kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Skagen Fyr

Skagen Fyr, är en dansk fyr på Grenen, norr om Skagen på Jylland.

Skagen Fyr, som också benämns den grå fyren, byggdes 1858. Den tändes den 1 november samma år. Fyren är med sina 46 meter Danmarks näst högsta fyrtorn, en meter lägre än  Dueodde fyr på Bornholm.

Fyrens roterande lins väger drygt två ton och flyter på kvicksilver. Ljuskällan är en 400 watts natriumlampa. Ljuset från fyren kan ses på 20 sjömils avstånd. Fyren lyser med en blixt var fjärde sekund (Fl W 4s).

Från toppen av fyren är det en vidsträckt utsikt över Grenen i norr, staden Skagen i söder och över havet där Skagerrak möter Kattegatt.

Historik
Utanför Skagen finns ett stort rev som förflyttar sig varje år. Första fyren på Skagen uppfördes 1560 på order av kung Fredrik II, som hade bestämt att fyrar skulle byggas i Skagen och på Anholt och Kullen. Klagomål hade kommit, från i första hand holländska skeppare som seglade på Östersjön, på att det under mörker var riskfyllt att runda Skagen för att segla mot Öresund. Genom att avkräva fartygen högre tull i Öresund, skulle danska staten finansiera byggnation och drift av fyrarna. 

Den första fyren på Skagen var ett fyrfat på ett enkelt torn. År 1626 togs den första vippfyren i bruk på Fyrbakken i östra ändan av Österbyn i Skagen. Vid utfarten mot Grenen finns också det hvide fyr, som var i bruk mellan 1745 och 1858.

Fotogalleri

Källor 
 Malmberg, Gert, Senningson, Ulf: Fyrar från Falsterbo till Færder, Partille 1999

Fyrar i Danmark
Skagen
Judith Light

Judith Light, född 9 februari 1949 i Trenton, New Jersey, är en amerikansk skådespelerska och producent. Hon har spelat Angela Bower i Who's the Boss? och mellan 2006 och 2010 spelade hon Claire Meade i TV-serien Ugly Betty.

Filmografi i urval

 (röst)
 (25 avsnitt)

Externa länkar 

Personer från Trenton
Födda 1949
Kvinnor
Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Levande personer
Husaren

Husaren var en kutterbrigg i svenska flottan. Hon var ett segelfartyg, byggd i trä med 18-20 kanoner.

Tjänstgöringshistoria
Hon deltog bland annat i Gustav III:s ryska krig åren 1788-1790. Man kan särskilt nämna följande strider:

Räden mot Baltischport

Hon förliste i svår storm på Kattegatt i november 1801.

Långresa

1797–1800
Resan båbörjades redan 1797 och var från början inte tänkt att gå till Västindien 
men fartygschefen fick under resans gång order att bege sig till Saint Barthélemy i
Västindien. De skulle där bistå den svenske guvernören med att upprätthålla respekten för den svenska flaggan i Västindien. Fartygschef var löjtnant Johannes Pettersén (1762-1817).

När hon efter 13 månader skulle lämna Saint Barthélemy och resa tillbaka till Sverige tillsammans med två handelsbriggar råkade de ut för haverier samt dåligt väder och tvingades att återvända två gånger. Tredje gången kom de dock iväg och blev under hemresan prejade av ett brittiskt fartyg som avkrävde visitation vilken avvisades från svensk sida och resan kunde fortsätta.

Karlskrona Avseglade hösten 1797
Köpenhamn, Danmark Anlöpte november 1797
Malaga, Spanien
Cagliari, Sardinien, Italien
La Valletta, Malta, Italien
Tripoli, Libyen Anlöpte 25 juni 1798
Livorno, Italien
Tripoli, Libyen
Livorno, Italien
Tripoli, Libyen Anlöpte 8 december 1798
Malaga, Spanien Avseglade maj 1799
Kanarieöarna, Spanien
Saint Barthélemy, Västindien Anlöpte 1 juni 1799, avseglade 27 juni 1800
Saint Barthélemy, Västindien Avseglade 29 juni 1800
Saint Barthélemy, Västindien Avseglade 1 juli 1800
Helsingör, Danmark Anlöpte 16 september 1800
Karlskrona

Se även 
 Lista över svenska vrak
 Lista över svenska seglande örlogsfartyg

Källor

Svenska örlogsfartyg
Fartygsförlisningar
Fartyg byggda i Karlskrona
Studebaker Silver Hawk

Studebaker Silver Hawk, senare känd som Studebaker Hawk, är modellnamn som användes på Studebakers sportiga tvådörrarsbilar 1956-1964. De bygger på den smäckra "Loewy-coupen" som introducerades som 1953 års modell. En Hawk har upprättstående grill med ferrariinspirerat galler flankerad av två liggande luftintag, mindre sluttande bagagelucka och avsevärt uppstyvat chassi jämfört med tidigare. Ett antal olika varianter finns på hawktemat, med mer eller mindre sportiga ambitioner. 
Den första årgången är 1956 och då erbjöds fyra modeller, Flight hawk och power hawk på den så kallade C-karossen, en fem fönsters coupe med kraftig stolpe, samt sky hawk och golden hawk på K-karossen, en s.k. hardtop utan b-stolpe.
Flight hawk hade sex-cylindrig motor och 101 hk, power hawk V8 på 170 eller 185 hk, de dyrare kusinerna sky hawk och golden hawk hade 210 respektive 275 hk. Golden hawk hade små fenor på bakskärmarna och den 5.8 l stora motorn var av Packards tillverkning. Detta gjorde den mera nostung än de övriga, med sämre vägegenskaper som följd. Rakt fram gick det bättre, toppfarten var 210km per timma och accelerationen till hundra klarades runt nio sekunder. En del av den tiden gick förmodligen förlorad när diagonaldäcken spann vilt för att få fäste!
!957 rationaliserades programmet och C-karossen fick namnet silver hawk. Denna modell fanns med sexa (ovanligt) eller 4.3 l (259 kubiktum) eller 4.7 l V8 (289 kubiktum) Motorena var av Studebakers egen tillverkning.
Även Golden Hawk, byggd på K-karossen fick en Studebaker V8, 289 men med kompressor, åter med 275hk. Silver Hawk var en beteckning som användes  57-59 på bilar med C-karossen. 60-61 hette bilen enbart Studebaker Hawk. I USA såldes de då bara med  4,7 liters  motor med treväxlad automat, eller med manuell låda med tre eller fyra växlar. Vanligt var också överväxeln på treväxlad låda, vilket gav fem framåtväxlar och mycket god bränsleekonomi för enV 8.

Silver Hawk
Bakhjulsdrivna fordon
Charles Howard, 1:e earl av Carlisle

Charles Howard, 1:e earl av Carlisle, född 1629, död 1685 på Castle Howard. 

Charles Howard var kapten för Oliver Cromwells livvakt på 1650-talet. Han var dessutom parlamentsledamot i olika omgångar under samma period. Runt 1660 arbetade han ivrigt för restaurationen av kungadömet och belönades med att väljas in i Privy Council 1660. Charles Howard fungerade dessutom som lordlöjtnant för Westmorland mellan 1660 och 1685.
1663-64 och 1668 hade earl Carlisle diplomatiska uppdrag i Sverige. Han var också guvernör för Jamaica mellan 1677 och 1681. 

Howard var son till sir William Howard och sonsonson till lord William Howard. Han gifte sig med Anne Howard (död 1703), dotter till Edward Howard, baron Howard av Escrick.

Barn

 Edward Howard, 2:e earl av Carlisle (1646-1692) , gift med Elizabeth Uvedale (1646-1696)
 Lady Mary Howard (d. 1708) , gift med Sir John Fenwick
 Lady Ann Howard , gift med Richard Graham, Viscount Preston
 Lady Catherine Howard (d. 1684)
 Hon. Frederick Christian Howard (1664-1684)

Källor
 Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Noter

Engelsk adel
Brittiska parlamentsledamöter
Födda 1629
Avlidna 1685
Män
Ledamöter av Royal Society
Klövningarna

Klövningarna är några små skär i Strömstads kommun, Bohuslän, Västra Götalands län. Skären är belägna ungefär 2000 meter norr om Nordkoster. Området kring Klövningarna är mycket exponerat vid vind och sjögång från syd till väst. Klövningarna ligger öster om det grundfyllda Grisbådarna.

Klövningarna fyr
Klövningarna fyr är en sektorfyr, som uppfördes år 1926 på det östligaste skären Klövningarna. 

Fyren på Klövningarna är den av svenska fyr som ligger längst västerut, på knappt 11 grader öst. Den ligger längst ut mot nordväst, nära gränsen mot Norge. Väderöbod och Ursholmen (den senare ibland nämnd som den västligaste svenska fyren) ligger också på cirka 11 grader öst.

Referenser

Noter

Tryckta källor
 

Fyrar i Sverige
Öar i Strömstads kommun
Edward Howard, 2:e earl av Carlisle

Edward Howard, 2:e earl av Carlisle född 1646, död 1692 i Wickham i Hampshire. Han var son till Charles Howard, 1:e earl av Carlisle.

Han gifte sig 1668 med Elizabeth Uvedale (1646-1696).

Edward Howard var parlamentsledamot (whig) 1666-1681. Han var också lordlöjtnant för Cumberland 1668-1685. Han var dessutom guvernör av Carlisle 1679-1687.

Barn

 Lady Mary Howard 
 Charles Howard, 3:e earl av Carlisle (1669-1738) gift 1688 med lady Anne De Vere Capell (1675-1752) 

Engelsk adel
Brittiska parlamentsledamöter
Födda 1646
Avlidna 1692
Män
Första freden i Nijmegen

Första freden i Nijmegen slöts den 26 januari 1679 mellan Tysk-romerska riket och Sverige. Det var den första freden i en serie som avslutade det krig på Frankrikes sida som Sverige drogs in i 1674.

Bakgrund
1672 drogs Sverige in i den europeiska storpolitiken och ingick ett förbund med Frankrike mot Nederländerna. Sveriges åtagande var att ingripa mot de tyska furstar som skulle stödja Nederländerna vid ett franskt angrepp. I utbyte erhöll Sverige ekonomiskt stöd, samt att Frankrike lovade att inte stödja Danmark vid ett anfall mot Sverige. Efter franska påtryckningar drogs Sverige in i krig mot Brandenburg 1674 och led i juli 1675 ett prestigemässigt nederlag i slaget vid Fehrbellin. Efter detta befann sig Sverige snart i krig med Brandenburg, tysk-romerske kejsaren, Nederländerna, Danmark, Spanien furstarna av Lüneburg och furstbiskopen av Münster. Kriget gick katastrofalt och de flesta besittningarna i Pommern föll. Mot Danmark pågick det Skånska kriget, i vilket Sverige lyckades försvara sig.

Förhandlingar
I början av 1676 önskade Frankrike och Nederländerna sluta fred, men den tysk-romerske kejsaren och Spanien kunde inte acceptera en separatfred mellan dessa länder. Den 3 mars 1677 var ombud för alla parter på plats för en fredskongress i Nijmegen. Kraven på Sverige var inledningsvis hårda, bl.a. krävde Danmark åter Skåne, Blekinge, Bohuslän och Halland. Förhandlingarna drog ut på tiden, då det inte fanns någon större fredsvilja hos flera av parterna. Under 1678 slöts dock separatfreder mellan Frankrike och Nederländerna och mellan Frankrike och Spanien.

Villkor
 Westfaliska freden bekräftades
 Sverige fick tillbaka alla sina besittningar i Tyskland

Se även
 Freden i Celle
 Andra freden i Nijmegen
 Freden i S:t Germain
 Freden i Fontainebleau
 Tredje freden i Nijmegen

Källor
 Ulf Sundberg: Svenska freder och stillestånd 1249–1814, Hjalmarson & Högberg Bokförlag 2002

Externa länkar 

Svenska freder
1679 i Nederländerna
Freden i Celle

Freden i Celle slöts den 26 januari 1679 mellan furstarna av huset Lüneburg och Sverige genom Frankrikes förhandlare. Det var den andra freden i en serie som avslutade det krig på Frankrikes sida som Sverige drogs in i 1674.

Bakgrund
1672 drogs Sverige in i den europeiska storpolitiken och ingick ett förbund med Frankrike mot Nederländerna. Sveriges åtagande var att ingripa mot de tyska furstar som skulle stödja Nederländerna vid ett franskt angrepp. I utbyte erhöll Sverige ekonomiskt stöd, samt att Frankrike lovade att inte stödja Danmark vid ett anfall mot Sverige. Efter franska påtryckningar drogs Sverige in i krig mot Brandenburg 1674 och led i juli 1675 ett prestigemässigt nederlag i slaget vid Fehrbellin. Efter detta befann sig Sverige snart i krig med Brandenburg, tysk-romerske kejsaren, Nederländerna, Danmark, Spanien, furstarna av Lüneburg och furstbiskopen av Münster. Kriget gick katastrofalt och de flesta besittningarna i Pommern föll. Mot Danmark pågick det Skånska kriget, i vilket Sverige lyckades försvara sig.

Förhandlingar
Furstarna av Lüneburg önskade tidigt ingå fred med Sverige, men Sverige var inte intresserat av detta. Förhandlingar mellan furstarna och Frankrike inleddes och Frankrike gick med på villkoren, inklusive svenska landavträdelser. Sveriges representant ställdes inför fullbordat faktum. Den svensk-franska relationen blev ansträngd, men Karl XI tvingades godkänna avtalet.

Villkor
 Sverige avträdde Dörverden
 Sverige avträdde Thedinghausen
 Sverige avstod intäkter från grevskapen Hoya och Diepholtz
 furstarna förband sig att återställa övrigt svenskt område i Bremen inom åtta månader från det att avtalet godkänts
 furstarna förband sig till neutralitet under resten av kriget
 Frankrike betalade ersättning till furstarna

Se även
 Första freden i Nijmegen
 Andra freden i Nijmegen
 Freden i S:t Germain
 Freden i Fontainebleau
 Tredje freden i Nijmegen

Källor

Svenska freder
1679
Andra freden i Nijmegen

Andra freden i Nijmegen slöts den 19 mars 1679 mellan furstbiskopen av Münster och Sverige. Det var den tredje freden i en serie som avslutade det krig på Frankrikes sida som Sverige drogs in i 1674.

Bakgrund
1672 drogs Sverige in i den europeiska storpolitiken och ingick ett förbund med Frankrike mot Nederländerna. Sveriges åtagande var att ingripa mot de tyska furstar som skulle stödja Nederländerna vid ett franskt angrepp. I utbyte erhöll Sverige ekonomiskt stöd, samt att Frankrike lovade att inte stödja Danmark vid ett anfall mot Sverige. Efter franska påtryckningar drogs Sverige in i krig mot Brandenburg 1674 och led i juli 1675 ett prestigemässigt nederlag i slaget vid Fehrbellin. Efter detta befann sig Sverige snart i krig med Brandenburg, tysk-romerske kejsaren, Nederländerna, Danmark, Spanien furstarna av Lüneburg och furstbiskopen av Münster. Kriget gick katastrofalt och de flesta besittningarna i Pommern föll. Mot Danmark pågick det Skånska kriget, i vilket Sverige lyckades försvara sig.

Förhandlingar
Furstbiskopen av Münster önskade tidigt ingå fred med Sverige. Förhandlingarna bröt dock samman, då Sverige inte kunde gå med på kravet att Münster skulle erhålla Wildeshausen som pant för 200.000 riksdaler, utan endast för 100.000 riksdaler. Dessutom krävde Sverige att Münster skulle tillhandahålla trupper för försvaret av Bremen-Verden. Inför risken att Frankrike skulle förhandla bakom ryggen på Sverige, så som skett i freden i Celle,  nåddes snart en kompromiss.

Villkor
 furstbiskopen återställde erövringar i Bremen och Verden gjorda under det senaste kriget
 Münsters trupper i dansk tjänst återkallades
 Münster förhöll sig neutralt under det fortsatta kriget
 Münster erhöll Wildeshausen som pant för 100.000 riksdaler

Se även
 Första freden i Nijmegen
 Freden i Celle
 Freden i S:t Germain
 Freden i Fontainebleau
 Tredje freden i Nijmegen

Källor
 Ulf Sundberg: Svenska freder och stillestånd 1249–1814, Hjalmarson & Högberg Bokförlag 2002

Svenska freder
1679 i Nederländerna
Tredje freden i Nijmegen

Tredje freden i Nijmegen slöts den 2 oktober 1679 mellan Nederländerna och Sverige. Det var den sjätte och sista freden i en serie som avslutade det krig på Frankrikes sida som Sverige drogs in i 1674.

Bakgrund
1672 drogs Sverige in i den europeiska storpolitiken och ingick ett förbund med Frankrike mot Nederländerna. Sveriges åtagande var att ingripa mot de tyska furstar som skulle stödja Nederländerna vid ett franskt angrepp. I utbyte erhöll Sverige ekonomiskt stöd, samt att Frankrike lovade att inte stödja Danmark vid ett anfall mot Sverige. Efter franska påtryckningar drogs Sverige in i krig mot Brandenburg 1674 och led i juli 1675 ett prestigemässigt nederlag i slaget vid Fehrbellin. Efter detta befann sig Sverige snart i krig med Brandenburg, tysk-romerske kejsaren, Nederländerna, Danmark, Spanien furstarna av Lüneburg och furstbiskopen av Münster. Kriget gick katastrofalt och de flesta besittningarna i Pommern föll. Mot Danmark pågick det Skånska kriget, i vilket Sverige lyckades försvara sig.

Förhandlingar
Förhandlingarna om en freds- och handelstraktat var långvariga och skedde under engelsk medling.

Villkor
 Sverige betalade 102.323 riksdaler i ersättning för nederländska fartyg som Sverige tagit under kriget

Se även
 Första freden i Nijmegen
 Freden i Celle
 Andra freden i Nijmegen
 Freden i S:t Germain
 Freden i Fontainebleau

Källor
 Ulf Sundberg: Svenska freder och stillestånd 1249-1814, Hjalmarson & Högberg Bokförlag 2002

Svenska freder
1679 i Nederländerna
Susanne Ackum

Birgitta Susanne Ackum, tidigare Ackum Agell, född 18 juli 1961, är en svensk nationalekonom och ämbetsman, och före detta tävlingssimmare.

Susanne Ackum tävlade i simning under 1970-talet, blev svensk mästare och kom som bäst på sjätte plats på Europamästerskapen 1977 i Jönköping. Hon tog SM-guld på 400 meter frisim (långbana) 1977 och 1978. På 400 meter frisim (kortbana) tog hon SM-guld 1977 och 1979. På 800 meter frisim (långbana) tog Ackum SM-guld 1978 och 1979. På 800 meter frisim (kortbana) tog hon SM-guld 1977 och 1978. Ackum tog även ett SM-guld på 1500 meter frisim (kortbana) 1979. 1978 tilldelades hon Stora grabbars och tjejers märke.

Hon disputerade 1993 i nationalekonomi vid Uppsala universitet på en avhandling om arbetslöshet och arbetskraftsutbud. Hon var chef för Fackföreningsrörelsens institut för ekonomisk forskning (FIEF) 1995-1997, generaldirektör vid Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering (IFAU) 1997-2005 samt finansråd på Finansdepartementet 2005-2010.

Susanne Ackum var statssekreterare under Anders Borg vid Finansdepartementet med ansvar för ekonomisk politik och internationella frågor mellan januari 2010 och september 2014. 

Hon tillträdde som riksrevisor i augusti 2015. Hon begärde i samband med Riksrevisionsaffären den 8 juli 2016 hos riksdagen entledigande från sin tjänst som riksrevisor efter en granskning av Dagens Nyheter i juli 2016 av myndighetens interna arbete, vilken bland annat avslöjade hennes bristande neutralitet vid tillsättandet av nya tjänster vid myndigheten.

Hon är sambo med Gunnar Wetterberg.

Källor

Noter

Svenska nationalekonomer
Riksrevisorer
Svenska statssekreterare
Alumner från Uppsala universitet
Svenska simmare
Svenska mästare i simning
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Födda 1961
Kvinnor
Levande personer
Svenska idrottare under 1900-talet
Jan Bark

Det finns flera personer med namnet Jan Bark.

För tonsättaren Jan Bark, född 1934, se Jan Bark (tonsättare)
För gitarristen Jan Bark, född 1958, se Janne Bark
Club Zebra

Club Zebra är ett musikalbum av Ulf Lundell som gavs ut den 7 oktober 2002. Titeln är tagen från den före detta musikklubben Club Zebra som låg i Kristinehamn på 1970-talet.

Låtlista

CD1 
 Intro
 Fem minuter
 Dicks spitfire
 Den stora bilden
 Vackra Anita
 Senare år
 Orkney
 Fria fåglar i ett fritt land
 Levande igen
 Fyra hjul som rullar
 Kvar där för gott
 Odessa
 Hon
 Öppet hela natten
 Farligt farligt härligt härligt
 Transropa express

CD2 
 Venus & Jupiter
 På den andra sidan
 Röd klänning
 S:t Monica
 Gå ut och var glad
 Coco
 Älska med främlingen
 Ett underbart eko
 Jag har jobbat hårt
 Vi som är kvar
 Club Zebra

Medverkande
Ulf Lundell: Sång, elgitarr, gitarr, munspel, maracas
Janne Bark: Elgitarr, gitarr, sång
David Nyström: Piano, keyboard, tubular bells, glockenspiel, timpanis, kör, bas (Hon)
Jerker Odelholm: Bas
Magnus Norpan Eriksson: Trummor, percussion
Staffan Astner: Elgitarr, gitarr
Marcus Olsson: Saxofon, hammondorgel
Jens Back: Hammondorgel, synth, wurlitzer
Fredrik Fagerlund: Elgitarr

DVD'n
Ulf Lundells andra konsert-DVD har även den namnet Club Zebra. Först släpptes den som en del i Lundells box Under vulkanen, 28 november 2007. 2 mars 2009 släpptes den även som en helt egen DVD på 2 skivor. I DVD:n ingår det 31 låtar från Club Zebra-turnén (Johanneshovs isstadion 7 december 2002), 1 låt från Göteborg (1993), 2 låtar från Johanneshovs isstadion (nyårsafton 1985) och 12 originalvideos.

Listplaceringar

Listföljd

Externa länkar
 Information i Svensk mediedatabas.
 Information på Ulf Lundells webbplats

Referenser

Album av Ulf Lundell
Album utgivna på Capitol Records
Dubbelalbum
Musikalbum 2002
Svenskspråkiga musikalbum
Pålgrunden

Pålgrunden är en fyr i Vänern. Fyren står i öppet vatten mellan  Värmlandsnäs och Kållandsö.

Fyren är ett betongtorn som står på grundet Pålgrunden, den byggdes år 1958. Fyren leder sjöfarten från västra Vänern (Dalbosjön) in till farleden förbi Lurö mot Värmlandssjön och farleden utanför Ekens skärgård mot Kinneviken.

Väderstation
På Pålgrunden finns en av SMHI:s väderstationer. Vindobservationer från denna station omnämns i den svenska Sjörapporten.

Källor

Fyrar i Sverige
Vänern
Områden och platser i SMHI:s sjöväderrapport
Patriot Guard Riders

Patriot Guard Riders är en patriotisk organisation i USA som deltar i begravningar av personer ur USA:s väpnade styrkor på inbjudan av de stupades familjer. Trots att organisationen ursprungligen grundades av motorcyklister är den öppen för alla. Det enda kravet är att medlemmarna skall ha respekt för dem som tjänstgör för USA, antingen som militärer, poliser eller brandmän ("a deep respect for those who serve our country; military, firefighters, or law enforcement"). The Patriot Guard Riders grundades i Mulvane i Kansas som American Legion Post 136 2006.

Organisationen grundades ursprungligen för att skydda begravningar från protester av Westboro Baptist Church som anser att dödandet av amerikanska soldater i Irak och Afghanistan är resultatet av USA:s acceptans av homosexualitet. Patriot guard fungerar som en sköld mellan de sörjande och de närvarande medlemmarna från Westboro Baptist Church, antingen genom att använda sina motorcyklar eller att hålla upp amerikanska flaggor. Gruppen överröstar också protesterna genom att sjunga patriotiska sånger eller att varva motorerna.

Källor

Externa länkar
 Patriot Guard Riders - webbplats 

Organisationer i USA
Bikers
Kontraktstillverkning

Kontraktstillverkning, även kallat legotillverkning, innebär att ett företag tillverkar eller bearbetar produkter på uppdrag av ett annat företag.  

Kontraktstillverkning är omfattande inom bland annat elektronik- och elektromekanisk produktion, mekanisk produktion, läkemedelstillverkning och tillverkning av kemtekniska produkter.

Exempel på kontraktstillverkare
Foxconn (Hon Hai Precision Industry Co., Ltd.)
Kitron
Note
Partnertech
Recipharm

Se även 
Outsourcing
Underleverantör

Industri
Saint Barthélemy (1785)

Saint Barthélemy var en så kallad bermudajakt i svenska flottan. Hon var ett segelfartyg, byggd av trä i Västindien 1785, beställd av Sverige. Hon hette först Måns men under Sverigevistelsen 1787 fick hon namnet ändrat till Saint Barthélemy. Hon deltog i sjöstriderna i Finska viken 1788. 1807 genomgick hon en omfattande renovering. 1827 rapporterades hon som "bristfällig".

Långresa

1787–1788 
Då hon var byggd i Västindien startade också hennes första långresa därifrån. Fartygschef var Hans Petter Blom (1750-1796).

Saint Barthélemy, Västindien Avseglade 23 april 1787
Stockholm
Saint Barthélemy, Västindien Anlöpte 5 februari 1788, avseglade 26 mars 1788
New York, USA
Philadelphia, Pennsylvania, USA
Stockholm

Referenser
 

Svenska örlogsfartyg
Fartyg sjösatta 1785
Solar Fields

Solar Fields är en pseudonym för den elektroniska musikproducenten Magnus Birgersson från Sverige. Han har hittills släppt femton album och soundtrack till spelen Mirror's Edge och Mirror's Edge Catalyst, producerat av svenska DICE och Electronic Arts.

Musikproducenten och grafikdesignern Magnus Birgersson, bosatt i Göteborg, har varit aktiv i många olika projekt sen tonåren. Han har bland annat spelat trummor, piano, keyboard med mera i olika band och grupper innan han startade sitt eget musikaliska projekt Solar Fields 2001, med debutalbumet "Reflective Frequencies". Hans musik kan beskrivas som elektronisk musik, som rör sig mellan ambient, psychedelic och down-tempo. Därav har hans musik ofta klassats som ambient downtempo.

Birgersson, som även är professionell ljuddesigner och kan spela ett flertal olika instrument, har även samarbetat med olika konstgallerier och museer för att komponera ljudmiljöer till olika konstutställningar.

Diskografi

Album
 Reflective Frequencies (2001)
 Blue Moon Station (2003)
 Extended (begränsad utgåva) (2005)
 Leaving Home (2005)
 EarthShine (2007)
 Movements (2009)
 Mirror's Edge (Original Game Score) (2009)
 Altered (Second Movements) (2010)
  Origin #01 (2010)
 Until We Meet The Sky (2011)
 Random Friday (2012)
 Origin #02 (2013)
 Red (2014)
 Green (2014)
 Blue (2014)
Mirror's Edge Catalyst (EA Games Soundtrack) (2016)
Ourdom (2018)

Externa länkar

 Officiell webbplats
 Solar Fields på Last.fm
 Solar Fields diskografi på Discogs.com
 Intervju med Magnus Birgersson - ATTN: Magazine
 Intervju med Magnus Birgersson om soundtracket till spelet "Mirror's Edge"

Svenska musikproducenter
Män
Levande personer