kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Henricus Glareanus

Henricus Loriti Glareanus, född i juni 1488 i kantonen Glarus, död 28 mars 1563 i Freiburg im Breisgau, var en schweizisk humanist och musikolog.

Biografi 

Henricus Glareanus hette egentligen Heinrich Loriti, och fick tillnamnet Glareanus efter kantonen han föddes i, Glarus. Han studerade bl.a. i Köln, där han 1512 av kejsar Maximilian kröntes som skald, men därifrån han, upprörd av skolastikernas tillvägagående mot Reuchlin, 1514 begav sig till Basel. Där tog han i början parti för sina vänner Zwingli och Œcolampadius, men vände sig sedermera ifrån dem och begav sig, sedan reformationen segrat i Basel, tillika med Erasmus till Freiburg, där han 1529-60 verkade som professor i historia och poetik. 

Ehuru Glareanus stod i stort rykte för snille och vetenskaplig bildning, utmärkte han sig dock företrädesvis på musikteorins område, framför allt genom sitt berömda arbete Dodecachordon (1547), som går ut på att uppvisa tillvaron av tolv kyrkotonarter, överensstämmande med de grekiska modi, i st.f. endast åtta som förut antagits. Glareanus tillade nämligen skalorna på c (den joniska) och a (eolisk), jämte de båda motsvarande plagaliska. Hans estetik grundades på uppfattningen att måleriet ägde företräde framför andra konstarter, och att musiken därmed skulle efterlikna denna; jämför tonmåleri.

Bland hans övriga arbeten märkas Helvetiæ descriptio (på vers; 1514), Elegiæ (1516), Isagoge in musicen (s. å.), De geographia liber (1527), De arte musica (1549) och Annotationes till ett flertal romerska författare.

Källor

 

Musikteoretiker
Schweiziska historiker
Schweiziska musikologer
Personer under renässansen
Födda 1488
Avlidna 1563
Män
Ugglan
Personer från kantonen Glarus
Natalia Pomosjtjnikova-Voronova

Natalia Vladislavovna Pomosjtjnikova-Voronova (), född den 9 juli 1965, är en sovjetisk/rysk före detta friidrottare som tävlade i kortdistanslöpning. Under början av sin karriär representerade hon Sovjetunionen.

Pomosjtjnikova-Voronova tävlade under sin aktiva karriär på 100 och 200 meter. På 100 meter var hon i final vid VM 1993 i Stuttgart där hon slutade på sjätte plats. På 200 meter blev hon två gånger bronsmedaljör vid inomhus-VM (både 1993 och 1995). 

Hon hade stora framgångar med sovjetiska och ryska stafettlag på 4 x 100 meter. Vid VM 1993 var hon med i laget som vann guld och vid både Olympiska sommarspelen 1988 och vid VM 1987 blev hon bronsmedaljör.

Hennes sista mästerskap blev Olympiska sommarspelen 2000 där hon blev utslagen i försöken på 100 meter.

Personliga rekord 
 100 meter - 10,98
 200 meter - 22,35

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1965
Sovjetiska kortdistanslöpare
Ryska kortdistanslöpare
Kvinnor
Sovjetiska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1988
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från Sovjetunionen
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1988
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Ryssland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Ryssland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Världsmästare på 4 x 100 meter löpning
Levande personer
Idrottare från Moskva
Reitwein

Reitwein är en kommun (ty. Gemeinde) och ort i Landkreis Märkisch-Oderland i förbundslandet Brandenburg i östra Tyskland, strax väster om floden Oder och gränsen till Polen. Kommunens uppgifter är delvis delegerade till kommunalförbundet Amt Lebus där kommunen ingår, med säte i närbelägna Lebus. Närmaste större stad är Frankfurt an der Oder, cirka 25 km söderut.

Ortens slott skadades i andra världskriget och revs 1962. Reitweins kyrka, ursprungligen ritad av Friedrich August Stüler och uppförd 1857–1858, skadades svårt under striderna vid Oder 1945. Sedan 1999 är kyrkoruinen delvis säkrad och restaurerad, med ett nytt tak på kyrktornet.

På andra sidan Oder ligger den polska grannorten Górzyca, före 1945 benämnd Göritz an der Oder på tyska. Gränsen kom att dras här enligt Oder-Neisselinjen 1945.

<div style="clear:left;">

Källor

Kommuner och städer i Landkreis Märkisch-Oderland
Peter Forster

För den tyske företagsledaren, se Carl-Peter Forster.

Peter Robert Forster, född 16 mars 1950 i Solihull, England, är en brittisk anglikansk präst och biskop i Chester sedan 1996. Forster utbildades på Merton College i Oxford och på Edinburghs universitet.

Källor

Män
Födda 1950
Alumner från Edinburghs universitet
Alumner från Oxfords universitet
Engelska anglikaner
Engelska biskopar
Levande personer
Personer från Solihull
Beatlemania

Fenomenet kallat Beatlemania har sitt ursprung i Storbritannien, The Beatles hemland, när bandet först vunnit sin enorma popularitet i slutet av 1962. Efter återkomsten från en tvåårsperiod i Tyskland, fick The Beatles ett kommersiellt genombrott med sitt andra brittiska singelsläpp, "Please Please Me", och plötsligt ökade efterfrågan enormt på deras musik. Sedan följde en nästan nonstop serie av konserter och turnéer, och ett brinnande intresse över hela Storbritannien, hela nästkommande år. The Beatles popularitet i Storbritannien kom att bli större än de otroligt populära amerikanska artisterna Tommy Roe, Chris Montez och Roy Orbison, vars stora framgångar på de brittiska topplistorna vid den tidpunkten kom att överskuggas av The Beatles - en prestation av hittills okänt fenomen för ett relativt nytt engelskt band – en händelse som 1963 resulterade i landsomfattande turnéer i Storbritannien och ett utlandsbesök i Sverige i oktober, november samma år och ett framträdande i svensk television i programmet Drop-In.

I och med mediernas intensiva intresse för The Beatles under 1963 började de också uppträda i olika tv-program, tidningsintervjuer, och vara med i ett radioprogram varje vecka. Trots detta intensiva program fortsatte bandet att arbeta i inspelningsstudion och släppa ett antal album och singlar under året. 1963 var också året då Lennons son Julian Lennon föddes.

Externa länkar
Beatlemania

 

The Beatles
Oberoende mängd

En oberoende mängd är inom matematik, specifikt grafteori, en mängd av noder M i en graf G sådan att det inte finns någon båge i G mellan någon av noderna i M. Ekvivalent uttryckt så är mängden M oberoende om varje båge i G har högst en ändpunkt som ligger i M. Med storleken på en oberoende mängd avses antalet noder som mängden innehåller.

En maximal oberoende mängd är en oberoende mängd sådan att om man lägger till en nod i mängden är den inte oberoende längre. En största oberoende mängd är en oberoende mängd sådan att det inte finns någon oberoende mängd som har fler noder. Storleken på en största oberoende mängd kallas grafens oberoendetal. 

Även när det gäller bågar i grafer talas det om oberoende mängder, dessa kallas vanligtvis matchningar.

Egenskaper
En mängd är oberoende i en graf om och endast om den bildar en klick i komplementgrafen.
En mängd är oberoende om och endast om dess komplement är en kanttäckning.
Varje maximal oberoende mängd är en dominerande mängd.

Oberoende mängd-problemet
Problemet att avgöra om en given graf har en oberoende mängd av en given storlek kallas för oberoende mängd-problemet. Att hitta en oberoende mängd är ekvivalent med att hitta en klick i komplementgrafen, så oberoende mängd-problemet är relaterat till klickproblemet. Både oberoende mängd-problemet och klickproblemet är NP-fullständiga.

Referenser

Grafteori
Lars Levgren

Lars Levgren, född 24 oktober 1744 i Sparlösa socken i Skaraborgs län, död 9 oktober 1824 i Göteborg, var en svensk köpman.

Lars Levgren var son till rusthållaren Anders Ersson och Maria Larsdotter samt gift med Margaretha Christina Embring (1756–1843), som var konstnärligt verksam. Makarna hade sonen Anders Georg Levgren och dottern Sofia Maria Levgren (1789–1877), gift första gången med prosten Niclas Lundström och andra gången med prosten Otto Martin Torell. 

Lars Levgren lämnade i tidiga år Sparlösa och kom i tjänst hos köpmannen Olof Hasselroth i Göteborg. Efter att han själv vunnit burskap 1784 fortsatte han efter Hasselroths död att bedriva lukrativ handel med kaffe, tobak, kryddor och andra kolonialvaror. År 1811 inträdde sonen in i verksamheten varefter firman utvidgades. Tack vare god likviditet klarade Lars Levgren & son handelskrisen 1815–1818 utmärkt väl. Han kallades inte för intet för rike Levgren. Vid hans död överträffade hans samlade egendomar Niklas Sahlgrens, John Halls och Martin Holtermans.

Efter hans död övertogs hans affärsverksamhet av hans änka, som under namnet "M. Levgren" listas bland de tio rikaste köpmännen i Göteborg och en av få kvinnliga medlemmar i Handelssocieteten. 

Sedan 1799 innehade Levgren Göteborgs förutvarande tegelbruksäng, "Levgrenska ängen", landeriet Stora Katrinelund. Sonen anlade där en engelsk park. Stora Katrinelund förblev i familjens ägo fram till 1904. Då trädde Göteborgs stad in som köpare av egendomen.

Källor
 
 Det gamla Göteborg: lokalhistoriska skildringar, personalia och kulturdrag - staden i väster, Första delen, C R A Fredberg (1921), Faksimil med omfattande kommentarer och tillägg, Sven Schånberg, Arvid Flygare, Bertil Nyberg, Walter Ekstrands Bokförlag 1977  s. 867

Noter

Grosshandlare i Göteborg
Svenska grosshandlare under 1700-talet
Svenska grosshandlare under 1800-talet
Personer från Sparlösa socken
Födda 1744
Avlidna 1824
Män
Dislocation Dance

Dislocation Dance var ett postpunk-band från Manchester i England bildat 1978. Deras musik bär klara spår från både Burt Bacharach och band som Gang of Four.

Diskografi
Album
Music Music Music (1981) 
Midnight Shift (1984) 
BBC Sessions (1999) 
Cromer (2005) 
The Ruins of Manchester (2012)

EPs
Dislocation Dance (1980)
Slip That Disc (1981) 

Singlar
"Rosemary" (1982) 
"You'll Never Know" (1982) 
"Violette" (1983) 
"Show Me" (1983) 
"What's Going On" (1985)

Källor

Externa länkar
Dislocation Dance på allmusic.com
Diskografi på Discogs

Brittiska punkband
Musikgrupper bildade 1978
Brittiska musikgrupper
Berkeleybranden 1923

Berkeleybranden 1923 var en brand som förstörde omkring 584 hem i kvarteren vid University of California i Berkeley i USA den 17 september 1923. Den exakta orsaken klargjordes aldrig, men branden började i Wildcat Canyon.

Brandsoldater rusade in från närliggande Oakland medan San Francisco skickade brandsoldater med färja över bukten. Branden avstannade då de nordostliga vindarna plötsligt stoppades av en kall, fuktig eftermiddags-sjöbris.

Se även
 Eldstormen i Oakland 1991

Källor
 Report on the Berkeley, California Conflagration of September 17, 1923, National Board of Fire Underwriters' Committee on Fire Prevention and Engineering Standards.

Externa länkar
 Från San Franciscos brandkår (SF Virtual Museum)

1923 i USA
Bränder i Kalifornien
Bränder 1923
Kvarteret Billegården

Billegården är ett kvarter i Lunds stadskärna, ungefär mittemellan Stortorget och den medeltida stadsvallen.

Historik
I sydöstra delen av kvarteret låg fram till medeltiden Lilla Sankt Peters kyrka och kyrkogård. Arkeologiska undersökningar har genomförts i området, vilka visar att området var bebyggt redan under 1100-talet. Från tiden före 1800 finns dock ingen bebyggelse bevarad och större delen av byggnadsbeståndet härrör från 1800-talet.  

Kvarteret har fått sitt namn efter adelssläkten Bille som under 1500-talet ägde en gård i norra delen av kvarteret. Billesläkten har sitt ursprung på Själland i Danmark och kom genom ingiften i skånska frälsesläkter att få både inflytande och godsinnehav i Skåne. Gårdens äldsta skriftliga belägg är från 1547 då den omnämns som Torben Billes egen gård. Bille var Lunds sista katolska ärkebiskop. Under slutet av 1500-talet samlades större delen av tomterna i kvarteret genom förvärv av fru Beate Bille, som var brorsdotter till Torben Bille och mor till astronomen Tycho Brahe. 

I den 125 år gamla byggnad som sedan 1982 inrymmer Hotel Concordia bodde den grundlärde professorn Henrik Schück i en pampig våning. Det har berättats att Schück från sin våning förundrade sig över en besynnerlig man, som i gårdshuset mittemot sysslade med kemiska experiment. Det var August Strindberg, fruktlöst arbetande med att söka framställa guld. Under sin tid i Lund, 1897–1898, bodde Strindberg bland annat i en dubblett vid Stålbrogatan, mittemot hotellbyggnaden. Under denna tid skrev Strindberg dramerna "Advent" och "Inferno". Concordia-huset var under flera decennier (från 1920-talet och in på 1960-talet) benämnt Micklagård i studentslangen. Detta var inte taget efter det gamla namnet på Konstantinopel, utan efter "mickel" eller "frimickel", då huset under den tiden var ett frikyrkligt studenthem.

Merparten av kvarteret Billegården inrymmer numera bostäder i bostadsrättsföreningen Billegården.

Källor 

Lunds bevaringsprogram

Externa länkar
 Bostadsrättsföreningen Billegården (innehåller även historisk information om kvarteret som helhet, bland annat om arkeologiska utgrävningar häri)

Kvarter i Lund
Huset
Evald Lidén

Bror Per Evald Lidén, född 3 oktober 1862 i byn Sandared i Sandhults socken i Älvsborgs län, död 11 oktober 1939 i Göteborg, var en svensk språkvetare.

Evald Lidén var son till lantbrukaren och bokhållaren Gustaf Petersson Lidén och hans hustru Sissa Björnsdotter. År 1903 gifte han sig med Agda Leman i Mosaiska församlingen i Göteborg. Hon var dotter till Philip Leman.

Lidén blev inskriven vid Uppsala universitet 1883, docent i indoeuropeisk språkvetenskap 1895 och professor vid Göteborgs högskola 1899. Han var en typisk ordforskare (etymolog). Ljudhistoriska frågor och morfologiska problem behandlas endast när etymologierna kräver det. Syntaxen lyser helt med sin frånvaro liksom stilistik. Forskningen var utpräglat pragmatisk och historiskt inriktad. 

Lidén hade ett stort intresse för ortnamnsforskning, folkminnesforskning och bygdeforskning. Han kände stor samhörighet med den svenska allmogen. Han var ordförande i styrelsen för Göteborgs och Bohusläns fornminnesförening från 1913. Det var till stor del hans förtjänst att ett institut för ortnamns- och dialektforskning år 1917 kunde bildas i Göteborg. Även Institutet för folkminnesforskning har att tacka för hans insatser. 

Lidén blev filosofie hedersdoktor i Uppsala 1907 och i Köpenhamn 1929. Han blev ledamot av Vetenskapsakademien 1926 och var även ledamot av flera andra akademier och lärda sällskap, exempelvis Gustav Adolfs Akademien för svensk folkkultur, Vetenskaps-Societeten i Uppsala, Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg, Humanistiska Vetenskapssamfundet i Uppsala, Humanistiska Vetenskapssamfundet i Lund, Danske Videnskabernes Selskab i Köpenhamn och Det Norske Videnskaps-Akademi i Oslo.

Lidén tillhörde i Göteborg det så kallade Lördagslaget, som samlades om lördagarna bland annat för att dryfta politiska frågor. Sällskapet räknade även bland andra Henrik Almstrand, Leonard Jägerskiöld, Ernst Hagelin, Otto Sylwan, Ludvig Stavenow, Erik Björkman, Axel Romdahl, Otto Lagercrantz, Axel Nilsson, Erland Nordenskiöld, Gösta Göthlin, Albert Lilienberg och Peter Lamberg. 

Lidén är begravd på Östra  kyrkogården i Göteborg.  Gravplatsen har emellertid återtagits.

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Svenska professorer i lingvistik
Personer verksamma vid Göteborgs universitet
Hedersdoktorer vid Uppsala universitet
Hedersdoktorer vid Köpenhamns universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Gustav Adolfs Akademien
Ledamöter av Kungliga Humanistiska Vetenskapssamfundet i Lund
Ledamöter av Kungliga Humanistiska Vetenskapssamfundet i Uppsala
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg
Ledamöter av Videnskabernes Selskab
Ledamöter av Det Norske Videnskaps-Akademi
Personer från Sandhults socken
Gravsatta på Östra kyrkogården i Göteborg
Födda 1862
Avlidna 1939
Män
Lista över vulkaner i Peru

Detta är en lista över vulkaner i Peru.

Referenser 
Denna artikel är delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia
Som använder Global Volcanism Programs hemsida som källa.

Peru
Vulkaner i Peru
Vuelta a España 2009

Vuelta a España 2009 var den 64:e upplagan av den spanska cykeltävlingen Vuelta a España. Tävlingen inleddes den 29 augusti 2009 och avslutades den 20 september 2009. Det var andra gången i tävlingens historia som starten inte låg i Spanien. Cyklisterna kom till Spanien först inför den femte etappen.

Stall 
29 stall önskade bli inbjudna till Vuelta a España 2009, av vilka 21 blev inbjudna. Fuji-Servetto, ett av två UCI ProTour-stall som inte blev inbjudna, överklagade till Idrottens skiljedomstol och blev slutligen tillåtna att tävla. Det ryska stallet Katjusja var därmed det enda UCI ProTour-laget som inte fick tävla.

Deltagare

Tröjutveckling 

Bärare av ledartröjorna när den ledande cyklisten i tävlingen även har burit en annan ledartröja 
På etapp 2 bar Tom Boonen den gröna tröjan, Tyler Farrar bar den vita tröjan.
På etapp 3 bar Gerald Ciolek den vita tröjan. 
På etapp 4 bar Greg Henderson den vita tröjan. 
På etapp 6-7 bar Tom Boonen den gröna tröjan
På etapp 9 bar Damiano Cunego den vita tröjan. 
På etapp 13 bar Cadel Evans den vita tröjan. 
På etapp 14-19 bar Robert Gesink den vita tröjan. 
På etapp 15-16 bar André Greipel den gröna tröjan.
På etapp 20 bar Ezequiel Mosquera den vita tröjan.
På etapp 21 bar Samuel Sánchez den vita tröjan.

Etappresultat

Etapp 1: Assen, Nederländerna 4,8 km (individuellt tempolopp)

Etapp , Assen (Nederländerna) – Emmen (Nederländerna), 203,7 km

Etapp 3, Zutphen (Nederländerna) – Venlo (Nederländerna), 189,7 km

Etapp 4, Venlo (Nederländerna) – Liège (Belgien), 224 km

Etapp 5, Tarragona–Vinaròs, 174 km

Etapp 6, Xàtiva, 176,8 km

Etapp 7, Valencia, 30 km (individuellt tempolopp)

Etapp 8, Alzira – Alto de Aitana, 204,7 km

Etapp 9, Alcoy – Xorret del Catí, 188,8 km

Etapp 10, Alicante–Murcia, 169,5 km

Etapp 11, Murcia – Caravaca de la Cruz, 200 km

Etapp 12, Almería – Alto de Velefique, 179,3 km

Etapp 13, Berja – Sierra Nevada 172,4 km

Etapp 14, Grenada – La Pandera, 157 km

Etapp 15, Jaén–Córdoba, 170,8 km

Etapp 16, Córdoba–Puertollano, 170,3 km

Etapp 17, Ciudad Real – Talavera de la Reina, 193,6 km

Etapp 18, Talavera de la Reina – Ávila, 165 km

Etapp 19, Ávila – La Granja de San Ildefonso, 179,8 km

Etapp 20, Toledo, 27,8 km

Etapp 21, Rivas Vaciamadrid – Madrid, 110,2 km

Slutresultat

Slutställning

Poängtävling

Bergstävling

Kombinationstävling

Lagtävling

Externa länkar 
 Officiell webbplats

2009 i Spanien
2009
Sportåret 2009
Underjordiska järnvägen

Underjordiska järnvägen () var ett nätverk i USA organiserat av abolitionister under 1800-talet för att hjälpa slavar från sydstaterna att fly till nordstaterna eller Kanada. Den underjordiska järnvägen organiserades i början av 1800-talet och nådde sin höjdpunkt under perioden 1850–1860. Redan 1850 hade omkring 100 000 slavar hjälpts till frihet.

Legal bakgrund 
I inledningen till USA:s självständighetsförklaring från 1776 står följande: All men are created equal, that they are endowed by their Creator with certain unalienable Rights, that among these are Life, Liberty and the pursuit of Happiness. Denna deklaration tolkades så att den gällde fria, vita män. 

Abolitionismen var en europeisk rörelse för att avskaffa slaveriet. Den fick fäste i Pennsylvania 1776. Efter Storbritanniens erkännande av USA:s självständighet förbjöds slaveriet I Nordstaterna mellan åren 1780 och 1804. Sydstaterna ville av ekonomiska skäl inte förbjuda slaveriet.

USA:s kongress stiftade två lagar, som erkände slavägarna rätten att återta förrymda slavar. År 1808 förbjöds import av slavar.

Den 1 januari 1863 utfärdade Abraham Lincoln en presidentorder att alla slavar i sydstaterna ("within the rebellious states") skulle bli fria. Det rörde sig om 3 000 000 människor.

Färdvägar 
Slavarna i söder visste att slaveriet i norr var förbjudet. Många drömde om friheten och funderade på att fly. Men om blev de tillfångatagna straffades de hårt, och piskades, stympades eller till och med dödades. I sydstaterna organiserades slavpatruller med jakthundar. Abolitionisterna erbjöd flyktingarna hjälp, information och gömställen. De blev människosmugglare och organiserade ett kodat nätverk som kallades den underjordiska järnvägen. Flyktvägar kallades spår, gömställen stationer, flyktingar passagerare, och de som ställde upp och hjälpte flyktingar kallades för conductors (svenska: konduktörer).

Kända konduktörer 
Den mest kända konduktören var Araminta Ross, född omkring 1822 på en plantage i Maryland. Omkring 1844 gifte hon sig med en frigiven slav, John Tubman och tog sin mors förnamn, Harriet. Hon betraktades fortfarande som slav och fem år senare flydde hon med hjälp av den underjordiska järnvägen. Resten av sitt liv arbetade hon för afroamerikaners frihet och väl.

Övriga kända konduktörer: 
 John Brown (1800–1859)
 Levi Coffin (1798–1877)
 Martha Coffin Wright (1806–1875)
 Frederick Douglass (1818–1895)
 William Lloyd Garrison (1805–1879)
 Francis Harper (1825–1911)
 Lucretia Mott (1793–1880)
 Wendell Phillips (1811–1884)
 Solomon Northup (1811–1884)
 Sojourner Truth (1797–1883)

Se även 
 Slaveri i USA

Kommentarer

Referenser

Noter

Tryckta källor

Vidare läsning 
 
 

Abolitionism i USA
USA under 1800-talet
Atacazo

Atacazo är en 4 463 meter hög stratovulkan i norra Ecuador, ungefär 25 kilometer sydväst om huvudstaden Quito. Kring 320 f.Kr. hade vulkanen ett utbrott som nådde den femte nivån på VEI-skalan. Sydväst om Atacazo finns vulkanen Ninahuilca.

Källor 
''Denna artikel är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga och tyskspråkiga Wikipedia.

Referenser 

Berg i Ecuador
Vulkaner i Ecuador
Stratovulkaner
Röststyrning

Röststyrning (på engelska: voice command eller voice control) är språkteknologi där en människa kan styra en anordning med rösten. Röststyrning är en vanlig komponent i smartphones samt i smarta högtalare som exempelvis Amazon Echo och Google Home där användaren yttrar ett aktiveringsord för att sedan styra högtalarna med rösten. Röststyrning är ett vanligt sätt att styra en digital assistent.

Taligenkänning utgör grunden för sådana system.

Referenser

Noter 

Ljudteknik
USAC National Championship 1965

USAC National Championship 1965 var ett race som vanns av Mario Andretti.

Delsegrare

Slutställning

1965 i USA
1965
Motorsportevenemang 1965
In Spite of All the Danger

In Spite of All the Danger är en av de första låtar inspelade av The Quarrymen, då bestående av John Lennon, Paul McCartney, George Harrison, pianisten John Lowe och trummisen Colin Hanton. 

Låten är skriven av McCartney och Harrison, och är den enda låten som någonsin skrivits av bara de två tillsammans. Den spelades in 1958 på Percy Phillips hemmastudio i Liverpool. Det kostade dem 17 shilling och sex pence. Tillsammans med en cover av Buddy Holly's "That'll Be the Day" spelades in samtidigt.

Externa länkar 
In Spite Of All The Danger - lyrics

Sånger 1958
Musikåret 1958
Don Branson

Don Branson, född den 2 juni 1920 i Rantoul, Illinois, USA, död den 12 november 1966 i Gardena, Kalifornien, USA, var en amerikansk racerförare.

Racingkarriär
Branson började tävla i formelbilsracing först efter ha fyllt 35 år, men blev snabbt en av de bästa amerikanska förarna, med en tredjeplats i USAC National Championship 1960 som bästa karriärresultat. Branson vann sammanlagt sex tävlingar i mästerskapet, och blev fyra i mästerskapet 1962 såväl som  1964 och 1965, och under den sistnämnda säsongen vann han tre tävlingar totalt. Branson deltog i Indianapolis 500 vid åtta tillfällen, med en fjärdeplats 1960 som bästa resultat. Han fick tre stycken poäng i Förar-VM samma år, vilket tekniskt sett gör honom till poängplockare i formel 1. Branson var mästare i USAC:s sprint car-mästerskap 1959 och 1965, och i ett sådant race omkom han i en krasch mot slutet av 1966 års säsong.

Referenser

Noter

Födda 1920
Avlidna 1966
Amerikanska racerförare
Racerförare från Illinois
Amerikanska Formel 1-förare
Indianapolis 500-förare
Förolyckade tävlingsförare
Män