin-Thomas Bérenger

Alphonse-Marie-Marcellin-Thomas Bérenger, född 31 maj 1785 och död 1 maj 1866, var en fransk politiker och jurist.

Bérenger var generalprokurator i Grenoble, frånträdde ämbetet 1815 och ägnade sig därefter åt staffrättsliga studier. han utgav 1818 La justice criminelle en France, i vilket arbete han angrep specialdomstolarna såsom reaktionens redskap och ivrade för införande av jurysystem. Bérenger invaldes 1828 i deputeradekammaren och blev ordförande i kommissionen över Karl X:s ministrar 1830. Han inlade senare betydande insatser i arbetet med Frankrikes nya strafflag 1835, särskilt angående rätt för juryn att finna förmildrande omständigheter i annars med dödsstraff belagda brott. Bérenger var domare i kassationsdomstolen 1831, president där 1849-60, och pär 1839-48. Han utgav 1855 De la répression pénale.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Franska jurister
Födda 1785
Avlidna 1866
Män
Krabban med guldklorna (film)

Krabban med guldklorna (franska: Le crabe aux pinces d'or) är en belgisk dockfilm, "stop motion", på franska från 1947, och den första långfilmen om Tintin. För regin stod Claude Misonne. Filmen följer nästan exakt handlingen från serieboken. Längden på filmen är 60 minuter. Endast vid två tillfällen har filmen visats på biograf. Filmen gavs ut på DVD i Frankrike år 2008.

Externa länkar 
 

Tintin
Filmer 1947
Franska äventyrsfilmer
Filmer baserade på tecknade serier
Belgien på film
Marocko på film
Svartvita filmer
Henry Bérenger

Henry Bérenger, född den 22 april 1867, död den 18 maj 1952, var en fransk politiker, diplomat och författare.

Från poesin med verk som L'âme moderne (1892) och romanprosan med verk som L'effort (1893) övergick Bérenger till ett sociologiskt författarskap, med arbeten som L'aristocratie intellectuelle (1895) och Les prolétaires intellectuels en France (1901). Han verkade samtidigt inom politiken och som diplomat och var 1926-27 Frankrikes ambassadör i USA.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Franska politiker
Franska diplomater
Franska författare
Franskspråkiga författare
Födda 1867
Avlidna 1952
Män
Peter Berendt Feilberg

Peter Berendt Feilberg, född 20 november 1835 i Alslev vid Varde, död 12 januari 1925, var en dansk agronom, bror till Henning Frederik Feilberg.

Feilberg tog 1858 lantbruksexamen vid Den Polytekniske læreanstalt och kort därefter började han den verksamhet som han sammanfattade i två ord, torrläggning och jordblandning, och genom vilken han blev känd i hela Danmark. Han deltog i uppodlingsarbetena i Döjet vid Frijsenborg och vid torrläggningen av Sjørring sø, han torrlade och uppodlade Näsbyholmssjön i Skåne, och efter en studieresa i Nederländerna 1872 omskapade han under de följande 15 åren Søborg sø på norra Själland till stora och fruktbara ängsarealer. 

På Inrikesministeriets uppdrag undersökte han (1876–1877) odlingsförhållandena på Island, för vilka han redogjorde i en avhandling i "Tidsskrift for Landøkonomi" 1881. Han besökte senare Island flera gånger och arbetade för att sammanknyta Danmark och Island. Det var Feilberg, som tillsammans med svensken Carl von Feilitzen, som på den nordiska lantbrukskongressen i Köpenhamn 1888, gav sitt stöd till att det danska Hedeselskabet tog upp myrodlingsfrågan i Danmark. Under en följd av år var Feilberg statens inspektör för denna uppodling. Han författade både broschyrer och avhandlingar om torrläggning, odlingsförsök och jordblandning, och på dessa områden var han en av Danmarks första auktoriteter. Året efter hans död restes ett minnesmärke över honom vid Søborg sø.

Källor

Externa länkar 
 

Danska agronomer
Födda 1835
Avlidna 1925
Män
Salmonsens
Johan Ehrenreich

Johan Eberhard Ludvig Ehrenreich, född 1723 i Frankfurt am Main, död 8 januari 1803 i Ostpreussen, var en tysk tandläkare, agronom och keramiker.

Ehrenreich inkallades 1747 till Sverige av Fredrik I och anställdes som hovtandläkare. Han var en av Sveriges första och för sin tid mest framstående tandläkare, men räckte även till för andra verksamhetsområden. Omkring 1753-55 var han förvaltare vid Gripsholms kungsladugård, sysslade med försök att preparera säd och andra frön för bevarande av grobarheten samt erhöll därför en liten statspension, 1757. 

Ehrenreich idkade även trädgårdsskötsel och salpetersjuderi i Kungsholms församling samt gjorde sig mycket förtjänt om den svenska fajanstillverkningen genom att anlägga och leda Mariebergs porslinsfabrik i Stockholm, 1758. Under hans ledning kom fabrikens alster att i flera fall nå samma klass som med samtida utländska fajanser, men på grund av bristande lönsamhet tvingades han 1766 att avgå som direktör. Han erhöll hovråds titel som en ringa belöning för sina förtjänster. År 1767 lämnade han Sverige och anställdes vid Stralsunds porslinsfabrik, vilken nedlades 1789. Redan 1770 lämnade dock Ehrenreich fabriken i Stralsund efter en sprängolycka, och startade en annan fajansfabrik i Königsberg, som dock endast drevs några få år.

På 100-årsdagen av hans död firades hans minne av Odontologiska sällskapet i Stockholm.

Noter

Källor

Tyska agronomer
Tyska tandläkare
Svenska keramiker
Födda 1723 
Avlidna 1803
Män
Ugglan
Personer från Frankfurt am Main
Personer inom Sveriges näringsliv under 1700-talet
Bernard Berenson

Bernard Berenson, ursprungligen Bernhard Valvrojenski, född 26 juni 1865 i Butrimonys i Litauen i Ryssland, död 6 oktober 1959 i Villa I Tatti i Fiesole i Italien, var en amerikansk konsthistoriker.

Efter studier i USA och Europa bosatte sig Berenson nära Florens i Italien, vars renässansmålare han ägnade huvuddelen av sina studier åt. Bland hans verk märks främst The Venetian painters of the renaissance (1895), The Florentine painters of the renaissance (1896), The Central Italian painters of the renaissance (1897), North italian painters of the renaissance (1907), The study and critisism of Italian art (3 band, 1901–16) samt Three essays in method (1927). Berenson utvecklade sin egen metod för stilanalys, som blev mycket uppmärksammad och starkt skilde sig från den samtida vanligen brukade, som hade utvecklats av Giovanni Morelli. Istället för en minutiös detaljanalys efter vissa schemata förordade Berenson ett mer allmänt hållet intuitivt förfarande.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939
 Harvard University Center for Italian Renaissance Studies http://itatti.harvard.edu/bernard-berenson

Noter

Externa länkar 
 

Amerikanska konsthistoriker
Födda 1865
Avlidna 1959
Män
Alumner från Boston University
Alumner från Harvard University
Wessels plass

Wessels plass är en öppen plats i centrum av Oslo. Platsen avgränsas av Akersgata, Nedre Vollgate, Prinsens gate och Stortingsbyggnaden. Platsen blev 1891 uppkallad efter diktaren Johan Herman Wessel.

Platser i Oslo
Johan Lorentz Munthe

Johan Lorentz Munthe, född 15 april 1729 i Karlshamn, död 27 april 1795 på Kvarnarps gård nära Eksjö, var en svensk borgmästare, politiker och agronom. Han var brorson till Sven Johan Munthe.

Biografi 
Munthe studerade vid Lunds universitet, och utnämndes 1758 till borgmästare i Eksjö. Vald till riksdagsman i borgarståndet vid riksdagen 1765–1766 framstod han genast som ivrig mössa, och tillvann sig inom detta då segrande parti redan från början både förtroende och inflytande.  Särskilt ivrade han vid denna riksdag för tryckfriheten. Han bevistade även 1769 och 1771–1772 års riksdagar, och var vid den senare en av de åtta personer som borgarståndet utsåg att granska de många överklagade valen. Han kunde nu anses som en av borgarståndets ledare, och prisas som oemottaglig för mutor eller utländskt guld.

Efter Gustav III:s statskupp blev Munthe en av kungens trogna anhängare, och räknades vid riksdagen 1786 som en av rojalisternas främsta krafter i sitt stånd. Han erhöll 1778 lagmans titel, sedan han förut avsagt sig erbjuden naturalisation som svensk adelsman. År 1786 tog han avsked från sitt borgmästarämbete samt ägnade sig uteslutande åt lanthushållning och skriftställarverksamhet i dithörande ämnen. Redan 1761 hade han utgivit Tankar angående land culturen i Riket, och 1787 utgav han Försök till en Bonde-Practika eller Afhandling till Allmogens underrättelse i Svenska Åkerbruket.

Se även
Borgmästar' Munthe (barnvisa)

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar
 

Eksjös borgmästare
Svenska agronomer
Borgarståndets riksdagsledamöter
Personer under frihetstiden
Personer från Karlshamn
Födda 1729
Avlidna 1795
Män
Ugglan
USA:s marinkårskommendant

Commandant of the Marine Corps (förkortat CMC), USA:s marinkårskommendant, är den högste yrkesmilitäre befattningshavaren inom USA:s marinkår och är en fyrstjärning general som är direkt underställd marinministern (Secretary of the Navy): som är chef för marindepartementet (Department of the Navy) i vilket både flottan och marinkåren ingår och ansvarig inför försvarsministern för deras beredskap och förmåga att upprätthålla krigsdugliga förband.

Beskrivning och uppdrag
Kommendanten biträder marinministern och dennes kansli i beredningen av ärenden som rör marinkåren, och genomför sedan verkställandet av dennes beslut. Kommendanten presiderar över marinkårens högkvartersstab (Headquarters Marine Corps) och leder dess verksamhet. Kommendanten biträds av en vice kommendant (Assistant Commandant of the Marine Corps), även denne en fyrstjärning general, som ersätter kommendanten vid vakans i ämbetet.

Kommendanten, liksom marinministern, saknar operativa befogenheter över marinkårens förband som tilldelats militärbefälhavarna. Kommendantens roll är att likna med en stabschef. Marinkårens kommendant är också, förutom sin roll inom marindepartementet, medlem av Joint Chiefs of Staff under ordförandeskapet av USA:s försvarschef.

Kronologisk lista över kommendanter 1775-1783, 1798-idag

Referenser

Noter

Externa länkar
  marines.mil - officiell hemsida.

USA:s marinkår
Basotho National Party

Basotho National Party (BNP) är ett konservativt politiskt parti i Lesotho. Partiet grundades 1959 av Leabua Jonathan under namnet Basutoland National Party. BNP blev ett så kallat statsbärande parti och Jonathan blev Lesothos premiärminister 1965, året innan självständigheten från Storbritannien, och satt på posten fram till militärkuppen 1986 ledd av Justin Lekhanya.

I 1993 års parlamentsval fick BNP omkring 23 procent av rösterna, men alla 65 mandat i nationalförsamlingen gick till det konkurrerande partiet Basotho Congress Party (BCP). Partiet upplevde ett liknande nederlag i 1998 års parlamentsval där BNP fick 24,5 procent av rösterna men bara ett mandat i nationalförsamlingen. Efter valförlusterna sökte partiet att reformera valsystemet. BNP ville se ett proportionellt valsystem för att avgöra mandatfördelningen. I en kompromiss infördes ett mixat valsystem till nationalförsamlingen där 40 utjämningsmandat skulle utses genom proportionell fördelning och 80 mandat genom relativ majoritet (även kallat first-past-the-post) i enmansvalkretsar.

Justin Lekhanya valdes efter militärkuppen till partiledare för BNP på marskonferensen 1999. I 2002 års val till nationalförsamlingen fick partiet 22,4 procent av rösterna och 21 mandat genom proportionell tilldelning. Partiet har sedan valet 2002 skakats av interna strider som grundas i en kritik om att partiet inte har uppfyllt sin oppositionsroll i parlamentet. I parlamentsvalet 2007 fick partiet endast 3 av 120 mandat, i valet 2012 5 mandat.

Referenser

Noter 

Konservativa partier
Politiska partier i Lesotho
Politiska partier bildade 1959
Steropodon

Steropodon galmani är en utdöd art av kloakdjur eller äggläggande däggdjur. Steropodon galmani är ensam i släktet Steropodon. Det vetenskapliga släktnamnet är sammansatt av de gammalgrekiska orden sterope (ljus) och odous (tand). Det syftar på fyndplates i regionen Lightning Ridge och på fossilets ljusa tänder. Artepitet hedrar bröderna Galman som skänkte typexemplaret till Australian Museum.

Fossil har påträffats i New South Wales i Australien. I den upphittade resten av en underkäke fanns 3 molarer och en fördjupning för en premolar.

Det beräknas ha funnits där under den yngre kritaperioden. Det är den tidigaste kända släktingen till näbbdjuret. Det första fyndet var en ofullständig underkäke.

Referenser 

Kloakdjur
Monotremata
Basilosaurus

Basilosaurus (tillfälligt Zeuglodon) är ett utdött släkte av valar, som levde för 40 - 34 miljoner år sedan under sen eocen. Basilosaurusen var ett rovdjur och tros ha varit det största djuret under sin tid. Det var det första helt marina valsläktet. Basilosaurusen var upp till 20 meter lång, hade en mycket långsträckt kropp, litet huvud och handskliknande lemmar (som är helt tillbakabildade på dagens valdjur).

Fossil från minst två andra arter av denna grupp har hittats i Egypten och Pakistan. 

De var både långsmalare, och mer rörliga, än nutida valar. Fossilen studerades och namngavs av den amerikanska  paleontologen
Richard Harlan, som trodde att de var marina reptiler och gav dem namnet Kungsödla. När Richard Owen identifierat dem som däggdjur föreslog han ett namnbyte till Zeuglodon, men det var inte möjligt.

Källor

Förhistoriska däggdjur
Valar
Krav Magen

Krav Magen är en kampsport av avknoppning av krav maga som grundades av Eli Avikzar. Avikzar började 1964 träna mrav maga med Imi Lichtenfeld och blev en av hans elever. Avikzar blev världens första svartbälte i krav maga och graderades av Lichtenfeld 1971. Världens första mrav maga-förbund, International Krav Maga Association (IKMA), grundades 1978 av Lichtenfeld tillsammans med bland andra Avikzar.

De förändringar som Avikzar gjort inom krav maga ledde fram till en ny metod som var parallell med den ursprungliga krav magan. 1987 drog sig Eli Avikzar därför ur krav maga-förbundet IKMA och grundade, med Lichtenfeld tillåtelse Israeli Krav Magen Association (KAMI).

Krav Magens system för självförsvar fokuserar på enkelhet och effektivitet och systemets tekniker förändras löpande då nya hotbilder framträder.

Motto
Krav Magens motto är: "Minimum movement against maximum movement becomes minimum defense against maximum offense"

Kläder och bälte
Träningen har traditionella inslag och träningskläderna utgörs av kimono. Det finns bälten, vars färg betecknar utövarens rang. Dessa färger, ordnade från nybörjare till mästare, är vit, gul, orange, grön, blå, brun och svart.

Kampsporter
Wenman Coke (död 1776)

Wenman Coke, född omkring 1717, död den 11 april 1776, känd som Wenman Roberts till 1750, var en brittisk godsägare och politiker.

Coke var son till major Philip Roberts och Anne Coke. Han antog efternamnet Coke (uttalat som Cook) i stället för sitt fäderneärvda 1750. 1759 övertog han de betydande egendomar som hade tillhört hans morbror, Thomas Coke, 1:e earl av Leicester, innefattande Holkham Hall i Norfolk. 

Coke tillhörde underhuset 1753-1768 och från 1772 till sin död. Sista mandatperioden satt han för valkretsen Norfolk, där han efterträddes av sin son Thomas, som kom att bli en  inflytelserik lantbruksreformator, till vars förmån titeln earl av Leicester återupplivades 1837.

Källor

Brittiska godsägare
Brittiska parlamentsledamöter
Födda 1710-talet
Avlidna 1776
Män
Godsägare under 1700-talet
Coke (olika betydelser)

Coke kan syfta på:

 Coke – en kortform för läskedrycken Coca-Cola
 The Coca-Cola Company – en amerikansk multinationell dryckestillverkare
 Coke (efternamn) – ett efternamn samt personer med namnet

Se även
 Coke County

it:Carbone#Coke
Edward Coke

Edward Coke (vanligen uttalat som Cook) kan syfta på bland andra:

 Edward Coke (1552–1634), engelsk politiker och jurist
 Edward Coke (1758–1837), brittisk politiker och godsägare
 Edward Coke (1824–1889), brittisk politiker
 Edward Coke, 7:e earl av Leicester (1936–2015), brittisk peer

Se även

 Edward Cooke
 Edward Cook