kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Skedsnäppa

Skedsnäppa (Calidris pygmaea) är en liten akut hotad asiatisk vadarfågel i familjen snäppor med en unikt skedformad näbb.

Utseende 
Skedsnäppan är en liten vadare, 14–16 centimeter lång, med en skedformad näbb. I häckningsdräkt har den rödbrunt huvud, hals och bröst med mörka bruna streck. Ovansidan är svartaktig med beige och blekt rostfärgad fjällning. Utanför häckningstid är den adulta fågeln vit under och blekt brungrå ovan med vit fjällning på vingtäckarna. De dräktsmässigt lika rödhalsade snäppan (C. ruficollis) och småsnäppan (C. minuta) saknar den skedformade näbben, har mindre vitt på pannan, verkar ha mindre huvud och har ett smalare ögonbrynsstreck. Flyktlätet återges i engelsk litteratur som dämpade, rullande "preep" eller gälla "wheet".

Utbredning 
Fågeln häckar i nordöstra Sibirien, begränsat till Tjuktjerhalvön och vidare söderut till Kamtjatkahalvöns näs. Den sträcker nerför Stilla havets västkust genom Ryssland, Japan, Nordkorea, Sydkorea, Kina, Taiwan och Vietnam till sitt övervintringsområde i södra Kina, Vietnam, Thailand, Bangladesh och Myanmar. Övervintrande fåglar har också påträffats i Indien, Sri Lanka samt Malackahalvön. I övervintringsområdet är den mycket lokal. Sonadia Island och flodmynningen Meghna i Bangladesh samt Martabanviken och Nan Thar i Myanmar tros rymma över hälften av vinterpopulationen.

Arten har vid ett tillfälle påträffats i Europa, när ett exemplar sköts i Ukraina 20 augusti 1952.

Systematik 
Skedsnäppa placeras tidigare som enda art i släktet Eurynorhynchus med tanke på sin avvikande näbb. DNA-studier visar dock att den är närbesläktad med den i övrigt relativt lika rödhalsad snäppan och placeras därför numera allmänt i Calidris.

Ekologi 
Fågeln är mycket specifik i miljöval under häckningstid: sandrevlar i tundralaguner bevuxna med kråkbär, lav och dvärgbjörk i närheten av en flodmynning eller lerslätt där den häckande vuxna fågeln kan födosöka. Den har aldrig påträffats längre än fem kilometer från havet. Vintertid föredrar den de yttre delarna av ett floddelta. 

Fågeln är mycket trogen sin häckplats. Den häckar parvis eller i lösa kolonier i juni och juli. Arten födosöker genom att picka som en pipare, men använder också sin näbb som en spade.

Status och hot 
Arten är mycket fåtalig och minskar mycket kraftigt i antal, varför internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den som akut hotad. Världspopulationen uppskattas till endast 240–456 vuxna individer. Sedan 2002 har populationen minskat med i snitt hela 26% årligen. Orsaken tros huvudsakligen vara habitatförstörelse både på häckplats och i dess övervintringsområde.

Bilder

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection

Snäppor
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Endemiska fågelarter i Ryssland
Blomard

Blomard är en kommun i departementet Allier i regionen Auvergne-Rhône-Alpes i de centrala delarna av Frankrike. Kommunen ligger  i kantonen Montmarault som ligger i arrondissementet Montluçon. År  hade Blomard  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Blomard

Referens: INSEE

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Allier

Källor 

Kommuner i Allier
Punabeckasin

Punabeckasin (Gallinago andina) är en sydamerikansk vadarfågel i familjen snäppor som förekommer på hög höjd i Anderna.
IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Kännetecken

Utseende 
Punabeckasinen är en rätt liten (22,5–25 cm) beckasin med korta, gula ben. Den är lik sydamerikansk beckasin (G. paraguaiae) som den tidigare behandlades som underart till, men skiljer sig genom något kortare näbb, nästan helt vita vingundersidor samt vitt på yttersta handpennans ytterfan. Vidare är det V-formade strecket på ryggen mer beigefärgat och den har mer vitt på de yttre stjärtpennorna.

Läten 
Lätet vid uppflog skiljer sig från sydamerikansk beckasin, ett ljust "dzeetch" till skillnad från ett djupt, raspigt "chup" eller "chut-up". Även spellätet rapporteras vara mycket annorlunda. Från marken hörs klara "dyak-dyak-dyak-dyak".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Anderna från norra Peru till nordvästra Argentina och norra Chile. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Gallinago andina andina – förekommer från Peru till norra Chile (Tarapacá) och nordvästra Argentina
 Gallinago andina innotata – förekommer från norra Chile (Antofagasta)

Levnadssätt 
Fågeln bebor sumpiga flodsystem högt uppe i punazonen i Anderna, i Peru mellan 3000 och 4600 meters höjd. Födan är i princip okänd men antas likna övriga sydamerikanska beckasiner. Även häckningsbiologin är dåligt känd, men tros häcka mellan oktober och december i centrala Peru och i Chile i september. Nominatformen rör sig till lägre liggande områden vintertid.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling som inte tros vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Puna är en naturtyp med bergsslätter och ödemarker i de centrala delarna av Anderna i Sydamerika.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Snäppor
Fåglar i neotropiska regionen
Wilsonbeckasin

Wilsonbeckasin (Gallinago delicata) är en nordamerikansk vadarfågel i familjen snäppor. Den är mycket lik och behandlades tidigare som en del av enkelbeckasinen, men urskiljs numera som egen art. Fågeln är en mycket sällsynt gäst i Europa, med fynd bland annat i Finland och i Sverige spelade en individ på ett hygge i april 2019 och 2020. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Utseende och läte 
Wilsonbeckasinen är en typisk beckasin med korta ben, lång näbb och kryptisk teckning, cirka 23–28 centimeter lång. Den är mycket lik enkelbeckasin men den vita bakkanten på vingen är smalare, vingundersidan mörkare och de yttre stjärtpennorna har fler och tätare tvärband. Spellätet, som liksom hos enkelbeckasinen alstras av stjärtpennorna, skiljer sig dock tydligt med sin djupare, nästan pärluggleliknande röst.

Utbredning och systematik 
Wilsonbeckasinen är en flyttfågel som häckar från Aleuterna och Alaska till södra USA och övervintrar så långt söderut som norra Sydamerika. Den är en mycket sällsynt gäst i Europa, med enstaka fynd från Storbritannien, Island, Finland, Portugal, Frankrike och Nederländerna. I skogarna runt Örbyhus gjordes Sveriges första och hittills enda fynd i april 2019 av en individ som spelade över ett hygge. Individen återkom till samma lokal även i april och maj 2020. På Azorerna uppträder den dock regelbundet, med flera fynd per år.

Artstatus 
Wilsonbeckasinen har tidigare ofta behandlats som underart till enkelbeckasin (Gallinago gallinago), men urskildes 2002 som egen art baserat på skillnader i morfologi och i spelet.

Ekologi 
Fågeln hittas i all slags våtmarksmiljö, från myrar och gölar till fuktängar och flodkanter. De undviker områden med hög och tät växtlighet. Den övervintrar gärna i risfält och sockerplantage.

Föda 
Wilsonbeckasinen födosöker oftast i gryning och skymning i jakt på huvudsakligen insektslarver, men också sniglar, kräftdjur och maskar. De använder sin flexibla näbb till att gräva i marken efter mat utan behöva lyfta upp den. Tillfälligtvis intar den också små ryggradsdjur som ödlor, grodor, fisk och fågelungar.

Häckning 
Honan gör en grund grop i fuktig jord som hon inreder med gräs, mer utförligt än de flesta andra vadarfåglar. Hon lägger två till tre ägg som hon ruvar i 18–20 dagar och tar ensam hand om dem fram tills att de är flygga. Då delar hanen och honan upp ungarna mellan sig, hanen de äldre och honan de yngre. Efter de lämnat boet har hanen och honan ingen kontakt.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population. Beståndet har varit stabilt under perioden 1966–2017, men har ökat något i antal de senaste tio åren.
IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till två miljoner vuxna individer.

Namn 
Fågelns svenska namn hedrar den skotsk-amerikanska naturforskare och amerikanska ornitologins fader Alexander Wilson (1766-1813). Det vetenskapliga artnamnet delicata betyder "läcker" eller "delikat".

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Snäppor
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Bost, Allier

Bost är en kommun i departementet Allier i regionen Auvergne-Rhône-Alpes i de centrala delarna av Frankrike. Kommunen ligger  i kantonen Cusset-Nord som ligger i arrondissementet Vichy. År  hade Bost  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Bost

Referens: INSEE

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Allier

Källor

Externa länkar

Kommuner i Allier
Japansk beckasin

Japansk beckasin (Gallinago hardwickii) är en östasiatisk beckasin i familjen snäppor inom ordningen vadarfåglar.

Utseende 
Denna art är en rätt stor (28-30 cm) och kraftig beckasin med lång stjärt som sticker ut bakom vingarna på stående fågel. Karakteristiskt är att det gräddfärgade ögonbrynsstrecket är bredare än de längsgående mörkare hjässbanden och tygeln framför ögat. Vingtäckarna är brett spetsade i beigevitt. Liknande tajgabeckasinen har både kortare vingar och stjärt, och bergbeckasinen är ingefärsfärgad på bröst samt är vitare på mantel och skapularer.

Utbredning och systematik 
Japansk beckasin är en långflyttare som häckar på Sachalin och i Japan och övervintrar i östra Australien, på Tasmanien och Nya Guinea. Tillfälligt har den observerats i Nya Zeeland, Sydkorea och Marshallöarna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Japansk beckasin häckar på torr ljunghed och i öppen björk- eller lärkskog. Den födosöker ofta nattetid för att under tagen ta skydd.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal på grund av habitatförstörelse. Kraftig torka i övervintringsområdet i Australien tros ha påverkat beståndet så pass kraftigt att internationella naturvårdsunionen IUCN sedan 2022 kategoriserar arten som nära hotad (NT). Världspopulationen uppskattas till mellan 20 000 och 39 000 individer.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Charles Browne Hardwicke (1788-1851), engelsk pionjär och samlare av specimen i Tasmanien.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Snäppor
Fåglar i australiska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Madagaskarbeckasin

Madagaskarbeckasin (Gallinago macrodactyla) är en fågel i familjen snäppor inom ordningen vadarfåglar.

Utseende 
Madagaskarbeckasinen är en stor (29–32 cm) och kraftig beckasin med relativt lång näbb. Strukturellt liknar den afrikansk beckasin, men har mindre kontrast mellan ovansida och undersida samt mer gråbruna yttre stjärtpennor. Jämfört med exempelvis enkelbeckasin är näbben längre, benen mörka, endast en smal gråaktig kant syns på armpennornas bakkant, vingundersidan mörkare och vingtäckarna har varmt olivbeige kanter. Hos adulta fåglar syns även kallare olivbruna fläckar på vingtäckarnas fjäderspetsar. Könen är lika, honan dock med i genomsnitt 10 % längre näbb.

Utbredning och systematik 
Fågeln är endemisk för våtmarker i östra och centrala bergmassivet på Madagaskar. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Madagaskarbeckasinen tros minska relativt kraftigt i antal till följd av förändringar av våtmarker och jakt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som utrotningshotad, i kategorin sårbar (VU). Beståndet uppskattas till mellan 2 500 och 10 000 vuxna individer.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Snäppor
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Madagaskar
Boucé, Allier

Boucé är en kommun i departementet Allier i regionen Auvergne-Rhône-Alpes i de centrala delarna av Frankrike. Kommunen ligger  i kantonen Varennes-sur-Allier som ligger i arrondissementet Vichy. År  hade Boucé  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Boucé

Referens: INSEE

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Allier

Källor 

Kommuner i Allier
Tajgabeckasin

Tajgabeckasin (Gallinago megala) är en sibirisk vadarfågel i familjen snäppor inom ordningen vadarfåglar.

Utseende och läte 
Tajgabeckasinen är en typisk beckasin med korta ben, lång näbb och kryptisk teckning och med en längd på cirka 26–31 centimeter mittemellan enkelbeckasin och dubbelbeckasin i storlek. Den är mycket svår att skilja från enkelbeckasin och kanske ännu mer sibirisk beckasin. Från den senare avviker den genom att sakna den sibiriska beckasinens sex till sju nålsmala yttre stjärtfjädrar samt en något tjockare kropp, längre stjärt och kortare ben som inte sticker ut i flykten. Jämfört med enkelbeckasinen saknar den dennes vita vingbakkant och har mörkare vingundersida samt kortare näbb.

Säkraste sättet att skilja tajgabeckasinen från dess släktingar är det avvikande spellätet, ett vinande och ihåligt allt starkare ljud som avslutas pulserande och allra sist några sträva dämpade toner.

Utbredning 
Tajgabeckasinen är en flyttfågel som häckar i mellersta och östra Sibirien, men möjligen förbisedd längre västerut.Den övervintrar från Indien till Sydostasien, Filippinerna och norra Australien. 

Fågeln är en mycket sällsynt gäst i Europa med två fynd i Uralbergen samt en spelande hane i Värtsilä, Finland 3-5 juli 2008. Det anses dock att fler fynd är att förvänta.

Ekologi 

Tajgabeckasinen häckar från maj till augusti i öppna lövskogar eller blandskogar med särskild förkärlek för gräsområden nära våtmarker och åar, hyggen, skogsområden utmed floddalar samt skogsgläntor med ängar, buskar och asp- och björksly. Den undviker de blötaste myrarna men kan påträffas på fjällängar nära trädgränsen. 

Vintertid förekommer den i tät växtlighet kring söt- och bräckvattensvåtmarker, träsk, risfält, små vattendrag och vattenreningsdammar.

Fågeln födosöker helst nattetid eller kring skymning och gryning på jakt efter daggmask, insekter och deras larver (till exempel lysmaskar, skalbaggar, gräshoppor och myror), marklevande mollusker samt frön.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men en relativt liten världspopulation på 25.000 till 100.000 individer vars utveckling är osäker. Trots detta anser inte internationella naturvårdsunionen att den kan anses hotad och kategoriserar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Snäppor
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Le Bouchaud

Le Bouchaud är en kommun i departementet Allier i regionen Auvergne-Rhône-Alpes i de centrala delarna av Frankrike. Kommunen ligger  i kantonen Le Donjon som ligger i arrondissementet Vichy. År  hade Le Bouchaud  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Le Bouchaud

Referens: INSEE

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Allier

Källor 

Kommuner i Allier
Sydamerikansk beckasin

Sydamerikansk beckasin (Gallinago paraguaiae) är en fågel i familjen snäppor inom ordningen vadarfåglar.

Utbredning och systematik 
Sydamerikansk beckasin förekommer från östra Colombia till Guyanaregionen, Brasilien, norra Argentina och Trinidad. Tidigare inkluderades magellanbeckasinen (C. magellanica) i arten och vissa gör det fortfarande. Sedan 2021 urskiljs den dock som egen art.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till mellan 100 000 och 500 000 vuxna individer.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Snäppor
Fåglar i neotropiska regionen
Sibirisk beckasin

Sibirisk beckasin (Gallinago stenura) är en huvudsakligen asiatisk vadarfågel i familjen snäppor. Fågeln häckar i Sibirien och övervintrar i södra och sydöstra Asien. Den är en mycket sällsynt gäst i Europa, med endast två dokumenterade fynd, båda i Italien. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Sibirisk beckasin är en typisk beckasin med korta ben, lång näbb och kryptisk teckning och med en längd på cirka 25–27 centimeter jämnstor med enkelbeckasin (Gallinago gallinago) som den i övrigt är mycket lik. Den skiljs dock bara en smal och oskarp vit vingbakkant (enkelbeckasinens är mycket tydligare), kort stjärt som gör att benen sticker ut bakom stjärten i flykten, kortare och grövre näbb (framför allt basalt), ljust fält på vingovansidan samt mörkare vingundersidor. Diagnostiskt är de nålsmala yttre stjärtpennorna, men dessa är mycket svåra att se. 

Ännu mer lik är den tajgabeckasinen (Gallinago megala), som dock är större och kraftigare, saknar de nålliknande yttre stjärtpennorna samt har längre stjärt och kortare ben.

Sibiriska beckasinens spelläte är ett märkligt raspande som övergår i vinande toner, kortare, ljusare och snabbare än tajgabeckasinens.

Utbredning 
Sibirisk beckasin är en flyttfågel som häckar i Sibirien och övervintrar från Indien till Sydostasien, Indonesien och Filippinerna. I Europa häckar ett fåtal par i norra Uralbergen och är i övrigt en mycket sällsynt gäst, med endast två fynd i Italien 1996 och 2011. I juni 2019 fotograferades en individ i finska Petäjävesi, men tajgabeckasin har inte gått att utesluta. I Israel har den påträffats ett tiotal gånger.

Ekologi 
Denna art häckar i arktiska och boreala våtmarker upp till 2 300 meter över havet, på fuktängar utmed floddalar, på mossar, i tajgasumpskog och buskrik tundra med stånd av dvärgbjörk (Betula nana). Vintertid trivs den i olika typer av våtmarker som översvämmade risfält, blöta gräsmarker och träsk. Den lever av mollusker, insekter och insektslarver, daggmaskar och ibland även kräftdjur samt växtmaterial och frön.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med okänd utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). I Europa tros det häcka mellan 2 000 och 5 000 par. Arten är utsatt för jakttryck i hela utbredningsområdet.

Namn 
Sibiriska beckasinens vetenskapliga artnamn stenura betyder "smalstjärtad", av grekiska stenos för "smal" eller "tunn" och ändelsen -ouros, "-stjärtad".

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Snäppor
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Bourbon-l'Archambault

Bourbon-l'Archambault är en kommun i departementet Allier i regionen Auvergne-Rhône-Alpes i de centrala delarna av Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Bourbon-l'Archambault som ligger i arrondissementet Moulins. År  hade Bourbon-l'Archambault  invånare.

Bourbon-l'Archambault är känt för sina mineralkällor anlitade ända sedan romartiden. Ruinerna efter en romersk amfiteater finns i orten. På 1600-talet for Frankrikes överklass på kur i Bourbon, bland andra prinsessan av Conti, madame de Sévigné och madame de Montespan. Madame de Montespan, under många Ludvig XIV:s älskarinna, avled i Bourbon-l’Archambault år 1707.

På en höjd utanför staden ligger bourbonernas stamborg.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Bourbon-l'Archambault

Referens: INSEE

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Allier

Källor 

Kommuner i Allier
Chilebeckasin

Chilebeckasin (Gallinago stricklandii) är en sydamerikansk vadarfågel i familjen snäppor.

Utseende 
Chilebeckasinen är en stor (29–35 cm) och morkullelik beckasin med breda och rundade vingar samt en lång och relativt kraftig näbb. Fjäderdräkten är överlag rostbrun och mörk, med en otecknad fläck på strupen och obandat beigefärgad centralt på buken.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Anderna från södra Argentina och södra Chile till Tierra del Fuego. Den är huvudsakligen en stannfågel men populationen på Tierra del Fuego övervintrar på fastlandet i Chile. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
DNA-studier visar att chilebeckasinens förmodade nära släkting kejsarbeckasinen troligen är närmare släkt med beckasinerna i Coenocorypha än de i Gallinago. Än så länge har detta dock inte lett till några taxonomiska förändringar.

Levnadssätt 
Chilebeckasinen hittas i gräsrika och beskogade sumpiga områden med låga buskage eller vass, ofta i ett mosaiklandskap med gräsbevuxna mossar, bambu och lavtäckt dvärgskog och ibland även i kuddväxtmossar upp till 4200 meters höjd. Norr om Eldslandet ses den även i mer öppna gräs- och buskmarker. Nästan inget är känt om dess föda annat än att den åtminstone verkar ta skalbaggar. Den är tydligen huvudsakligen nattlevande. Även dess häckningsbiologi är dåligt känd. Bon och ungar har hittats i december, på upphöjd mark kring kort och glest gräs och vassbestånd.

Status och hot 
Chilebeckasinen är en dåligt känd art som anses ha en liten population på högst 10.000 individer. Den tros också minska i vissa områden till följd av habitatförstörelse. Med tanke på att data saknas kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN den i nuläget som nära hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar den brittiske geologen och zoologen Hugh Edwin Strickland (1811-1853). Fram tills nyligen kallades den även stricklandbeckasin på svenska, men justerades 2022 till ett enklare och mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté. Den har även kallats fuegobeckasin.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Snäppor
Fåglar i neotropiska regionen
Braize

Braize är en kommun i departementet Allier i regionen Auvergne-Rhône-Alpes i de centrala delarna av Frankrike. Kommunen ligger  i kantonen Cérilly som ligger i arrondissementet Montluçon. År  hade Braize  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Braize

Referens: INSEE

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Allier

Källor 

Kommuner i Allier
Asiatisk beckasinsnäppa

Asiatisk beckasinsnäppa (Limnodromus semipalmatus) är en fåtalig fågelart i familjen snäppor inom ordningen vadarfåglar.

Utseende 
Asiatisk beckasinsnäppa är lik myrspoven men är något mindre (34-36 centimeter i kroppslängd). Huvudet är fyrkantigt och den svarta näbben bred vid basen med svullen spets. I häckningsdräkt är undersidan tegelröd, vintertid kraftigt streckad både ovan och under. I flykten syns ett diffust vingband och grå stjärt.

Arten kan förväxlas med myrspov av underarten baueri, men asiatisk beckasinsnäppa har vita vingundersidor. Större och mindre beckasinsnäppa har båda vitt på ryggen samt breda vita vingbakkanter.

Läte 
Fågelns kontaktläten beskrivs som en avlägsen människoröst, på engelska återgivet som kiaow. Ett mjukt kewik-kewik-kewik-ku hörs på häckplats.

Utbredning och systematik 
Asiatisk beckasinsnäppa är en flyttfågel som häckar i Sibirien och Manchuriet och övervintrar i Sydasien och norra Australien. Den har tillfälligt påträffats även i Kenya samt november 2015-januari 2016 även i Oman. Ett tidigare avfärdat fynd från Jemen 1958 granskas nu på nytt. Arten behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Arten häckar i vidsträckta våtmarker på stäpp eller skogsstäpp, i miljöer som sjöstränder, floddeltan, översvämmade gräsmarker och kortbevuxna myrmarker utmed floder. Den bildar små kolonier med sex till 20 par, ofta tillsammans med vitvingad tärna. Äggläggning varierar efter vattennivå, men oftast mellan slutet av maj och början av juni. Fågeln anländer övervintringsområdet i september och återvänder till häckningsplatserna i april. Den tillbringar vintern i skyddade kustnära områden, som tidvattensslätter, laguner och saliner. Arten lever sommartid av småfisk, insektslarver och daggmaskar, vintertid även mollusker och havsborstmaskar.

Status och hot 
Asiatisk beckasinsnäppa är en fåtalig art, med en uppskattad världspopulation på endast 23.000 individer. Det finns inga data om dess utveckling, men den tros minska i antal till följd av miljöförstöring i dess övervintringsområden. Man tror också att arten i framtiden kommer påverkas negativt av klimatförändringar.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Beckasinsnäppor
Fåglar i australiska regionen
Fåglar i palearktiska regionen