kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Tvärsnitt (tidskrift)

Tvärsnitt var en svensk tidskrift om humaniora och samhällsvetenskap som gavs ut av Vetenskapsrådet. Sista numret, nummer 3–4 2011, utkom i november 2011.

Historik 
Tidskriften började ges ut 1979, då den startades av Humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådet (HSFR), som tidigare hade gett ut tidskriften Humanistisk forskning med mer begränsad ambition. Tore Frängsmyr anlitades då som redaktör med fria händer. Han valde inledningsvis att bjuda in forskare som finansierats av HSFR att skriva populärvetenskapliga artiklar om sin forskning, och breddade därefter tidskriften till andra typer av artiklar som speglade humanistisk och samhällsvetenskaplig forskning, dock ej den typ av artiklar som Frängsmyr uppfattade som typiska artiklar i Bonniers Litterära Magasin. HSFR gick 2001 upp i Vetenskapsrådet, som då blev utgivare av Tvärsnitt, tills den lades ned 2011.

Redaktörer/Chefredaktörer 
1979–1985: Tore Frängsmyr
1986–1991: Sverker Sörlin
1992–1996: Kjell Jonsson
1996–2002: Martin Kylhammar
2002–2004: Johan Lundberg
2004–2006: Liselotte Englund
2006-2010 Helena Bornholm
–2011: Ragnhild Romanus

Källor

Externa länkar 
Officiell webbplats

Svenska tidskrifter
Akademiska tidskrifter
Tidskrifter startade 1979
Nedlagda svenska tidskrifter
Tidskrifter nedlagda 2011
John Breaux

John Berlinger Breaux, född 1 mars 1944 i Crowley, Louisiana, är en amerikansk demokratisk politiker. Han representerade delstaten Louisiana i båda kamrarna av USA:s kongress, först i representanthuset 1972-1987 och sedan i senaten 1987-2005.

Breaux utexaminerades 1964 från University of Southwestern Louisiana. Han avlade 1967 juristexamen vid Louisiana State University. Han var medarbetare åt kongressledamoten Edwin Edwards 1968-1972. Edwards avgick 1972 för att tillträda som guvernör i Louisiana. Breaux fyllnadsvaldes 28 år gammal till representanthuset.

Breaux efterträdde 1987 veteranpolitikern Russell B. Long som senator för Louisiana. Breaux var en relativt konservativ demokrat i senaten men han stödde Bill Clintons budget år 1993. Han var först en mycket stark anhängare av att bära vapen men med åren mildrade han sin linje i vapenfrågan. Han stödde George W. Bushs skattesänkningar år 2001. Han efterträddes 2005 som senator av David Vitter.

Externa länkar 

Ledamöter av USA:s representanthus från Louisiana
Ledamöter av USA:s senat från Louisiana
Amerikanska demokrater
Personer från Crowley, Louisiana
Födda 1944
Levande personer
Män
Slidell

Slidell är en stad (city) i Saint Tammany Parish i delstaten Louisiana i USA. Staden hade 28 781 invånare, på en yta av 39,83 km² (2020).

Staden har fått sitt namn efter diplomaten och politikern John Slidell som var senator för Louisiana 1853–1861.

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Orter i Louisiana
Orter grundade 1882
Saint Tammany Parish
Blanksvart trämyra

Blanksvart trämyra (Lasius fuliginosus) är en myrart som också kan kallas svartglänsande trämyra eller lacksvart trämyra.

Kännetecken
Den blanksvarta trämyran lever i samhällen och arten påminner till utseendet mycket om den vanliga svartmyran, men är något större och har en mer glansig svart färg än denna och brunaktiga käkar och antenner. Arbetarna har en kroppslängd på 4 till 6 millimeter. Drottningarna blir något större, ungefär 6 till 6,5 millimeter. Hanarna blir endast omkring 4,5 millimeter. Ett kännetecken för arten är också dess apelsinliknande lukt.

Utbredning
Förekommer i Europa och Asien. I Europa är den vanligast i de centrala delarna och mindre vanlig längre norrut.

Levnadssätt
Den blanksvarta trämyran livnär sig främst på honungsdagg från bladlöss. Från boet till platsen där bladlössen finns använder de ofta särskilda vägar. Vanligen bygger den sitt bo i ihåligheter i död ved, men arten kan även bygga bo i friskt trä. Arbetarna använder en massa av söndertuggat trä blandad med speciella körtelutsöndringar för att bygga upp boet och konstruktionens väggar stabiliseras genom odlandet av en särskild svamp, Cladotrichum myrmecophilum, vars mycelium genomväver de tunna väggarna och ökar deras hållfasthet. 

Förhållandet mellan myran och svampen är ett exempel på ömsesidig symbios, eftersom båda arterna har nytta av varandra, då den blanksvarta trämyran olikt många andra svampodlande myror inte äter svampen, utan endast odlar den i syftet att förstärka boets konstruktion. 

Om boet störs eller hotas kan myrorna producera utsöndringar innehållandes dendrolasin och undekan. Detta fungerar inom boet som en signal för beredskap till försvar och doften verkar också avskräckande på andra myrarter av släktena Lasius och Formica.

Förhållande till människan
Den blanksvarta trämyran inrättar ibland sitt bo i olika typer av träkonstruktioner, till exempel i hus, vilket kan orsaka fuktskador.

Referenser

Externa länkar

Myror
Vulkanmus

Vulkanmus (Neotomodon alstoni) är en gnagare i familjen Cricetidae och den enda arten i släktet Neotomodon.

Djuret når en kroppslängd mellan 10 och 13 centimeter, svanslängden är 8 till 11 centimeter. Vikten varierar vanligen mellan 40 och 60 gram. Den täta mjuka pälsen är vid ovansidan gråbrun till rödbrun (beroende på årstid) och på buken vitaktig. Även svansen bär bruna hår på ovansidan och vita hår på undersidan. De stora öronen saknar nästan hår. Antalet spenar hos honor är sex.

Som namnet antyder lever arten i vulkaniska bergstrakter av centrala Mexiko. Utbredningsområdet sträcker sig från delstaten Michoacán till Veracruz. Habitatet är skogar mellan 2 600 och 4 300 meter över havet. Gnagaren är aktiva på natten och vilar på dagen i underjordiska bon. Dessa grävs antingen själv eller övertas av kindpåsråttor.

Honor parar sig två gånger per år (eller oftare) och föder efter cirka 27 dagars dräktighet två till fem ungar.

Tidigare antogs på grund av tändernas uppbyggnad att vulkanmusen är nära släkt med de egentliga skogsråttorna (Neotoma) men idag listas den i samma släktgrupp som hjortråttorna (Peromyscus).

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999, 
 D. E. Wilson, D. M. Reeder: Mammal Species of the World. Johns Hopkins University Press, Baltimore 2005, 

Hamsterartade gnagare
Däggdjur i nearktiska regionen
Carl Albert Weber

Carl Albert Weber, född 13 januari 1856 i Spandau, död 11 september 1931 i Bremen, var en tysk botaniker.

Weber studerade 1875 naturvetenskap vid universitetet i Berlin och från 1876 vid universitetet i Würzburg, där han, som lärjunge till Julius von Sachs studerade växters assimilation. År 1879 vann han doktorsgraden i sistnämnda stad för avhandlingen Ueber specifische Assimilationsenergie. År 1884 blev han lärare vid lantbruksskolan i Hohenwestedt i Schleswig-Holstein, där han i huvudsak ägnade sig åt vegetationsstudier över Schleswig-Holsteins myrar. År 1894 blev han botaniker vid Preußische Moor-Versuchsstation i Bremen, där han fram till pensioneringen 1924 fortsatte sin forskning om myrvegetation och om torvens sammansättning. Han tilldelades professors titel 1909 och blev korresponderande ledamot av Geologiska Föreningen i Stockholm 1914.

Övriga skrifter (i urval)
 Leitfaden für den Unterricht in der landwirtschaftlichen Chemie an mittleren und niederen landwirtschaftlichen Lehranstalten (1889, 20:e upplagan 1929)
 Beiträge zur Kenntnis der Dauerweiden in den Marschen Norddeutschlands (tillsammans med A. Emmerling, Arbeiten der Deutschen Landwirtschafts-Gesellschaft, H. 61, 1901)
 Über die Vegetation und Entstehung des Hochmoors von Augstumal im Memeldelta mit vergleichenden Ausblicken auf andere Hochmoore der Erde. Eine formationsbiologisch-historische Studie (1902)
 Die Bekämpfung des Unkrautes: Der Duwock (Equisetum palustre) (Arbeiten der Deutschen Landwirtschafts-Gesellschaft, H. 72, 1902, andra upplagan 1903)
 Wiesen und Weiden in den Weichselmarschen (Arbeiten der Deutschen Landwirtschafts-Gesellschaft, H. 165, 1909)
 Die Anlage und Pflege der Dauerweiden (Arbeiten der Landwirtschaftskammer für die Provinz Hannover, H. 37, 1914)
 Schlüssel zum Bestimmen der landwirtschaftlich wichtigsten Gräser Deutschlands im blütenlosen Zustande (1924, tredje upplagan 1928)
 Sumpfwiesen und ihre zeitgemäße landwirtschaftliche Verbesserung nebst Ausblicken auf die nicht versumpften Wiesen und Weiden (Arbeiten der Deutschen Landwirtschafts-Gesellschaft, H. 380, 1931)

Noter 

Tyska botaniker under 1800-talet
Tyska botaniker under 1900-talet
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Tyska innehavare av professors namn
Personer från Berlin
Födda 1856
Avlidna 1931
Män
C.P. Snow

Charles Percy (C.P.) Snow, Baron Snow, född 15 oktober 1905 i Leicester, död 1 juli 1980 i London, var en brittisk fysiker, författare och ämbetsman.

Författarskap
Snow skrev en stor romansvit, Strangers and Brothers (1940 ff.) med återkommande huvudpersoner. Grundtemat är konflikten mellan en ny tids teknik och gamla humanistiska värderingar.

Han är också bland annat känd för att 1959 ha myntat begreppet De två kulturerna i samband med en föreläsning vid Cambridge University.

Bibliografi (på svenska)
 Rektorsvalet (The masters) (översättning Jane Lundblad, Norstedt, 1954)
 De nya männen (översättning Jane Lundblad, Norstedt, 1956)
 Hemkomster (Homecomings) (översättning Gemma Snellman, Norstedt, 1960)
 De två kulturerna (The two cultures and the scientific evolution) (översättning Claes-A. och Lillemor Wachtmeister, Verdandi, 1961)
 Affären (The affair) (översättning Erik Frykman, Norstedt, 1963)
 De två kulturerna ; En ny genomgång (The two cultures och A second look) (översättning Claes-Adam och Lillemor Wachtmeister, Roland Adlerberth, Cavefors, 1965)
 Maktens korridorer (Corridors of power) (översättning Gunnar Barklund, Norstedt, 1967)

Källor
  

Brittiska fysiker
Brittiska författare
Alumner från University of London
Födda 1905
Avlidna 1980
Män
Ojäst bröd

Ojäst bröd, även kallat osyrat bröd i religiösa sammanhang, är ett sammanfattande begrepp för bröd som bakas utan jäst, surdeg, bakpulver, hjorthornssalt eller annat jäsningsmedel. Huvudingredienser brukar vara mjöl, salt, matfett och vatten.

Ojäst bröd spelar en viktig roll i judendom och kristendom. Judarna äter matza för att högtidlighålla uttåget ur Egypten. Detta bröd har inspirerat till det västkristna, också ojästa, nattvardsbrödet oblat.

Norskt flatbröd, lompe och läfsa samt finländsk rieska är nordiska exempel på ojäst bröd, medan knäckebröd och tunnbröd är jästa bröd.

Källor
Flatbröd

Flatbröd är ett norskt ojäst, hårt, tunt bröd, som liknar svenskt hårt tunnbröd. Till skillnad från tunnbröd är flatbröd dock alltid ojäst.

Förutom i Norge förekommer brödtypen även i Bohuslän, Dalsland och de norrländska landskapen.

Källor 
 Flatbröd Svensk uppslagsbok band 9, spalt 928. Malmö 1932.

Svenska bröd
Norska bröd
Ojäst bröd
Cisleithanien

Cisleithanien (ungerska: Ciszlajtánia, tjeckiska: Předlitavsko, kroatiska: Cislajtanija), på tyska även Zisleithanien, var det inofficiella namnet på den västliga österrikiska delen av dubbelmonarkin Österrike-Ungern som hade grundats i samband med Ausgleich 1867. Fram till 1915 kallades detta område officiellt för De i riksrådet företrädda kungarikena och länderna (Die im Reichsrat vertretenen Königreiche und Länder), förkortat österrikiska länderna (österreichische Länder).

Namngivning och utbredning 
Det officiella namnet, De i riksrådet företrädda länderna, syftade på det gemensamma österrikisk-ungerska parlamentet Riksrådet i Wien.

Den inofficiella benämningen Cisleithanien (latin: landet hitom Leitha) härleddes ur floden Leitha, som bitvis utgjorde gräns mellan Cisleithanien och Transleithanien som var benämningen för den östra ungerska rikshalvan av Österrike-Ungern. Trots benämningen låg stora delar av Cisleithanien i den norra delen av Donaumonarkin, däribland Mähren, Oberschlesien, Nedre Schlesien, Galizien och Bukowina, öster om den här gränsen. I syd låg också delar av det cisleithanska Dalmatien östligare.

1878 ockuperades Bosnien-Hercegovina av Österrike-Ungern och 1908 införlivades det formellt i dubbelmonarkin. Bosnien-Hercegovina hörde dock varken till Cis- eller Transleithanien utan var ett kondominat som hörde till de båda rikshalvorna.

Namnet Österrike blev en officiell benämning på den cisleithanska riksdelen först 1915 då de österrikiska och ungerska rikshalvorna, under det redan pågående första världskriget och Österrike-Ungerns begynnande sönderfall, gjordes formellt självständiga.

Titlar 
Cisleithaniens ämbetsmän bar epitetet kejserlig-kunglig (k.k.). K.k. stod för kejsaren av Österrike (Rudolfskronan) och kungen av Böhmen (Wenzelskronan), habsburgarnas två främsta titlar i den cisleithanska delen av monarkin.

Kronländerna 
 
Kungariket Böhmen
Kungariket Dalmatien
Kungariket Galizien och Lodomerien
Ärkehertigdömet Österrike nedanför Enns
Ärkehertigdömet Österrike ovanför Enns
Hertigdömet Bukowina
Hertigdömet Kärnten
Hertigdömet Krain
Hertigdömet Salzburg
Hertigdömet Schlesien
Hertigdömet Steiermark
Markgrevskapet Mähren
Furstliga grevskapet Tyrolen med Vorarlberg
Österrikiska kustlandet bestående av: 
Furstliga grevskapet Görz och Gradisca med städerna Görz och Gradisca, 
staden Trieste 
Markgrevskapet Istrien

Se även 
 Ausgleich
 Kejsardömet Österrike

Referenser 

 K. k. statistische Zentralkommission (Hrsg.): Allgemeines Verzeichnis der Ortsgemeinden und Ortschaften Österreichs nach den Ergebnissen der Volkszählung vom 31. Dezember 1910…. Wien, 1915, (Gemeindeverzeichnis der cisleithanischen Reichshälfte)

Externa länkar
Verwaltungsorganisation der Cisleithanien (1850–1918)

Historiska länder och riken i Centraleuropa
Italiens historia
Kroatien i Österrike-Ungern
Sloveniens historia
Österrikes historia
Österrike-Ungerns riksdelar och länder
Historiska österrikiska stater
Grimmareds kyrka

Grimmareds kyrka är en kyrkobyggnad i Veddige i Varbergs kommun. Den tillhör sedan 2012 Veddige-Kungsäters församling (åren 2006-2012 Kungsäters församling och tidigare Grimmareds församling) i Göteborgs stift.

Kyrkobyggnaden
Stenkyrkan består av ett rektangulärt långhus med tresidigt korparti, en vidbyggd sakristia i norr samt ett kyrktorn i väster. Huvudingången går via vapenhuset i tornets bottenvåning och en till ingång går till korpartiet i sydost. Av den äldsta stenkyrkan, som sannolikt uppfördes under äldre medeltiden, återstår ännu betydande delar i det befintliga långhusets västra del. Det ursprungliga koret ersattes 1803 med ett korparti lika brett som långhuset. 1811-1813 uppfördes kyrktornet vid västra sidan. Renovering av kyrkan företogs 1938. År 1959 tillbyggdes en sakristia åt norr i anslutning till koret. Exteriören har efter ombyggnaderna i början på 1800-talet enkel, nyklassicistisk karaktär. Murarna är vitputsade såväl ut- som invändigt och genombryts av stickbågiga fönsteröppningar. Kyrkorummets tak har ett tunnvalv av trä med profilerad taklist. Den fasta inredningen präglas framförallt av altaruppsats och predikstol, förvärvade under 1800-talets andra hälft och av tidstypisk utformning. I samband med restaureringen 1959 tillkom sakristian.

Dekormålningar
Taket hade tidigare dekorationer målade någon gång under tiden 1730-1764 av Ditlof Ross. De förstördes då man 1862 lade in ett nytt tak. Bevarade är dock läktarbröstningens apostlaserie målad Ross vid samma tid.

Inventarier
 I koret står en dopfunt av trä med åtta sidor och ett kraftigt profilerat listverk vid basen. Cuppan är dekorerad.
 I vapenhusets sydöstra hörn står ännu en dopfunt som är från 1500-talet och är utskuren ur en stock. Funten är kraftfullt marmorerad med mörkt grönblå-grå.
 Från 1500-talet härstammar även ett dopfat av mässing.
 Predikstol sattes in 1862 och är tillverkad av Johannes Johansson i Mjöbäck.
 Altaruppsatsen är från 1879 och består av ett kors med mantel och törnekrona.

Klockor
Storklockan är gjuten 1821 av Th, Fries, Jönköping. Diameter: 100,5 cm. Vikt: 665 kg.
Lillklockan göts 1796 av J. Björkman, Göteborg. Den har en diameter på 72 cm och väger 235 kg.

Orgel
En orgel tillverkades 1955 av Liareds orgelbyggeri. Den ersattes 2006 en ny orgel byggd av Ernst Henrich Burgmann.

Källor och information

 Kungsäters församling informerar om kyrkan

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Varbergs kommun
Medeltida kyrkobyggnader i Sverige
Öst och Väst

Öst och Väst är ett musikalbum av Kalle Almlöf och Jonny Soling, utgivet 2005 av Giga Folkmusik. Titellåten komponerade Kalle Almlöf och Jonny Soling till Kalles brorson Anders Almlöfs och Täpp Idas' bröllop. De komponerade en repris var.

Låtlista
Alla låtar är traditionella om inget annat anges.
"Polska efter Anders Frisell" – 1:47
"Västerdalsgånglåt" – 2:33
"Idioten" – 1:58
"Tordyveln" – 3:09
"Sussilull" (Jonny Soling) – 2:49
"Rappalrönningen" (Pål Olle) – 3:05
"Frisells storpolska" – 3:03
"Djur Fars polska" – 1:39
"Pros Olles polska" – 2:19
"Brudmarsch efter Pers Hans Olsson" – 2:09
"Polska efter Gössa Anders Andersson" – 2:51
"Polska efter Griv Juga" – 1:53
"Kringellek efter Anders Frisell" – 2:13
"Mellandagarna" (Pål Olle) – 2:38
"Danspolska efter Blank Anders" – 2:38
"Kåtlåten" – 2:13
"Sjungarlåten" – 1:37
"Leksandslåt efter Kungs Levi Nilsson" – 1:14
"Polska efter Anders Frisell" – 1:57
"Två polskor efter Anders Frisell" – 3:09
"Lappleken" – 1:31
"Pellikvalsen" – 2:02
"Pekkos Pers storpolska" – 3:08
"Öst och Väst" (Kalle Almlöf, Jonny Soling) – 2:42
Total tid: 57:15

Medverkande
Kalle Almlöf — fiol (melodi: 1-4, 7-10, 14-18, 21, 22, 24) 
Jonny Soling — fiol (melodi: 5, 6, 11-13, 19, 20, 23, 24)

Externa länkar
GIGA Folkmusik

Musikalbum 2005
Folkmusikalbum från Dalarna
Naturområde

Ett naturområde är ett geografiskt område där marken helt eller till stor del hålls opåverkad av mänsklig exploatering. Skog som används till skogsbruk med återplantering kan också räknas till naturområden. Äng och annat kulturlandskap som underhålls en gång per år eller oftare räknas däremot inte som naturområde.

Naturområden kan användas till friluftsliv, som barriärer mot farlig verksamhet (till exempel kraftverk) eller som ekologisk resurs.

Naturreservat och nationalparker är enligt viss lagstiftning skyddade naturområden.

Se även
 Grönområde
 Kulturlandskap
 Natur
 Naturlandskap
 Allmänning
 Park
 Strövområde
 Naturpark

Samhällsplanering
Offentliga rum
Naturgeografi
Mohammad Beheshti

Mohammad Beheshti (persiska: محمد حسینی بهشتی), född 24 oktober 1928 i Isfahan, Persien, död 28 juni 1981, var en iransk ayatollah, seyyed, politiker, islamist, generalsekreterare i det Islamiska Republikanska Partiet (IRP) och ledare av den islamiska republiken Irans domstolsväsen. Han blev mördad tillsammans med över 70 andra medlemmar från IRP.

Biografi 
Mohammad Beheshti studerade både vid universitetet i Teheran och under Allameh Tabatabaei i Qom.

Mellan 1960 och 1965 ledde han det islamiska centret i Hamburg, där han var ansvarig för det andliga ledarskapet för religiösa iranska studenter i Tyskland och Västeuropa. I Hamburg arbetade han också tillsammans med Mohammad Khatami och var bland dem som påverkade honom. Sedan början av 1960-talet var Beheshti involverad i aktiviteter mot shahens styrelse och blev flera gånger arresterad av shahens hemliga polis SAVAK.

Efter den iranska revolutionen blev han en av de ursprungliga medlemmarna i revolutionsrådet i Iran och blev snart också dess ordförande. I det första post-revolutionära iranska parlamentet, ledde han IRP tillsammans med Ali Akbar Hashemi Rafsanjani. Hans avsikt var också att ställa upp i det första presidentvalet, men han ändrade sig när Ayatollah Ruhollah Khomeini uttalat att han föredrog icke-troslärda som presidenter. 

Beheshti dog i ett attentat den 28 juni 1981 då en bomb exploderade under en partikonferens. Den officiella och mest sannolika teorin är att bomben var utplacerad av Folkets mujahedin som vid den tiden utförde en serie attentat mot den islamiska republikens ämbetsmän. En populär konspirationsteori i Iran är att Rafsanjani var ansvarig, baserat på att han ska ha lämnat mötet bara några minuter innan explosionen.

Källor

Noter

Externa länkar 

Personer inom shiaislam i Iran
Iranska politiker under 1900-talet
Personer som blivit mördade i Iran
Shiitiska lärda
Mördade religiösa personligheter
Islamister
Personer från Isfahan
Födda 1928
Avlidna 1981
Män
Transleithanien

Transleithanien (latin: landet bortom Leitha) var efter 1867 års Ausgleich den inofficiella beteckningen för den Heliga ungerska kronans länder (ungerska: A magyar Szent Korona országai). 

Den heliga kronan är Stefanskronan, som går tillbaka på Stefan den helige.

Med begreppet ungerska kronan avgränsades Ungern inom Habsburgsmonarkin på 1700-talet och Kejsardömet Österrike på 1800-talet; från 1867 avgränsade Transleithanien i Österrike-Ungern från Cisleithaniens områden:

Transleithaniens regering motsatte sig Siebenbürgens avskiljande och gjorde fruktlösa försök att knyta till historiska förbindelser med Dalmatien, Bosnien och Galizien.
 
Efter föreningen med Siebenbürgen 1848 och 1867 omfattade det slutligen bara Kungariket Ungern och Kungariket Kroatien och Slavonien. Den 29 oktober 1918 kungjorde det kroatiska parlamentet slutet på denna union och förklarade bildandet av Sloveners, kroaters och serbers stat som några månader efter bildandet kom att uppgå i den nyskapade staten Serbernas, kroaternas och slovenernas kungarike (sedermera ändrat till Kungariket Jugoslavien).

Transleithaniens huvudstad var Budapest.

Se även 
 Ungerns historia
 Kroatiens historia

Källor 

 

Historiska länder och riken på Balkanhalvön
Kroatien i Österrike-Ungern
Ungerns historia
Österrike-Ungerns riksdelar och länder
Historiska länder och riken i Centraleuropa
Gunnarsjö kyrka

Gunnarsjö kyrka är en kyrkobyggnad i Gunnarsjö i Varbergs kommun. Den tillhör sedan 2012 Veddige-Kungsäters församling (åren 2006-2012 Kungsäters församling och tidigare Gunnarsjö församling) i Göteborgs stift.

Kyrkobyggnaden
Kyrkplatsen är belägen på en höjd och kyrkan syns vida omkring. Byggnadens ålder är inte känd. Man tror dock att de äldre delarna är från medeltiden. 

Kyrkan är byggd i gråsten och består av ett rektangulärt långhus med ett tresidigt avslutat korparti, en vidbyggd sakristia i norr, ett vapenhus i söder samt ett kyrktorn i väster. Ingångar går genom tornets bottenvåning och genom vapenhuset. Av den äldsta stenkyrkan, som sannolikt uppfördes under äldre medeltiden, återstår ännu betydande delar i långhusets västra del. Vid en ombyggnad 1797 utvidgades korpartiet och fick samma bredd som långhuset. Kyrktornet med en låg korskrönt huv uppfördes 1821. Murarna är vitputsade såväl ut- som invändigt och genombryts av stickbågiga fönsteröppningar. Den enkla exteriören kontrasterar mot den rika 1700-talsinteriören. År 1964 tillbyggdes nuvarande sakristia i norr.

Dekorationsmålningar
År 1752 bemålade Ditlof Ross takvalvet. Målningar från samma tid finns därutöver endast på bänkdörrarna. Vid byggnadens förlängning i öster 1797 målades taket över. En ommålning tillkom 1823, som utfördes av Peter Hallberg, men den saknade troligtvis figurmåleri. Vid restaurering 1930 tog man åter fram Ross takmåleri. Det under slutet av 1700-talet förlängda korpartiet kompletterades vid nämnda restaurering med bilder i samma stil utförda av konservator Carl Otto Svensson och de konserverades av Thorbjörn Engblad.

Inventarier
 Altartavlan är från 1823 och föreställer Kristus på korset och Maria och Johannes.
 Nattvardskärl och paten i förgyllt silver är från 1823.
 Predikstolen är av ek och dess ålder är okänd. Den har tre spegelfyllningar med målningar som föreställer Markus, Matteus samt Jesus i mitten.
 Dopfunten från 1800-talet är marmorerad med mörkgrön bas. Cuppan är brunt marmorerad med förgyllda skärningar. Tillhörande dopskål i nysilver är från 1913.

Klockor
Storklockan är gjuten 1812. Diameter: 93 cm. Vikt: 525 kg.
Lillklockan göts 1821. Diameter: 81 cm. Vikt: 325 kg.

Orgel
Orgeln byggdes 1963 av A. Magnusson Orgelbyggeri AB.

Referenser

Kungsäters församling informerar om kyrkan

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Varbergs kommun
Medeltida kyrkobyggnader i Sverige