kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Guillemots

Guillemots (ibland gUiLLeMoTs) är ett brittiskt indierockband från London i Storbritannien. Bandet startades 2004 av dess frontfigur Fyfe Dangerfield. Deras debutalbum, Through the Windowpane släpptes i juli 2006. De har bland annat blivit nominerade till BRIT Awards.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Fyfe Dangerfield (f. Fyfe Antony Dangerfield Hutchins 7 juli 1980 i Birmingham, England – sång, keyboard, gitarr (2004–)
Aristazabal Hawkes (f. Aristazabal Emi Chen Hawkes i British Columbia, Kanada) – kontrabas, slagverk (2004–)
Greig Stewart (också känd som Rican Caol) – trummor, slagverk (2004–)

Tidigare medlemmar
MC Lord Magrão (f. Ricardo Bombine i São Paulo, Brasilien) – gitarr, basgitarr, mandolin, dragspel, theremin, melodica (2004–2013)

Bidragande musiker ("The Bridled Guillemots")
Alex J. Ward – altsaxofon
Christopher Cundy – sopransaxofon, tenorsaxofon, baritonsaxofon, basklarinett

Diskografi
Album

EPs

Singlar
2005 – "Trains to Brazil"
2006 – "We're Here"
2006 – "Made-Up Lovesong No. 43"
2006 – "Trains to Brazil" (återutgivning)
2007 – "Annie, Let's Not Wait"
2008 – "Get Over It"
2008 – "Falling Out of Reach"
2008 – "Kriss Kross" / "Clarion" (dubbel A-sida) 
2011 – "The Basket" (13 March 2011)
2011 – "I Must Be A Lover"
2011 – "I Don't Feel Amazing Now"
2012 – "Fleet"

Externa länkar

Officiell webbplats
Guillemots på allmusic.com
Diskografi på Discogs
Guillemots medlemssida hos MySpace

 

Brittiska indierockgrupper
Musikgrupper bildade 2004
Brittiska musikgrupper
Hotell Hackspett

Hotell Hackspett är ett trädhus och enmanshotell som finns i Vasaparken, Västerås. Det sitter 13 meter högt upp bland trädkronorna och sitter fast med hjälp av vajrar, som var och en kan bära 1,5-6 ton. Huset byggdes 1998 av Mikael Genberg och drivs av honom som ett hotell. Hotellet har fått internationell uppmärksamhet och lockar turister från bland annat England, Tyskland och Nya Zeeland. 2005 stängdes hotellet då vissa av golvplankorna börjat ruttna, men i januari 2006 kom Genberg och Västerås kommun överens om att den senare skulle renovera hotellet.

Se även 
Hotell Utter Inn
Mikael Genberg

Källor 

Byggnader och anläggningar i Västerås
Hackspett
Magnus Stenbock (olika betydelser)

Det finns flera artiklar om personer med namnet Magnus Stenbock:

Magnus Stenbock (1665–1717), svensk greve, militär och konstnär
Magnus Stenbock (1763–1822), svensk greve, militär och hovman
Magnus Stenbock (1911–2007), svensk greve, författare, debattör och konstnär
Jan-Erik Brohede

Jan-Erik Brohede, född 5 mars 1961, död 30 oktober 2009, var en folkpartistisk landstingspolitiker och var vid sin död landstingsråd för Folkpartiet i Örebro läns landsting.

Efter att Brohede avlidit, visade obduktionen att han var smittad med den nya influensan, men den direkta dödsorsaken var hjärtinfarkt.

I början av 1980-talet studerade Brohede statskunskap vid dåvarande Högskolan i Örebro - nuvarande Örebro universitet.

Fotnot

Födda 1961

Personer i Liberalerna och Folkpartiet
Svenska landstingsråd
Alumner från Örebro universitet
Män
Avlidna 2009
Magnum Bonum

Magnum Bonum är en potatissort från Storbritannien. Den var tidigare vanlig i den europeiska handeln och i synnerhet i Sverige, men har försvunnit därför att den är ljuskänslig och blir lätt grön med hög solaninhalt.

Magnum Bonum skapades 1876 av den engelska trädgårdsmästaren James Clark som en korsning av de två amerikanska potatissorterna Early Rose och Paterson's Vicoria. Vid rätt handhavande är potatisen mycket god och ger goda skördar. Den bör förvaras i täta säckar som inte släpper in ljus.

1986 avslöjade svenska analyser mycket höga halter av glykoalkaloiderna α-solanin och α-chakonin i Magnum Bonum, i snitt 254 mg/kg och upp till 665 mg/kg, vilket är långt över den högsta tillåtna gränsen 200 mg/kg. Sedan dess har sorten praktiskt taget försvunnit från marknaden.

Referenser

Potatissorter
För den som älskar

För den som älskar är en poplåt framförd av Shirley Clamp, med text och musik av Peder Ernerot och Gustave Lund. Den är släppt som singel från albumet "Den långsamma blomman". På försäljningslistan för singlar i Sverige placerade den sig som högst på 14:e plats. Melodin låg även på Svensktoppen i fem omgångar under perioden 12 december 2004–9 januari 2005, och låg som högst på fjärde plats.

Listplaceringar

Referenser

Fotnoter 

Musiksinglar 2004
Svensktoppsmelodier 2004
Svensktoppsmelodier 2005
Svenskspråkiga sånger
Svenska sånger
The Tubes

The Tubes är ett amerikanskt rockband, bildat 1972 i San Francisco. 

Bandet började som en performancegrupp som gjorde live-uppträdanden i San Franciscos undergroundmiljö. 1975 kom deras första studioalbum, The Tubes, som följdes av Young & Rich 1976 och Remote Control 1979. Dessa skivor karakteriseras av en teatralisk rock med socialt kommenterande texter. 

I och med skivan The Completion Backward Principle från 1981 anlitade The Tubes producenten David Foster som gjorde deras musik betydligt mer kommersiellt gångbar. Låten "Talk to Ya Later" från skivan blev The Tubes första top 40-hit på Billboardlistan. 

Denna typ av kommersiell och välproducerad rock fortsatte på deras nästa album, Outside Inside, som kom 1983. På denna skiva kom deras första top 10-hit på Billboardlistan, "She's a Beauty", en låt där för övrigt Totos gitarrist Steve Lukather medverkade. 1985 kom Love Bomb, producerad av Todd Rundgren som de tidigare arbetat med på Remote Control. Skivan blev en total flopp och gruppen splittrades kort därefter. 

Bandet återförenades 1996 med albumet Genius of America och har sedan dess genomfört ett antal turnéer.

2009 spelade de på Sweden Rock Festival.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Fee Waybill (John Waldo Waybill) – sång (1972–1986, 1993–)
Roger Steen – gitarr, sång (1972–)
Prairie Prince (Charles L. Prince) – trummor, slagverk (1972–)
Rick Anderson – basgitarr (1972–)
David Medd – keyboard, sång (1996–)

Tidigare medlemmar
Bill Spooner ("Sputnik") – gitarr (1972–1989, 2005)
Vince Welnick – keyboard, piano (1972–1989, 2005; död 2006)
Michael Cotten – keyboard, synthesizer (1972–1985, 2005)
Bob McIntosh – trummor (1972)
Re Styles (Shirley Marie MacLeod) – sång (1972–1980)
Jane Dornacker – sång, dans (1975–1977; död 1986)
Mingo Lewis – slagverk (1977–1980)
David Killingsworth – sång (1986–1990)
Gary Cambra – gitarr, keyboard, sång (1989–2006)
Trey Sabatelli – trummor, slagverk (1999–?)

Diskografi
Studioalbum

Livealbum

Singlar (topp 100 på Billboard Hot 100)
1976 – "Don't Touch Me There" / "Proud to Be an American" (#61)
1981 – "Don't Want to Wait Anymore" / "Think About Me" (#35)
1983 – "She's a Beauty" / "When You're Ready to Come" (#10)
1983 – "Tip of My Tongue" / "Keyboard Kids" (#52)
1983 – "The Monkey Time" / "Sports Fan" (#68)
1985 – "Piece by Piece" / "Night People" (#87)

Externa länkar 

 Officiell webbplats
 Diskografi på Discogs

Tubes, The
Filmvetenskap

Filmvetenskap är det vetenskapliga studiet av film och filmhistoria, men även filmestetik och filmteknik. Film studeras i relation till det verkliga livet, historia, andra konstformer, publik och samhällsvetenskapliga teorier.

Historia 
Filmvetenskap växte fram som akademiskt ämne under 1960-talet i samband med att auteurer som Akira Kurosawa, Ingmar Bergman och Alfred Hitchcock blev vanligare. De hade mycket mer konstnärlig påverkan på filmens slutprodukt än vad som varit brukligt tidigare och därför blev studiet av deras verk mer signifikant. Det ledde också till att just filmregissören ofta ses som filmens huvudsakliga skapare. Feministisk, marxistisk eller psykoanalytisk filmteori är exempel på andra stora områden inom filmvetenskap.

Bland de mer kända filmteoretikerna finns Lev Kulesjov, Sergei Eisenstein, François Truffaut, André Bazin, David Bordwell, Mary Ann Doane och Laura Mulvey.

I Sverige inrättades den första professuren i filmvetenskap år 1970 vid Stockholms universitet.

Referenser
Tasmanska aboriginer

Tasmanska aboriginer (aboriginska: Utrawita eller Trouwunna) kallas urbefolkningen på ön Tasmanien, som idag är en del av Australien. De tasmanska aboriginerna blev totalt utrotade. Den sista dog 1876.

Under en tidsperiod på ungefär 30 år (1803-1833) minskade antalet tasmanska aboriginer från runt 5 000 till runt 300, som en följd av de brittiska kolonisatörernas brutala behandling. 1900-talets historiker, vetenskapsmän och antropologer hävdade att de utrotades i och med Truganinis död 1876.

Nuvarande tasmanska aboriginer tillhör ättlingarna från flera grupper. Palawa är ättlingar till bosättare och Mannalargennas döttrar. Några Palawa har dessutom arv i Bassundöarna. Lia Pootah är ättlingar till kvinnor som fick barn med europeiska invandrare. Pungenna delar tasmanskt aboriginskt, Koori och TS arv.

Historia

Innan europeisk bosättning 
Man tror att de första människorna anlände till Tasmanien för ungefär 40 000 år sedan, genom en landbrygga mellan ön och Australiens fastland som fanns under en istid, som ägde rum just då. När havsnivån höjdes isolerades människorna under uppskattningsvis 10 000 år, innan de första europeiska sjömännen anlände i början av 1800-talet.

Aboriginerna var indelade i nio huvudsakliga stammar.

En klan bestod av mellan 40 och 50 individer som levde i ett gemensamt område, talade samma språk, hade samma kultur, gifte sig med varandra och krigade mot andra stammar.

Tasmanska aboriginstammar 
 Big River - Teen Toomle Mennenyer
 South East - Tahuni Lingah
 South West Coast - Toogee
 North
 North Midlands
 Ben Lomond - Plangermaireener
 North East
 North West
 Oyster Bay - Paredarerme

Efter europeisk bosättning 
Tasmanierna, vars antal tros ha uppgått till mellan 4 000 och 6 000 år 1803, hade 1833 reducerats till omkring 300. Det utbröt konflikter mellan de vita européerna och tasmanska aboriginer på grund av hudfärg och kulturella skillnaderna. De vita var teknologiskt överlägsna och blev genom invandring successivt allt fler, varigenom de tasmanska aboriginerna genom strider blev allt färre.

George Augustus Robinson, en kristen missionär, blev vän med Truganini, lärde sig en del av det lokala språket och övertalade 1833 de resterande aboriginerna att flytta till en ny bosättning på Flinders Island, där han lovade att de skulle få leva i en modern och bekväm miljö samt att de skulle få återvända till det tasmanska fastlandet snarast möjligt.

Väl på den nya ön övergavs de och fick klara sig själva. Av de 300 som anlände med Robinson hade 250 dött efter 14 år, på grund av de svåra levnadsvillkoren.

1847 flyttades de 47 sista överlevarna till den slutgiltiga bosättningen vid Oyster Cove där de, eftersom de inte längre upplevdes utgöra ett hot, ofta kläddes och visades upp i officiella sammanhang. 1859 uppskattade man antalet levande tasmaner till ett dussin; den sista dog 1876.

Se även 
 Aboriginer
 Truganini

Referenser 
 

Australiens samhälle
Tasmanien
Australiens aboriginer
Truganini

Truganini eller Trugernanner, även känd som Lallah Rookh, född cirka 1812, död 8 maj 1876, var en tasmansk aborigin som är känd för sin del i Svarta kriget, och för att vara en av de sista ur den tasmanska ursprungsbefolkningen.

Efter sin död togs Truganinis kropp om hand av Royal Society of Tasmania. Hennes skelett ställdes ut på museum. Först 1976 kremerades hennes kvarlevor, och 2002 upptäcktes och återlämnades smycken, hud och hår från Royal College of Surgeons of England. Truganini benämns ofta den sista tasmanska aboriginen, men det epitetet är starkt ifrågasatt; Fanny Cochrane Smith, vars båda föräldrar var aboriginer, dog 1905.

Se även 
 Aboriginer

Referenser 
 Australian Dictionary of Biography

Personer från Tasmanien
Kvinnor
Födda 1812
Avlidna 1876
Personer i Australien under 1800-talet
Australiens aboriginer
Carl-Johan Bonnier

Carl-Johan Bonnier, född 14 juli 1951, är en svensk företagsledare, styrelseordförande och ledande ägarrepresentant inom Bonnierfamiljens företag. Han är son till Johan Bonnier, sonson till Tor Bonnier, sonsonson till Karl Otto Bonnier, sonsons sonson till Albert Bonnier och sonsonsonsonson till Gerhard Bonnier.

Utbildning 
Bonnier avlade ekonomexamen vid Handelshögskolan i Stockholm 1974 och erhöll titeln civilekonom.

Karriär 
Carl-Johan Bonnier blev VD för Semic International 1983. I moderbolaget Bonnier AB blev han 1987 vice VD, 1992 VD, 1992 koncernchef och 1998 styrelseordförande. 

Han är styrelseordförande i Aktiebolaget Boninvest, Fastighets AB Tavelgalleriet, AB Dagens Nyheter, Frili AB, Bonnier AB, Albert Bonnier AB, Bonnier Skog AB och Båsane Skog AB. 

Han är styrelseledamot i Sydsvenska Dagbladets Aktiebolag, Tidnings AB Marieberg, Bonnier Tidskrifter Aktiebolag, AB Kvällstidningen Expressen, Bonnier Fastigheter AB, Bonniers Konsthall AB, Sydsvenska Dagbladets Försäljningsaktiebolag och ledamot i Finsk-svenska handelskammaren.

Handelshögskolan i Stockholm 
Bonnier är alumn från Handelshögskolan i Stockholm och vice ordförande i Handelshögskoleföreningen, högskolans högsta beslutande organ. Han utsågs av föreningen till ledamot i Handelshögskolan i Stockholms direktion, högskolans högsta verkställande organ, 2001. Han är sedan dess ledamot i föreningen och dess skattmästare (ekonomiansvarig). Han utsågs 2005 till hedersdoktor vid Handelshögskolan i Stockholm.  

Bonnier är initiativtagare till Familjen Bonniers professur i företagsekonomi med särskild inriktning mot media, en donationsprofessur vid Handelshögskolan i Stockholm, som inrättades år 2006 efter en donation från familjen Bonnier. Nuvarande innehavare av professuren är Richard Wahlund.

Utmärkelser 
 Ekonomie hedersdoktor vid Handelshögskolan i Stockholm (ekon.dr h.c.) 2005
 SSE Research Award 2012
 Kungliga Patriotiska Sällskapets Näringslivsmedalj för framgångsrikt entreprenörskap, som bidragit till svenskt näringslivs utveckling, 2012

Familj 
Carl-Johan Bonnier har sitt hem i Bonnierfamiljens villa Nedre Manilla på Djurgården.

Se även 
 Familjen Bonniers professur i företagsekonomi
 Lista över hedersdoktorer vid Handelshögskolan i Stockholm
 Handelshögskolan i Stockholms direktion
 Handelshögskoleföreningen

Referenser

Noter

Tryckta källor

Webbkällor 
The Bonnier Group: Carl-Johan Bonnier
"Ett efterblivet paradis för olagliga IT-pirater", Carl-Johan Bonnier på DN Debatt 2007-11-16
”Tv, radio och internet bör följa pressens etiska regler”, Carl-Johan Bonnier på DN Debatt 2006-04-20

Externa länkar

Alumner från Handelshögskolan i Stockholm
Ledamöter i Handelshögskoleföreningen
Ledamöter i Handelshögskolan i Stockholms direktion
Hedersdoktorer vid Handelshögskolan i Stockholm
Mottagare av SSE Research Award
Födda 1951
Personer inom Sveriges näringsliv under 2000-talet
Ättlingar till Gerhard Bonnier
Delägare av Bonnierkoncernen
Män
Levande personer
Personer verksamma vid Handelshögskolan i Stockholm
Ledamöter i Handelshögskolan i Stockholms Advisory Board
Svarta kriget

Svarta kriget refererar till tidsperiod av konflikt mellan de brittiska kolonisterna och de tasmanska aboriginerna i Van Diemen's Land (nuvarande Tasmanien) under det tidiga 1800-talet. Konflikten påbörjades i takt med kolonisationen av Tasmanien av britter under seklets första årtionde, men kriget brukar räknas från cirka 1825 till 1832.

Se även
Tasmanska aboriginer
Truganini

Referenser

Australiens samhälle
Australien under 1800-talet
Tasmanien under 1800-talet
Rocío Jurado

María del Rocío Mohedano Jurado, född 18 september 1946 i Chipiona i provinsen Cádiz, död 1 juni 2006 i Alcobendas, Madrid, var en spansk sångerska och skådespelerska.

Rocío Jurado började sjunga flamenco som ung. 1963 debuterade hon som filmskådespelerska och kom att medverka i ytterligare ett halvdussin filmer. En tid bodde hon i Argentina där hon medverkade i musikalen La zapatera prodigiosa. Med hjälp av kompositören Manuel Alejandro blev hon en av Spaniens populäraste sångerskor. Hon spelade in drygt 30 skivor och kallades "La más grande" (den största). 

Hon var gift med boxaren Pedro Carrasco och senare med tjurfäktaren José Ortega Cano. Hennes död i pankreascancer den 1 juni 2006 väckte stor uppståndelse och Madrids borgmästare kungjorde att en gata i staden skulle döpas efter henne.

Kommentarer

Externa länkar
Allmusic.com
 

Spanska sångare under 1900-talet
Födda 1946
Avlidna 2006
Kvinnor
Röda bok-cirkeln

Röda bok-cirkeln, skönlitterär bokserie utgivan av Wahlströms bokförlag.

Bokserier
Skönlitteratur
Wahlströms bokförlag
Radio Fryksdalen

Radio Fryksdalen är en närradiostation i Sunne och Torsby kommuner i Värmland. Sändningarna startade 18 januari 2008 efter att Sunne närradioförening hade fått tillstånd att sända över båda kommunerna. Stationen sänder över frekvensen 100,6 MHz i Sunne och Torsby samt 104,1 MHz i norra delen av Torsby kommun. På dagtid sänder sedan 2015 den reklamfinansierade kanalen Karlstads Nya Radio på stationen.

Källor

Svenska närradiostationer
Torsby kommun
Sunne kommun
Radiokanaler och radiostationer startade 2008
Game

Game kan syfta på: 

 Game (butikskedja) – en butikskedja
 Game (tennis) – en tennisterm
 GAME – en avdelning på högskolan på Gotland

Personer
 Game (rappare) (1979–), en musiker Jayceon Terell Taylor

Se även
 The Game – flera betydelser
Antonio van Diemen

Antonio van Diemen, även känd under namnen Antonius, Anthony eller Anthonie, född 1593 i Culemborg, död 19 april 1645 i Batavia (nuv. Jakarta), var generalguvernör för Nederländska Ostindien mellan 1636 och 1645. Han gav namn till nuvarande Tasmanien, som tidigare hette Van Diemensland.

Bakgrund
Van Diemen föddes i Culemborg i Nederländerna, son till borgmästaren Bartholomeus van Diemen och Elisabeth Hoevenaar. 1616 etablerade han sig som köpman i Amsterdam. Där fick han anställning av Ostindiska kompaniet och seglade till Batavia, huvudstad i Nederländska Ostindien.

Guvernören Jan Pieterszoon Coen utsåg honom till generaldirektör för handel och medlem i det ostindiska rådet 1626. 1630 gifte han sig med Maria van Aels och återvände året därpå till Nederländerna med amiralsgrad ombord på fartyget Deventer. 1632 återvände han till Batavia, och blev 1635 utnämnd till generalguvernör för Holländska Ostindien, ett ämbete som han tillträdde från årsskiftet 1636.

Under sina nio år som generalguvernör lyckades van Diemen befästa Nederländernas ställning i kolonierna och bättra på kompaniets affärer. Han utsträckte sin makt till hela kompaniets asiatiska verksamhet, och lyckades även etablera Nederländerna på Ceylon.

Särskilt namnkunnig har van Diemen blivit för sina insatser för utforskningen av de australiska territorierna. Han anlitade Frans Visscher för att planlägga expeditionerna. Visscher framlade tre olika rutter i augusti 1642, och van Diemen sände ut Abel Janszoon Tasman med uppdrag att undersöka den sydliga kontinenten.

I november 1642 landade Tasman på västkusten på nuvarande Tasmanien och rundade därefter öns södra delar. Tasman sände ut en landstigningsexpedition i Blackman Bay på en halvö på sydöstra delen av ön. Styrkan reste sin flagga och träffade på de första infödingarna. Tasman, som trodde sig ha upptäckt en stor och okänd landmassa, uppkallade det nya landet efter sin välgörare: Van Diemens land. När britterna började kolonisera landet 1803 behöll de namnet. I England kom namnet att ge obehagliga associationer på grund av de stränga straffkolonier som upprättades i Port Arthur och Macquarie Harbour.

Då Tasmanien, som tidigare hade förvaltats från New South Wales, bröt sig loss 1855 beslöt det lokala styret att slopa det besudlade namnet och valde att istället namnge ön efter dess egentlige upptäckare, Tasman. Trots detta kallades tasmanerna ända fram till sekelskiftet för "vandemonier".

Antonio van Diemen avled i april 1645 i Batavia. Ostindiska kompaniet gav en stor pension till hans änka, som återvände till moderlandet. Hennes namn lever kvar än idag i form av Kap Maria van Diemen på norra Nya Zeeland, uppkallad efter henne av Tasman 1643, såväl som i form av ön Maria, utanför Tasmaniens östkust.

Se även
 Holländska Ostindiska Kompaniet
 Tasmanien

Källor

''Kontrollerad mot danska Wikipedia.

Födda 1593
Avlidna 1645
Nederländska upptäcktsresande
Män
Personer från Culemborg
Upptäcktsresande under 1600-talet
Peter J. Olsson

Peter Anders Johannes Olsson, född den 24 juni 1958 i Växjö, är en svensk journalist: politisk redaktör och ledarskribent i Kvällsposten.
Han arbetade på Kvällsposten 1989 till 2014, bland annat en period som administrativ redaktör, och blev chef för ledarsidan 1999.

Olsson har bland annat fått Gunnar Heckschers stipendium för reformvänlig konservatism 1989 och Sydsvenska Industri & Handelskammarens journaliststipendium 2004, samt Öresundskomiteens pris som "Årets eldsjäl" för Öresundsintegrationen 2011.

Under studietiden i Lund var Olsson aktiv i FMS Lund, numera Studentföreningen Ateneum, bland annat som redaktör för föreningens tidskrift Nye Atenaren, samt kårpolitiker i Lunds studentkår; 1984 var han studentkårens socialombudsman. Han var vice ordförande i Fria Moderata studentförbundet 1986-89.

Uppväxttidens senare del bodde Olsson i Värnamo där han också gick ut gymnasiet. Tillsammans med flera andra opinionsbildare och politiker med rötter där har han ansetts representera den så kallade Värnamoliberalismen. 
Som politisk redaktör för Kvällsposten profilerade han sig som en förespråkare för regionalt självstyre och för en integrerad Öresundsregion. Som en symbol för detta stod de flesta dagar på Kvällspostens ledarsida uppmaningen ..för övrigt anser vi att priserna på Öresundsbron ska sänkas.

Bibliografi
 "Om krämares moral", i Tredje generationen (red P.J. Anders Linder, Timbro, Stockholm 1990.
 Inte bara Murphy Brown: socialpolitisk debatt i USA, NMI, Stockholm 1992.
 Fult när direktörer tjänar pengar?, NMI, Stockholm 1998.
 "Borgerlig kulturpolitik - vad är det?", i Och sedan? - Den nya borgerliga idédebatten, (red Per Dahl), Hjalmarson & Högberg, Lund 2003.
 "Öppenheten på nätet ger säkerhet", i SSWC-boken 2010, (red Mattias Boström), Bubblan books, Stockholm 2010.
 "Vardagspolitiken fäller Sverigedemokraterna", i Nya partier och missnöjespartier, (red Kurt Almqvist och Lotta Gröning), Axel och Margaret Ax:son Johnsons stiftelse för allmännyttiga ändamål, Värnamo 2010.
 "Klart grabben ska ha en ny Iphone", i En vänbok till Johan Lundberg, (red Kurt Almqvist och Peter Luthersson), Axess, Värnamo 2010.

Externa länkar
 Peter J. Olssons blogg
 Kvällspostens ledarsida

Källor 

Svenska journalister under 1900-talet
Män
Svenska journalister under 2000-talet
Svenska redaktörer
Svenska ledarskribenter
Födda 1958
Levande personer
Journalister från Växjö
Trädäck

Trädäck är ett golv av trä som anläggs i markplanet utanför ett hus, vanligen en villa eller ett flerfamiljshus med butiker eller gemensamhetsinrättningar.

Vanligen läggs brädor med en liten spalt för att låta regnvattnet rinna undan. Trädäck blir vanligare jämfört med gräsmatta under 2000-talet. Allteftersom trädäcken blivit större har själva ordet fått ersätta synonymerna altan och veranda.

Byggnadsdetaljer