kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
The N.S.V.I.P.s

The N.S.V.I.P.s är ett studioalbum av den amerikanske musikern Lee Hazlewood, utgivet i oktober 1964. Albumet är producerat av Lee Hazlewood och gavs ut på skivbolaget Reprise Records.

Albumets förkortning står för Not So Very Important People. Albumet finns återutgivet i sin helhet på dubbel-CD-samlingsalbumet Strung Out On Something New:The Reprise Recordings från 2007.

Låtlista
"First Street Blues" (Lee Hazlewood)      
"I Had a Friend" (Lee Hazlewood)      
"I'm Gonna Fly" (Lee Hazlewood)      
"Go Die Big City" (Lee Hazlewood)      
"I Ain't Gonna Be" (Lee Hazlewood)      
"Have You Made Any New Bombs Today?" (Lee Hazlewood)     
"Everybody Calls Me Something" (Lee Hazlewood)     
"Save Your Vote for Clarence Mudd" (Lee Hazlewood)     
"I Might Break Even" (Lee Hazlewood)     
"Just Bluesin'" (Lee Hazlewood)

    
 
Musikalbum 1964
Album av Lee Hazlewood
Fjodor Heiden

Fjodor Logginovitj Heiden (), född 27 september 1821 i Sveaborg, död 31 augusti 1900 i Tsarskoje Selo, var greve, rysk general av infanteriet (1866) och Finlands generalguvernör 1881–1897.

Heiden var generalstabens chef innan han 1881 efterträdde Nikolaj Adlerberg som generalguvernör för Storfurstendömet Finland. Han stödde fennomanerna i den pågående språkstriden i Finland, och genom hans stöd insattes Yrjö Koskinen i senaten. Men han stödde även förryskningen när ryska nationalister började sin attack på Finlands autonomi på 1880-talet. Han spelade en framträdande roll i färdigställandet av postmanifestet 1890. Heiden avgick 1897.

Källor

Externa länkar 
 

Födda 1821
Ryska generaler
Ryska grevar
Generalguvernörer
Finlands historia under ryska tiden
Avlidna 1900
Män
Militärer från Helsingfors
Friedrich Wilhelm Rembert von Berg

Friedrich Wilhelm Rembert von Berg, född 27 maj 1794 i Livland, död 18 januari 1874 i S:t Petersburg, var greve, Finlands generalguvernör och krigsmarskalk 1866.

Berg inträdde i den Ryska armén 1812 och deltog i fälttåget mot Napoleon I 1812–1814. 1820 blev han överste, och ledde 1822–1824 militärexpeditioner mot kirgiserna, och blev 1828 generalmajor. Han deltog i turkiska fälttåget 1828-1829, i kuvandet av polska upproret                    1830–1831, blev 1831 generallöjtnant och 1843 general. Han deltog även i ungerska fälttåget 1849.

Berg hade flera viktiga diplomatiska uppdrag 1846–1849 bland annat i Wien och Berlin, samt blev 1849 österrikisk greve och inträdde i rikskonseljen. År 1854 utnämndes han till generalguvernör i Estland, och utsågs 1855 till samma post i Finland under de politiskt oroliga åren. Berg residerade i Helsingfors i stället för i Sankt Petersburg som hans företrädare. Hans inblandning även i mindre regeringsfrågor väckte motstånd i storfurstendömets politiska maktelit vilken på grund av frånvaron av en aktiv generalguvernör vant sig vid en viss självständighet inom förvaltningen. Berg genomförde en del reformer inom näringslivet, och tog försiktiga steg för att befordra det finska språkets likställighet med det svenska språket. Eftersom von Berg bekämpade skandinavismen och upprätthöll en sträng censur, blev denne i synnerhet högeligen impopulär bland studenterna vid Kejserliga Alexanders-universitetet. Under hans ämbetstid utnämndes också Johan Vilhelm Snellman till professor 1856 och 1850 års språkförordning avskaffades 1860. Konflikten med ministerstatssekreteraren Alexander Armfelt fördjupades och frågan om januariutskottets tillsättande blev slutligen den sista droppen. Berg begärde och beviljades avsked slutligen i november 1861. År 1863 utnämndes han till ståthållare och överbefälhavare i Polen där han nedslog det polska upproret 1863. Han kvarstod på sin ämbetspost som ståthållare, därvid fram till sin död 1874.

Berg upphöjdes 1856 i finskt grevligt stånd.

Referenser

Noter

Övriga källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939
 Gernandts konversationslexikon, Stockholm 1895

Födda 1794
Balttyskar
Ryska generaler
Generalguvernörer
Finlands historia under ryska tiden
Ryska grevar
Avlidna 1874
Män
Personer från Livland
Mottagare av Serafimerorden
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Modellbåtsbygge i trä

Det finns fyra grundläggande principer för att bygga en trämodell av ett båt eller fartyg: 

 Blockmetoden Skrovet formas ur ett stycke massivt träblock. För att undvika sprickor kan blocket med fördel limmas ihop av två tunnare block, med en vertikal skarv. Skarven syns visserligen sedan i däcket, men alternativet att ha skarven i skrovets sidor innebär ingen fördel.

Skiktmetoden Skrovet formas av ett antal tunna plattor av trä vilka limmas ihop i ett homogent block. Blocken orienteras i sitt läge genom genomgående vertikala styrstavar, vilka avlägsnas efter att limmet har torkat. 

Bordläggning på skrovdummy, en teknik där en rad homogena spant placeras tätt längs utefter kölen för att bilda skrovformen, vilken sedan täcks med bordläggningen. Skrovdummyn kan också tillverkas av massivt trä. 

Spantbyggd modell Med den här tekniken byggs modellen på i princip samma sätt som ett skepp i full storlek är konstruerat. Kölen fixeras så den ligger rakt och horisontellt. Förstäv och akter monteras, spanten och eventuella övriga förstärkningar, varefter bortläggning läggs på över spanten. 

Blockmetoden lämpar sig för små och medelstora modeller. Populärast är spantmetoden, som dock ställer krav på ritningens tillförlitlighet. Stäv- och akterparti byggs med fördel av block. Skrovet byggs rättvänt, eller upp- och nervänt, beroende på skrovformen.

Ritningar
I stället för att använda ritningar som gjorts speciellt för modellbåtar, använder många modellbyggare den ursprungliga ritningen eller kopia för respektive båt eller fartyget. 

Utgående från ursprungliga fartygets mått beräknar man i vilken skala man vill bygga (det vill säga vilket mått modellen skall ha). Lämpligen utgår man från något av ritningens  huvudmått, som är känt. Man kan ta ritningar för det ursprungliga fartyget till en kopieringsfirma och få ritningen förstorad eller förminskad till lämplig hanterbar skala. Om ritningskopians skala inte stämmer med modellens, kan man ändå enkelt arbeta direkt från dessa nya "originalritningar" genom att räkna ut omvandlingsfaktorn mellan ritningen och modellens önskade mått. Man multiplicerar sedan detaljmått från ritningen med omvandlingsfaktorn och får det mått respektive detalj i modellen skall ha.

Se även
Skeppsmodeller
Modellsegling

Källor

Externa länkar

Modellbygge
Church of God (Seventh-Day)

Church of God (Seventh-Day) är ett trossamfund med högkvarter i Denver, Colorado, USA. Kyrkan har 125 000 medlemmar i över tjugo länder. I Nordamerika har man 165 församlingar med ett samlat medlemstal på 11 000.

https://it.m.wikipedia.org/wiki/Chiesa_di_Dio_(settimo_giorno)

Lära 

I likhet med andra sjundedagsadventister så lägger denna kyrka vikt vid förkunnelse om Jesu andra tillkommelse och att helga lördagen som vilodag. Men till skillnad från den större adventistkyrkan så erkänner man inte Ellen G. White som profet och tar t.ex. avstånd från hennes läror rörande årtalet 1844.

Man firar inte heller jul eller påsk, p.g.a. dessa högtiders föregivet hedniska ursprung.

Historia 

I slutet av 1850-talet samlades sabbatstroende adventister i Michigan och Iowa.
1863 började kyrkan i Michigan ge ut tidskriften The Hope of Israel, genom vilket läran, och inbjudningar till konferenser och tältkampanjer, spreds.

1884 grundades generalkonferensen för Church of God (Seventh-Day) och 1899 registrerades man som trossamfund av delstatsmyndigheterna i Missouri. Kyrkans högkvarter var beläget i Stanberry, Missouri till 1950, då det flyttades till nuvarande läge.

The Hope of Israel har under årens lopp bytt namn och utgivningsort ett flertal gånger och kallas idag Bible Advocate.

Avhoppare 

Teologiska motsättningar har under årens lopp lett till avhopp från kyrkan:
 Church of God (7th Day)
 General Council of the Churches of God, 7th Day
 Herbert W. Armstrong

Källor 

 Our beginning

Sabbatsfirare
Protestantiska samfund i USA
Denver
Organisationer i Colorado
Religiösa organisationer bildade 1884
Modellsegling

Modellsegling är ett tidsfördriv för att bygga och tävlingssegla med skalmodeller. En radiostyrd båt är en modell av en båt. Den styrs med fjärrkontroll.

Det har alltid varit brukligt för fartygsbyggare att göra en miniatyrmodell av sitt fartyg under uppbyggnad, som i alla avseenden är en kopia av originalet i liten skala, om det så är en ångare eller ett segelfartyg.

Det finns fina samlingar att se både på allmänna museer som Victoria and Albert Museum i London och på många specialiserade maritima museer över hela världen. Många av dessa modeller är av utsökt arbete, varje lina, remskiva eller del av motor är naturligt återgivna.

I fallet segelmodeller, tävlade dessa modeller ofta mot varandra på små dammar, och därmed uppstod det moderna tidsfördrivet. Man insåg snart att en komplicerade rigg var en nackdel, och att, på grund av de jämförelsevis starkare vindarna där modeller seglade, behövde de ett mer djupgående skrov. Av dessa skäl har moderna modellsegelbåtar vanligtvis fenköl, och är 15% till 20% mer djupgående än de fullstora fartygen, medan rigg och inredning har reducerats till ett absolut minimum. Detta gäller modeller byggda för racing och inte för mer detaljerade kopior av ångfartyg och fartyg, som görs för syns skull eller för modellbåtar av typ leksak.

Se även
Skeppsmodeller

Källor
http://en.wikipedia.org/wiki/Radio-controlled_boat, läst 27 augusti 2012

Externa länkar

 Scale Ship Modeler's Association of North America
 International One Metre
 International Sailing Federation
 American Model Yachting Association
 American Model Yacht Association
 RC Laser North American Class Association
 Soling One Meter Resource Center

Båtar
Leksaksfordon
Modellbygge
Edward Scofield

Edward Scofield, född 28 mars 1842 i Clearfield, Pennsylvania, död 3 februari 1925 i Oconto, Wisconsin, var en amerikansk republikansk politiker. Han var den 19:e guvernören i delstaten Wisconsin 1897-1901.

Scofield deltog i amerikanska inbördeskriget i nordstatsarmén och befordrades till major. Han flyttade 1868 till Wisconsin. Han var verksam inom timmerbranschen.

Scofield var ledamot av delstatens senat 1887-1890.

Scofield var en konservativ republikan. Han besegrade de progressiva republikanernas ledargestalt Robert M. La Follette i republikanernas primärval inför guvernörsvalet 1896. Han vann sedan själva guvernörsvalet och omvaldes två år senare. Även den gången utmanade La Follette honom i primärvalet. Scofield efterträddes 1901 som guvernör av La Follette.

Källor

Externa länkar
Biografi på National Governors Associations hemsidor
Edward Scofield på Dictionary of Wisconsin History
Political Graveyard
Wisconsin Historical Museum Online Collection

Guvernörer i Wisconsin
Amerikanska republikaner
Personer inom USA:s näringsliv
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer i Amerikanska inbördeskriget (Unionen)
Personer från Clearfield, Pennsylvania
Födda 1842
Avlidna 1925
Män
MIS

MIS kan syfta på:

 Affärssystem (Management Information System)
 Syreisotopstadium (Marine Isotope Stage)
John Tengberg

John Gustus Carson Tengberg, född den 18 juni 1857 i Skövde, död 18 juni 1895 i Adolf Fredriks församling i Stockholm, var en svensk redaktör och författare.

John Tengberg medverkade i en lång rad tidningar och tidskrifter. I bokform utgav han bland annat Några Dikter (1890) och Till Jul. Strödda ungdomsrim (1891). För övrigt 1894 även  Kända Märken inom visan och kupletten, som innehåller porträtt och biografier och ett urval alster av nio då populära humorister, inklusive honom själv. En visa som han skrivit om Sveriges städer trycktes 1892 i Axel Ivar Ståhls visbok och var riksbekant på sin tid.

Bibliografi

Vidare läsning

Källor

Noter

Externa länkar 

Svenska författare
Män
Födda 1857
Avlidna 1895
Rudolf Tengberg

Johan Rudolf Tengberg, född den 2 februari 1845 i Lidköping, död den 3 januari 1877 i Stenstorp, var en svensk historiker.

Tengberg blev student 1867 och blev 1875 filosofie doktor och docent i historia vid Uppsala universitet. Han författade bland annat en uppmärksammad doktorsavhandling, Om den äldsta territoriella indelningen och förvaltningen i Sverige (1875). År 1876 valdes han till ledamot av Kungl. Samfundet för utgivandet av handskrifter rörande Skandinaviens historia. Han skrev historiska artiklar i Nordisk familjebok under signaturen R. T. Efter hans död utkom 1879 del 5 av Sveriges historia från äldsta tid till våra dagar. Delen, med underrubriken Sverige under partitidhvarfvet, från år 1718 till år 1819, vilken hade fortsatts och fullständigats av Simon Boëthius.

Källor 

Svenska historiker
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia
Födda 1845
Avlidna 1877
Män
Ugglan
Personer från Lidköping
Martti Vainio

Martti Vainio, född 3O december 1950, är en finländsk före detta friidrottare som tävlade i långdistanslöpning. 

Han blev europamästare 1978 på 10 000 meter och 1982 tog han EM-brons på samma distans. I VM i friidrott 1983 i Helsingfors kom Vainio trea på 5 000 meter och fyra på 10 000 meter. Vid olympiska sommarspelen 1984 i Los Angeles kom Vainio in som tvåa i mål i 10 000 meters-loppet, men fråntogs silvermedaljen efter att dopingprovet visat på för höga halter av otillåtna substanser.

Vainios segertid på 10 000 meter från Prag 1978 27.30,99 gäller fortfarande 2008 som finländskt och nordiskt rekord samt mästerskapsrekord för EM.

Källor
http://www.iaaf.org/athletes/biographies/letter=0/athcode=2980/index.html
https://web.archive.org/web/20041212065303/http://www2.iaaf.org/results/past/WCH83/index.html
https://web.archive.org/web/20051203021008/http://www.sr.se/cgi-bin/radiosporten/nyheter/artikel.asp?artikel=498596

Födda 1950
Finländska långdistanslöpare
Europamästare i långdistanslöpning
Finländska dopningsfall
Män
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1976 från Finland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1976
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1980 från Finland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1980
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1984 från Finland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1984
Personer från Fredrikshamn
William A. Barstow

William Augustus Barstow, född 13 september 1813 i Plainfield, Connecticut, död 14 december 1865 i Leavenworth, Kansas, var en amerikansk demokratisk politiker och general. Han var den tredje guvernören i delstaten Wisconsin 1854-1856.

Barstow flyttade 1839 till Wisconsinterritoriet. Han gifte sig 1844 med Maria Quarles. Paret fick två barn.

Barstow var delstatens statssekreterare (Wisconsin Secretary of State) 1850-1852. Han vann guvernörsvalet 1853 som demokraternas kandidat. Som guvernör profilerade han sig som motståndare till knownothings invandrarfientliga politik.

Guvernörsvalet 1855 mellan Barstow och republikanen Coles Bashford var mycket jämn. Enligt de första resultaten hade Barstow vunnit med 157 rösters marginal. Barstow förklarades till valets vinnare och han inledde 7 januari 1856 sin andra mandatperiod som guvernör. Bashford skyllde på valfusk och krävde en omräkning. Risken för inbördeskrig ökade. Till sist avgick Barstow. Han efterträddes 21 mars 1856 av Arthur MacArthur. Några dagar senare kunde Bashford tillträda som guvernör enligt ett beslut av Wisconsins högsta domstol.

Barstow deltog i amerikanska inbördeskriget först som överste i nordstatsarmén. Han befordrades 13 mars 1865 till brigadgeneral. Han avled senare samma år i Leavenworth.

Källor

Externa länkar
Biografi på National Governors Associations hemsidor
William Augustus Barstow på Dictionary of Wisconsin History
Political Graveyard
Wisconsin Historical Images

Guvernörer i Wisconsin
Amerikanska generaler
Amerikanska demokrater
Personer i Amerikanska inbördeskriget (Unionen)
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Windham County, Connecticut
Födda 1813
Avlidna 1865
Män
Politik i Peking

Den politiska makten i Peking utövas officiellt av stadens folkregering, som leds av den regionala folkkongressen och borgmästaren. Storstadsområdet Peking befinner sig administrativt på provinsnivå, vilket betyder att borgmästaren i Peking är jämställd med guvernörerna i landets övriga provinser. Dessutom finns det en regional politiskt rådgivande konferens, som motsvarar Kinesiska folkets politiskt rådgivande konferens och främst har ceremoniella funktioner. Stadens borgmästare sedan maj 2017 är Chen Jining.

I praktiken utövar dock den regionala avdelningen av Kinas kommunistiska parti den avgörande makten i Peking och partisekreteraren i regionen har högre rang i partihierarkin än borgmästaren. Sedan maj 2017 heter partisekreteraren Cai Qi.

Ställningen som partisekreterare i Peking (北京市委书记) har en särskild prestige i kinesisk politik på nationell nivå och det är numera brukligt att partisekreteraren också är ledamot i Politbyrån i Kinas kommunistiska parti. Kulturrevolutionen inleddes med en attack på den lokala partiapparaten och under större delen av rörelsen styrdes staden av en revolutionär kommitté som leddes av Xie Fuzhi.

Partiapparaten i Peking hade ett särskilt stort ansvar för att organisera Olympiska sommarspelen 2008.

Lista över Pekings borgmästare 
 1948–1949：Ye Jianying
 1949–1951：Nie Rongzhen
 1951–1966：Peng Zhen (avsatt i Kulturrevolutionens inledningsskede)
 1966–1967: Wu De (tillförordnad borgmästare)
 1967–1972: Xie Fuzhi (ordförande i Pekings revolutionära kommitté)
 1972–1978: Wu De
 1978–1981: Lin Hujia
 1981–1983: Jiao Ruoyu
 1983–1993: Chen Xitong
 1993–1996: Li Qiyan
 1996–1999: Jia Qinglin (tillförordnad borgmästare 1996, ordinarie 1997)
 1999–2003: Liu Qi
 januari 2003 – mars 2003: Meng Xuenong (avskedad för sin roll i mörkläggningen av SARS.)
 2003–2007: Wang Qishan
 2007–2012: Guo Jinlong (tillförordnad borgmästare till januari 2008)
 2012-2016: Wang Anshun (tillförordnad borgmästare till januari 2013)
 2016-2017: Cai Qi (tillförordnad borgmästare från oktober 2016 till 20 januari 2017, borgmästare till maj 2017)
 2017-nuvarande: Chen Jining (tillförordnad borgmästare från maj 2017)

Lista över partisekreterare i Peking 
 1948–1966: Peng Zhen (avsatt i Kulturrevolutionens inledningsskede)
 1966–1967: Li Xuefeng 
 1967–1972: Xie Fuzhi (ordförande i Pekings revolutionära kommitté)
 1972–1978: Wu De
 1978–1981: Lin Hujia 
 1981–1984: Duan Junyi
 1984–1992: Li Ximing
 1992–1995: Chen Xitong (arresterad för korruption)
 1995–1997: Wei Jianxing
 1997–2002: Jia Qinglin
 2002–2012: Liu Qi
 2012-2017: Guo Jinlong
 2017-nuvarande: Cai Qi

Peking
Peking
WP:Projekt Kina
Separationsrätt

Separationsrätt är rätten att från gäldenär vid till exempel konkurs avskilja viss egendom som ej ingår i konkursboet.

I Sverige finns undantag för den annars för separationsrätten nödvändiga specialitetsprincipen reglerad genom prejudikat i samband med Lagen om redovisningsmedel.

 Att en leasegivare tillåter leasetagaren att förfoga över leasingobjektet hindrar inte i sig att leasegivaren har separationsrätt till leasingobjekt, om förfoganderätten inte utnyttjats.

Noter

Se även 
 Konkurslagen

Sakrätt
Arthur MacArthur

Arthur MacArthur, född 26 januari 1815 i Glasgow, Skottland, död 26 augusti 1896 i Atlantic City, New Jersey, var en skotsk-amerikansk politiker och jurist. Han tjänstgjorde som guvernör i delstaten Wisconsin 21 mars – 25 mars 1856.

MacArthur invandrade till USA tillsammans med sin mor. Han studerade vid Wesleyan University i Middletown, Connecticut. Han inledde 1841 sin karriär som advokat i delstaten New York men flyttade 1849 till Milwaukee.

Demokraten William A. Barstow kandiderade 1855 till omval som guvernör i Wisconsin. MacArthur var demokraternas kandidat till viceguvernörsposten. Enligt de första resultaten vann demokraterna och MacArthur tillträdde 7 januari 1856 som viceguvernör. Republikanen Coles Bashford vägrade att godkänna guvernörsvalets resultat. När läget såg hopplöst ut för Barstow, bestämde han sig för att avgå i mars 1856. MacArthur efterträdde sedan honom som guvernör. Wisconsins högsta domstol ogiltigförklarade sedan guvernörsvalets resultat. Efter fyra dagar som guvernör efterträddes MacArthur av republikanen Bashford. MacArthur tjänstgjorde därefter som Bashfords viceguvernör fram till 4 januari 1858. Han arbetade sedan som domare i Wisconsin fram till 1869.

USA:s president Ulysses S. Grant utnämnde 1870 MacArthur till domare i District of Columbias högsta domstol. Han pensionerades 1887.

Generallöjtnant Arthur MacArthur, Jr. var MacArthurs son och general Douglas MacArthur hans sonson.

Externa länkar
Biografi på National Governors Associations hemsidor
Arthur MacArthur på Dictionary of Wisconsin History
Political Graveyard

Amerikanska demokrater
Viceguvernörer i Wisconsin
Guvernörer i Wisconsin
Amerikanska advokater
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Glasgow
Födda 1815
Avlidna 1896
Män
Järfälla OK

Järfälla OK är en orienteringsklubb som bildades 1958 och har sin klubbstuga Granskog belägen på Järvafältet. Klubben har orienteringskartor över områden vid bland annat Järfälla kommun, Bro, Bålsta och Håbo-Tibble socken.

Bland tävlingsframgångarna märks exempelvis segrar i herrklassen i Tiomila 1968 och 1972. Järfälla OK är en av de regelbundna arrangörsklubbarna för 25-manna, oftast tillsammans med Väsby OK, som senast 2013.

Järfälla har under de senaste åren börjat satsa allt mer på ungdomsverksamheten och det har börjat ge resultat, som tre raka 5:e platser på Ungdomens 10Mila 2017-2019. Klubben har även vunnit Skogssportens Gynnares Silverkotte 2017 för sin fina ungdomsverksamhet.

Några av klubbens framgångsrika orienterare är Lars Palmqvist som blivit svensk mästare fyra gånger, och Kristin Löfgren som bland annat tagit två silver i juniorklassen på SM i orientering.

Meriter
 Segrare Tiomila: 1968, 1972 
 Segrare Tiomila (ungdomskavlen): 1998
 Segrare 25manna: 1977, 1978, 1979, 1984, 1986
 Segrare Ungdomsserien i Stockholm 2018

Framgångsrika löpare 

 Annika Billstam
 Hasse Holmberg
 Kristin Löfgren
 Ingrid Ohlsson
 Anders Erik Olsson
 Lars Palmqvist
 Sören Runesson

Källor

Externa länkar
Järfälla OK

Järfälla OK
Natallja Sazanovitj

Natallja Vjatjaslavaŭna Sazanovitj (), född den 15 augusti 1973 i Baranavitjy, Vitryska SSR, Sovjetunionen,  är en belarusisk för detta friidrottare.

Sazanovitjs som tävlade i mångkamp under 1990-talet och början av 2000-talet. Hennes genombrott kom när hon 1992 blev världsmästare i sjukamp för juniorer. Fyra år senare deltog hon vid Olympiska sommarspelen i Atlanta där hon slutade tvåa på 6 563 poäng slagen bara av Ghada Shouaa. Året efter deltog hon vid VM i Aten där hon slutade femma med 6 428 poäng.

Vid EM 1998 i Budapest blev hon trea med 6 410 poäng. Nästa mästerskap var Olympiska sommarspelen 2000 i Sydney där hon slutade trea med 6 527 poäng. Under 2001 blev hon världsmästare inomhus i femkamp när hon vann VMi Lissabon på det då nya mästerskapsrekordet 4 850 poäng. Utomhus samma år blev hon tvåa vid VM i Edmonton slagen bara av ryskan Jelena Prochorova.

Under 2002 deltog hon vid EM i München där hon slutade trea. Året efter deltog hon först vid VM inomhus i Birmingham där hon blev silvermedaljör i femkamp efter Carolina Klüft. Därefter deltog hon vid VM i Paris där hon slutade trea efter Klüft och Eunice Barber.

Hennes sista mästerskap var Olympiska sommarspelen 2004 i Aten där hon avbröt tävlingen efter två grenar.

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Noter

Födda 1973
Kvinnor
Belarusiska mångkampare
Belarusiska olympiska silvermedaljörer
Belarusiska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1996
Olympiska bronsmedaljörer 2000
Levande personer
Personer från Baranavitjy
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Vitryssland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Vitryssland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Vitryssland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2004