kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
S/S Milos

S/S Milos var ett svenskt lastfartyg som torpederades under andra världskriget.

Historik 
Milos var byggd i Blyth 1898 och gick länge under brittisk flagg då hon bar namnen William Broadley, Izaston och Brynmead. 1923 kom ångaren under svensk flagg, inköpt av redaren, konsul Otto Hillerström i Helsingborg för Rederi AB Helsingborgs räkning och fick namnet Milos efter tidigare företrädare för bolaget. Milos var vid inköpet Helsingborgsflottans största fartyg med sina 5 100 dwt och fördes i många år av kapten N.J. Pyk. Sedan våren 1940 gick Milos utanför skagerackspärren. Under striderna vid Dakar i september 1940 låg Milos i hamnen där övermaskinisten J. Lindqvist skadades av granatsplitter så svårt att han senare avled. I maj 1941 räddade Milos 38 överlevande från de brittiska ångarna Lurigethan och Temple Mead som hade bombarderats från luften och sänkts där samtliga livbåtar sönderskjutits. Befälhavaren på Milos lovordade sin besättning för dess hjältemodiga uppträdande vid denna räddningsbragd.

Torpederingen 
Milos var i mars 1943 på resa från New York till England. Den 11 mars sjönk Milos i Nordatlanten efter en explosion, säkerligen förorsakad av en torped, varvid ingen överlevde.

Omkomna 
 Kapten Arthur Martin Linderoth, Höganäs
 Förste styrman Gustav Arvid Karth, Ljusterö
 Andre styrman Anders Elmer Andersson, Sandby Öland
 Tredje styrman V.F. Vangberg, Norge
 Radiotelegrafist Carlo Villa, Skottland
 Övermaskinist Gustaf Larsson, Helsingborg
 Förste maskinist Bror Hilding Brommesson, Nävlinge
 Andre maskinist Johan Verner Johannesson, Bäckefors
 Steward Alf Henrik Mathissen, Norge
 Timmerman Alexander McMillan, England
 Matros Hans Timm, Estland
 Matros Einar Albin Olofsson, Vissefjärda
 Matros Aurturs Mikelis, Lettland
 Matros Nils Sigfrid Knutsson, Sölvesborg
 Matros Dennis J Peache, England
 Lättmatros Peter Caroll, England
 Smörjare Streny Tihomil, Jugoslavien
 Donkeyman Knut A.T. Westrin, Skänninge
 Eldare Albert Morris, England
 Eldare Samuel Kinnear, Skottland
 Eldare Bror Axel Johansson, Göteborg
 Eldare Ola Strang, Finland
 Eldare Lars Christiansen, Danmark
 Eldare Albert Tems, England
 Lämpare Enrico Naudi, Malta
 Kock Eilert Rechelt, Norge
 Andre kock A Kinnemont, Skottland
 Uppassare Eric M Smith, England

Se även 
 Lejdtrafiken

Referenser
 

Fartyg sänkta av ubåtar
Svenska lastfartyg
Historiska svenska ångfartyg
Fartyg sjösatta 1898
Brittiska fartyg under första världskriget
Svenska fartyg under andra världskriget
Sjöolyckor 1943
Skeppsvrak i Atlanten
Fartyg byggda i England
Eduard von Lichnowsky

Eduard Maria Lichnowsky, furst Lichnowsky, född den 19 september 1789 i Wien, död den 1 januari 1845 i München, var en tysk-österrikisk furste och historiker. Han var far till Felix von Lichnowsky och farfar till Max von Lichnowsky.

von Lichnowsky författade, enligt uppgift på uppmaning av statsministern Metternich, Geschichte des hauses Habsburg (1836–1844, ofullbordad; i 8 band omfattande tiden 1218–1493).

Källor 

 

Österrikiska historiker
Österrikisk adel
Historiker under 1800-talet
Österrikiska forskare under 1800-talet
Personer från Wien
Födda 1789
Avlidna 1845
Män
Ugglan
Alexandria (guvernement)

Guvernementet Alexandria (Egyptisk arabiska: محافظة الإسكندرية  Muḥāfāzah Al Iskandariyah) är ett av Egyptens 27 muhāfazāt (guvernement). Guvernementet ligger vid Nilens utlopp i Medelhavet i landets norra del.

Geografi
Guvernementet har en yta på cirka 2 679 km² med cirka 4,1 miljoner invånare. Befolkningstätheten är 1 530 invånare/km².

Bibliotheca Alexandrina som öppnades 23 april 2003 ligger i staden al-Iskandarīyah.

Förvaltning
Guvernementets ISO 3166-2 kod är EG-ALX och huvudort är al-Iskandarīyah. Guvernementet är ytterligare underdelad i 17 kism (distrikt), 1 särskilt förvaltningsområde (Police administrated area), 1 område (area) och 1 stad (New City).

Referenser

Externa länkar
 Guvernementets hemsida
 Egypt State Information Service om guvernementet

Egyptens guvernement
Lichnowsky

Lichnowsky är en tysk familj, historiskt med besittningar i såväl österrikiska som preussiska Schlesien. Den innehar sedan 1773 preussisk och sedan 1846 österrikisk furstlig värdighet.

Kända medlemmar

 Eduard von Lichnowsky
 Felix von Lichnowsky
 Max von Lichnowsky

Källor

 

Österrikiska adelsätter
Tyska adelsätter
Otto Wilhelm De Geer

Otto Wilhelm De Geer, född 23 december 1710 i Godegårds socken, död 28 mars 1769 i Stockholm, var en svensk friherre och riksråd. Han var sonsons son till Louis De Geer (1587–1652) och far till Robert Wilhelm De Geer.

De Geer studerade vid Uppsala universitet, blev 1732 fänrik vid Livgardet och var några år i utländsk krigstjänst. Liksom så många andra yngre officerare brann han av iver för krig mot Ryssland och var vid 1738–1739 års riksdag en av Hattpartiets ivrigaste anhängare. Under finska kriget utmärkte sig De Geer bland dem som hänsynslösast drev politik i lägret och bidrog till att undergräva disciplinen. År 1743 befordrades De Geer till kapten och förflyttades 1749 som överstelöjtnant till Dalregementet. Efter Adolf Fredriks tronbestigning närmade sig De Geer hovet, som vars vapendragare han uppträdde vid 1751–1752 års riksdag.

Genom sitt giftermål blev De Geer en stor godsägare i Finland och 1757 blev han landshövding i Kymmenegårds län. Under de följande åren övergick De Geer till det uppåtsträvande yngre Mösspartiet och förfäktade vid riksdagen 1765–1766 dess intressen med lika stor hänsynslöshet som han förut gått hattarnas ärenden. Inom sekreta utskottet yrkade han att nio av Hattpartiets riksråd skulle avsättas. Efter hattregeringens fall belönades han själv med en av de lediga platserna i rådet (1765) och friherrlig värdighet ("De Geer af Tervik", 1766). Inom den nya mössregeringen spelade De Geer för övrigt ingen större roll, men han var en av partiets mest trogna och stridbara män, motsatte sig hårdnackat under Decemberkrisen 1768 Adolf Fredriks fordran på riksdagens sammankallande trots konungens tronavsägelse och lär ha försträckt sitt parti penningar i den följande valstriden. Han slapp att uppleva den nya partivälvningen, i det att han avled innan den ägde rum.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Hattpartiet
Hattpartiet
Mösspartiet
Svenska riksråd under 1700-talet
Svenska friherrar
Otto Vilhelm
Alumner från Uppsala universitet
Svenskar av vallonsk härstamning
Födda 1710
Avlidna 1769
Män
Personer från Godegårds socken
Kairo (guvernement)

Guvernementet Kairo (Egyptisk arabiska:  محافظة القاهرة Muḥāfāzah al-Qahira) är ett av Egyptens 27 muhāfazāt (guvernement). Guvernementet ligger nära Arabiska öknen i landets nordöstra del.

Geografi
Guvernementet har en yta på cirka 3 085 km² med cirka 9,7 miljoner invånare (uppskattad). Befolkningstätheten är 3 150 invånare/km².

Kairotornet som öppnades 11 april 1961 som första roterande restaurang i Afrika ligger i centrala Kairo.

Förvaltning
Guvernementets ISO 3166-2 kod är EG-C och huvudort är Kairo. Guvernementet är ytterligare underdelad i 46 kism (distrikt). Åren 2008-2011 var guvernementet delad i 2 områden (Guvernementet Helwan och guvernementet Kairo).

Kairo är samtidigt huvudstad för hela Egypten och räknas som Afrikas näst största stad efter Lagos i Nigeria.

Referenser

Externa länkar
 Guvernementets hemsida (arabiska)
Egypt State Information Service om guvernementet

Egyptens guvernement
Siega Verde

Siega Verde är ett område med hällristningar i kommunen Villar de la Yegua i Salamanca i västra Spanien som är uppsatt på Unescos världsarvslista.

De första hällristningarna upptäcktes 1988 av lärarna Manuel Santoja och Rosario Peres, som arbetade med att en arkeologisk inventering i Salamanca. Motiven är vanliga hästar, getter, tjurar och rådjur och andra som ren och bison, liksom ullhårig noshörning, nu utdöda arter typiska för kalla klimat vilket visar att de kommer från paleolitiska eran.

Sedan upptäckten har man hittat och registrerat fler än 500 ingraverade djurbilder skapade under Gravettienkulturen för 20 tusen år sedan (senpaleolitikum) och antropomorfa skapade under Magdalénienkulturen (12 tusen år sedan) och 94 paneler, över 3 kilometer långa längs floden Agueda.

Siega Verde blev 27 april 2007 uppsatt på Spaniens lista över förslag till världsarv, den så kallade "tentativa listan". Sedan 2010 ingår platsen i världsarvet Förhistoriska hällristningar i Côadalen och Siega Verde.

Referenser

Noter

Externa länkar 
Página Web de Villar de Argañán 
Siega Verde. Celtiberia.net

Förhistoriska hällristningar i Côadalen och Siega Verde
Hällristningar i Spanien
Robert Wilhelm De Geer

Robert Wilhelm De Geer af Tervik (från 1809 de Geer till Tervik), född 15 juli 1750, död 4 november 1820 i Helsingfors, var en finländsk greve, militär, ämbetsman och politiker, son till Otto Wilhelm De Geer.

Biografi
De Geer blev 1764 militär, avancerade på denna bana till major vid Savolax infanteriregemente och tog 1783 avsked ur krigstjänsten med överstelöjtnants karaktär och fick samma år överstes namn, heder och värdighet. Samma år förordnades han till vice landshövding och sedan till landshövding i Kymmenegårds län. År 1788 invecklades han i Anjalaförbundets stämplingar och anslöt sig till de så kallade "självständighetsmännen", men tycks inte ha tagit någon mera verksam del i detta företag. Det uppges att han var påtänkt till lantmarskalk vid den riksdag som på hösten skulle sammankallas, men inte kom till stånd. Kungen skilde honom 1789 från ämbetet som landshövding.

Sedan Finska kriget utbrutit 1808 begav sig De Geer sommaren samma år till Sankt Petersburg, där han, jämte Göran Magnus Sprengtporten och Johan Anders Jägerhorn, någon tid lär ha sysselsatt sig med planer rörande Finlands förening med Ryssland. År 1809 förordnades han till lantmarskalk vid Borgå lantdag. Han korresponderade i denna egenskap med M. Speranski, vars föreskrifter han villigt följde, och tillbakavisade Sprengtportens försök att såsom generalguvernör inblanda sig i lantdagens överläggningar. På förslag av adeln och bondeståndet utnämndes han, fastän  han velat undandraga sig uppdraget, till främste ledamot i regeringskonseljens ekonomidepartement och till chef för militieexpeditionen. År 1817 blev han geheimeråd och 1820 ordförande i ekonomidepartementets andra avdelning, med entledigande från chefskapet i militieexpeditionen. De Geer upphöjdes 1809 i grevlig värdighet med namnet De Geer af Tervik.

Referenser

Noter 

Svenska grevar
Svenska ämbetsmän under 1800-talet
Svenska politiker under 1800-talet
Finlands senatorer
Män
Födda 1750
Avlidna 1820
Robert Wilhelm
Personer från Pernå
Muriel av Stockholm

Muriel av Stockholm var ett svenskt lastfartyg och en motorseglare av typen skonare som minsprängdes under andra världskriget.

Historik
Fartyget Muriel byggdes och sjösattes vid Kalmar varv den 30 mars 1943 och levererades den 16 juli till rederi AB Arild under namnet Muriel. Våren 1945 såldes Muriel till skeppsredare Dag Sundén-Cullberg i Stockholm för rederi AB Ranjas räkning och fartyget fick behålla namnet Muriel. Samtidigt övertogs befälet ombord av kapten Nylén.

Minsprängningen
I Bergkvara hade Muriel intagit trälast för Littlehampton i England och befann sig den 4 oktober utanför den nederländska kusten. Kl 21:15 skedde en våldsam explosion, som klöv fartyget i två delar. Det var bara lasten av trä som höll samman de två fartygsdelarna och det var också trälasten som räddade nio av de tio besättningsmännen. På trälasten höll man sig flytande tills man var tvungen att överge det sjunkande vraket. Den omkomne jungmannen hade stått på utkik ovanpå däckslasten, då explosionen inträffade, men sedan såg man varken till honom eller däckslasten. Befälhavaren hittades medvetslös under skrivbordet i sin hytt, styrmannen gjorde en luftfärd och hamnade i livbåten och flera av besättningsmännen skadades. Styrbords livbåt och flotten var försvunna och babords livbåt var förstörd. Under natten timrade man ihop en flotte på det flytande vraket, vilken försågs med vatten och proviant. Man sände upp nödraketer och blossade. När det ljusnade fick man syn på styrbordsbåten, vilken man lyckades bärga. Denne visade sig vara hel och provianten flyttades över från den hopsnickrade flotten. Muriels förskepp sjönk och då akterskeppet allt hastigare började vattenfyllas, lämnade besättningen vraket i styrbordsbåten. Det rådde full storm och livbåten var flera gånger nära att vattenfyllas. Vid middagstid observerade man från livbåten att det sista, som var synligt av Muriel, försvann under vattenytan. Kl 19:00 nära ett helt dygn efter minsprängningen och efter ca 12 timmar i livbåten, siktades en fyr på den nederländska kusten. Vid midnattstid kunde den utmattade besättningen vada i land. Kapten Nylén fördes till sjukhus i Groningen och sedan besättningen, vilken mönstrat på fredagen den 13:e, vilat i tre dygn på ön Schiermonnikoog fördes över till det nederländska fastlandet.

Omkomna
Jungman Nils Andersson, Stockholm

Se även
Lista över svenska vrak

Källor 

Fartyg sänkta av minor
Svenska lastfartyg
Fartyg sjösatta 1943
Sjöolyckor 1945
Fartyg byggda i Kalmar
Skeppsvrak i Nordsjön
Port Said (guvernement)

Guvernementet Port Said ( Muhāfazāt Būr Sa'īd) är ett av Egyptens 29 muhāfazāt (guvernement). Guvernementet ligger vid Suezkanalens mynning till Medelhavet och gränsar till guvernementen Ismailia i söder, Ash-Sharqiyya i väster och Sina ash-Shamaliyya i öster. Staden och guvernementet Port Said grundades 1859 i samband med byggandet av Suezkanalen och fick sitt namn efter den dåvarande vicekungen i Egypten, Said Pascha.

Geografi
Guvernementet har en yta på cirka 1 345 km² med 604 451 invånare (2006).

Förvaltning
Guvernementets ISO 3166-2 kod är EG-PTS och huvudort är Port Said som också utgör den absoluta huvuddelen av guvernementet.

Distrikt
Port Saids guvernement består av elva distrikt:
Al-Arab
Al-Dawahy
Al-Ganoub (alt. Port Saids polisdepartement)
Al-Ganoubs andra kism
Al-Manakh
Al-Sharq
Al-Zohour
Manasra
Port Fouad
Port Fouads andra kism
Östra Mubarak

Se även 
Port Said
Port Fouad

Referenser

Externa länkar
 Guvernementet Port Saids hemsida (engelska)
 Om guvernementet (Egypt State Information Service)

Egyptens guvernement
Suez (guvernement)

Guvernementet Suez (Egyptisk arabiska: محافظة السويس Muḥāfāzah as-Suways) är ett av Egyptens 27 muhāfazāt (guvernement). Guvernementet ligger vid Suezviken i landets nordöstra del.

Geografi
Guvernementet har en yta på cirka 17 840 km² med cirka 500 000 invånare. Befolkningstätheten är 29 invånare/km².

Suezkanalens södra ände ligger vid Port Tawfik sydöst om staden As-Suways.

Förvaltning
Guvernementets ISO 3166-2 kod är EG-SUZ och huvudort är As-Suways. Guvernementet är ytterligare underdelad i 5 kism (distrikt) och 1 särskilt förvaltningsområde (Police administrated area).

Referenser

Externa länkar
 Guvernementets hemsida (arabiska)
 Om guvernementet (Egypt State Information Service)

Egyptens guvernement
Bergstrand

Bergstrand är ett svenskt efternamn. Den 31 december 2013 var 2160 personer bosatta i Sverige med detta namn.

Personer med efternamnet Bergstrand
 Albin Bergstrand (1868–1953), kontraktsprost
 Allan Bergstrand (1891–1984), översättare
 Anders Bergstrand (1834–1912), läkare
 Arne Bergstrand (1920–1989), litteraturvetare och bibliotekarie
 Carl Erik Bergstrand (1830–1914), lantbrukskemist
 Carl Henrik Bergstrand (1800–1850), läkare, professor, universitetsrektor
 Carl-Martin Bergstrand (1899–1998), arkivarie och folklivsforskare
 Elisabeth Bergstrand-Poulsen (1887–1955), konstnär och författare
 Erik Bergstrand (1906–1972), filmproducent
 Erik Bergstrand (fysiker) (1904–1987), fysiker
 Göran Bergstrand (1930–2017), präst, psykoterapeut, författare
 Hilding Bergstrand (1886–1967), läkare
 Jan Bergstrand (född 1943), ekonom, adjungerad professor
 Kim Bergstrand (född 1968), fotbollsspelare, tränare och brandman
 Kristina Bergstrand (född 1963), ishockeyspelare
 Mats Bergstrand (född 1960), journalist och pr-konsult
 Nanne Bergstrand (född 1956), fotbollsspelare och tränare
 Paul Bergstrand (1887–1952), läkare och politiker, folkpartist
 Per Emanuel "Manne" Bergstrand (1834–1890), författare, lantmätare och konstsamlare
 Per-Erik Bergstrand (1925–2014), militär
 Per Wilhelm Bergstrand (1807–1874), präst och författare
 Peter Bergstrandh (född 1961), musiker
 Svea Bergstrand (1911–1990), dansare
 Uffe Bergstrand (1981–2021), musiker
 Ulf Bergstrand, röstskådespelare
 Wilhelm Alexander Bergstrand (1850–1891), tidningsredaktör och banktjänsteman
 Östen Bergstrand (1873–1948), astronom

Se även
 Bergstrandska gården – en gård i  Hedemora
 Bergstrandska huset – ett hus i Hedemora
 Bergstrands kafferosteri – ett kafferosteri i Göteborg, etablerat 1891

Källor

Svenska efternamn
Nothobranchius guentheri

Nothobranchius guentheri, med handelsnamnen Günthers notho, rödstjärtad notho och  Günthers killi, är en 5,5 till 6,3 cm lång färgglad killifisk tillhörande släktet Nothobranchius. Den förekommer endemiskt i små tillfälliga vattendrag och vattensamlingar på ön Zanzibar vid Östafrikas kust utanför Tanzania. Här råder stor skillnad mellan regnperiod och torrperiod, och allt flytande vatten försvinner under torrtiden. Då dör alla vuxna individer av fisken, och arten överlever endast genom att deras ägg kan genomgå en så kallad diapaus, under vilken de ligger vilande i lera eller jord, och klarar torkan. Denna diapaus är nödvändig, och om äggen istället ligger i vatten så utvecklas de inte, utan dör efter tre–fyra veckor.

Akvarieförhållanden
Fisken behöver en temperatur mellan 22 och 26 grader Celsius och kosten bör bestå av levandefoder, även om torrfoder kan gå. Hanarna hos arten är aggressiva, framför allt mot andra hanar av samma art, varför ett så kallat artakvarium passar bäst. I akvariet bör grupper av växter eller rötter bör kombineras med öppna simytor.

Uppfödning 
Denna årstidsfisk gräver ner äggen i bottenmaterialet varefter äggen behöver en 3–4 månader lång diapaus i lätt fuktigt material – gärna torv – innan de åter läggs ner i vatten, och kläcks.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Livskraftiga arter
Tandkarpar
Nothobranchius
Lesothos nationalsång

Lesothos nationalsång heter Lesotho fatŝe la bontat'a rona ("Lesotho, våra fäders land"), och har text av den franske missionären François Coillard och melodi av Ferdinand-Samuel Laur. Den antogs som nationalsång 1 juni 1967. Den ursprungliga texten hade fem verser, men idag används endast två då de tre mittersta har bedömts som otidsenliga och strukits.

Se även 
Lesothos flagga
Lesothos statsvapen

Källor 

Nationalsånger i Afrika
Nationalsång
Joaquim Chissano

Joaquim Alberto Chissano , född 22 oktober 1939, är en moçambiquansk politiker.

Joaquim Chissano var president i Moçambique oktober 1986 - februari 2005. Han är gift med Marcelina Rafael Chissano och har fyra barn.

Uppväxt och utbildning
Joaquim Chissano föddes i byn Malehice i  Chibuto-distriktet i Gaza-provinsen i det som då kallades Portugisiska Östafrika. Han var den förste svarta pojke som gick i kolonins enda gymnasium, Liceu Salazar i Lourenço Marques (nuvarande Maputo).

Därefter utbildade han sig i medicin vid Lissabons universitet i Portugal, men fick avbryta studierna på grund av sin politiska agitation och flydde till Tanzania.

Politisk karriär
I Tanzania blev Joaquim Chissano tidigt assistent till Eduardo Mondlane och ansvarig för utbildning.  År 1964 fick han ansvar för den militära avdelningen och genomgick från samma år militär utbildning i Sovjetunionen. Efter sin återkomst återtog han ansvaret för utbildningsavdelningen och arbetade som lärare i Frelimos skolor i Tanzania. Efter militär vidareutbildning 1966, varefter han blev ansvarig för säkerhetsfrågor. År 1968 blev han invald i Frelimos centralkommitté och 1968 tillika Frelimos representant i Tanzania. 

Joaquim Chissano spelade en central roll i förhandlingarna som ledde fram till 1974 års Lusaka-fördrag med Portugal om Moçambiques självständighet. Samma år i september blev han vid 35 års ålder premiärminister i övergångsregeringen, och efter självständigheten i juni 1975 utrikesminister.

Joaquim Chissano blev president 1986, efter det att president Samora Machels regeringsflygplan kraschat i bergsområdet mellan Moçambique, Sydafrika och Swaziland. Som statschef genomförde han viktiga socioekonomiska reformer, en mer demokratisk grundlag 1990 och öppnade landet för flerpartisystem och en marknadsekonomi.

Efter inbördeskriget i Moçambique 1977-92, vilket ledde till att Renamo-rebellerna blev en etablerad politisk kraft, vann han presidentvalen 1994 och 1999. Vid det senare valtillfället vann han över den tidigare rebelledaren med 52,3 % mot 47,7%. Han valde att inte ställa upp som kandidat i 2004 års presidentval, vilket var tillåtet enligt landets grundlagar.

FN:s generalsekreterare Kofi Annan utnämnde Joaquim Chissano till sitt speciella sändebud för norra Uganda och Sydsudan i december 2008 i ett försök att bilägga inbördeskriget mellan Uganda och Lord's Resistance Army (LRA).

År 2007 blev Joaquim Chissano den förste mottagaren av Mo Ibrahim-priset för afrikanskt ledarskap.

Källor
Biografi på Club de Madrids webbsida

Noter

Externa länkar
Claire Soares: Joaquim Chissano: -Democrat among the despots i The Independent 2007-10-23

Födda 1939
Ibrahimpriset för afrikanskt ledarskap
Moçambiques presidenter
Män
Levande personer
Hahoe

Hahoe folkby (hangul: 안동하회마을, hanja: 安東河回마을 ) i Pungcheon-myeon i Andong i provinsen Norra Gyeongsang, Sydkorea är en by som är betydande för koreanska kulturen då den har byggnader i Joseon-tidens arkitektur, folktraditioner, värdefulla böcker och gamla traditioner av klan-baserade byar.

Byn ligger vid vattendraget Hwachon som är en biflod till Nakdong. Norr om byn ligger Buyongdaeklipporna medan berget Namsan ligger i söder. Byn är ordnad enligt pungsus geomantiska riktlinjer och byn har därför formen som en lotusblomma eller två sammankopplade kommaformer.

Historia
Yuklanen av Pungsan grundade Hahoe folkby på 1500-talet under Joseondynastin och har varit ett enkel-klanssamhälle sedan denna tid. Byn är känd för sina många bevarande originalbyggnader, såsom byns Konfucianska skola och har folkkonst såsom Hahoes mask-dansdrama ('Byeonlsin-gut') vilket är en shaman som utför riter till de lokala byandarnas ära.

Byn är idag indelad i Namchon (Södra byn) och Pukchon (Norra byn) med huvudgrenen av Pungsan Yuklanen, Gyeomampa, i Namchon och den sekundära grenen, Seoaepa, i Bukchon. Den sist nämnda härstammar ifrån Yu Seong-ryong en premiärminister under kung Seonjo av Joseondynastins regeringstid. I Norra byn finns Yangjindanggården, betecknat Treasure No. 306, och Pikchondaekhuset, betecknat Important Folklore Material No. 84. I Södra byn finns Chunghyodanggårdem, betecknad Treasure No. 414 och Namchondaekhuset, Important Folklore Material No. 90.  Medan varje gren av Pungsan Yuklanen tidigare levde i deras respektive gård och sida, bor idag båda grenarna i båda bydelarna.

Byn har gamla arkitektonisk stilar som till stora förlorats på grund av snabb modernisering och utveckling i Sydkorea. Vackra kakeltäckta residens och tjänstehem med halmtak bevarar den arkitektoniska stilen från Joseondynastins tid. Wonjijeongsapaviljonen och Byeongsan Konfucianska skola är två kända byggnader i byn. Byn har bevarad shamanistriten Byeolsin-gut och bevarad Hahoemaskerna som användes under Hahoes maskdans. Andra riter som ännu används är Jeulbul Nori där man använder en sträng fyverkeri som tänds vid foten av Buyongdaeklippan. Helgedomen Yongmogak har Yu Seong-ryongs boksamling och inkluderar National Treasure No. 132 Chingbirok, en bok som dokumenterat den Japans invasion av Korea 1592. Treasure No. 160, Kunmundungok, är en förteckning över militära förläggningar. Chunghyodang har även 231 kungliga kungörelser över utnämningar.

Galleri

Referenser

Externa länkar 

 UNESCO: Hahoe Folk Village in Andong
 World Heritage in Korea (pdf)
 Andong City - Hahoe Folk Village  Audio Introduction

Kultur i Sydkorea
Världsarv i Sydkorea
Världsarv inskrivna 2010
WP:Projekt Korea
Norra Gyeongsang