kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
E127

Europaväg 127 är en europaväg som går från Ryssland (Sibirien) till den östligaste delen av Kazakstan.
Längd cirka 1 330 km.

Sträckning
Omsk - (gräns Ryssland-Kazakstan) - Pavlodar - Semej (Semipalatinsk) - Qalbatau - Majqapsjaghaj 

Majqapsjaghaj ligger vid gränsen till Kina. Detta är den östligaste punkt någon europaväg når. Platsen ligger öster om till exempel Katmandu. Ett fåtal mil bort, på den kinesiska sidan, ligger den plats på jorden som är längst från havet, 2 648 km från närmaste del av världshavet.

Anslutningar
Den ansluter till E30 och E40.

Källor

Externa länkar
Satellitbild från Google maps över Majqapsjaghaj, gränsstation ()

Europavägar
Spitzerteleskopet

Spitzerteleskopet (eng. Spitzer Space Telescope, tidigare Space Infrared Telescope Facility (SIRTF)) är ett infrarött rymdteleskop som sköts upp 2003, det fjärde och sista av NASA:s Stora Observatorier. År 2009 tog tillförseln av flytande helium slut, och sedan dess är teleskopet inte lika nedkylt och kan inte fotografera de längsta våglängderna.

Namn 
I enlighet med Nasa-traditionen döptes teleskopet om efter att det uppskjutits och observerat framgångsrikt. Till skillnad från andra teleskop som namngivits efter berömda avlidna astronomer av en panel forskare, blev SIRTF:s nya namn utvalt i en tävling som var öppen för allmänheten.

Det vinnande bidraget i tävlingen föreslog Lyman Spitzer, Jr., den förste som föreslog att placera teleskop i rymden i mitten av 1940-talet.

Uppdrag 
Teleskopets uppdrag beräknas vara minst 2,5 år, med en förhoppning på upp till 5 år.

Design 
Primärspegeln mäter 85 cm i diameter, har f/12 (brännvidden är alltså 12 gånger spegeldiametern) och är tillverkad i beryllium. I drift kyls spegeln ner till 5,5 K (kelvin) (20 K sedan 2009). Anslutna till spegeln finns tre instrument som möjliggör bildtagning och fotometri i våglängder från 3 till 180 mikrometer, spektroskopi från 5 till 40 mikrometer, och spektrofotometri från 5 till 100 mikrometer.

Teleskopet, kostade cirka 800 miljoner amerikanska dollar att utveckla.

Uppskjutning 
Teleskopet sköts upp den 25 augusti 2003 från Cape Canaveral Air Force Station på en Delta II 7920H ELV-raket. Spitzer är det enda av de Stora Observatorierna som inte skjutits upp av en rymdfärja. Det var den ursprungliga avsikten, men efter Challengerolyckan förbjöds Centaur-raketsteget som hade behövts för att försätta teleskopet i sin heliocentriska bana.

Omloppsbana 
Teleskopet ligger i en ovanlig omloppsbana, heliocentrisk snarare än geocentrisk, som följer Jorden i sin omloppsbana. Teleskopet driver iväg från Jorden ungefär 0,1 astronomiska enheter om året.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar 

Rymdteleskop
NASA
Rymdfartsåret 2003
2003 i USA
Nordatlantiska driften

Nordatlantiska driften eller Nordatlantiska strömmen är en mäktig och varm havsström som utgör Golfströmmens nordostliga fortsättning.  Utanför Brittiska öarna delar sig strömmen i två delar: Kanarieströmmen som böjer av söderut och en huvudgren som fortsätter norrut längs med Västeuropas kuster.

Den nordliga grenen av Nordatlantiska driften delar sig i bland annat Irmingerströmmen och Norska strömmen, som har betydelse för det milda klimatet i Nordeuropa.

Nordatlantiska driftens rörelse 
Nordatlantiska driften är den del av Golfströmmen som svänger norrut vid Southeast Newfoundland Rise, en undervattensrygg som sträcker sig åt sydost från Newfoundlandsbankarna. Nordatlantiska driften strömmar nordost om därom, från 40°N till 51°N, innan den vänder sig rakt österut för att korsa Atlanten. Den för med sig mer varmt tropiskt vatten till nordliga breddgrader än någon annan havsström; mer än 40 Sverdrup i söder och 20 Sverdrup när den korsar Mittatlantiska ryggen. Den når hastigheter på 2 knop nära Nordamerikas kust. Topografin gör att Nordatlantiska driften böjer sig kraftigt, men i motsats till Golfströmmen uppstår inte virvlar i Nordatlantiska driften.

Möjliga klimatförändringar 
Klimatförändringar som den globala uppvärmningen kan ha negativ inverkan på strömmen, eftersom den är beroende av att kallt vatten sjunker ner för att ersättas av strömmens varmare vatten. Med höjda vattentemperaturer i norr minskas detta sug. Den därav följande långsammare vattenströmningen kan ha betydelse för klimatet i nordvästra Europa.

Se även 
 Hav
 Oceanografi

Referenser

Noter

Havsströmmar i Atlanten
Atlanten
Irmingerströmmen

Irmingerströmmen är en varm havsström i Nordatlanten som kommer söderifrån och delar sig väster om Island. Den största grenen går åt sydväst. Den andra grenen flyter väster om Island och viker sedan österut längs med Islands norra kust. Denna gren har stor betydelse för isförhållande och klimat på Islands väst- och nordkust.

Strömmen är namngiven efter den danske sjöofficeren Carl Irminger (1802-1888), som beskrev havsströmmen omkring 1850.

Se även 
 Irmingerhavet
 Islands geografi
 Hav

Referenser 
 Store norske leksikon, snl.no, artikeln "Irmingerstrømmen", senast ändrad 2009-04-16, CC-by-sa
 Runeberg - Tidskrift utgifven af Svenska Sällskapet för Antropologi och Geografi, 1900. Tjugonde årgången

Havsströmmar i Atlanten
Atlanten
Islands geografi
Tetrahydrogastrinon

THG är en anabol steroid har använts som dopningspreparat. THG är förkortning för Tetrahydrogastrinon. THG framställdes av BALCO-laboratoriet i USA.

Anabola steroider
Daikatana

Daikatana är ett förstapersonsskjutspel, utvecklat av Ion Storm och designat av John Romero. Spelet släpptes 2000 till Windows och senare även till Nintendo 64 och Game Boy Color.

Spelet bygger på Quake II-motorn men ger även spelaren två AI-styrda medarbetare som man kan ge instruktioner. Spelet ger spelaren möjligheter att förbättra/förändra sin profil på flera punkter genom erfarenhetspoäng på samma sätt som rollspel. Var och en av de fyra delarna av spelen är lika stora som ett normalt spel.

Man spelar som Hiro Miyamoto, som reser genom tiden med sina sidekicks Mikiko Ebihara och Superfly Johnson. Fyra olika tidsepoker bevistas, bland annat ett mytiskt Grekland och ett medeltida Norge.

Spelet avtäcktes 1997 och hypades hårt. En ökänd reklamkampanj utlovade "John Romero's About To Make You His Bitch". Romero själv kom senare att be om ursäkt för kampanjen. Spelet hade en för sin tid ovanligt lång utvecklingstid med diverse förseningar och vid premiären blev bemötandet inte så bra. Grafiken ansågs vara föråldrad när spelet väl släpptes, och de två datorstyrda medarbetarna ansågs vara till besvär för spelaren. Spelet sålde ej bra och blev en stor flopp. John Romero har fått oerhört mycket kritik för spelet. Men spelet har ändå flera fans som hävdar att spelet inte är så dåligt som så många säger och som har skapat flera patchar och moddar till spelet.

Källor

Datorspel 2000
Förstapersonsskjutare
Game Boy Color-spel
Nintendo 64-spel
Windows-spel
Tidsresor i fiktion
Datorspel som utspelar sig i Grekland
Datorspel som utspelar sig i Norge
Datorspel som utspelar sig under medeltiden
Norska strömmen

Norska strömmen eller Norska atlantströmmen är en havsström som utgör Golfströmmens och Nordatlantiska driftens nordliga fortsättning.

I Norge orsakar strömmen malströmmar vid bland annat Lofoten och Bodø.

Norska strömmen flyter västerut söder om Island och dess varma vatten är orsaken till att Norska havet hålls isfritt trots att havet ligger vid och ovanför polcirkeln. Den flyter sedan samman med östra grönlandsströmmen.

Se även 
 Norska kustströmmen
 Atlanten
 Hav

Referenser 
 Jorden - Illustrerat uppslagsverk, Globe Förlaget, 2005, 
 Klimatförändringar över Nordatlanten, Göteborgs universitet

Havsströmmar
Atlanten
Norra ishavet
Claes-Göran Fagerstedt

Claes-Göran Hugo Fagerstedt, född 18 november 1928, död 20 juli 2015, var en svensk jazzpianist. 1957 bildade han gruppen Jazz Club 57 tillsammans med Bernt Rosengren, Stig Söderquist och sångerskan Nannie Porres. 

Fagerstedts spelstil kännetecknades av ett rytmiskt pådrivande ackompanjemang och ett pregnant solospel. Han var den som tog bebop jazzen till Sverige och lärde upp många av de yngre musikerna i den nya stilen. Fager, som var hans smeknamn medverkar på över 30 jazz albums som spelades in under 50 och 60 -talet.

1978 grundade han jazzklubben Fasching i Stockholm.

Claes drev även Tunneberga Gästgivaregård under många år.

Han är far till Anna Mourou Fagerstedt som följde sin fars fotspår och blev en lovande jazzsångerska med vilken han turnerade under flera år. Han var bosatt på Tynningö, utanför Vaxholm.

Diskografi 
2000 - Jazz Club 57
1975 - Stone Free
2008 - Fager

Källor 
 Minnessida - Fonus
 In Memoriam - Orkesterjournalen

Noter

Svenska jazzpianister
Män
Födda 1928
Avlidna 2015
Kanarieströmmen

Kanarieströmmen är en havsström som utgör nordatlantiska driftens södra gren. Från Irlands västkust flyter Kanarieströmmen i sydvästlig riktning ned till Senegal där den viker av västerut och övergår i Nordatlantiska ekvatorialströmmen. Strömmens låga temperatur beror på det uppvällande och näringsrika vatten som den drar upp från djuphavet.

Kanarieströmmen har fått sitt namn efter Kanarieöarna.

Se även 
 Kap Verde
 Golfströmmen
 Hav
 Oceanografi

Havsströmmar i Atlanten
Atlanten
Arylgrupp

En arylgrupp är en godtycklig aromatisk funktionell grupp. I kemiska strukturer förkortas den ibland Ar. Den enklaste arylgruppen är fenyl (C6H5-). Ett exempel på en substituerad arylgrupp är tolylgruppen (CH3-C6H5-) från toluen. Arylgrupper kan även vara heterocykliska exempelvis pyridyl (C5H4N-) från pyridin. Bensylgruppen är ingen arylgrupp, då denna grupp får betraktas som en fenylsubstituerad metylgrupp alltså en alkylgrupp.

Se även 
 Alkylgrupp

Funktionella grupper
T-38

T-38 kan även avse ett amerikanskt skolflygplan, se Northrop T-38 Talon

T-38 var en sovjetisk lätt spaningsstridsvagn med amfibiekapacitet som användes under andra världskriget.

Bakgrund 

T-38 började byggdas 1936 på fordonsfabriken AMO, och var en vidareutveckling av T-37, som i sin tur byggde på den brittiska lätta rekognosceringsstridsvagnen A4E11. Skillnaden mellan T-37 och T-38 är bland annat att tornet i den senare modellen sitter till vänster, och inte till höger. Stridsvagnen hade en GAZ-bensinmotor (Ford) och kunde tillverkas till en mycket låg kostnad. Tack vare den stora vattentäta vagnskroppen och externa fendrar flöt T-38 i vatten, där vagnen drevs framåt av en trebladig propeller längst bak.

Stridsvagnarna var avsedda för spaning och infanteriunderstöd. Som spaningsfordon hade T-38 fördelen av en mycket låg silhuett, och den amfibiska kapaciteten gav god rörlighet. T-38:an var även tänkt att kunna transporteras i luften; under Kiev-manövern 1936 transporterades flera stridsvagnar monterade på undersidan av Tupolev-bombplan av typen TB-3. Infanteribataljoner tilldelades 38 st. T-38, och luftburna pansarbataljoner tilldelades 50 exemplar. Det tunna pansaret och det faktum att vagnen endast var beväpnad med en kulspruta gjorde att stridsvärdet var relativt lågt, och bristen på radioutrustning i de flesta T-38:or gjorde att stridsvagnens funktion som spaningsfordon var mycket begränsad. Dessa nackdelar gjorde att man planerade att successivt ersätta T-38 med T-40, men krigsutbrottet innebar att endast ett fåtal T-40 producerades.

I en senare version från 1938 (T-38 M-2) ersattes motorn av GAZ M-1, en 4-cylindrig bensinmotor med 50 hk vid 2 800 rpm.

Omkring 1 500 T-38:or byggdes. Vissa beväpnades med en 20 mm ShVAK-kanon.

Användning 

Stridsvagnen användes av Röda armén under finska vinterkriget 1939-40, men mötte på grund av det tunna pansaret och den lätta beväpningen inte mycket framgång. Dessutom var den finska terrängen inte särskilt väl lämpad för den här typen av stridsvagnar. Tyskarna erövrade många T-38:or under operation Barbarossa 1941. Modellen användes mycket sällan i direkt strid efter 1941 och utnyttjades i stället som artilleritransportfordon, även om det finns rapporter om att modellen användes vid övergången av Dnepr 1944. Det vanligaste sovjetiska spaningsfordonet under andra världskriget var det amfibiska terrängfordonet GPA, en obepansrad amerikansk jeep som skickades till Sovjetunionen via Lend-Lease-systemet.

Varianter 
 T-38RT (1937), med radioutrustning.
 OT-38 (1937), med eldkastare.
 T-38M1 (1937), prototyp med bättre planetväxel, ansågs för komplicerad för att serietillverkas.
 T-38M2 (1938), förbättrad version med ny växellåda och GAZ M1-motor.
 T-38TU, befälsvagn med extra radioantenn.
 SU-45 (1936), experimentell självgående artillerivagn med 45 mm kanon.
 T-38TT (1939), experimentell fjärrstyrd stridsvagn (teletank).

Källor 

Sovjetiska stridsvagnar under andra världskriget
Västintensifiering

Västintensifiering är förstärkningen av en havsströms västliga arm, särskilt i en subtropisk virvel. Passadvindarna i tropikerna är nordostliga och sydostliga, och i västvindbältena på mellanlatituder är den förhärskande vindriktningen västlig. Dessa vindmönster verkar på oceanens yta och bildar en sverdruptransport som är riktad mot ekvatorn. Transporten balanseras av en smal och intensiv ström mot polerna längs havsbassängernas västrand som är avsevärt mer koncentrerad än motsvarande havsvirvels östliga randström, till exempel Golfströmmen i Atlanten jämfört med den sydliga Kanarieströmmen. Västintensifiering förekommer också i polarhavsvirvlarna, där den resulterande havsströmmens riktning är omvänd. Västintensifiering beskrevs för första gången av den amerikanske oceanografen Henry Stommel.

Se även 
 Hav
 Oceanografi
 Ekmantransport

Källor 
 

Oceanografi
T-40

T-40 var en amfibisk spaningsstridsvagn som användes av Sovjetunionen under andra världskriget. Röda armén fäste stor vikt vid stridsvagnar med amfibiekapacitet, vilket framgår av att fler än 1500 amfibiestridsvagnar producerades under 1930-talet. T-40 var tänkt att ersätta de föråldrade lätta amfibiestridsvagnarna T-37 och T-38. Designen var mycket framgångsrik, men efter krigsutbrottet valde man att i första hand framställa enklare modeller, vilket innebar att bara ett fåtal T-40 byggdes.

Förändringar sedan tidigare versioner 
T-40 var överlägsen föregångarna T-37 och T-38 på många sätt. Spiralfjädringen från T-38 ersattes med en modern torsionsstavupphängning med fyra par väghjul. Det vattentäta båtformade skrovet var helsvetsat, till skillnad från de nitade skrov som T-37 och T-38 använde. Det svetsade, koniska tornet gav bättre skydd, även om bepansringen fortfarande var mycket tunn. Beväpningen var en 12,7 mm DSjK-kulspruta, en klar förbättring jämfört med T-38:ans 7,62 mm DT-kulspruta.

I vatten drevs stridsvagnen av en propeller i aktern. Propellern satt i en försänkning i chassit, och var därmed bättre skyddad än propellern på T-38. Vagnens flytkraft kom från det stora skrovet.

Produktionsstart 
T-40 togs i produktion strax innan krigsutbrottet och var tänkt att levereras till spaningsförband. När behovet av stridsvagnar i stora antal ökade konstruerades en bättre bepansrad variant som kallades T-40A. Den ökade tyngden gjorde att vagnen inte längre var amfibisk. Modellen utvecklades senare till T-60, som var enklare, billigare, bättre bepansrad än föregångaren, trots att den nya varianten kunde utföra i princip samma uppgifter. När kriget utvecklade sig avbröts produktionen av T-40, till förmån för T-60. Totalt producerades 222 T-40, jämfört med över 6000 T-60.

Den sista produktionsserien T-40 var utrustade med raketartillerisystemet BM-8-24 (Stalinorgel) i stället för kanontorn. Denna version användes som mobil avfyrningsramp för 24 rälsmonterade 82 mm raketer.

Källor 

Sovjetiska stridsvagnar under andra världskriget
Esko-Juhani Tennilä

Esko-Juhani Tennilä, född 10 oktober 1947 i Rovaniemi, är en finländsk politiker och tidigare riksdagsman (Vänsterförbundet). Tennilä satt i riksdagen mellan åren 1975 och 2011. På 1970- och 1980-talen tillhörde Tennilä den interna partioppositionen inom FKP (taistoiterna). På senare tid profilerade sig Tennilä som en av de främsta interna kritikerna av Vänsterförbundets politik.

Källor

Externa länkar 

Ledamöter av Finlands riksdag för Folkdemokraterna
Ledamöter av Finlands riksdag för Vänsterförbundet
Alumner från Tammerfors universitet
Personer från Rovaniemi
Födda 1947
Levande personer
Män
Guldklocka

Guldklocka är ett armbandsur eller fickur där boetten är tillverkad i 14K eller 18K guld. Till skillnad från boetter tillverkade i stål eller mässing är guldursboetterna i regel ganska tunna och inte producerade för att tåla slag och fukt. De flesta av de större urfabrikerna producerar egna guldur, men ett stort antal boetter tillverkas av olika guldsmedsverkstäder i Italien som sedan säljer dessa under olika designnamn.

Som ett mer symboliskt begrepp är "guldklocka" också känt som en symbol för lång och trogen tjänstgöring. Detta eftersom en klocka av guld är en vanlig gåva som svenska statens anställda kan välja efter att ha skött sitt arbete oklanderligt i minst 30 år. Andra alternativ är i regel en prydnadspjäs i glas eller medaljen För nit och redlighet i rikets tjänst. Även inom det privata näringslivet är utdelning av guldklocka efter lång anställning vanligt förekommande. Periodens längd kan variera, men 25 år är ett riktmärke. Guldklockor delas även ut i form av belöningar, bland annat tidningen Nerikes Allehanda har årligen en utdelning av guldur till årets idrottsprofil.

Några kända guldursfabrikat 
Audemars-Piguet
Certina
Eterna
Movado
Omega
Rolex
Tissot

Ur
Kaitsepolitseiamet

Kaitsepolitseiamet, som i översättning betyder säkerhetspolisen, eller egentligen skyddspolisen är en estnisk myndighet.

Kaitsepolitseiamet lyder under Inrikesministeriet och blev en självständig myndighet 1993. Sedan 2001 är den en säkerhetsmyndighet och inte längre en polismyndighet.

Uppdrag 
 Underrättelseinsamling och underrättelsebearbetning av information rörande aktiviteter som hotar landets konstitutionella ordning eller territoriella integritet.
 Bekämpning av aktiviteter som hotar landets konstitutionella ordning eller territoriella integritet.
 Förhindar och bekämpa underrättelseverksamhet riktad mot staten samt skydd av statshemligheter.
 Bekämpa terrorism.
 Bekämpa och utreda politisk och administrativ korruption.

Noter

Se även 
 Polisens grader i Estland

Estlands samhälle
Ex Machina

Ex Machina kan avse:
Ex Machina (rollspel) - kanadensiskt cyberpunk-rollspel från 2004.
Ex Machina (film) - brittisk film från 2015.
Eric Fischbein

Eric Fischbein, född 11 mars 1976 i Malmö, är en svensk fotbollsspelare.

Fischbein började spela fotboll som fyraåring i SK Hakoah Malmö sedan gick han över till Malmö FF som 9-åring, han stannade där i 10 år sedan gick han till Hammarby IF. Han blev kvar i Hammarby i två år, han tog alltid riktigt plats så när Hammarby gick upp i allsvenskan sökte sig Fischbein tillbaka hem till Malmö och spel med IFK Malmö.
Fischbein var en stor orsak till att IFK Malmö gick upp till superettan i början av 2000-talet. 2002 blev han framröstad till Superettans bästa spelare av tränarna.

År 2003 sökte han sig till lokalkonkurrenten Trelleborg, vilket visade sig vara ett bra byte eftersom Trelleborg gick upp i allsvenskan året därpå. 

I Allsvenskan 2004 var han en nyckelspelare för TFF men det gick inget vidare för Trelleborg som kom sist i tabellen. 2005 sökte han sig till Hammarby IF igen, han fick ett provspelskontrakt i 2 veckor. Efter att laget kommit hem från sitt årliga träningsläger i USA bestämde sig Anders Linderoth för att skriva kontrakt med Fischbein. Han fick en uttalad position som back-up till lagkaptenen Mikkel Jensen på det defensiva mittfältet. Väl tillbaka i Hammarby blev det 12 matcher och ett mål första året.

Eric Fischbein är en bra tvåvägs-spelare men bäst som defensiv mittfältare, har bra speluppfattning och ett ganska fint skott.
Han blev 2006 den första att få AGO-priset som utdelas av Svenska Makkabiförbundet och AGO.

År 2006 blev Fischbeins sista år som elitfotbollsspelare, och den 11 mars 2007 meddelade han att han lägger av med fotboll på allsvensk nivå.

År 2010 började Fischbein att spela med FC Andrea Doria i Division V i Stockholm. 

Hösten 2021 figurerar Fischbein som en av huvudpersonerna i en serie inslag på TV4-nyheterna, där man tar upp skenskrivningar av bulvaner i samband med fastighetsaffärer.

Referenser 

Födda 1976
Svenska fotbollsspelare
Män
Fotbollsspelare i Malmö FF
Spelare i Hammarby IF Fotboll
Spelare i IFK Malmö Fotboll
Spelare i Trelleborgs FF
Levande personer
Idrottare från Malmö
A&R

A&R, från engelska artist and repertoire, är en person som arbetar vid skivbolag eller musikförlag och har som uppgift att granska alla inkomna demos. En A&R fungerar oftast som en hjälpande hand eller coach till artister och grupper då låtval skall göras. Inom skivbolag har en A&R en mycket ledande roll då det är denne som plockar ut artisterna. A&R's brukar delas in i olika grader, där A&R Manager är den lägsta, A&R Director en högre, och Head of A&R den högsta.

Kända A&R:er 
 Peter Swartling
 Daniel Breitholtz
 Randy Jackson
 Pelle Lidell

Se även 
 Talangscout

Externa länkar 
 A&R-intervjuer - Databas för intervjuer med A&R:er 

Yrken inom musikbranschen
Neal Purvis

Neal Purvis, född 9 september 1961, är en brittisk manusförfattare som tillsammans med Robert Wade har skrivit James Bond-filmerna; Världen räcker inte till (1999), Die Another Day (2002), Casino Royale (2006), Quantum of Solace (2008), Skyfall (2012) och Spectre (2015).

Filmografi (urval)

Externa länkar

Brittiska manusförfattare
Födda 1961
Män
Levande personer
Sydvästasien

Sydvästasien eller Sydvästra Asien (ofta ihopblandad med Mellanöstern) är den sydvästra regionen av Asien. Uttrycket Västasien används vanligtvis i skrift om arkeologi och förhistoria om regionen. Till skillnad från Mellanöstern som är en vagt definierad region som fått sitt namn utifrån ett europeiskt perspektiv så är Sydvästasien helt och hållet ett neutralt geografiskt uttryck som omfattar de sydvästra delarna av Asien.

Sydvästasien har delvis en gemensam gräns med de traditionella europeiska namnen Mellanöstern och Främre Orienten som båda snarare beskriver regionens geografiska position i relation till Europa än till deras lokalisering i Asien. Sydvästasien har blivit det uttryck för Mellanöstern som föredragits av de stora internationella organisationerna (i synnerhet Förenta nationerna) och också i afrikanska och asiatiska länder, exempelvis Indien, speciellt för den märkbara eurocentrismen i det historiska uttrycket Mellanöstern. I förhållande till den kulturella- och politiska geografin så omfattas Mellanöstern ibland av nordafrikanska länder som Egypten. Av liknande anledningar har Afghanistan, Centralasien och västra Pakistan omväxlande anknytning till regionen.

FN inkluderar Turkiet och de sydliga länderna i Transkaukasus, (Armenien, Azerbajdzjan och Georgien) i en underregion till Västasien därför de nästan helt är lokaliserade där. Men dessa länder ligger i regioner som också skrevar mellan både Asien och Europa, men har också socialpolitiska band till Europa. Turkiet, Georgien och Azerbajdzjan är delvis belägna i Europa medan Armenien är belägen helt i Asien. Utöver detta tillskriver FN Iran till Sydasien och Egypten till Nordafrika.

Länder 
Med Sydvästasien avses i de flesta sammanhang:

 Armenien
 Bahrain
 Sinai (östra Egypten)
 Gazaremsan
 Iran
 Irak
 Israel
 Jordanien
 Kuwait
 Libanon
 Oman
 Qatar
 Saudiarabien
 Syrien
 Förenade arabemiraten
 Västbanken
 Jemen
 Asiatiska delarna
 Azerbajdzjan
 Georgien
 Turkiet

Ibland utvidgas gränserna som då ytterligare består av: 
    
 Afghanistan
 Den afrikanska delen av Egypten
 De europeiska delarna av: 
 Azerbajdzjan
 Georgien
 Turkiet
 Angränsande delar av Centralasien 

Anatolien, Arabiska halvön, Transkaukasus, Levanten och Mesopotamien är underregioner till Sydvästasien.

Referenser 

Regioner i Asien
Villanúa

Villanúa (aragonska Bellanuga) är en kommun i Spanien.   Den ligger i provinsen Provincia de Huesca och regionen Aragonien, i den nordöstra delen av landet,  km nordost om huvudstaden Madrid. Antalet invånare är .

Källor

Externa länkar 
 http://www.villanua.net (spa)

Indelningar i Aragonien