kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Börje kyrka

Börje kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Bälingebygdens församling i Uppsala stift. Kyrkan ligger strax väster om Uppsala i närheten av Librobäcken, som mynnar i Fyrisån. Strax söder om kyrkogården står en brädfodrad klockstapel från 1760. Öster om kyrkan ligger prästgården med byggnader från 1700-talet och 1800-talet.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan är uppförd av vitputsad gråsten och står under ett spåntäckt sadeltak. Själva kyrkorummet uppfördes under något av decennierna kring år 1300 och består av ett rektangulärt långhus med ett lägre och smalare, rakt avslutat kor i öster. Sakristian vid korets nordmur är troligen byggd samtidigt. Senare, men kanske också före 1350, byggdes ett vapenhus intill långhusets sydmur. Här återfinns rikt profilerade tegelportaler, den ena i vapenhusets gavel, den andra mellan vapenhus och långhus. Två ursprungliga fönsteröppningar är bevarade, det lilla med klöverbladsformat krön i korgaveln och det tegelinfattade rundfönstret västra gavelröstet. Kyrkorummet hade från början treklövervalv av trä, men vid någon tidpunkt 1430 - 1460 slogs här tegelvalv. Även vapenhusets valv är sekundära. På 1470-talet dekorerades valven i kor och långhus med kalkmålningar som tillhör den så kallade Tierpsskolan. Under 1600-talet skapades läktare och sluten bänkinredning. Likaså tillkom predikstolen som dock blivit förändrad sedan dess. Under 1700-talet vitputsades exteriören, som tidigare varit obehandlad. Nya fönster togs upp för att göra interiören ljusare och målningarna överputsades. 1911 - 1912 genomfördes en omfattande renovering då bland annat bänkarna fick bredare sittbräden och all fast inredning ommålades i vitt. År 1953 framtogs och konserverades de övermålade valvmålningarna. 1959 genomfördes en exteriör renovering då bland annat kyrkan fick ny puts. Både exteriör och interiör präglas starkt av medeltid. Intrycket förstärks inte minst genom kalkmålningarna i de höga valven.

Inventarier
Vid korets södra vägg hänger ett triumfkrucifix från 1300-talet. Dopfunten i gotländsk sandsten är från 1200-talet eller 1300-talet. Altarskåpet är daterat till mitten av 1400-talet. Predikstolen tillverkades 1663 men byggdes om till sitt nuvarande utseende på 1840- och 1850-talet. Den är uppsatt vid triumfbågens norra sida. Orgeln med fasad byggdes 1856 av Daniel Wallenström som var dåvarande organist i Helga Trefaldighets kyrka.

Orgel
1804 flyttades en orgel till kyrkan. Den var byggd 1681 från Vaksala kyrka och hade 5 stämmor. Orgeln står idag på Upplands museum.
Den nuvarande orgeln byggdes 1856 av Daniel Wallenström, Uppsala. Orgeln är mekanisk med slejflådor och har ett tonomfång på 54/29. I början av 1900-talet byggdes orgeln in i ett crescendoskåp av K A Andersson, Stockholm. 1958 restaurerades orgeln av Bröderna Moberg, Sandviken och crescendoskåpet från 1900-talet togs bort.

Bildgalleri

Källor och information

Litteratur
 Vägvisare till kyrkorna i Uppsala län, sidorna 56 - 57, Karin Blent (redaktör), Länsstyrelsen i Uppsala län, 1997,

Internet

 Bälinge pastorat

Noter

Kyrkobyggnader i Uppsala kommun
Kyrkobyggnader i Uppsala stift
Kyrkobyggnader invigda under 1300-talet
Medeltida kyrkobyggnader i Sverige
Hans Burström

Hans Georg Burström, född 27 maj 1906 i Stockholm (Oscars församling), död 11 januari 1987 i Lunds Allhelgonaförsamling, var en svensk botaniker.

Burström blev filosofie doktor vid Stockholms högskola 1935, docent i växternas fysiologi vid Lantbrukshögskolan samma år. Han var professor i botanik, särskilt fysiologi och anatomi, vid Lunds universitet 1945-72. Han var en av grundarna av Nordisk förening för fysiologisk botanik och var under 22 år redaktör för dess tidskrift Physiologia Plantarum.

Källor 

Svenska professorer i botanik
Personer verksamma vid Lunds universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1906
Avlidna 1987
Adolf Soetbeer

Adolf Georg Soetbeer, född 23 november 1814 i Hamburg, död 23 oktober 1892 i Göttingen, var en tysk nationalekonom.

Soetbeer blev 1840 bibliotekarie, 1848 sekreterare vid kommersdeputationen (ett mellanting mellan ett kommerskollegium och en handelskammare) i Hamburg och 1872 hedersprofessor i Göttingen med titeln Geheime Regierungsrat. Han arbetade kraftigt för en reform av det tyska mynt- och bankväsendet samt ivrade därvid särskilt för införande av guldmyntfot. Han invaldes som utländsk ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien 1887.

Bibliografi (i urval)
Edelmetallproduktion und Wertverhältnis zwischen Gold und Silber seit der Entdeckung Amerikas bis zur Gegenwart (1879)
Materialien zur Erläuterung und Beurteilung der wirthschaftlichen Edelmetallverhältnisse und der Währungsfrage (1885; andra upplagan 1886) 
Literaturnachweis über Geld- und Münzwesen (1892)

Källor

Tyska nationalekonomer
Tyska professorer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Hamburg
Födda 1814
Avlidna 1892
Män
Ugglan
Elias Melin

Johannes Botvid Elias Melin, född 28 juli 1889 i Valstads församling i dåvarande Skaraborgs län, död 22 mars 1979 i Helga Trefaldighets församling i Uppsala i Uppsala län, var en svensk botaniker och professor.

Melin disputerade för filosofie doktorsgraden vid Uppsala universitet 1917 på avhandlingen Studier över de norrländska myrmarkernas vegetation med särskild hänsyn till deras skogsvegetation efter torrläggning och blev sedermera professor i fysiologisk botanik vid nämnda universitet.

Elias Melin var son till kontraktsprosten Samuel Melin och Hilda, ogift Stenborg, samt äldre bror till rektor Daniel Melin och prästerna Paul Melin och Ruben Melin.

Källor

Externa länkar 
 J B Elias Melin – Svensk Biografiskt Lexikon
 Melin, Elias J B, professor emeritus, Uppsala i Vem är det / Svensk biografisk handbok / 1977 / s 703.
 MELIN, J B ELIAS, professor emeritus, Uppsala i Vem är Vem? / Svealand utom Stor-Stockholm 1964 / s 560.

Svenska professorer i botanik
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Personer från Valstads socken
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Lantbruksakademien
Män
Födda 1889
Avlidna 1979
Botaniker under 1900-talet
Danny Cummings

Danny Cummings är en brittisk trummis och slagverkare, mest känd från hans medverkan i Dire Straits och senare med Mark Knopfler som soloartist.

Cummings har medverkat på album med artister så som Dire Straits, Mark Knopfler, Tina Turner, George Michael, Elton John, Pet Shop Boys, Bryan Adams, Simply Red, Les McKeown, John Martyn med flera.

Vid tolv års ålder började Cummings spela trummor i sitt skolband, med blev sedan intresserad av ett par bongos som hans farföräldrar tagit med sig från Trinidad. Hans tidiga musikaliska influenser var Curtis Mayfield, Isaac Hayes och Bill Withers, och som han själv förklarar, "som vilken slagverkare som helst som spelar congas i modern musik skulle säga, var Carlos Santana en stor influens". 

1991 medverkade han på Dire Straits sista studioalbum On Every Street, och på den efterföljande turnén som resulterade i livealbumet On the Night som senare släpptes på DVD. Till Knopflers andra soloalbum Sailing to Philadelphia medverkade han på några låtar. 2002 var han tillbaka med Knopfler och delar av det gamla bandet igen, fast nu som trummis, då Knopfler gjorde fyra välgörenhetsspelningar. Till Knopflers turné 2005 fick Cummings hastigt hoppa in i bandet då den tidigare Chad Cromwell var tvungen att lämna bandet. Sedan dess har han medverkat på alla hans album och spelningar.

Förutom live-DVD:n On the Night finns han med på livealbumet/DVD:n Real Live Roadrunning med Knopfler och Emmylou Harris.

2007 medverkade han på Guy Fletchers album Inamorata.

Brittiska trummisar
Män
Getinge landskommun

Getinge landskommun var en tidigare kommun i  Hallands län.

Administrativ historik
När 1862 års kommunalförordningar började gälla inrättades över hela landet cirka 2 400 landskommuner, de flesta bestående av en socken. Därutöver fanns 89 städer och 8 köpingar, som då blev egna kommuner. Denna landskommun bildades då i Getinge socken i Halmstads härad i Halland. 

Vid kommunreformen 1952 bildade Getinge landskommun storkommun genom sammanläggning med den tidigare landskommunen Rävinge.

År 1974 gick hela området upp i Halmstads kommun. Kommunkoden 1952-1973 var 1312.

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde kommunen Getinge församling. Den 1 januari 1952 tillkom Rävinge församling.

Geografi
Getinge landskommun omfattade den 1 januari 1952 en areal av 61,67 km², varav 60,83 km² land.

Tätorter i kommunen 1960
I Getinge landskommun fanns tätorten Getinge, som hade 1 305 invånare den 1 november 1960. Tätortsgraden i kommunen var då 60,0 procent.

Politik

Mandatfördelning i valen 1938-1970

Referenser

Sveriges kommuner 1863-1951
Sveriges kommuner 1952-1970
Indelningar i Halmstads kommun
Tidigare kommuner i Hallands län
Harplinge landskommun

Harplinge landskommun var en tidigare kommun i  Hallands län.

Administrativ historik
När 1862 års kommunalförordningar började gälla inrättades över hela landet cirka 2 400 landskommuner, de flesta bestående av en socken. Därutöver fanns 89 städer och 8 köpingar, som då blev egna kommuner. Denna kommun bildades då i Harplinge socken i Halmstads härad i Halland.

Vid kommunreformen 1952 bildade Harplinge storkommun genom sammanläggning med den tidigare landskommunen Steninge.

År 1974 gick hela området upp i Halmstads kommun.

Kommunkoden 1952-1973 var 1311.

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde kommunen Harplinge församling. Den 1 januari 1952 tillkom Steninge församling.

Kommunvapnet
Blasonering: I grönt en halmkärve av guld med ett från densamma uppskjutande ospänt armborst av silver och däröver en av vågskura bildad ginstam av silver.

Halmkärven var från mitten av 1500-talet brukad i Halmstads härads sigill. Ett armborst i kombination med halmkärven användes från 1920-talet av Harplinge hembygds- och fornminnesförening. Frågan om kommunvapen väcktes av kommunnämnden 1957, som uppdrog åt skulptören Erik Nilsson i Harplinge att ta fram ett förslag. Erik Nilsson förslag föreställde Havets gyllene vågor, rågens silver och kornets guld avgränsat med en grön vall samt överst skogens träd i form av tre stiliserade granar. Riksarkivet godkände inte förslaget utan förordade i stället en variant baserad på Halmstads häradssigill. Ett nytt förslag lades fram, med armborstet, halmkärven och en vågskura som var tänkt att symbolisera kommunens läge vid havet lades fram för kommunalnämnden 20 december 1957 och godkändes då, det godkändes senare av Kunglig majestät.

Geografi
Harplinge landskommun omfattade den 1 januari 1952 en areal av 79,88 km², varav 79,25 km² land.

Tätorter i kommunen 1960

Tätortsgraden i kommunen var den 1 november 1960 33,8 procent.

Politik

Mandatfördelning i valen 1938-1970

Referenser

Sveriges kommuner 1863-1951
Sveriges kommuner 1952-1970
Indelningar i Halmstads kommun
Tidigare kommuner i Hallands län
Kvibille landskommun

Kvibille landskommun var en tidigare kommun i  Hallands län.

Administrativ historik
När 1862 års kommunalförordningar började gälla inrättades över hela landet cirka 2 400 landskommuner, de flesta bestående av en socken. Därutöver fanns 89 städer och 8 köpingar, som då blev egna kommuner. Denna landskommun bildades då i Kvibille socken (eller Qvibille som stavningen då var) i Halmstads härad i Halland.

Vid kommunreformen 1952 bildade Kvibille landskommun storkommun genom sammanläggning med de tidigare landskommunerna Holm och Slättåkra.

År 1974 gick hela området upp i Halmstads kommun.

Kommunkoden 1952-1973 var 1313.

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde kommunen Kvibille församling. Den 1 januari 1952 tillkom Holms församling och Slättåkra församling.

Kommunalnämndens ordförande 
 1863–1865 C. J. Holmdorff
 1865–1891 Anders Reinhold Holm
 1891–1903 J. P. Magnusson, Lilla Susegård
 1903–1925 Th. Magnusson, Lilla Susegård
 1925–1951 Gottfrid Jansson, Grevagård

Kommunalstämmans ordförande 
 1863–1865 C. J. Holmdorff
 1865–1866 Anders Reinhold Holm
 1866–1867 J. G. Hofverberg, Biskopstorp
 1868–1891 Anders Reinhold Holm
 1892–1903 J. P. Magnusson, Lilla Susegård
 1903–1905 Albin Sjölander
 1905–1908 Gustaf Sjögren
 1909–1925 Th. Magnusson
 1925–1951 Gottfrid Jansson, Grevagård

Kommunalfullmäktiges ordförande 
1939–1951 Gottfrid Jansson, Grevagård

Geografi
Kvibille landskommun omfattade den 1 januari 1952 en areal av 191,27 km², varav 188,77 km² land.

Tätorter i kommunen 1960
I Kvibille landskommun fanns den 1 november 1960 ingen tätort. Tätortsgraden i kommunen var då alltså 0,0 procent. Orten Kvibille blev tätort 1965.

Politik

Mandatfördelning i valen 1942-1970

Referenser

Sveriges kommuner 1863-1951
Sveriges kommuner 1952-1970
Indelningar i Halmstads kommun
Tidigare kommuner i Hallands län
Stadium Gal

Stadium Gal är en fotbollsarena i staden Irún i Baskien. Arenan ligger placerad längs Río Bidasoa. Stadium Gal är hemmaplan för fotbollslaget Real Unión som för närvarande spelar i Segunda División i Spanien. Arenan ligger endast 300 meter från gränsen till Frankrike och är därmed den spanska fotbollsstadion som ligger närmast en nationell gräns.

Historia 

Arenan byggdes 1926 och den ursprungliga arenan invigdes med en match mellan Real Unión och FC Barcelona. Detta innebär att Real Unión vann sin senaste Copa del Rey på den gamla Stadium Gal. Vid de tre tidigare vinsterna i Copa del Rey (1913, 1918, 1924) spelade laget på Campo Bidasotarra som var den naturplan som låg på platsen innan Stadium Gal byggdes. 

Arenan byggdes om till sin nuvarande konstruktion 1997. Real Unión har spelat samtliga sina matcher i såväl Primera División, Segunda División, Segunda División B och i Tercera División. Stadion har för närvarande en åskådarkapacitet på 5 000 varav 3 000 är sittplatser. Planen är 100x65 meter och man spelar på gräs.

Externa länkar 
Officiell webbsida 

Fotbollsanläggningar i Spanien
Södermanlands runinskrifter 301

Runinskrift Sö 301, även kallad Ågestastenen, är en runsten vid Norråvägens anslutning till Ågestavägen, vid orten Stora Mellansjö i Ågesta, Huddinge kommun på Södertörn.

Stenen 

Runstenen restes på 1000-talet vid den färdväg som korsade ån (dagens Norrån) mellan Magelungen och Ågestasjön, väl synlig för alla förbipasserande. Ursprungligen var den målad med starka färger i svart, vitt, rött och blått. När den gamla stenbron byggdes på 1850-talet sprängdes stenen sönder och bitarna kom till användning i den nya bron. 

Idag återstår bara ett större fragment, som är 1,80 meter högt och består av grovkornig gnejs. Ågestastenens brottstycken har i senare tid plockats fram och reparerats och resultatet står nu intill en mindre bergknalle nära vägen.

Stenen pryds bland annat av två djurfigurer. Om deras symbolik och vad det är för djur finns många teorier, men inga slutgiltiga resultat. Mellan de båda djurens huvuden finns en så kallad palmett som anses vara en kristen livsträdssymbol. De båda djuren och palmetten blev förlagan till Huddinge hembygdsföreningens emblem som skapades 1970.

Inskriften 

, vilket kan rekonstrueras till: «Tore och Sven reste denna sten efter sin fader.»

Släktförhållanden 
Ågestatenen antas höra ihop med Sö 290 som står på nordöstra sidan om Magelungen intill Farsta gård. De båda stenarnas omnämnda personer tillhörde förmodligen samma familj och sannolikt låg deras släktgård här någonstans utmed Magelungens östra strand. Farstastenen har följande text: 

Nusvenska: «Tore och Sven lät resa stenen efter Vinjut, sin broder, Helgas son.»

Se även 
 Alfabetisk lista över runinskrifter
 Lista över Södermanlands runinskrifter
 Sverige under vikingatiden

Källor
 Huddinge forntid, Huddinges Historia 5, Alf Nordström, Jonas Ferenius, Huddinge kommun, 1984, ISSN 0280-6088, 
 Gömmarens gåva, längs rinnande vatten genom Södertörns historia, Olle Magnusson, Hanvedens Förlag, 1994, 
 Riksantikvarieämbetes informationsskylt och informationstavla på platsen.

Fotnoter

Externa länkar

Södermanlands runinskrifter
Runinskrifter i Huddinge kommun
Högmora (kommundel)
Hallsjö kyrkoruin

Hallsjö kyrkoruin är en ruin av en medeltida kyrkobyggnad i Växjö stift.

Kyrkan

Föregångaren till dagens kyrkoruin var troligtvis en träkyrka som byggdes under tidig medeltid i närheten av en omfattande hedniskt gravfält som i dag ligger direkt söder om kyrkoruinen. På norra delen av kyrkogården finns också en gravhög. Kyrkan som ersatte träkyrkan var en rektangulär salkyrka av sten och bör ha uppförts under senmedeltiden. Murarna var av vald och kluven marksten med hörn och dörromfattningar av tuktad sten. Vid den södra ingången fanns ett murat vapenhus. Det existerar inga avbildningar av hur kyrkan en gång sett ut. Mitt för kyrkan skall det ha legat en prästgård. Det skall också ha funnits en "helig källa" i kyrkans närhet.

Enligt tradition skall danskar ha demolerat kyrkan under 1560-talet, varpå den övergavs. 

1966 renoverades ruinen, och man hindrade förfallet genom att gjuta betong över de resterande murarna. Man frilade även kyrkans ursprungliga golv. I dag finns det både bänkar, krucifix och altare av trä i ruinen.

Församling
Hallsjö församling omnämns för första gången 1390 och kyrkan fungerade vid denna tidpunkt som sockenkyrka. Hallsjö socken omfattade Hallsjö och Flattinge byar i Finnveden. Församlingen/socknen uppgick på 1630-talet i Dörarps socken.

Inventarier
 1873 hittades en Mariabild från 1100-talet som var av koppar, guld och emalj. Denna bör ha varit en del av medeltidskyrkans processionskrucifix.
 1759 uppges det att den medeltida dopfunten i Dörarps kyrka tillhört Hallsjö kyrka.
 1759 uppges det att den lillklockan i Dörarps kyrka tillhört Hallsjö kyrka.

Omgivning

 Söder om kyrkan finns ett stort gravfält från järnåldern.
 Fyra kilometer norr om kyrkan ligger Dörarps kyrka.

Källor och information
 Svenska kyrkan, Smålands museum och Länsstyrelsen i Kronobergs län: Informationsskylt vid Hallsjö kyrkoruin. (Läst 2009)

Kyrkobyggnader i Växjö stift
Byggnader och anläggningar i Ljungby kommun
Kyrko- och klosterruiner i Småland
Estadio Anoeta

El Estadio Municipal de Anoeta är en sportanläggning som ligger i San Sebastián, (Guipúzcoa, Baskien, Spanien). Arenan är framför allt hemmaplan för fotbollslaget Real Sociedad, men används också för rugbymatcher (av det franska laget Biarritz Olympique) och för större evenemang som konserter och manifestationer. Fotbollsplanen omges av löparbanor och arenan är flitigt använd för friidrottstävlingar. Arenan kan ta emot 39 500 åskådare och fotbollsplanen har måtten 105x70 meter. 

Arenan byggdes 1993 inför genomförandet av junior-EM i friidrott. Den första fotbollsmatchen spelades en månad senare (13 augusti 1993) mellan Real Sociedad och Real Madrid. Anoeta ersatte då den tidigare arenan Campo de Fútbol Municipal de Atocha som i sin tur byggdes 1913. En kuriositet är att en tuva från den gamla arenan planterades i mittcirkeln på den nya arenan vid invigningen.

Många världsstjärnor har spelat på arenen. Bland annat kan nämnas Pink Floyd (1994), U2 (2005), Depeche Mode (2006), The Rolling Stones (2007) och Bruce Springsteen (2008, 2016).

Externa länkar 
 Estadio de Anoeta - Officiell webbsida 
 Reale Arena (Estadio Anoeta) 
 Real Sociedad officiell webbsida 
 Estadio Municipal de Anoeta - Donostia-San Sebastián 
 Estadio Municipal de Anoeta (webbsida San Sebastián kommun)
 Estadio Anoeta  

Fotbollsanläggningar i Spanien
Sportanläggningar invigda 1993
Finalarenor i Uefa Women's Champions League
Paulo Futre

Paulo Futre (Paulo Jorge dos Santos Futre), född 28 februari 1966 i Montijo, Portugal, är en portugisisk före detta professionell fotbollsspelare som under sin storhetstid på 1980-talet bland annat spelade i FC Porto och Atlético Madrid. Futre ingick i Portugals trupp till VM i fotboll 1986 och 1987 kom han tvåa i Ballon d'Or-omröstningen om Europas bäste fotbollsspelare.

Källor
Profil på bdfutbol
  

Män
Födda 1966
Portugisiska fotbollsspelare
Portugisiska landslagsspelare i fotboll
Fotbollsspelare i Sporting Lissabon
Fotbollsspelare i FC Porto
Spelare i Atlético Madrid
Fotbollsspelare i SL Benfica
Spelare i Olympique de Marseille
Spelare i AC Reggiana 1919
Spelare i AC Milan
Spelare i West Ham United FC
Spelare i Yokohama F. Marinos
Spelare i Primeira Liga
Spelare i La Liga
Spelare i Ligue 1
Spelare i Serie A
Spelare i Premier League
Spelare i J. League Division 1
Spelare i VM i fotboll 1986
Levande personer
Portugisiska idrottare under 1900-talet
SD Huesca

Sociedad Deportiva Huesca är ett spanskt fotbollslag från staden Huesca, i den autonoma regionen Aragonien. Klubben grundades den 29 mars 1960, men var då en omorganisering av tidigare klubbar. Huesca CF bildades 1910 och upplöstes 1926. 1929 bildades istället CD Huesca, som bytte namn till UD Huesca 1940. Klubben gick i konkurs 1956, men återbildades alltså som SD Huesca 1960.

Den äldre klubben, UD Huesca, gjorde ett ettårigt gästspel i Segunda División säsongen 1950/1951. Nya CD Huesca spelade från 1960-talet till började av 2000-talet huvudsakligen i Tercera División och Segunda División B, men segrade 2007/2008 i kvalspelet till Segunda División, där man första säsongen kom på 11:e plats och således klarade sig kvar. Sedan dess har klubben oftast spelat i andradivisionen, utom säsongerna 2013/2014 och 2014/2015 då man spelade i Segunda División B och säsongen 2018/2019 då man gjorde sin första och hittills enda säsong i La Liga.

Klubben spelar sina hemmamatcher på Estadio El Alcoraz, med utrymme för 5 500 åskådare.

Meriter 
 2 säsonger i La Liga
 10 säsonger i Segunda División
 16 säsonger i Segunda División B
 30 säsonger i Tercera División
 2 säsonger i Regionala serier

Kända spelare 
Bland spelare fostrade i klubben eller nuvarande spelare kan nämnas Rubén Castro som har gjort sex mål på sju U-21 landskamper för Spanien. Luis Helguera, som spelar för klubben sedan 2008, är bror till Ivan Helguera och har tidigare spelat flera säsonger i Italien (Udinese, Fiorentina, Ancona och Vicenza). Ignacio Javier Gómez "Nacho" Novo är fostrad i klubben, men spelar sedan 2002 i Skottland för Dundee United och Rangers.

Externa länkar 
 Officiell webbplats 

 
Sportklubbar bildade 1960
Rybinskreservoaren

Rybinskreservoaren (ryska: Ры́бинское водохрани́лище, Rybinskoye vodokhranilishche), är en enorm reservoar västra Ryssland, belägen 300 km norr om Moskva i floden Volga och dess bifloder Sjeksna och Mologa.

Reservoaren är bildad av Rybinsks vattenkraftverks fördämning, och ligger i territorierna Tver, Vologda och Jaroslavl oblast. Reservoaren är 4 580 km² stor, ungefär 80% av Vänerns yta, och är världens åttonde största reservoar. Rybinskreservoaren utgör Volgas nordligaste punkt, Volga-Östersjökanalen startar här. Viktigaste hamnar i reservoaren är Tjerepovets och Vesjegonsk.

Byggandet av dammen i Rybinsk påbörjades 1935. Vattenpåfyllningen började i april 1941, och höll på till 1947. Ungefär 150 000 människor tvingades flytta, och den före detta staden Mologa samt 663 byar lades helt under vatten.

Externa länkar
 
 Detaljerad karta över reservoaren 

Vattenmagasin i Ryssland
Volgas avrinningsområde