kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Pontus Bodelsson

Björn Anders Pontus Bodelsson, född 20 januari 1967 och uppväxt i Klippan, är en ledare inom svenskt näringsliv som även är verksam som författare och föreläsare. Han har givit ut två böcker och sedan 1998 innehaft ett flertal vd-roller. Bland dessa märks vd för Karnov Group (börsnoterat på Nasdaq Stockholms midcap-lista), HD-Sydsvenskan med Helsingborgs Dagblad och Sydsvenskan samt Nationalencyklopedin. 

Pontus Bodelsson är utbildad jurist och ekonom. Han har bland annat arbetat inom MTG-sfären, på reklambyrån MOR, Ikea och researchföretaget QuickWise, som han också grundade. 

Pontus Bodelsson var general för Lundakarnevalen 1994 och ledare för Lundaspexarna  1990-1993. Hans näsa finns avgjuten och hänger på plats 68 i Nasoteket, som finns på Café Athen i Lund.

Pontus Bodelsson gav 2012 ut boken Management by Glädje på förlaget Liber. Den bygger på författarens föreläsningar med samma titel, och behandlar vikten av ett ledarskap för lust och mening i tider då det ställs krav på ett kontinuerligt förändringsarbete.

2018 utkom boken Mina 79 bästa misstag och annat värdefullt. Boken är utgiven på förlaget Roos & Tegnér och handlar om författarens insikter från åren som förändringsledare under digitalisering och innovation. 

2013 tilldelades Pontus Bodelsson Morotspriset, som Motivationshuset med flera sedan 2002 årligen delar ut till framgångsrika ledare i Skåne. Den inledande motiveringen var att han "...personifierar det moderna ledarskapet som bygger på engagemang, omtanke och resultatfokus."

Källor

Män
Födda 1967
Levande personer
Svenska direktörer
Svenska författare
Antongona

Det arkeologiska området Antongona ligger i regionen Imamo i Madagascar, omkring 36 km väster om landets huvudstad Antananarivo och 6 km norr om Imerintsiatosika.

Beskrivning av området 
Antongona består av två huvudgrupper med arkeologiska utgrävningar som daterats från mellan 1500- och 1800-talen. Dessa ligger cirka 300 meter från varandra. Genom att de ligger ovanpå naturliga bergsformationer, stärker stenmurar och öppningar de inneboende försvarskvaliteerna som berget byggts på.  Från mitten av strukturen, erhölls en 360° vy över det kringliggande landskapet, något som ytterligare exemplifierar platsens försvarskvalitéer.

Världsarvsstatus 
Området sattes upp på Madakaskars lista över förslag till världsarv ("tentativa listan") den 14 november 1997.

Referenser 

Fornminnen på Madagaskar
Tentativa världsarv på Madagaskar
Isabelle de Charrière

Isabelle de Charrière (Isabella Agneta Elisabeth), född van Tuyll van Serooskerken 20 oktober 1740 på slottet Zuylen nära Utrecht , död 27 december 1805 i Colombier, även känd som Belle van Zuylen i Nederländerna och som [Madame] Isabelle de Charrière, var en holländsk franskspråkiga författare, brevskrivare och kompositör. Hon skrev romaner, pamfletter och pjäser men är mest känd för sin brevväxling. Hennes intresse rörde samhället och politiska frågor och hennes verk om franska revolutionen anses särskilt intressant.

Biografi
Hon var dotter till adelsmannen Diederik Jacob van Tuyll van Serooskerken (1707–1776) och Helena Jacoba de Vicq (1724–1768). som var av borgerlig börd. Hon fick en bättre utbildning än vad som var vanligt för hennes kön under denna tid. Efter ett årslångt besök i Frankrike och Schweiz 1750 var franska hennes första språk, och hennes skrifter var därför inte lika kända i hennes hemland som utomlands. 

Vid 14 års ålder blev hon förälskad i den romersk-katolske polske greven Peter Donhöff. Han var inte intresserad av henne, och i besvikelse över detta lämnade hon Utrecht och stannade borta i arton månader. Hon vägrade länge gifta sig; hon betraktade äktenskapet som ett sätt att uppnå frihet men ville samtidigt gifta sig för kärlek. År 1771 gifte hon sig med sin brors lärare Charles-Emmanuel de Charrière de Penthaz och bosatte sig på Le Pontet i Colombier nära Neuchâtel i Schweiz; hon besökte ofta Paris där hon var välkänd.  

Isabelle de Charrière är främst känd för sin korrespondens med bland andra författarna James Boswell (från 1762) och Benjamin Constant (från 1786), samt Constants farbror, officeren David Louis de Constant d'Hermenches (1760); Boswell hade friat till henne, men hon tackade nej med förklaringen att hon "saknade talang för underkastelse". 
Hennes skrifter behandlar tvivel på religionen, adeln, utbildning av kvinnor och politik. Hon publicerade satirromanen Le Noble om adeln (1763), som dock drogs tillbaka från försäljning av hennes föräldrar. Hon publicerade Brevromanerna Lettres neuchâteloises och Lettres de Mistriss Henley publiée par son amie (1784), en pamflett om den politiska situationen i Nederländerna (1788), verk om Jean-Jacques Rousseau samt medverkade till en postum publication av hans verk Confessions (1789). Hon skrev även verk som kritiserade de landsflyktiga franska aristokrater som flytt till Neuchâtel och hävdade att de inget lärt av revolutionen; hon kritiserade dock även revolutionens våld. 

Asteroiden 9604 Bellevanzuylen fick sitt namn efter henne.

Källor

Externa länkar  

 Belle de Zuylen/Madame de Charrière (på nederländska och franska)
 Sällskapet Belle de Zuylens hemsida (på nederländska och franska)
 Musik från Isabelle de Charrière
 NEWW Womenwriters database, Isabelle de Charrière

Födda 1740
Avlidna 1805
Nederländska författare under 1700-talet
Schweiziska författare under 1700-talet
Kvinnor
Nederländsk adel
Franskspråkiga essäister
Franskspråkiga poeter
Franskspråkiga översättare
Franskspråkiga författare
Franskspråkiga dramatiker
Ken Kirzinger

Ken Kirzinger, född 4 november 1959, är en kanadensisk stuntman och skådespelare, mest känd för sin roll som Jason Voorhees i Freddy vs. Jason (2003) och som Pa i Wrong Turn 2: Dead End.

Karriär
Med sina 1,97 meter är han den längsta någonsin som spelat Jason Voorhees. Freddy vs. Jason-regissören Ronny Yu ville limitera Kens stunt i filmen så mycket som möjligt. Därför kallades stuntmannen Glenn Ennis in för att göra ett antal stuns i filmen, bland annat ett stunt där en påtuttad Jason går genom ett majsfält och mördar tonåringar. Långt innan Ken tog över rollen som Jason, så var han med i Fredagen den 13:e del 8 - Jason intar Manhattan där han spelade en kock i New York som kommer i vägen för Jason. Jason, då spelad av Kane Hodder, kastar Ken över disken. Ken var även stuntkoordinator i filmen.

Filmografi
Kirzinger har varit med eller gjort stunts i följande filmer:

Nu är det jul igen 2
Insomnia
Som hund och katt
13 Ghosts
Camouflage
Mina jag och Irene
Den 13:e krigaren
Fire Storm
Bad Moon
Fredagen den 13:e del 8 - Jason intar Manhattan
Sea Wolf
New Moon
Hot Rod
Joy Ride 3

Män
Födda 1959
Kanadensiska skådespelare
Levande personer
Kanadensiska stuntmän
No More I Love You's

"No More "I Love You's" är en låt från 1986 som är skriven av David Freeman och Joseph Hughes samt inspelad av bandet The Lover Speaks. Annie Lennox gjorde en cover av låten 1995.

Referenser

Musiksinglar 1986
Musiksinglar 1995
Svensk Miljöbas

Svensk Miljöbas (SMB), numera SUSA - Sustainable Standards(SUSA) är en ideell förening vars vision är Standarder för en hållbar framtid. 

SUSA erbjuder de kvalitetssäkrade standarderna för miljöledning, kvalitetsledning, systematiskt hållbarhetsarbete och hållbarhetsanpassat event:

 Svensk Miljöbas kravstandard
 Svensk Kvalitetsbas kravstandard
 SUSA:s standard för systematiskt hållbarhetsarbete
 SUSA:s metod för hållbarhetsanpassat event

Medlemmarna i SUSA består av såväl kommuner som privata aktörer.

Medlemmar i föreningen som uppfyller kravstandarden för utfärdarorganisationer har rätt att utfärda diplom med standardens logotyp..

De utfärdarorganisationer som är anslutna till föreningen kan ha olika metoder för stöd till implementering av miljöledningssystem och diplomering av en organisation. Skallkraven för innehåll och drift av ledningssystemet är dock standardiserad och säkerställs genom revision av såväl miljödokumentation som faktiska miljöåtgärder genom av SMB godkänd miljörevisor.

Föreningen har 24 medlemmar(2022).

Såväl företag som enheter inom offentlig förvaltning kan diplomeras.

SUSA:s syfte och uppgift 
 Verka för en hållbar utveckling i kommersiella, offentliga och ideella verksamheter
 Säkerställa hög kvalitet och kompetens i föreningens verksamhet
 Tillhandahålla, utveckla och synliggöra föreningens standarder och verktyg
 Verka för hög trovärdighet hos föreningens intressenter
 Verka för att organisationer ansluter sig till föreningen
 Följa utvecklingen inom föreningens intresseområden nationellt och internationellt

Källor 
SUSA - Sustainable standards
Svensk Miljöbas
Svensk Miljöbas och miljödiplomerat event
Miljödiplomerade verksamheter

Miljömärkning
Svenska företag med kommunalt ägande
Nick Jr.

Nick Jr. är en TV-kanal med inriktning på barnprogram för mindre barn och som ägs av Viacom. Svenska Nick Jr sänder med svenskt tal dygnet runt hos flera operatörer (till exempel Magine) medan andra väljer att enbart erbjuda kanalen under halva dygnet. Vilka nät som sänder kanalen dygnet runt är en förhandlingsfråga mellan operatören och kanalen. Nick Jr sänder sedan oktober 2010 i Sverige med svenskspråkiga röster. Kanalen finns i lokala versioner och på lokala språk för bland annat Australien, Italien, USA, Sverige, Storbritannien/Irland samt Latinamerika. 

Storbritannien var det första landet som fick Nick Jr som en egen kanal när kanalen lanserades 1999. I USA lanserades TV-kanalen under namnet "Noggin" den 2 februari 1999 men nylanserades som Nick Jr. den 28 september 2009. Kanalen var tidigare reklamfri och finansieras genom abonnemang, men sedan 10 oktober 2016 sänds reklam . Nick Jr. var i Sverige och de flesta andra länder ursprungligen ett programblock i moderkanalen Nickelodeon, vilket Nick Jr. fortfarande är i flera länder. I december 2015 slutade man sända Nick Jr programblock på helgen och sänder numera programblocken endast på vardagar klockan 05.00-06.30 i huvudkanalen Nickelodeon i Sverige. I Frankrike går kanalen under namnet Nickelodeon Junior.

Serier i Nick Jr.
Dora utforskaren
Dora och hennes vänner
Henry råkar på
Kom igen Diego!
Umizoomi
Supertrion
Ni Hao Kai Lan
Blås gåta
Lille Bill
Bubble Guppies
Louie
Fifi och blomsterfröna
Rorri Racerbil
Ben & Hollys lilla kungarike
Strutsen Olive
Tickety Toc
Max & Ruby
Shimmer & Shine
Blaze och monstermaskinerna
PAW Patrol
Wanda och en Alien
Fresh Beat Band of Spies
Little Charmers

Källor

Fotnoter

Externa länkar 
Officiell webbplats

TV-kanaler och TV-stationer startade 1999
Multinationella TV-kanaler
Nickelodeon
TV-kanaler i USA
Engelskspråkiga TV-kanaler
Eduardo Hurtado

Eduardo Hurtado, född den 2 december 1969 i Esmeralda i Ecuador, är en fotbollsspelare. Han har spelat 74 matcher för Ecuador och debuterade i landslaget den 24 maj 1992. Hurtado har deltagit i turneringar som Copa America 1993, 1995 och 1997 och VM 2002. I Copa America 1993 gjorde Hurtado 3 mål.

Eduardo Hurtado har spelat i dessa klubbar:
1987-1990: Juvenil, Ecuador
1991-1992: Valdez FC, Ecuador
1993: Saint Gallen, Schweiz
1993: Colo-Colo, Chile
1994: Correcaminos, Mexiko
1994-1995: Emelec, Ecuador
1996: LA Galaxy, USA
1996: Barcelona, Ecuador
1997: LA Galaxy, USA
1997: Liga de Quito, Ecuador
1998: MetroStars, USA
1998: Liga de Quito, Ecuador
1999: MetroStars, USA
1999: Liga de Quito, Ecuador
2000: NE Revolution, USA
2000: Liga de Quito, Ecuador
2001: Argentinos Juniors, Argentina
2001-2002: Hibernian, Skottland
2002: Barcelona, Ecuador
2003: El Nacional, Ecuador
2003: Universidad de Concepción, Chile
2004: Audaz Octubrino, Ecuador
2005-2006: Olmedo, Ecuador
2007: Técnico Universitario, Ecuador
2006: Norteamérica, Ecuador
2007: Deportivo Pereira, Colombia
2008: San Camilo, Ecuador
2010: Patria, Ecuador

Referenser

Externa länkar
Eduardo Hurtado på National-Football-Teams.com
Eduardo Hurtado på transfermarkt.co.uk

Ecuadorianska fotbollsspelare
Ecuadorianska landslagsspelare i fotboll
Födda 1969
Män
Levande personer
Spelare i FC St. Gallen
Spelare i Colo-Colo
Spelare i CS Emelec
Spelare i Los Angeles Galaxy
Spelare i Barcelona SC
Spelare i LDU Quito
Spelare i Red Bull New York
Spelare i New England Revolution
Spelare i Argentinos Juniors
Spelare i Hibernian FC
Spelare i CD El Nacional
Spelare i Universidad de Concepción
Spelare i Copa América 1993
Spelare i Copa América 1995
Spelare i Copa América 1997
Personer från Esmeraldas (provins)
Philip Teir

Philip Nicolai Teir, född 5 augusti 1980 i Jakobstad, är en finlandssvensk journalist och författare.

Philip Teir var kulturchef på Hufvudstadsbladet mellan 2009 och 2014. Han har också skrivit dikter, noveller, och medverkat i flera antologier, både som redaktör och författare.

Hans roman Jungfrustigen beskriver på ett återhållsamt och sparsmakat sätt den otrogne mannens syn på triangeldramat, och visar att lyckan inte är så enkel att den skapas av en drömprins eller drömprinsessa.

Teir var Vegas sommarpratare år 2014.

Bibliografi

Författare

 – Teir medverkar med en novell.

Redaktörskap

Källor

Externa länkar 
 Författarporträtt på Schildts & Söderströms förlag

Finlandssvenska journalister
Män
Födda 1980
Levande personer
Personer från Jakobstad
Sommarpratare 2014
Brun pigghaj

Brun pigghaj (Centrophorus squamosus) är en haj som tillhör familjen pigghajar.

Utseende 
Den bruna pigghajen är enfärgat grå, gråbrun eller rödbrun med mörka fenor och grov hud med flera hudtänder. Buken är något ljusare. Ögonen är stora med grön reflex. Tänderna är smala med enkla spetsar, små i den undre käken, stora i den övre. Den har två ryggfenor, varje med en kraftig tagg främst. Den är lik sin släkting pigghajen, men har kortare bröstfenor och större ögon. Största rapporterade längd är 164 cm; den anses som fullvuxen vid en längd av 100 cm för hanen, 110 cm för honan.

Vanor 
Arten är framför allt en djuphavsart som vanligtvis lever på kontinentalsockelns sluttningar mellan 200 och 2 400 m. Den kan gå högre upp, men i Nordatlanten går den sällan högre upp än 1 000 m. Hajen vistas framför allt vid bottnen, även om den också kan leva pelagiskt. Den livnär sig på stimfiskar som bland annat sill och torsk, men tar också bläckfisk. Högsta ålder uppskattas till omkring 70 år.

Fortplantning 
Arten är levandefödare som blir könsmogen vid omkring 10 år för hanarna, 12 år för honorna. Honan föder mellan 5 och 8 ungar med en längd på 35 till 40 cm.

Utbredning 
Den bruna pigghajen finns i östra Atlanten från södra Island över Färöarna, västra Brittiska öarna, Madeira, Azorerna och Centralafrika till Sydafrika, i  västra Indiska oceanen från Sydafrika till Aldabraatollen och i västra Stilla havet från Japan och Filippinerna till sydöstra Australien och Nya Zeeland.

Ekonomiskt utnyttjande 
Arten är föremål för ett betydande fiske med långrev och trål, framför allt i Europa, även om mindre fångster även tas i australiska vatten och i Oceanien. På grund av dess utvecklingsbiologi med en långsam utveckling har den minskat kraftigt i delar av sitt utbredningsområde (framför allt nordatlanten), och IUCN har därför klassificerat den som sårbar ("VU"), med underklassificeringen "A2bd+3bd+4bd".

Referenser 

Pigghajartade hajar
Grön bladspindel

Grön bladspindel (Micrommata virescens) är en spindel som tillhör familjen jättekrabbspindlar. Den är en av få jättekrabbspindlar som förekommer i Europa och den enda arten ur familjen som förekommer i Sverige.

Kännetecken 
En hane av grön bladspindel har en längd på 8-10 millimeter, medan honan är något större med en längd på 12-15 millimeter. Båda har grön framkropp och gröna ben och honan har även grön bakkropp, medan hanens bakkropp har röda och gula streck.

Levnadssätt 
Den gröna bladspindeln hittas i ört- och buskskiktet i glesa skogar och på gräs- och buskmarker. Den använder sig inte av något nät för att fånga byten, utan är en aktiv jägare.

Referenser

Externa länkar 

Jättekrabbspindlar
En flicka på halsen

En flicka på halsen är en svensk långfilm från 1982 skriven och regisserad av Tomas Löfdahl.

Handling 
När Johan kommer hem en kväll finns hans granne Pia där, hon har en lapp där hennes pappa ber Johan att ta hand om henne. Men Johan har inte tid med det eftersom har håller på med en viktig uppgift på jobbet.

Rollista 
Björn Skifs – Johan
Liv Alsterlund – Pia
Gösta Engström – Bengt
Stig Ossian Ericson – professor Bagge
Gösta Ekman – Kurt
Roland Janson – Felix
Anki Lidén – Marie-Louise
Ragnar Frisk – Lange
Marrit Ohlsson – Strand
Karin Miller – Britt
Marlou Mönnig – sekreterare
Åke Lagergren – delegationsman
Fredrik Ohlsson – polis
Gunnar Ernblad – polis
Magnus Härenstam – korvgubbe
Henrik S. Järrel – man med tidning

Om filmen 
Filmen spelades in i Stockholm den 5 oktober – 10 december 1981 och hade premiär den 13 augusti 1982.

Källor

Externa länkar 

Svenska filmer 1982
Svenska komedifilmer
Filmmusik av Ragnar Grippe
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1980-talsfilmer
Simmingsköld

Simmingsköld eller Simmingskiöld är en svensk adelsätt som tidigare hette Simming.

Ättens stamfader är Marcus Nicolai (död 1608) från Hälsingland som var kyrkoherde i Bollnäs och var gift med Anna Grubb, vilkas son Johannes Marci Bullernæsius var kontraktsprost i Simtuna socken, varifrån ättlingar upptog namnet Simming. Hans son, Marcus Simming den äldre var prost och kyrkoherde i Vingåker och gift två gånger. Första hustrun var Anna Troilia, dotter till Uno Troilius och den så kallade Stormor i Dalom. Andra hustrun  hette Anna Stiernman och var sondotter till ärkebiskopen Nicolaus Olai Bothniensis.

I andra äktenskapet föddes rådmannen i Göteborg, Johan Simming, gift med en Hall. De fick sonen Marcus Simming den yngre som var assessor och gift med en Holst.

I äktenskapet mellan Marcus Simming den äldre och Anna Troilia föddes assessorn Eric Simming, gift med Margareta Hedvig Weinholtz. Han adlades år 1689 med namnet Simmingsköld, och introducerades på nummer 1199. År 1773 adopterades brorsonen Marcus Simming den yngre på farbroderns adliga namn och nummer, men den adopterade grenen fortlevde endast en generation därefter. Författaren och äventyraren Johan Simmingsköld tillhörde denna gren.

Eric Simmingsköld och Margareta Hedvig Weinholtz fick tolv barn. Samtliga döttrar gifte sig ofrälse. Ätten fortlevde på svärdssidan med endast en son, löjtnanten Carl Alexander Simmingsköld vid Bohusläns dragoner. Hans hustru var Ingrid Maria Bildt till Morlunda vars mor var friherrinnan Rehbinder. Deras dotter gifte sig Reenstierna. Ätten delades därefter med hennes båda bröder i äldre och yngre grenen, majoren Daniel Alexander och kornetten Carl Gustaf Simmingsköld.

Daniel Alexander Simmingsköld var gift Natt och Dag, och hans gren fortlevde på svärdssidan med sonen postmästare Alexander Carl Simmingsköld, gift D'Orchimond. Carl Gustaf Simmingsköld var först gift med sin kusin Bildt och sedan Buhrman.

Till släkten hör glasforskaren Bo Simmingsköld.

Källor
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor 
 Riddarhusets ätt- och vapendatabas

Svenska adelsätter
Bureätten
Artiklar som behöver faktamallar (Adelsätt)
Västra Vallgatan 53

Västra Vallgatan 53 är adressen till en fastighet i kvarteret Magistern i Varberg, Sverige.

Huset ritades 1917 av arkitekten Ernst Torulf och stod klart 1918. Byggherre var direktören Claes Andersson, Göteborg. Den symmetriska och ljusa byggnaden är ett tidigt exempel på tjugotalsklassicismen. Vid porten finns två doriska pelare i sten och ovanpå dem liten balkong med räcke av smidesjärn.

Direktör Andersson sålde senare fastigheten till en konsul Englund. På 1930-talet förvärvades den av Hantverksföreningen. 1939 öppnades Hantverksföreningens restaurang, som fanns i huset fram till augusti 2005.

Referenser 

Byggnader och anläggningar i Varberg
Byggnader ritade av Ernst Torulf
Bo Simmingsköld

Bo Kurt Wilhelm Simmingsköld, född 25 september 1919 i Borås, död 12 december 2002 i Växjö domkyrkoförsamling, var en svensk kemist, berömd för sin forskning om glasproduktion.

Bo Simmingsköld studerade kemi och kemisk teknologi vid Chalmers där han tog examen 1944, varefter han arbetade som forskarassistent. Han tog 1950 en teknologie licentiatexamen, men hade under mellanåren blivit den förste chefen för det nygrundade Glasforskningsinstitutet i Växjö (Glafo), där han forskade på framställning av framför allt färglöst glas och miljöförbättringar vid både manuell och maskinell framställning. 1949 grundade han Nordiska Glastekniska Föreningen där han verkade till 1984. Hans forskningsresultat används över hela världen.

Simmingsköld var ledamot av Ingenjörsvetenskapsakademien från 1968, och tilldelades 1978 professors namn.

Referenser

Noter

Källor 
 http://www.chalmers.se/sections/om_chalmers/akademiska_hogtidlig/promotion/hedersdoktorer/bo-simmingskold
 http://www.ne.se/bo-simmingsk%C3%B6ld
 Glasteknisk tidskrift 2002, Bo Simmingsköld till minne, s 73 http://www.glafo.se/eng_library/glasteknisk_tidskrift_eng.html

Svenska kemiingenjörer
Svenska innehavare av professors namn
Alumner från Chalmers tekniska högskola
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Män
Födda 1919
Avlidna 2002
Mottagare av Illis Quorum
Ingenjörer från Borås
Moldavien i Junior Eurovision Song Contest

Moldavien deltog i Junior Eurovision Song Contest för första gången år 2010. 

Den 30 juni 2010 annonserade Moldaviens statliga TV-bolag sin debut i tävlingen. Moldavien är det senaste landet som gjort sin debut i tävlingen sedan Armenien, Georgien och Litauen debuterade år 2007. Landets första representant valdes i en nationell uttagning den 25 september 2010. Vann gjorde Ştefănel Roşcovan med låten "AlliBaba", och han kom att representera Moldavien i tävlingen. Vid finalen i Minsk fick Roşcovan 54 poäng, som resulterade i en åttonde plats.

Deltagare

Källor 

Länder i Junior Eurovision Song Contest
Junior Eurovision Song Contest
Andreas Hermes

Andreas Hermes, född 16 juli 1878 i Köln, död 4 januari 1964, var en tysk politiker (ursprungligen Centrumpartiet, efter andra världskriget CDU).

Hermes studerade jordbrukslära i Poppelsdorf, var en tid lärare där, sedermera anställd vid Internationella jordbruksinstitutet i Rom och därpå rikskommissarie för tyska avdelningen vid internationella jordbruksutställningen i Buenos Aires. 

Hermes hade under första världskriget anställning i flera krigsekonomiska ämbetsverk, blev oktober 1919 ministerialdirektor i riksekonomiministeriet och mars 1920 chef för det nyupprättade riksministeriet för folknäring och jordbruk. På denna post kvarstod han i flera ministärer och ledde där avvecklingen av krigstidens ekonomiska tvångsförordningar. Han blev därjämte oktober 1921 t.f. riksfinansminister, nedlade 1922 folknäringsministerposten, då han blev ordinarie finansminister, och deltog som sådan i Genuakonferensen. 

Hermes råkade kort därpå i skarp konflikt med rikskanslern Joseph Wirth med anledning av sina förhandlingar med finansmän i Paris. Han kvarstod som finansminister under Wilhelm Cuno, men avgick med denne augusti 1923 efter att förut under lång tid ha utsatts för häftiga personliga angrepp i riksdagen, särskilt från socialdemokraterna, i samband med den tyska riksmarkens kolossala nedgång under hans finansministertid. Han var 1928-33 ledamot av tyska riksdagen och under samma tid president i Vereinigung der deutschen Bauernvereine,  från 1931 Vereinigung der deutschen christlichen Bauernvereine. 

I samband med Adolf Hitlers maktövertagande 1933 tog Hermes avstånd från nazismen och tillbringade fyra månader i fängelse. År 1936 gick han i landsflykt i Colombia, men återvände 1939 och upprättade kontakt med Carl Friedrich Goerdeler och Kreisau-kretsen. Han arresterades efter 20 juli-attentatet och då han var påtänkt att bli jordbruksminister om attentatet hade lyckats dömdes han den 11 januari 1945 till döden av den nazistiska Folkdomstolen, men han överlevde tack vare att avrättningen kom att uppskjutas. 

Efter kriget var Hermes först verksam inom CDU i den sovjetiska ockupationszonen, men på grund av motstånd från ockupationsmakten flyttade han senare till Bad Godesberg i västzonen, där han var verksam inom samma parti.

Källor

Tysklands finansministrar
Födda 1878
Avlidna 1964
Män
Storkorset av andra klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden