kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Finlands lantdagar

Finlands lantdagar (finska Suomen maapäivät, senare valtiopäivät; svenska Finlands lantdagar), var Finlands parlament åren 1809–1906, och ersättare till Sveriges ståndsriksdag. Lantdagarna ersattes 1907 med Finlands riksdag.

De första lantdagarna 

Finlands första lantdag hölls av Gustav II Adolf som riksdagen 1616 i Helsingfors för hela riket. Andra möten (Åbo lantdag) hölls i Åbo exempelvis 1676. Mötena sammankallades av Axel Julius De la Gardie. Bondeståndet leddes av Henrik Henriksson Vanberg.

Borgå lantdag 

Borgå lantdag hölls 1809. Lantdagen sammankallades av kejsar Alexander I av Ryssland medan 1808–1809 års krig ännu pågick. De enligt svensk riksdagsordning i Borgå samlade finska ständerna svor kejsaren trohet och denne avgav sin regentsförsäkran den 29 mars 1809.

1863 

Efter Borgå lantdag följde en period på mer än ett halvsekel då inga lantdagar sammankallades, och som därför brukar kallas för statsnatten. 
Finländsk lagstiftining gick i stå. Emellertid beslöt kejsar Alexander II att påbörja förberedelserna för en lantdag 1859. En rad lagstiftningsärenden kunde inte lösas på administrativ väg i senaten och påkallade ständernas samtycke. Till lantdagsförberedelserna hörde januariutskottet, ett organ sammansatt av 12 representanter för varje stånd som skulle överlägga om ärendelistan. Utskottet var samlat i Helsingfors på Riddarhuset från 20 januari till 6 mars 1862. Själva lantdagen sammankallades i juni 1863 och utblåstes 15 september samma år. Till öppningsfestligheterna hörde kejsarens besök, en stor bal och en jakt på Träskända gård, som ägdes av filantropen Aurora Karamzin. I sitt öppningstal lovade kejsaren sammankalla lantdagen regelbundet, vilket särskilt utomlands tolkades som ett uttryck för Alexander II:s engagemang i reformarbetet han påbörjat, trots svårigheterna i Polen där ett uppror mot ryska överheten pågick. På själva ärendelistan fanns bland annat förslag om ogifta kvinnors myndighet, kommunalt självstyre, privatbankers upprättande och styrelse. Ständerna var samlade ända fram till 15 april 1864.

Sessioner 

Lista över sessioner.

 1809 (januari-juli);
 1863–1864 (september 1863–april 1864);
 1867 (januari-maj);
 1872 (februari-juni);
 1877–1878; (januari 1877–januari 1878);
 1882 (januari-juni);
 1885 (januari-maj);
 1888 (januari-maj);
 1891 (januari-maj);
 1894 (januari-juni);
 1897 (januari-juni);
 1899 (januari-maj);
 1900 (januari-juni);
 1904–1905 (december 1904–april 1905);
 1906 (januari-september);

Referenser

Fotnoter

Se även
 Lantdagsordningen 1869
 Lantdagsordningen 1906

Externa länkar 

Finlands riksdags historia - Officiell webbplats
Kejsarens tal vid lantdagens avslutande den 19 juli 1809 - på svenska på (ursprungligen på franska)
Jämförelse mellan Finlands lantdagar och Finlands riksdag 

Upplösningar 1906
Historiska lagstiftande församlingar
Finlands politiska historia
Storstockholms Diabetesförening

Storstockholms Diabetesförening (SSDF) är en patientförening som representerar cirka 5000 diabetiker och anhöriga inom hela Storstockholm.

SSDF:s syfte är att förändra samhället på områden viktiga för personer med diabetes och att främja och stärka den livsviktiga egenvården.

SSDF:s mål är att förbättra situationen för alla med diabetes i Stockholms län och att minska sjukdomens konsekvenser.
Det görs i huvudsak genom att:
 Påverka politiker, tjänstemän och vården
 Arrangera utbildningar i egenvård 
 Sprida viktig information.

Verksamheten är omfattande och inkluderar bland annat:
 Kurser och föreläsningar till medlemmar
 Att påverka samhället, både på riks och landstingsnivå, och förbättra villkoren för personer med diabetes
 Utdelning av forskningsstipendium till en doktorand inom diabetesforskningen
 Finansiering av en doktorandtjänst vid Karolinska Institutet.
 Tidningen Leva med diabetes som utkommer 8 ggr/år och i 8000 exemplar. Tidningen distribueras till alla medlemmar och till de flesta vårdställen i länet.

Historia  
Storstockholms Diabetesförening, SSDF, bildades 1947. Det är Sveriges största diabetesförening. Föreningen har bland annat drivit igenom att alla med diabetes ska få regelbunden ögonbottenfotografering för att i tid upptäcka och kunna åtgärda komplikationer med synen.
Föreningen har varit en stark drivkraft bakom handlingsplanen för diabetesvård i Stockholms läns landsting som tillämpas i vården och sett till att den är en bra handlingsplan ur ett patientperspektiv och inte bara ur ett vårdperspektiv.

DiOS, ny rikstäckande organisation för personer med diabetes 
SSDF är en av initiativtagarna till den nya rikstäckande organisationen DiOS, Diabetesorganisationen i Sverige, som bildades i maj 2010.
DiOS verkar för en vidare och mer öppen syn på diabetes med fokus på det friska.
"–Det handlar om att lyfta blicken från det mer traditionella synsättet. Vi måste skapa förutsättningar för att personer med diabetes själva ska kunna styra sin sjukdom, snarare än att sjukdomen styr dem."

Externa länkar 
Storstockholms Diabetesförening
Diabetesorganisationen i Sverige

Funktionsrättsrörelsen i Sverige
Patientorganisationer i Sverige
Diabetes
Charles Boit

Charles Boit, född 10 augusti 1662 i Stockholm, död 6 februari 1727 i Paris, var en på sin tid berömd emaljmålare av hugenottfamilj.

Han föddes i Sverige, som son till en inflyttad fransman, vilken var bollmästare och galanterihandlande, och fick troligen sin första handledning i miniatyrmåleri och emaljbränning av dennes landsman Pierre Signac. Boit reste dock tidigt till London, där han först var verksam som teckningslärare och snart, rekommenderad av Mikael Dahl, som emaljmålare vann rykte och en förnäm kundkrets. 

Efter en tid blev han fängslad och dömd för att ha sökt locka en omyndig kvinnlig elev till äktenskap. Efter utståndet straff och hårt ansatt för skulder, begav han sig, sedan en av hovet beställd kolossal emaljmålning, framställande drottning Anna omgiven av kavaljerer och damer mottagande Marlborough och Eugène av Savoyen, på grund av Marlboroughs fall måst lämnas ofullbordad, mellan 1710 och 1712 till Paris.

Där blev han snart den firade Jean-Louis Petitots konstnärlige arvtagare. I den franska huvudstaden vistades han sedan, med undantag av 1719–1720, då han arbetade i Dresden, och kortare perioder 1721–1726, då han likaledes uppehöll sig utanför Frankrike. Gynnad av Filip II av Orléans (hertigen-regenten), blev han 1717 ledamot av franska konstakademien. 

I Victoria and Albert Museum (London) ses tre porträtt av hans hand och i Louvren fyra, däribland en bild av hertigen-regenten och den kopia efter Louis-Gabriel Blanchards Barmhärtigheten, som hertigen strax före Boits inval i akademien skänkt densamma såsom prov på hans skicklighet. Litteraturen omnämner många andra. Så vet man att Peter den store i Paris satt för Boit, som sedan i flera exemplar utförde tsarens porträtt. 

Ett av dessa visades 1865 på utställningen i South Kensington Museum, jämte flera andra vackra emaljer av Boit i klara, lysande färger, såsom bilder av drottning Anna, earlen av Godolphin och Charlotte Newbury. Man vet även att Walpole av hans arbeten ägde ett porträtt av amiral Churchill och ett självporträtt i miniatyr samt att Boit bland annat utförde en bild av prinsen av Wales, Georg III:s far. Martin Mijtens den yngre var i Paris Boits elev i miniatyrmåleri. Aureller finns representerad vid Nationalmuseum i Stockholm.

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Svenska målare under 1600-talet
Svenska målare under 1700-talet
Brittiska målare
Franska målare under 1700-talet
Konstnärer från Stockholm
Födda 1662
Avlidna 1727
Män
Ugglan
Representerade vid Nationalmuseum
Schaerbeek

Schaerbeek (;  ) är en av de 19 kommunerna i huvudstadsregionen Bryssel i Belgien. Kommunen ligger nordost om kommunen Bryssel och är sammanväxt med kringliggande kommuner till en sammanhängande tätort. Den har cirka .

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

 
Kommuner i Brysselregionen
John Carroll Lynch

John Carroll Lynch, född 1 augusti 1963 i Boulder i Colorado, är en amerikansk skådespelare. Han uppmärksammades 1996 när han spelade Norm Gunderson i Fargo. 2017 debuterade han som filmregissör med filmen Lucky.

Filmografi i urval 

 (regi)

Externa länkar 

Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Skådespelare från Colorado
Personer från Boulder
Födda 1963
Levande personer
Män
Albury-Wodonga

Albury-Wodonga är det gemensamma namnet på storstadsomårdet som består av de båda australiensiska städerna Albury och Wodonga. Dessa städer delas geografiskt av Murray River och politiskt av en delstatsgräns, med Albury på norra sidan av floden i New South Wales och Wodonga på södra sidan floden i Victoria.

Även om Albury-Wodongas centrum fungerar som en enhet finns två parallella kommunala styren och delstatskontor. Det faktum att Melbourne ligger betydligt närmare än Sydney och att TV-sändningarna från Victoria dominerar i regionen ger Albury starka kulturella och psykologiska band till Victoria, trots sitt läge i New South Wales.

Albury-Wodonga valdes av Gough Whitlams regering som primärt fokus för att motarbeta den okontrollerade tillväxten av Australiens stora kuststäder, i synnerhet Sydney och Melbourne. Bland annat försökte man locka industrier till att flytta verksamhet till Albury-Wodonga. Man hade storslagna planer på att göra Albury-Wodonga till en stor inlandsstad i Australien. Viss befolkningsökning kunde märkas, men det nuvarande invånarantalet på lite drygt 100.000 invånare är långt under de 300.000 som fanns som prognos under Whitlams regering på 1970-talet. Dock har Albury-Wodonga numer en högre andel sysselsättning inom industrin än inom jordbruk jämfört med andra städer i Australiens inland.

En regional flygplats finns i Albury. Albury-Wodonga ligger längs med järnvägslinjen mellan Sydney och Melbourne. Redan 1883 kunde man åka mellan Sydney och Melbourne via Albury-Wodonga. Ett problem på den tiden var de olika spårbredderna mellan New South Wales (143,5 cm) och Victoria (160 cm) och passagerare såväl som gods var tvungna att byta tåg i Albury. För detta krävdes en järnvägsstation lång nog att rymma två fullängdståg och den 455 meter långa järnvägsstationen i Albury är Australiens längsta.

Referenser

Externa länkar
 Officiell webbplats

Orter i New South Wales
Orter i Victoria, Australien
Thomas Tipton

Thomas Weston Tipton, född 5 augusti 1817 i Cadiz, Ohio, död 26 november 1899 i Washington, D.C., var en amerikansk politiker. Han representerade delstaten Nebraska i USA:s senat 1867-1875.

Tipton utexaminerades 1840 från Madison College i Pennsylvania. Han studerade sedan juridik och inledde 1844 sin karriär som advokat. Han prästvigdes 1856 i Methodist Episcopal Church. Han flyttade 1859 till Nebraskaterritoriet och konverterade till Kongregationalistkyrkan.

Nebraska blev 1867 USA:s 37:e delstat. Republikanerna Tipton och John Milton Thayer valdes till de två första senatorerna. Tipton bytte 1873 parti till Liberal Republican Party. Han efterträddes 1875 som senator av Algernon Paddock.

Källor

Externa länkar

Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Födda 1817
Avlidna 1899
Ledamöter av USA:s senat från Nebraska
Män
Alumner från Allegheny College
Litoria aurea

Litoria aurea är en groda från Australien som tillhör släktet Litoria och familjen lövgrodor.

Utseende 
Grodan är klargrön till olivgrön på ovansidan, med bruna till bronsfärgade fläckar. På varje sida har den ett beigefärgat veck som sträcker sig från ögat till bäckenet, och en svart strimma längs detta. Sidorna är bruna med beige fläckar, och buken är vitaktig. Benen är bruna till bronsfärgade, medan undersidan av låren och bäckenpartiet är klarblå. Trumhinnan är tydligt markerad. Den har simhud på nästan hela bakfötterna, och tydliga trampdynor på alla tårna. Hanens längd varierar mellan 57 och 69 mm, och honans från 65 till 108 mm.

Vanor 
Arten är dagaktiv och solbadar gärna. Den lever i och nära stillastående, grunda, oförorenade färskvattensamlingar utan någon fiskpopulation. Viss vegetation som kan erbjuda gömslen och jaktmarker accepteras, men generellt bör habitatet vara fritt från skuggande växter. Främsta bytesfångsten sker på land i flera olika biotoper, men den föredrar gräsmarker. Trots att Litoria aurea tillhör lövgrodorna, är den ingen klättrande art. Främsta bytet utgörs av andra grodor, även av den egna arten. Också ett flertal andra byten tas, bland annat insekter. Grodynglen lever av alger, bakterier och nerbrutet organiskt material (detritus).

Fortplantning 
Litoria aurea leker under sommaren, från oktober till mars, även om den ibland kan börja så tidigt som i augusti. Parningen sker i vatten, dit hanarna anläder först och sedan ropar på honorna med ett djupt, långsamt grymtande. Honan lägger mellan 3 000 och 10 000 ägg i ett geleartat lager, som så småningom sjunker till botten. Utvecklingen är snabb; äggen kläcks efter 2 dygn, och ynglen förvandlas efter omkring två månader.

Utbredning 
Grodan finns längs med sydöstra Australiens kust från nordöstra New South Wales till östra Victoria. Den har dessutom införts till Nya Kaledonien, Nya Hebriderna och Nya Zeeland. Till Nya Zeeland infördes den till Nordön för första gången i mitten på 1800-talet, och den är numera fast etablerad där. Flera försök har gjorts att också introducera den på Sydön, men det verkar som om klimatet där är mindre lämpligt.

Status 
Litoria aurea är klassificerad som sårbar ("VU", underkategori "A2ace") av IUCN, och arten minskar. Orsakerna är inte helt kända, men bland annat misstänks den ökade ultravioletta strålningen i de icke-tropiska delarna av södra halvklotet, samt inplantering av sportfisk. Svampsjukdomar har även föreslagits.

Referenser 

Lövgrodor
Litoria
Bahía Blanca

Bahía Blanca är en stad i sydvästra delen av provinsen Buenos Aires i Argentina. Folkmängden uppgår till cirka 300 000 invånare.

Bahía Blanca betyder "vit bukt", och namnet kommer från färgen på saltet som täcker markerna runt stranden. Bukten upptäcktes av Ferdinand Magellan under den första världsomseglingen år 1520, då han letade längs med hela Sydamerikas kust efter en kanal som förbinder Atlanten med Stilla havet.

Staden i sig grundades den 11 april 1828 för att skydda kusten från brasilianska flottan samt för att skydda bosättare och deras boskap ifrån urinvånarna. Kommersiellt blev staden en viktig knutpunkt när järnvägen drogs dit ifrån Buenos Aires 1885.

Stadens flygplats Aeropuerto Comandante Espora ligger 10 km öster om Bahía Blanca.

Källor

Noter

Orter i Buenos Aires (provins)
Orter grundade 1828
Fittja (olika betydelser)

Fittja, kan avse:

 Fittja – en del av Stockholms tätort och en kommundel i norra Botkyrka kommun
Fittja (tunnelbanestation) – en tunnelbanestation längs Stockholms tunnelbana, röda linjen
 Fittja socken – en socken i Uppland 
Fittja landskommun – en tidigare kommun i Uppsala län 1863-1952
 Fittja församling –  en tidigare församling i Uppsala stift 2010–
 Fittja kyrka – en kyrkobyggnad i Fittja socken som tillhör Lagunda församling
 Fittja, Enköpings kommun –  kyrkbyn i Fittja socken i Enköpings kommun
 Fittja distrikt – ett distrikt i Enköpings kommun och Uppsala län 2016–
 Fittjamålet – massmediers namn på ett mål om en misstänkt gruppvåldtäkt som ska ha ägt rum i Fittja augusti 2016
Fittja, Enköpings kommun

Fittja är kyrkbyn i Fittja socken i Enköpings kommun, Uppland.

Byn består av enfamiljshus samt bondgårdar och är belägen söder om Lårstaviken. Byn har landsvägsförbindelse via länsväg C 587.

Fittja kyrka ligger mitt i byn.

Fittja omtalas i dokument första gången 1381 ("i Fityom") då Bo Jonsson (Grip) sålde 18 1/2 öresland jord i Fittja samt jord i Salnecke till Magnus Tyrgilsson (Färla). En Lars i Fittja ("Fitthiom") omtalas 1395 i samband med en jorddonation. Anund Algotsson Sture stämde 1429 Bo Jonssons arvingar angående rätten till Fittja, som han hävdade var hans hustru Christina Anundsdotter (Lejonansikte)s rätta arv och rätt tagits ifrån henne. Han tilldömdes senare samma år en gård i Fittja. 1449–1451 har Birgitta
Stensdotters (Bielke) en gård i Fittja som räntar 4 marker i avrad. Katarina Stensdotter ärvde 1453 två gårdar i Fittja efter sin far Sten Turesson (Bielke). Några gårdar i Fittja tillföll 1478 Kristiern Johansson (Vasa) efter fadern Johan Kristernsson. Gudmund Pedersson (Ulv av Horsnäs) bytte 1525 till sig tre gårdar i Fittja från Gustav Vasa. I Gustav Vasas arv och egetlängd anges att kungen bytt till sig två gårdar i Fittja av Jöran Åkesson (Tott). 1559 ärvde Hogenskild Bielke två gårdar i Fittja. Byn anges i skattelängder under 1500-talet bestå av fem (från 1544 fyra) mantal arv och eget, samt två mantal frälse.

Noter

Externa länkar
 Lagunda hembygdsförening

Orter i Enköpings kommun
Jean-Louis Petitot

Jean-Louis Petitot, född i Blois den 2 januari 1653, död den 29 oktober 1702 i La Queue-en-Brie,  var en fransk emaljmålare. Han var äldste son till Jean Petitot.

Den unge Petitot lärdes upp i emaljbränning av sin far. En del av hans arbeten påminner så mycket om den äldre Petitot att det är svårt att skilja mellan dem och han ansågs som den ende allvarlige konkurrent hans far någonsin hade. Han slog sig för en tid ned i London, där han stannade till 1682, och målade många porträtt av Karl II. År 1682 flyttade han till Paris, men 1695 återvände han till London, där han blev kvar nästan ända till sin död.

Hans porträtt, utfört av Mignard, finns i museet i Genève och ett annat, i emalj av honom själv, fanns i earlens av Dartrey samling, som också innehöll två av hans hustru, Madeleine Bordier, som han äktade 1683. Ett annat porträtt som tros föreställa honom tillhörde John Pierpont Morgan.

Källor 
 
 

Miniatyrmålare
Franska porträttmålare
Franska målare under 1600-talet
Födda 1653
Avlidna 1702
Män
Lobito

Lobito är en stad och kommun i provinsen Benguela i Angola. Staden ligger vid Atlantens kust och har omkring 207 957 invånare (2005). Staden bebyggdes som en sjöterminal för Benguelajärnvägen.

Staden grundades 1843 av den portugisiska administrationen i området, och hamnen började byggas 1903. Staden började dock inte utvecklas ordentligt förrän järnvägen blev klar 1928. Järnvägen kopplade samman Portugisiska Västafrika med Belgiska Kongo. Under det portugisiska styret var hamnen en av Angolas viktigaste, och användes för att exportera jordbruksprodukter från Angola och gruvprodukter från Kongo och Zambia. Fiske, turism och tjänster var också viktiga ekonomiska resurser.

Efter att Angola blivit självständigt 1974, begränsades Lobitos hamnaktivitet rejält av inbördeskriget i Angola, som varade 1975 till 2002. Under 2000-talet har Lobito börjat återuppbyggas och återtagit en positiv utveckling.

Källor

Orter i Benguela (provins)
Olof Pilo

Olof Pilo (eller Pijhlou) född 1668, död den 25 juli 1753, var en svensk konstnär, far till och Jöns, Carl Gustaf och Olof Pilo.

Pilo föddes i Sverige, det finns teorier var namnet härstammar ifrån  Polen. Till lärare i målning hade han från 1692 Johan Sylvius, en i övrigt föga bekant konstnär, som fått sin artistiska uppfostran i Rom och förnämligast vid Drottningholms slott efterlämnat spår av sin konstnärliga verksamhet. 

Pilo biträdde denne vid målandet av slottstrappan, som han dock inte enligt den vanliga uppgiften fulländade, emedan han redan 1694 lämnade arbetet hos Sylvius. I början av Karl XII:s regering drog sig Pilo ur konstnärslivet och köpte ett litet hemman Göksäter i Runtuna socken av Södermanland, där han tillbragte sina återstående dagar som lantbrukare.

Källor

Noter 

Födda 1668
Avlidna 1753
Svenska målare under 1600-talet
Svenska målare under 1700-talet
Män
Svenska lantbrukare under 1600-talet
Svenska lantbrukare under 1700-talet
Människojägaren

Människojägaren (originaltitel: The Hunter) är en amerikansk actionthrillerfilm från 1980 i regi av Buzz Kulik. Filmen var skådespelaren Steve McQueens sista film.

Handling 
Ralph "Papa" Thorson (Steve McQueen) är en prisjägare som jagar ett antal misstänkta som rymt i väntan på rättegång. Men jägaren blir den jagade då han blir målet för en hämndlysten psykopat.

Rollista 
 Steve McQueen – Ralph "Papa" Thorson
 Eli Wallach – Ritchie Blumenthal
 Kathryn Harrold – Dotty
 LeVar Burton – Tommy Price
 Ben Johnson – Sheriff Strong
 Richard Venture – Police Captain Spota
 Tracey Walter – Rocco Mason
 Thomas Rosales Jr. – Bernardo
 Theodore Wilson – Winston Blue

Externa länkar 

Filmer 1980
Amerikanska actionthrillerfilmer
Chicago på film
Filmer från Paramount Pictures
The Kid (2000)

The Kid är en amerikansk långfilm från 2000 i regi av Jon Turteltaub, med Bruce Willis, Spencer Breslin, Emily Mortimer och Lily Tomlin i rollerna.

Rollista

Källor

Noter

Externa länkar

Filmer 2000
Amerikanska familjefilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer i regi av Jon Turteltaub
Filmer från Walt Disney Pictures
Vapenkuppen i Järna

Vapenkuppen i Järna var en sprängning mot ett militärt mobiliseringsförråd i Järna utanför Södertälje 12 november 1986 av den så kallade Järnaligan. Det är den största förrådssprängningen någonsin. Ligan fyllde två bilar med automatkarbiner, pansarskott, handgranater och sprängdeg. För att dölja stölden sprängde man förrådet som flög i luften. Det var en enorm explosion, flera ton sprängmedel användes. Flera hektar skog jämnades med marken och skyltfönster krossades i Järna fem kilometer därifrån.

År 1993 dömdes Jussi Ondin till livstids fängelse för mord och mordförsök på belgiska polismän, sprängning av mobiliseringsförrådet i Järna, ytterligare ett mord och för ett grovt rån i Nyköping och ett i Vagnhärad. År 2000 rymde han från en permission från Tidaholmsanstalten. År 2005 rapporterades Jussi Ondin, som bytt namn till Tore Klangarv, ha avlidit i cancer på Kumlaanstalten där han avtjänade livstidsstraff. 

År 2005 rapporterades att en medlem ur Järnaligan, Jan Nilsson alias Nisse Pistol, var med vid ett väpnat rån mot Ikea i Kållered utanför Göteborg. Rånarna var beväpnade med en AK5:a, ett hagelgevär och en revolver. Jan Nilsson var även med och rånade en bank tillsammans med Clark Olofsson 1975.

Se även
Billy Rieloff

Referenser

Externa länkar
Aktuellts nyhetssändning angående kuppen på Youtube

1986 i Sverige
Sveriges kriminalhistoria
Brott i Sverige
Svenska kriminalfall
Järna
Södertäljes historia
Närkes runinskrifter 33

Närkes runinskrifter 33 är en romansk dopfunt med inristade runor och runliknande tecken som hittades av Herman Hofberg 1867 på Rinkaby kyrkogård i Rinkaby socken, Örebro kommun. Han fann den till hälften nedsjunken i jorden, täckt av löv och ris. Dopfunten överlämnades till Statens historiska museum i Stockholm samma år men finns numera deponerad på Örebro läns museum i Örebro. Johnny Roosval daterade den till tiden mellan 1140 och 1175.

Dopfunten är av grågrön kalksten. Bara cuppan är bevarad och denna är 57 cm hög och har en yttre diameter på omkring 75 cm. Nedtill finns en typ av ornerat band som kallas repstav och ovanför denna täcks cuppan av olika figurer, bland annat ”ett fyrfota odjur, som till hälften svalt en naken människa”. Själva ”runinskriften” finns runt funtens övre kant och är uppenbarligen ristad av någon som inte varit runkunnig eftersom den helt saknar språklig innebörd och vissa av tecknen inte är runor över huvud taget.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Närkes runinskrifter
Fornminnen i Örebro kommun