kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ottomar Johan Brander

Ottomar Johan Brander, född 3 februari 1838 i Stockholm, död 15 januari 1914 i Stockholm, var en svensk bildkonstnär, teckningslärare och officer. Han målade genremotiv, tecknade och gjorde akvareller.

Han var son till kommissarien i kammarrätten Johan Brander och Eva Johanna Constantia Frunck och var från 1887 gift med Anna Margareta Elisabeth Isabella d'Ailly.

Brander studerade i Uppsala 1855 och på Konstakademien i Stockholm 1863. Han blev underlöjtnant vid Värmlands fältjägarregemente 1860, löjtnant 1872, kapten 1880 och lämnade armén 1889. Han arbetade därefter som teckningslärare, först vid Eskilstuna läroverk, senare vid Kristinehamns läroverk och slutligen vid Västerås högre allmänna läroverk från 1878.

Brander medverkade bland annat i den stora konstutställningen i Sundsvall 1882. Hans konst består av genrebilder och porträtt i olja, akvarell och teckning som illustratör gav han ut ett flertal små album med skämtteckningar, dels anonymt eller under signaturerna O-r, JOB och OB.

Han är representerad vid Nationalmuseum samt i Västerås och Norrköpings konstmuseum.

Källor 

Svenska målare under 1800-talet
Svenska målare under 1900-talet
Svenska tecknare under 1800-talet
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska militärer under 1800-talet
Svenska officerare
Svenska lärare under 1800-talet
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Konstnärer från Stockholm
Lärare från Stockholm
Militärer från Stockholm
Födda 1838
Avlidna 1914
Män
Fredric Joachim Ekman

Fredric Joachim Ekman (eller Fredrik Johan Ekman), född 29 januari 1798 i Nystad, död 13 mars 1872 i Helsingfors, var en svensk-finländsk präst, målare och skulptör.

Han var son till borgmästaren i Nystad Carl Christopher Ekman och Sara Elisabeth Gadolin samt från 1830 gift med Sofia Agatha Ingman och far till Carl Anders Ekman. Han var bror till Robert Wilhelm Ekman.  

Efter avslutad utbildning med en fil.kand. examen och doktorsgrad 1823 valde Ekman att 1824 studera vid Konstakademien i Stockholm där han nämns i akademiens protokoll fram till 1828. Han tillträdde 1829 en anställning som konsistorialamanuens vid Universitetet i Helsingfors och kom även att ägna sig åt konstundervisning. Han kom senare att verka som präst i Tavastehus där han vid sidan om sina ämbetsåligganden drev en ritskola. Vid konstföreningens utställning i Helsingfors 1871 medverkade han med en bystskulptur över brodern Robert Wilhelm.

Ekman tjänstgjorde bland annat i finska församlingen i Stockholm och på Runö, om vilken plats han 1847 utgav en Beskrifning om Runö i Lifland. 1860–1867 utgavs hans utdrag ur författningar angående ecklesiastiska och skolförhållanden i Finland. Våren 1848 utnämndes Ekman till kaplan i Åbo domkyrkoförsamling

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.
Svenskt konstnärslexikon del II sid 104, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Externa länkar 

Finländska konstnärer under 1800-talet
Finländska präster under 1800-talet
Svenska författare under 1800-talet
Personer från Nystad
Födda 1798
Avlidna 1872
Män
Arthur Brattberg

Arthur Theodor Brattberg, född 1 september 1872 i Uddevalla, död 25 juli 1956 i Uddevalla, var en svensk arkitekt och skulptör.

Brattberg var elev till skulptörerna Verner Åkerman och Per Hasselberg samt vid École Nationale des Arts Décoratifs och Académie Colarossi i Paris 1888–1890 och vid Konstnärsförbundets skola i Stockholm 1892–1895.

Arthur Brattberg är begravd på Norra kyrkogården i Uddevalla.

Verk i urval

Svan 8, Storgatan 43, Trollhättan, 1910 
Trollet 2, Torggatan 3, Trollhättan, 1910
Thorburnsvillan, Herrestad, 1917 
Askums Prästgård , 1919 
Varmbadhus, Fjällbacka, 1920-talet 
Läkarvilla, Fjällbacka, 1920-talet
Skolbyggnade i Torps socken, Bohuslän, 1926 
Toppön 11, Trollhättans missionskyrka, 1926 
Apoteket Tärnan, Hunnebostrand, 1926 
Dansbana i Uddevalla, 1930

Vidare läsning

Källor

Noter

Externa länkar

Svenska arkitekter under 1900-talet
Svenska skulptörer under 1900-talet
Personer från Uddevalla
Födda 1872
Avlidna 1956
Män
Robert Wilhelm Ekman

Robert Wilhelm Ekman, född 13 augusti 1808 i Nystad, död 19 februari 1873 i Åbo, var en finländsk konstnär. Han var bror till Fredrik Joachim Ekman.

Biografi
Ekman överflyttade 1824 till Stockholm, där han blev elev i Konstakademien och senare studerade i Johan Gustaf Sandbergs ateljé. En folklivsskildring i lärarens anda men mer målerisk en dennes verk är Midsommardans på gränsen mellan Småland och Bleking 1833. 

År 1837 erhöll han Konstakademins stora resestipendium och begav sig på en flerårig studiefärd med Italien som slutmål. I Paris, där han blev Paul Delaroches elev, förstärktes hans inflytande av holländsk konst, intryck han redan tagit till sig genom Alexander Lauréus konst. Läsande gumma från 1838 är ett typiskt prov på hans lyckade genreframställningar. 

Efter återkomsten till Finland började Ekman snart betraktas som landets mest tongivande konstnär. Det stora intresset för nationalistiska motiv i Runebergs anda inspirerade honom till flera målningar som Älgskyttarna, Fänrik Stål och studenten (1858). Samtidigt skapade han folklivsskildringar som Bengt Lyytinen läser runor (1848) och Söndagsmorgon i en finsk bondstuga (1856). 

Sämre kritik har Ekmans freskomålningar i Åbo domkyrka, utförda 1849–54, fått. Målningarna föreställer förutom en rad nytestamentliga motiv Biskop Henrik döper finnarna och Mikael Agricola överlämnar den första finska bibelöversättningen till Gustav Vasa. 

Ekman var även i övrigt en mycket anlitad kyrkomålare. Till andra verk som fått sämre kritik hör hans tolkningar av Kalevalamyterna. Bland dessa märks särskilt monumentalmålningen Wäinämöinen (1859–1866). 

Ekman var även en uppskattad porträttmålare.

Verk i urval

Litteratur
Hintze, Bertel: Robert Wilhelm Ekman 1808–1873: En konsthistorisk studie. Doktorsavhandling. 1926.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Externa länkar
 
 

 

Finländska målare
Födda 1808
Avlidna 1873
Män
Personer från Nystad
Ledamöter av Konstakademien
Carl Erik Ekmarck

Carl Erik Ekmarck, född 1784, död 1846, var en svensk publicist och översättare. Han var bror till Lars August Ekmarck och Jon Ulrik Ekmarck.

Efter tjänstgöring i Kunglig Majestäts kansli och i Krigskollegium erhöll han avsked med assessors fullmakt och slog sig ned som boktryckare i Strängnäs, där han bland annat utgav den konservativa Strengnäs weckoblad 1825-1828 och dess efterföljare Samlaren 1829-1845, liksom Södermanlands och Nerikes nyheter (1845-1846).

Skrifter (urval) 
 Öfwersigt af Swea rikes historia ifrån konung Carl XII:s död till 1772 års revolution, eller Striden mellan konunga-makten och aristokratiska mång-herre-wäldet i Swerige ifrån år 1718 (Strengnäs, 1836)
 De constitutionella tidningarnes strid mot den falska liberalismen år 1835 (Strängnäs, 1836)

Översättningar
 Joachim Heinrich Campe: Robinson den yngre (Strengnäs, 1815)
 Friedrich Schlegel: Den sköna Euryanthes af Savoyen historia (Strengnäs, 1818)
 Adam Oehlenschläger: Berättelser (Strengnäs, 1818-1819)
 Brudgåfwa till alla älskwärda hustrur, som wilja winna och bibehålla sina mäns kärlek och trohet (Strengnäs, 1819)
 Achim von Arnim: De tre älskvärda systrarna och den lyckliga färgaren (Strengnäs, 1820)
 Luise Hölder: Robinson den yngres återresa med sina barn till sin ö, och deras wistande derstädes (Strengnäs, 1823)
 Gottfried Immanuel Wenzel: Konsten att bibehålla helsa, styrka och skönhet; grundad på de af naturen utstakade lagar (Die Kunst gesund, jugendlich, stark und schön auch im Alter zu bleiben) (Strengnäs, 1825)
 Jacob Friedrich Feddersen: Lefnads-reglor för christeliga egta makar, föräldrar och husfäder, som wilja rätt uppfylla sina pligter och lägga en säker grund för sin husliga sällhet, timliga lycka och ewiga salighet (Strengnäs, 1828)
 Jacob Friedrich Feddersen: Lefnads-reglor för ungdom och tjenstfolk, som wilja winna sin egen och medmänniskors aktning och förtroende, samt lägga den pålitligaste grund för en lycklig och lugn framtid (Strengnäs, 1830)
 Ludwig Christian Lichtenberg: Kapiten James Cook's märkwärdiga lefnad (Strengnäs, 1834)
 Läsning i förtroliga sällskapskretsar (Strengnäs, 1835)

Källor 
 Svensk uppslagsbok (Malmö 1931)

Noter

Vidare läsning

Externa läsning 
 

Svenska journalister under 1800-talet
Svenska översättare
Översättare från tyska
Översättare från danska
Förläggare
Födda 1784
Avlidna 1846
Män
Personer från Strängnäs
Erp lutande

Erp lutande (Erpr lútandi) var en norsk furstelovskald från 700-talet, som var morfar (eventuellt svärfar) till den mytiske skalden Brage Boddason från Agder. Ingenting av Erps diktning har dock bevarats.

Enligt Skáldatal var Erp hirdskald hos två svenska kungar: Östen bele (Eysteinn beli) och Björn på Håga (Bjǫrn at Haugi). En kryptisk fotnot i samma källa lägger dock till en tredje kung: Hundkungen Saur (Saurr konungshundr). Enligt den kortfattade texten skulle Erp ha begått ett dråp på en helig plats och därför dömts att mista livet, men han räddade sig genom att dikta en lovdrapa om denne konung Saur. Det skulle alltså ha rört sig om en huvudlösendrapa (hǫfuðlausn) av samma slag som Erps dotterson (?) Brage vid 800-talets början diktade till Björn på Håga. 

Saur var en hund, förmodligen av rasen spets, som Östen den onde (Eysteinn illi) tillsatte som regerande vasallkonung över vissa fylken i Trondheimsområdet. Hunden fick dock hjälp med de rent praktiska regeringsbestyren av särskilt tillsatta hovmän. Snorre Sturlasson skriver om detta: "Ett halsband gjordes åt honom och koppel av silver och guld. Så snart det var smutsigt väglag bar honom hirdmännen på sina axlar. Ett högsäte var rett åt honom och han satt på hög som konungar gör och bodde på Inre Ön och hade sitt säte där det nu heter Saurshög."

Hunden Saurs regering varade inte längre än i tre år. Om han haft fler hirdskalder än Erp lutande är inte känt.

Referenser

Externa länkar 
 Skáldatal

Norröna skalder
Personer under 700-talet
Män
Födda okänt år
Avlidna okänt år
Personer i Norge under vikingatiden
GOAL (fotbollstidning)

GOAL är ett svenskt fotbollsmagasin som handlar om internationell fotboll.

Om tidningen
GOAL inriktar sig framförallt på de största ligorna i Europa: Premier League, Ligue 1, Serie A, Bundesliga och La Liga. I varje nummer kan man bland annat läsa om The Scout, en lovande talang, Legends, en stor f.d. fotbollsspelare, Goal rankar, till exempel topplistor på anfallare, överraskningar, målvakter och lagkaptener, Quiz, till exempel "Vilken klubb?" och "Vem ska bort?", Klassiska mål/Rekordet, där ett klassiskt mål och ett rekord väljs ut, till exempel "Flest VM-mål" och "Snabbaste målet" och Around the world, där man kan läsa kortnyheter och notiser från Afrika, Asien och Europa. Varje nummer innehåller även stora reportage om stjärnspelare, oftast 2 stycken, som GOAL då har träffat och intervjuat. Inledningen börjar alltid med Manager, där redaktören ger sin åsikt, Din sida, där man kan läsa mejl som GOAL fått och "Månadens läsarbrev" samt Kick-off, där det är blandade nyhetsartiklar om allt möjligt från fotbollsvärlden. GOAL ges ut 12 gånger om året och kommer ut i Sverige, Finland, Island, Danmark, Turkiet samt Tjeckien.  

Sedan februari 2016 är Tony Ernst, redaktör.
Layout: Robert Sjödin, Dick Andersson

Källor

Fotbollstidningar
Svenska idrottstidningar
Hermann Dill

Karl Gustav Hermann Dill, född 29 maj 1972 i Sköns socken, är en svensk fotbollsexpert, krönikör, redaktör och bloggare som för tillfället är chefredaktör för fotbollsmagasinet GOAL. 

Dill har tidigare varit sportkrönikör för magasinet Offside och Sport-Expressen. Han har varit med i Canal+-studion, där han var "Italienexpert", som bisittare i programmet Stolpe ut, som sändes i TV4 och leddes av Peppe Eng och som expert för spelbolaget Sportingbets. Han har även bloggat på FotbollDirekt, Svenskafans och barstol.nu

Källor

Födda 1972
Män
Levande personer
Svenska krönikörer
Svenska bloggare
Svenska redaktörer
Personer från Sundsvalls kommun
Ernst Hallberg

Ernst Hallberg, född 5 januari 1894 i Falkenberg, död 28 april 1944 i Klippan, var en svensk ryttare.

Han blev olympisk bronsmedaljör i Amsterdam 1928.

Externa länkar
 SOK Ernst Hallberg

Födda 1894
Svenska hoppryttare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1928 från Sverige
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1932 från Sverige
Tävlande i ridsport vid olympiska sommarspelen 1928
Tävlande i ridsport vid olympiska sommarspelen 1932
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1928
Avlidna 1944
Män
Personer från Falkenberg
Carl Björnstjerna (1886–1982)

Carl Johan Magnus Björnstjerna, född 7 april 1886 i Stockholm, död där 20 februari 1982, var en svensk greve, militär och ryttare. 

Carl Björnstjerna blev löjtnant vid Livregementets dragoner 1909 och studerade vid Krigshögskolan 1915-1917. Han blev kapten och stabsadjutant vid Generalstaben 1921, ryttmästare vid Livregementets dragoner 1921, major 1928 och överadjutant vid generalstaben 1930, överstelöjtnant 1933 och militärattaché i London, Paris och Bryssel åren 1933–1935 samt slutligen överste 1935 och chef för Norrlands dragonregemente 1935–1940. År 1942 inträdde han i reserven och lämnade reserven 1946. Efter att Nazityskland ockuperat Norge under andra världskriget krävde de tillgång till svenska telegraflinjer, varför Sverige kunde avlyssna tysk trafik efter att krypteringen knäckts. På eget initiativ läckte Björnstjerna innehållet till den brittiske marinattachén Henry Denham.

Björnstjerna blev olympisk bronsmedaljör i Amsterdam 1928.

Han var son till översten greve Gustaf Björnstjerna (1847–1942) och Ellen, född Jonzon (1858–1932). Han var gift första gången 1915–1954 med Sonja Wallenberg (1891–1970) – dotter till Marcus Wallenberg – och andra gången från 1956 med Sonja Nilsson. I första giftet föddes fyra döttrar.

Utmärkelser

Svenska utmärkelser 

   Konung Gustaf V:s jubileumsminnestecken med anledning av 70-årsdagen, 1928.
   Kommendör av första klass av Svärdsorden, 15 november 1941.
   Kommendör av andra klass av Svärdsorden, 15 november 1938.
   Riddare av Svärdsorden, 6 juni 1927.
   Riddare av Vasaorden, 16 juni 1933.
   Riddare av Johanniterorden i Sverige, senast 1962.
   Konung Gustaf V:s olympiska minnesmedalj, 1912.

Utländska utmärkelser 

   Riddare av Belgiska Leopoldsorden, senast 1931.
   Riddare av Danska Dannebrogorden, senast 1940.
   Tredje klassen av Estniska Örnkorset, senast 1940.
   Kommendör av andra klassen av Finlands Vita Ros’ orden, senast 1940.
   Officer av Franska Hederslegionen, senast 1940.
   Riddare av Italienska kronorden, senast 1921.
   Kommendör av Lettiska Tre Stjärnors orden, senast 1940.
   Officer av Litauiska Storfurst Gediminas orden, senast 1940.
   Officer av Nederländska Oranien-Nassauorden, senast 1940.
   Officer av Polska Polonia Restituta, senast 1940.
   Riddare av första klassen av Norska Sankt Olavs orden, senast 1940.
   Kommendör av Storbritanniska Empireorden, senast 1955.
   Kommendör av Tyska örnens orden, senast 1945.

Referenser

Externa länkar
 

Överstar i svenska armén
Svenska regementschefer
Svenska hoppryttare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1928 från Sverige
Tävlande i ridsport vid olympiska sommarspelen 1928
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1928
Svenska grevar under 1900-talet
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska idrottare under 1900-talet
Grevar från Stockholm
Militärer från Stockholm
Idrottare från Stockholm
Carl
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1886
Avlidna 1982
Män
Smålands runinskrifter 21

Runinskrift Sm 21 är en runsten i Lidekvarn, Tolgs socken och Växjö kommun i Småland.

Stenen
Runstenen är 125 cm hög, 80 cm bred och 20 cm tjock. Runorna är 10 till 12 centimeter höga. Av ristningen, som är på stenens östra sida syns endast vaga antydningar och inskriften är så gott som fullständigt utplånad. Alltför lite av runorna finns bevarade för att en rekonstruktion av inskriften skulle vara meningsfull. 

Runstenen vid Lidekvarn i Tolg, vars otydliga runor iakttagits av författaren Nils Lago-Lengquist redan 1902, blev känd för doktor Knut Kjellmark genom meddelande från nämndemannen K.G. Pettersson i Nykulla sommaren 1924 och undersöktes av Knut Kjellmark och Algot Friberg samma sommar. 

Runologen Ragnar Kinanders första undersökning av stenen ägde rum två år senare. Av Knut Kjellmarks rapporter till Vitterhetsakademien framgår att stenen efter vad man äldst minns i trakten, legat vid Vartorpaån (Mörrumsån), där den utgjorde ett slags klappbrygga och bro, från vilken man hämtade vatten. Den togs upp från denna plats sannolikt 1897, samma år som Lidekvarns västra kvarnhus byggdes och den har sedan legat som kvarnbyggnadens översta trappsteg i den östra gaveltrappa fram till året 1924, då den befriades och restes mot en vägg och där stod stenen vid Ragnar Kinanders undersökning. 

Den kan, som Knut Kjellmark förmodar, ha haft sin ursprungliga plats vid någon bro över ån ungefär på stället där den låg före 1897. År 1928 restes stenen av Kjellmark på en liten äng 20 meter från vägen Tjureda—Tolg, med sin ristade bredsida vänd mot vägen. Avståndet till ån är därifrån ungefär 20 meter, till norra broänden cirka 30 meter och till stenens förmodade ursprungliga plats ungefär 50 meter. 

Tydligast är ristningarna vid basen, där man ser huvudet och stjärten av ett rundjur korsa varandra. Av runorna är så lite bevarat, att det inte lönar sig att försöka göra en rekonstruktion av inskriften, för en sådan skulle inte kunna framställas med den minsta grad av säkerhet. En translitterering av de runor som går att tyda lyder ...n ** u- * (s)------ : ...  : -... : (k)...e...i * h(a)...a ...-- * ... : ...u-....

Se även
Alfabetisk lista över runinskrifter
Lista över Smålands runinskrifter

Källor 
 Riksantikvarieämbetet
 Digitala Sveriges runinskrifter

Noter

Smålands runinskrifter
Runinskrifter i Växjö kommun
Andreas Johan Brolin

Andreas Johan Brolin, född 13 september 1844 i Västra Husby, Östergötlands län, död 26 mars 1926 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, var en svensk dekorationsmålare och konstnär.

Brolin studerade vid Slöjdskolan i Stockholm 1866–1871 samt i London 1871–1873. Han var anställd som teatermålare vid Königsbergs och Stettins stadsteatrar 1873–1880 där han utförde dekorationer till omkring 30 nya pjäsuppsättningar. Han anställdes 1881 vid Kungliga Operan och Dramatiska teatern i Stockholm. Vid sidan av arbetet vid teaterhuset utförde han väggmålningar på beställning till privatteatrar och privatbostäder, bland annat till Sveasalen i Stockholm. Bland hans arbeten finns en mängd dekorer till olika skådespel och operor för både svenska och utländska teatrar. Även hans son John Brolin var dekorationsmålare och arbetade flera år i sin fars ateljé.

Brolin var gift första gången med Hulda Carolina Berggren och andra gången med Anna Helena Amalia Lade från Lettland samt far till John Leonard Brolin. De är alla begravda på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor 
Svenskt konstnärslexikon del I sid 246, Allhems Förlag, Malmö.
 Brolin, Anders Johan på SvenskaGravar.se

Fotnoter 

Svenska dekorationsmålare
Svenska målare under 1800-talet
Svenska målare under 1900-talet
Svenska teatermålare
Personer från Västra Husby socken
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1844
Avlidna 1926
Män
Lars August Ekmarck

Lars August Ekmarck, född 1785 i Strängnäs, död 1869, var en svensk författare. Han var bror till Carl Erik Ekmarck och Jon Ulrik Ekmarck.

Ekmarck var registrator i Justitiekanslerexpeditionen och blev slutligen 1:e expeditionssekreterare i Kunglig Majestäts kansli. Han utgav Klythia 1813, redigerade 1835-1869 Läsning för folket utgiven av Sällskapet för nyttiga kunskapers spridande, författade Dikter (1857) samt översatte bland annat François Guizots Europeiska civilisationens allmänna historia (1851).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter

Vidare läsning 
 
 Lars August Ekmarck, författarpresentation hos Litteraturbanken

Svenska författare
Födda 1785
Avlidna 1869
Män
Personer från Strängnäs
LF

LF kan syfta på:

 LF – en grupp försäkringsbolag, se Länsförsäkringar
 LF – radiofrekvenser mellan 30 och 300 kHz, se Low Frequency
 LF Basket Norrbotten – en basketklubb
 LF Arena – en idrottsanläggning
 LF – IATA-koden för flygbolag Fly Nordic
Otto Aust

Otto Aust, född 25 juli 1892 i Långedrag, död 12 oktober 1943 i Bremen, var en svensk seglare.

Han seglade för Göteborgs KSS. Han blev olympisk bronsmedaljör i Stockholm 1912.

Aust var konsulatsekreterare vid svenska konsulatet i Bremen, där han avled 1943.

Källor

Externa länkar
 
 

Svenska seglare
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1912 från Sverige
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1912
Födda 1892
Avlidna 1943
Män
Personer från Västra Frölunda socken
Einar Ekstrand

Eric Einar Ekstrand, född 22 december 1880 i Nyköping, död 24 augusti 1958, var en svensk diplomat.

Biografi
Ekstrand var son till läroverksadjunkt Conrad Ekstrand och Amanda Lundquist. Han tog jur.utr.kand i Uppsala 1904 och studerade vidare vid Handelshögskolan i Mons, Belgien 1906-1907 innan han blev attaché vid Utrikesdepartementet (UD) 1907. Han tjänstgjorde i Hamburg, Narva, Riga 1907-1910 och var tillförordnad generalkonsul i Sankt Petersburg 1913 samt konsul i Riga 1913. Ekstrand var tillförordnad konsul i Chicago 1916, tillförordnad extra avdelningschef vid UD 1917, tillförordnad chef för handelsavdelningen 1918 och legationsråd i Washington, D.C. 1918.

Han var därefter vice VD i Stockholms Superfosfat Fabriks AB 1919-1922, chef för Svenska Röda Korsets hjälpexpedition till Ryssland 1921-1922 och generalkonsul och chef för UD:s personal- och administrativa avdelning 1921. Ekstrand var medlem av blandade kommissionen för utväxling av den grekiska och turkiska civilbefolkningen 1923, Nationernas förbunds råds mandatär för beskyddandet av den albanska minoriteten i Grekland 1924 innan blev sändebud i disponibilitet 1925. Han var envoyé i Buenos Aires, Santiago de Chile, Montevideo och Asunción 1925-1931, ordförande i NF:s kommission för undersökning av kontrollen av opiumrökning i yttersta östern 1929-1930, ordförande i Centrala Finlandshjälpens arbetsutskott 1939-1940, direktör för opiesekretariatet och sekretariatet för sociala frågor i NF:s sekretariat i Genève, 1931-1939 och medlem av 1940 års flyktinghjälpskommitté samt medlem av FN:s kommitté för minoritetsskydd 1947-1953.

Bibliografi

Källor

Noter

Externa länkar
 

Män
Födda 1880
Avlidna 1958
Sveriges generalkonsuler i Sankt Petersburg
Sveriges ambassadörer i Argentina
Sveriges ambassadörer i Chile
Sveriges ambassadörer i Uruguay
Sveriges ambassadörer i Paraguay
Personer från Nyköping
Alumner från Uppsala universitet
Svensk uppslagsbok
Budapests pendeltåg

Budapests pendeltåg (BHÉV – Budapesti Helyiérdekű Vasút) är ett pendeltågssystem (HÉV = helyiérdekű vasút = "bana av lokalt intresse") som går i och utanför Budapest. Banorna var från början separata järnvägar i det ungerska järnvägsnätet, men blev senare del av den statliga järnvägen Magyar Államvasutak. De kom därefter från 1960-talet att köras av BKV, trafikverket i Budapest.
2010 delades BKV upp i två olika bolag: moderbolaget BKV som då döptes om till BKK och har hand om linjer, taxa och biljetter samt dotterbolaget BKV som ansvarar för själva trafiken. BKV hade dock stora ekonomiska problem vilket medförde att man slutligen inte längre hade råd med varken underhållet av befintliga tåg eller framtida inköp av nya.
2016 tog den ungerska statens järnvägar MÁV över driften av de fem pendeltågslinjerna genom det nybildade dotterbolaget MÁV-HÉV och köpte samtidigt alla tåg av BKV.

Linjerna sammanbinder Csepel (söder), Ráckeve (sydost), Gödöllő (nordost) samt Szentendre (nord) med stadens centrum. Linjerna är inte sammankopplade och avgår från olika säckstationer.

Linjer 

Järnvägen är normalspårig (1435 mm) och är elektrifierad med 1 000 V likström. Banornas längd är totalt 103,7 kilometer. 

Linjerna går mestadels ovan jord, men några stationer ligger under jord, till exempel Batthyány tér.

Se även 
 Budapests tunnelbana
 Budapests spårvagnar

Källor

Externa länkar 
 Linjekarta
 Äldre linjekarta
 Urbanrail.net - Budapest Metro
 Fotografier

Transport i Budapest
Kollektivtrafik i Ungern
Järnväg i Ungern
Byggnader och anläggningar i Budapest