kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rostbröstad pipare

Rostbröstad pipare (Zonibyx modestus) är en fågel i familjen pipare som förekommer i södra Sydamerika. Den häckar på kortvuxen gräsmark inåt land. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Utseende och läte 
Rostbröstad pipare är en medelstor (19–22 cm) pipare med distinkt häckningsdräkt. Den har rostfärgat bröst, vit buk och ett svart band däremellan. Huvudet är prydligt tecknat med vitt ögonbrynsstreck, svart hjässa och grått ansikte. Utanför häckningstid är den mycket mer färglös, där grått, rostrött och svart ersatts av brunt. I flykten hörs ett mjukt, tvåstavigt "peeeu-dip", ibland förkortat till "peeu".

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar på Eldslandet och Falklandsöarna, och övervintrar så långt norrut som till sydöstra Brasilien. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Rostbröstad pipare placeras traditionellt i släktet Charadrius. Flera genetiska studier visar dock att den endast är avlägset släkt och är istället systerart till den säregna diadempiparen. Clements m.fl. flyttade därför 2023 arten till ett eget släkte, Zonibyx.

Levnadssätt 
Rostbröstad pipare häckar huvudsakligen i inlandet på kortvuxen gräsmark, från havsnivån till 2 000 meters höjd. Den lever av insekter, insektslarver, kräftdjur, mollusker och växtmaterial som alger. Fågeln lägger ägg mellan oktober och november, sällsynt i januari. Boet placeras helt öppet. Sydliga häckfåglar flyttar norrut i mars–april och återkommer i augusti–september.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med okänd utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn modestus är latin för "anspråkslös" eller "modest". Den har på svenska även kallats rostbröstpipare och rostbröstad strandpipare.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i neotropiska regionen
Präriepipare

Präriepipare (Charadrius montanus) är en nordamerikansk fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar.

Utseende och läten 
Präriepiparen är en 21–23,5 cm lång, brun vadarfågel. På huvudet syns vit panna och ögonbrynsstreck samt svart på tygel och främre delen av hjässan. På undersidan syns ostreckat brunt bröst och vit buk. I flykten syns vita vingundersidor, svart stjärtspets och svarta handpennor med en vit fläck. Benen är bleka. Flyktlätet är ett kort, torrt "krrt" eller "krreet" medan spellätet beskrivs i engelsk litteratur som ett snabbt och hest visslande "we we we we...".

Utbredning och systematik 
Präriepiparen häckar i Nordamerika från Great Plains i västra Kanada till sydvästra USA. På vintrarna flyttar den till norra Mexiko. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
DNA-studier tyder på att arten troligen är närmare släkt med viporna i Vanellus samt piparna i Anarhynchus, Peltohyas och Erythrogonys än med till exempel större strandpipare (Charadrius hiaticula).  Än så länge (2016) har det inte lett till några taxonomiska förändringar.

Levnadssätt 
Präriepiparen häckar på öppna slätter, gärna i närheten av präriehundar. Den övervintrar på kortvuxna grässlätter, plogade fält och i sandiga öknar. Fågeln lägger ett till fyra ägg direkt på marken. Liksom hos alla vadare är ungarna redo att lämna boet direkt efter kläckning.

Status och hot 
Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar präriepiparen som nära hotad (NT) på basis av den begränsade världspopulationen bestående av endast 20 000 vuxna individer. Därtill har den länge minskat i antal till följd av habitatförlust och degradering, orsakat av jordbruk, urbanisering och överbete. Data från 2017 visar att arten minskar med knappt 3 % årligen, men felmarginalen är stor och det finns tecken på att beståndet möjligen håller på att stabiliseras.

Namn 
Arten kallades tidigare på svenska bergpipare, direktöversatt av det engelska "Mountain Plover". Detta är dock ett missvisande namn eftersom fågeln inte ses i bergstrakter.

Bildgalleri

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i nearktiska regionen
Maoripipare

Maoripipare (Charadrius obscurus) är en vadarfågel i familjen pipare som enbart förekommer i Nya Zeeland.

Utseende 
Maoripiparen är en stor (26–28 cm) pipare, störst i släktet Charadrius (se dock släktestillhörighet nedan). Den har brun ovansida med ljuskantade fjäderspetsar, vit panna och vitaktig undersida. Ett mörk streck går genom ögat. Under häckningen är den rödaktig undertill, hanen rödare än honan på bröstet. Den kraftiga näbben är svart, benen ljusa till mellangrå och ögat mörkbrunt. 

Nordliga och sydliga populationer skiljer sig något åt, så pass att vissa auktoriteter behandlar dem som olika arter. Den nordliga aquilonius är något mindre men med något längre stjärt. Både ovan- och undersidan är ljusare med mer vitt på ansiktet, hakan och flankerna.

Utbredning och systematik 
Maoripiparen är endemisk för Nya Zeeland och delas upp i två underarter:
 Charadrius obscurus aquilonius – förekommer på Nordön.
 Charadrius obscurus obscurus – förekommer på Stewartön; flockar syns efter häckning på Sydöns sydspets

Numera urskiljs underarten aquilonius som egen art av IUCN och Birdlife International, Charadrius aquilonius, vilket påverkar artens hotkategorisering (se nedan).

Släktestillhörighet 
Genetiska studier tyder på att maoripiparen är nära släkt med snednäbb (Anarhynchus frontalis). Än så länge (2019) har det inte lett till några taxonomiska förändringar.

Ekologi 
Maoripiparen börjar vanligtvis häcka under sitt andra levnadsår och lägger vanligtvis tre ägg. De båda underarterna uppvisar olika val av häckningshabitat. På Nordön häckar den vanligtvis på vidsträckta havsstränder, estuarier och på tidvattenstränder. På Stewartön häckar den istället på hög höjd på kala kullar, vid öppna mossar eller på tuvig gräsmarker. Den lever främst av ryggradslösa djur. Den äldsta kända individen blev åtminstone 31 år.

Status och hot 
Maoripiparen är en fåtalig fågel. Eftersom internationella naturvårdsunionen IUCN betraktar de båda underarterna som skilda arter hotkategoriseras de var för sig. 

Den nordliga populationen, aquilonius, ökar i antal och beståndet uppskattades 2011 bestå av 1900 vuxna individer. Sedan 2022 kategoriserar IUCN den som livskraftig.

Den sydliga populationen, nominatformen obscurus, förekom tidigare på Sydön, men försvann efter predation från hermelin och andra införda vesslor. Idag förekommer den endast på Stewart Island, där predation från katt decimerat beståndet med hela 80 % på 40 år, 1990-1991 ner till endast 62 fåglar, varav bara 18 häckande par på grund av skev könsfördelning (hanar ruvar på natten och är då mer sårbara för predatorer). Efter en utrotningskampanj av katt ökade beståndet gradvis, till 111 fåglar år 1997, 150 1999 och 250 2005. Därefter har den av oklar anledning minskat igen sedan 2012. Den senaste uppskattningen av beståndet är endast 120 fåglar, varav bara 30–40 häckande par.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Nya Zeeland
Sodasjöpipare

Sodasjöpipare (Charadrius pallidus) är en afrikansk vadarfågel i familjen pipare.

Kännetecken

Utseende 
Sodasjöpiparen är en liten (14 cm) gråbrun och vit pipare med ett smalt kastanjebrunt bröstband. Adulta hanen har ett svart band ovan vit panna och ett kort och svart ögonstreck. Honan liknar hanen men saknar de svarta teckningarna. Ungfågeln har ett helt eller brutet grått bröstband och saknar både svart och kastanjebrunt i fjäderdräkten.

Läten 
Arten är relativt tystlåten, men vassa "pii" hörs i flykten. Spellätet består av en märklig, komplex serie nasala drillningar.

Utbredning och systematik 
Sodasjöpipare förekommer i Afrika söder om Sahara delas in i två underarter med följande utbredning:
 Charadrius pallidus pallidus – förekommer i vissa lokaler i södra Afrika: utmed kusten från sydvästra Angola fläckvist runt Sydafrika till Moçambique, men även lokalt i inlandet i norra Namibia, norra Botswana och centrala delen av norra Sydafrika
 Charadrius pallidus venustus – förekommer i sodasjöar i Rift Valley vid gränsen mellan Kenya och Tanzania

Släktestillhörighet 
DNA-studier tyder på att arten troligen är närmare släkt med viporna i Vanellus samt piparna i Anarhynchus, Peltohyas och Erythrogonys än med t.ex. större strandpipare (Charadrius hiaticula). Än så länge (2016) har det inte lett till några taxonomiska förändringar.

Levnadssätt 
Arten föredrar saliner, saltsjöar och kustnära laguner och flodmynningar. Födan består av insekter som ibland fångas i flykten och kräftdjur som den plockar i strandkanten. Fågeln är troligen delvis flyttfågel och rör sig nomadiskt.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde, men eftersom dess krav på habitat är rätt specifik förekommer den mycket fläckvist. Utanför häckningstid återfinns den endast på nio lokaler som påverkas av habitatförstörelse. Wetlands International (2021) uppskattade beståndet i södra Afrika till 11 000–16 000 individer och östra Afrika till 6 500 individer. Beståndets utveckling är än så länge stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den sammantaget som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i etiopiska regionen
Kittlitzstrandpipare

Kittlitzstrandpipare (Charadrius pecuarius) är en akfrikansk vadarfågel i familjen pipare.

Utseende och läten 
Kittlitzstrandpiparen är en liten strandpipare (14-16 centimeter) med en mycket karakteristisk huvudteckning i sommardräkt: vit panna, nacke och strupe, gråbrun hjässa samt svart tygel och ett svart diadem. Undersidan är orangetonad, medan ovansidan i alla dräkter är ovanligt kontrastrik. I vinterdräkt är den svårare att skilja från svartbent strandpipare, men har längre ben än denne som sticker ut bakom stjärten i flykten. Vidare är den tydligt beigetonad på nackkrage, ögonbryn och bröst. Arten är tystlåten, men kan låta höra torra "drrr" och korta "tjick".

Utbredning och systematik 
Kittlitzstrandpiparen förekommer i Afrika söder om Sahara, i nordöstra Egypten och på Madagaskar. Fågeln har även observerats i Europa i Spanien, Frankrike, Norge, Cypern och Grekland. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
DNA-studier tyder på att arten troligen är närmare släkt med viporna i Vanellus samt piparna i Anarhynchus, Peltohyas och Erythrogonys än med t.ex. större strandpipare (Charadrius hiaticula). Än så länge (2016) har det inte lett till några taxonomiska förändringar.

Levnadsssätt 
Fågeln uppträder på dyiga bankar, flacka kuster, vid dammar och liknande. Boet placeras direkt på marken och består av en uppskrapad grund grop. Den lägger vanligtvis två ägg som ruvas av båda föräldrarna i 22-28 dagar. Båda föräldrarna tar hand om ungarna som blir flygga efter cirka 25 dagar. Vid goda förutsättningar lägger den två kullar per häckningssäsong.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, med okänd utveckling . Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). I Egypten beskrivs den som lokalt allmän.

Namn 
Kittlitzstrandpiparens svenska namn hedrar Friedrich Heinrich von Kittlitz (1799-1874), friherre och kapten i preussiska armén, tillika upptäcktsresande, konstnär och ornitolog.

Bilder

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i etiopiska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Be My Guest

Be My Guest är en musiksingel från den ukrainska sångerskan Gaitana och som var Ukrainas bidrag i Eurovision Song Contest 2012. Gaitana har själv skrivit både text och musik till låten. KIWI Project var med och komponerade låten. Den 18 februari 2012 vann låten Ukrainas nationella uttagningsfinal som innehöll 21 bidrag. Den officiella musikvideon hade premiär den 17 mars. Låten framfördes i den andra semifinalen den 24 maj. Därifrån tog sig bidraget vidare till finalen som hölls den 26 maj. Där hamnade bidraget på 15:e plats med 65 poäng, lika många poäng som Cyperns bidrag "La La Love" med Ivi Adamou hade fått.

Versioner 

"Be My Guest" – 3:00
"Be My Guest" (karaokeversion) – 3:01

Listplaceringar

Se även 
 Ukraina i Eurovision Song Contest 2012

Referenser

Externa länkar 

Bidragsfakta på eurovision.tv

Bidrag till Eurovision Song Contest 2012
Ukrainas bidrag i Eurovision Song Contest
Musiksinglar 2012
Malajstrandpipare

Malajstrandpipare (Charadrius peronii) är en vadarfåglar i familjen pipare som förekommer i Sydostasien.

Utseende 
Malajstrandpiparen är en liten (14–16 cm) strandpipare, i stort lik nära släktingen svartbent strandpipare men något mindre och sattare. Hanen har ett svart band i pannan, rostfärgad hjässbakdel och ett svart ögonstreck. Den är vit på undersidan, liksom i ett smalt vitt halsband. På bröstsidan syns en svart fläck som övergår i ett svart band i nacken, nedanför det vita halsbandet. I flykten syns ett vitt vingband. Hos honan är det svarta på huvudet och bröstet ersatt av rostbrunt, ibland med svarta fläckar. Svartbent strandpipare saknar det svarta bandet hos hanen och den rostbruna bröstfläcken hos honan, medan benen är mörkare.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer utmed sandiga kuster i Sydostasien, närmare bestämt från södra Thailand, Malackahalvön, södra Kambodja och södra Vietnam till Sumatra, Borneo, Filippinerna och Sulawesi samt från Bali till Timor. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktskap 
DNA-studier tyder på att arten troligen är närmare släkt med viporna i Vanellus samt piparna i Anarhynchus, Peltohyas och Erythrogonys än med t.ex. större strandpipare (Charadrius hiaticula). Än så länge (2016) har det inte lett till några taxonomiska förändringar.

Levnadssätt 
Malajstrandpiparen frekventerar stilla sandiga vikar, korallsandstränder, öppna dynfält och av människan skapade sandtag. Där lever den i par och beblandar sig vanligen inte med andra vadare. Ungfåglar födosöker i våtmarker och på tidvattensslätter. Arten häckar huvudsakligen på stränder, även om forskning visat att saltslätter också är användbara. De senare tros sannolikt bli allt viktigare när exploatering för turism påverkar sandstränder i artens utbredningsområde, framför allt i Thailand.

Status och hot 
Malajstrandpiparen tros ha en rätt liten världspopulation uppskattad till endast mellan 6.700 och 17.000 vuxna individer. På grund av exploatering av dess levnadsmiljö tros den också minska i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som nära hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar François Péron (1775-1810), fransk naturforskare som var medlem i Nicolas Baudins expedition 1800-1804.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i orientaliska regionen
Flodstrandpipare

Flodstrandpipare (Charadrius placidus) är en asiatisk fågel i familjen pipare inom ordningen vadarfåglar.

Utseende och läten 
Flodstrandpiparen är en medelstor pipare (19-21 cm) som i mycket liknar en stor mindre strandpipare (C. dubius). Den har dock längre stjärt med tydligare mörkt subterminalt band på stjärten och tydligare vitt vingband. Vidare är örontäckarna aldrig svarta och ringen runt ögat är mindre tydlig. I vinterdräkt har den mer framträdande vit panna och vitt ögonbrynsstreck. Flyktlätet är ett klart "piwee".

Utbredning 
Flodstrandpiparen häckar i östligaste Ryssland, nordöstra och östra Kina, Korea och Japan, men även isolerat i nordöstra Indien (västra Arunachal Pradesh). Den är delvis flyttfågel som övervintrar från östra Nepal och nordöstra Indien till södra Kina, södra Korea och Japan. Tillfälligt har den påträffats i bland annat Bangladesh, Brunei, Hong Kong, Indonesien, Sri Lanka och Taiwan.

Systematik 
Flodstrandpiparen har tidigare behandlats som underart till större strandpipare (C. hiaticula), men är troligen närmare släkt med mindre strandpipare samt de australiska släktena Thinornis och Elseyornis. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Flodstrandpiparen häckar i områden med grus, klappersten eller sten vid sjö- och flodkanter upp till 900 meters höjd. Den födosöker vanligtvis ensam, bland annat efter flugor och skalbaggar. Det råder kunskapsbrist om dess häckningsbeteende. I norr har den setts häcka från mitten av mars, med bon funna mellan början av april och början av juli i Japan.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal till följd av habitatförstörelse, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till mellan 1.000 och 25.000 individer.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i orientaliska regionen
Rödhuvad strandpipare

Rödhuvad strandpipare (Charadrius ruficapillus) är en vadarfågel i familjen pipare som huvudsakligen förekommer i Australien.

Utseende 
Rödhuvad strandpipare är en liten och slank medlem av familjen med en kroppslängd på 14–16 cm. Den är lik sina nära släktingar i en grupp kring svartbent strandpipare. Hanen har i häckningsdräkt karakteristiskt rostbrunt på hjässa och nacke, på övre delen av pannan begränsat av en tjock svart kant kontrasterande mot den i övrigt vita pannan. Mellan näbb och öga syns ett tydligt svart tygelstreck. Undersidan är vit med svarta fläckar på bröstsidorna. Både ben och näbb är svarta.

Honor och hanar utanför häckningstid saknar det rostbruna på huvudet och är generellt matt gråbruna, ibland med en lätt kastanjebrun anstrykning. I flykten syns ett smalt vitt vingband, mörk övergump och vita stjärtsidor.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer över stora delar av Australien, både vid kusten och i inlandet, där den häckar vid exempelvis estuarier, vikar, sand- och lerstränder, salina inlandsvåtmarker. Enstaka individer observeras på Nya Zeeland och arten häckade där i mycket litet antal under åren 1950–1980. Arten har också konstaterats häcka på Timor och möjligen även på Roti i Små Sundaöarna.

Släktestillhörighet 
DNA-studier tyder på att arten troligen är närmare släkt med viporna i Vanellus samt piparna i Anarhynchus, Peltohyas och Erythrogonys än med till exempel större strandpipare (Charadrius hiaticula).  Än så länge (2016) har det inte lett till några taxonomiska förändringar.

Status och hot 
Artens population har inte uppskattats och dess populationstrend är okänd, men utbredningsområdet är relativt stort. Internationella naturvårdsunionen IUCN anser inte att den är hotad och placerar den därför i kategorin livskraftig.

Bilder

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i australiska regionen
Sankthelenapipare

Sankthelenapipare (Charadrius sanctaehelenae) är en vadarfågel i familjen pipare som är den isolerade ön Sankta Helenas enda nu levande endemiska fågelart.

Utseende och läte 
Sankthelenapipare är en långbent, 15 centimeter lång gulbrun pipare. Den är mycket lik den afrikanska kittlitzstrandpiparen, men är större och både näbb och ben är smalare och längre. De svarta markeringarna på huvudet når heller inte nacken och undersidan är inte lika gulbrun. Lätet är ett mjukt och kort ki-vitt.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart på ön St Helena i södra Atlanten där den lättast ses vid Deadwood och Prosperous Bay Plains samt Woody Ridge.

Släktskap 
Arten är nära släkt med kittlitzstrandpipare, på lite längre håll arter som svartbent strandpipare och rödhuvad strandpipare. DNA-studier tyder på att denna grupp troligen är närmare släkt med viporna i Vanellus samt piparna i Anarhynchus, Peltohyas och Erythrogonys än med till exempel större strandpipare (Charadrius hiaticula). Än så länge (2017) har dessa resultat inte lett till några taxonomiska förändringar.

Ekologi 
Ungefär 70% av populationen förekommer i betesmarksområden, framför allt på relativt torr, platt och kortbetad mark. Vissa hittas även i halvökenliknande miljöer. Förlängd regnsäsong som resulterar i vegetationstillväxt kan fördröja eller förhindra häckning. Fågeln lägger två ägg, men kan lägga ytterligare en kull om ägg eller kycklingar förlorats. Efter att de är flygga sprider sig ungfåglarna i små flockar. Sankthelenapiparen lever av olika sorters ryggradslösa djur. Födan är mycket dåligt känd, med insekter och sniglar noterade.

Status och hot 
Mellan 2007 och 2016 kategoriserade IUCN arten som akut hotad (CR), men arten har sedan 2017 nedgraderats på hotskalan till sårbar (VU) efter att populationen ökat på sistone. Av människan införda katter och råttor är ett hot mot dem. Världspopulationen uppskattades 2016 till 559 vuxna individer. Det finns starkt politiskt stöd för bevarande av fågeln, då den räknas som öns nationalfågel och avbildas på Sankt Helenas flagga.

Namn 
På svenska har även varianterna Helenastrandpipare och Sankt Helenastrandpipare förekommit. På engelska heter den Saint Helena plover, men kallas av lokalbefolkningen Wirebird (trådfågel) på grund av sina tunna ben.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i etiopiska regionen
Flikstrandpipare

Flikstrandpipare (Charadrius semipalmatus) är en nordamerikansk vadarfågel i familjen pipare.

Utseende och läte 
Flikstrandpiparen är en liten pipare (16-17,5 centimeter) som är mycket lik den något större större strandpipare med sin otecknade gråbruna rygg, svartvita huvudteckning, svarta bröstband och gulfärgade näbb med svart spets. Den mest karakteristiska men också svårobserverade egenskapen hos arten är artens tydliga simhud mellan alla tår, därav namnet. Näbben är också kortare, kroppsformen slankare och bröstbandet smalare. Hanen saknar vanligen också större strandpipare-hanens vita ögonbryn bakom ögat. 

Lätena skiljer sig tydligt, dels en snabb uppåtgående vissling med betoning på andra stavelsen tjuvi, dels ett utdraget tjy-viih.

Utbredning och systematik 
Fågeln är en flyttfågel som häckar i norra Nordamerika och övervintrar så långt som till södra Sydamerika och på Hawaii. Den är en mycket sällsynt gäst i Europa, med fynd främst från Storbritannien och Irland, men också Norge, Färöarna, Spanien och Island. Den har ännu ej påträffats i Sverige.

Ekologi och beteende 
Flikstrandpipare häckar på stränder, på en öppen yta med lite eller ingen växtlighet. De födosöker på sandiga och dyiga stränder men även fält efter insekter, maskar och kräftdjur. Liksom många pipararter använder den en avledningsmanöver för att lura potentiella predatorer bort från boet genom att låtsas vara skada.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till fler än 150.000 individer.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen