kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Skaldjursplatå

Skaldjursplatå är en maträtt med olika sorters råa och tillagade skaldjur, vilken vanligen serveras på serveringsfat i flera våningar på en bädd av is. 

De vanligaste skaldjuren som kan ingå är hummer, krabba, havskräfta räkor, ostron, musslor och till det serveras ofta olika såser.

Ordleden platå härrör från franskans plateau, vilket betyder upphöjning, och plateau cuisine som är köksbricka. I Sverige betecknade en platå tidigare en slags bricka med ben som användes för maträtter och bordsdekorationer.

Referenser

Externa länkar

Skaldjur
Maträtter
Fredrik Persson (trav)

Denna artikel handlar om travtränaren och kusken Fredrik Persson. För information om fotbollsspelaren se Fredrik Persson. För information om historikern, se: Fredrik Persson-Lahusen

Fredrik Persson, född 8 augusti 1972 i Kalmar i Kalmar län, är en svensk travtränare, travkusk och hästuppfödare. Han är verksam vid sin gård Trollabo Trotting i Blekinge vid den småländska gränsen. Stallet har 2017 cirka 50 hästar i träning; bland andra miljonärer som Monark Newmen, Ultra Bright och Habitat. Han har tidigare även tränat hästar som Boys Going In och Viola Silas. Perssons hemmabana är Kalmartravet.

Karriär 
Persson körde sitt första travlopp 1991 och tog sin första seger 1993. Under karriärens början tränade Persson hästar tillsammans med sin far Ingvar Persson. De tränade bland andra hästen Marcon Lady, som vann Breeders' Crown 1992. Efter utbildning vid Wången erhöll Persson i maj 1998 proffstränarlicens. I augusti 1999 kvalade Persson in sin egentränade häst Igro till finalen av Svenskt Travderby, vilket var Perssons första stora framgång som tränare. Igro hann dock aldrig starta i Derbyfinalen då han avled hastigt på grund av tarmvred under natten inför finalen.

Den största stjärnan som Persson hittills har tränat är Viola Silas. Hon sprang under sin tävlingskarriär in 6,7 miljoner kronor och utnämndes till "Årets Sto" vid Hästgalan för säsongen 2009 efter segrar i Grupp 1-lopp som Drottning Silvias Pokal och Stochampionatet. Han har även tränat andra framgångsrika ston som Wilma Nalan, Britt Palema och Ultra Bright.

Segrar i större lopp

Grupp 1-lopp

Grupp 2-lopp

Övriga

Referenser

Noter

Externa länkar

Fredrik Perssons webbplats
Fredrik Perssons profil hos Svensk Travsport

Svenska travtränare
Svenska travkuskar
Idrottare från Kalmar
Män
Födda 1972
Levande personer
Johanniterorden i Stockholm



Johanniterorden var verksam i Stockholm sedan början av 1330-talet, med koppling till Johanniterklostret i Eskilstuna. Verksamheten upphörde efter Gustav Vasas reduktion 1527.

Eskilstunabröderna, som de också kallades i Sverige, ägnade sig i hög grad åt att i kristen anda härbärgera resande och att vårda åldringar och sjuka, även spetälska.

Historik
Den 25 november 1334 skänkte Magnus Eriksson en fastighet till Johanniterklostret i Eskilstuna. Fastigheten, som var belägen på Helgeandsholmen  väster om Helgeandshuset, beskrivs som bestående av både sten- och trähus samt tillhörande tomt.  Området på Helgeandsholmen kallades Munkagården, som var bland annat ett gästhus för resande. 

Johanniterorden var en av Sveriges rikaste jord- och fastighetsägare. Förutom fastigheten på Helgeandsholmen ägde Eskilstunaklostret även tomter på bland annat Norrmalm och Södermalm samt ett hus i S:t Nikolai församling och i S:t Johannes församling. Utanför Stockholm ägde klostret omfattande jordegendomar i bygden kring Eskilstuna och fastigheter i städer runt Mälaren.

Munkagården på Helgeandsholmen var för staden av strategisk betydelse, just här ville man utöka befästningsanläggningen. Efter mångåriga förhandlingar kom staden och orden överens 1490. Den tomt som erbjöds som kompensation låg på sydvästra Stadsholmen ungefär i dagens kvarteret Cerberus  (vid Kornhamnstorg). Stadens erbjudande accepterades inte, enligt historikern Henrik Ahnlund ansåg Eskilstunabröderna antagligen att tomten låg illa till för ett gästhus.

Genom medverkan av Sten Sture den äldre år 1490 fick Klostret i Eskilstuna byta till sig en annan, bättre belägen tomt. Den låg i nära anslutning till Kogghamn i dagens kvarteret Glaucus. Närheten till Kogghamnen, som var dåtidens utrikeshamn, var mycket lämplig för brödernas verksamhet. År 1499 anger tänkeboken Johanniterorden som ägare av den nya tomten. Efter några år började man uppföra Johanniternas nya klosterkyrka. Den 14 augusti 1514 invigdes klosterkyrkan S:t Johanneskyrkan av biskop Otto Svinhufvud från Västerås. 

År 1516 slöts ett ömsesidigt avtal med staden att respektera 1490 års överenskommelse. Vid denna sammankomst var både priorn i Eskilstuna Hans Kantui (eller Cantui) och provisorn i Stockholm Larens Erici närvarande.  Redan 11 år senare övertogs kyrkan och tomten av staten i samband med Gustav Vasas reduktion. Samtidigt upphörde Johanniterbrödernas verksamhet både i Stockholm och Eskilstuna. Johannesordens kyrka i Stockholm revs omkring 1532-33, teglet återanvändes i fästningsbyggen.

Se även
Sankt Johanneskyrkan, Stockholm
Malteserorden, under medeltiden benämnt Johanniterorden, med dess Suveräna Militära Hospitaliära Orden av Sankt Johannes av Jerusalem av Rhodos och av Malta - Skandinaviska associationen
Johanniterorden i Sverige (evangelisk gren), med säte vid Riddarhuspalatset i Stockholm

Referenser

Noter

Källor

Tidigare kloster i Sverige
Kloster i Stockholm
Historiska verksamheter i Gamla stan
Johanniterorden i Sverige
Johanniterkloster i Sverige
Burg Gutenberg

Burg Gutenberg är en borg på en kulle i centrala Balzers i Liechtenstein.

Borgen byggdes någon gång under 1100-talet och namnet är känt sedan 1263. Den har varit i praktisk användning, som fästning. Under 1200-talet var borgen i händerna på Frauenbergarna men övertogs 1314 av Habsburg. Under ett krig på , Alter Zürichkrieg stacks den i brand, men återuppbyggdes och förstärktes. Under Schwabiska kriget belägrades borgen, men överlevde tillsammans med sin ägare Maximilian. Slottet brann 1795 varefter ortsbefolkningen började plundra den på byggnadsmaterial. Detta pågick till 1905 då borgen förvärvades av Egon Rheinberger som började en 
återuppbyggnad och utvidgning som var klar 1912, men visade sig vara dyr. Borgen såldes 1946 till Hermine Kindle de Contreras-Torres († 2001) och Miguel de Contreras-Torres. År 1979 övertogs den av Liechtensteinska staten men de forna ägarna bodde kvar till sin död. 1982 byggdes en kyrka i borgen.

Der letzte Gutenberger (1925) och Wilhelm Tell (1933) är exempel på filmer som spelats i Burg Gutenberg.

Se även
 Slottet Vaduz

Källor

Befästningar i Liechtenstein
Slott i Liechtenstein
Riding Mountains nationalpark

Riding Mountain nationalpark (en. Riding Mountain National Park) är en nationalpark i den sydvästra delen av provinsen Manitoba i Kanada, omkring 225 kilometer nordväst om Winnipeg. I parken ligger samhället Wasagaming, utgångspunkten för turismen i området. Parkens yta är 2 976 kvadratkilometer. 

Det första skyddet av naturen i områden upprättades år 1929 och 1933 fick området officiell status som nationalpark. 1986 utsågs området till biosfärområde av Unesco. Landskapet är varierat med berg, dalar, floder, sjöar, våtmarker, skogar och öppnare gräsmarker. Omgivningarna kring parken består till stor del av jordbruksmarker. 

Djurlivet inkluderar flera stora däggdjur som älg, vitsvanshjort, varg, kanadensiskt lodjur, puma, svartbjörn och en mindre flock bison.

Källor 
Parks Canada: Riding Mountain National Park

Externa länkar 

Nationalparker i Kanada
Manitobas geografi
Naturskyddsområden bildade 1933
Biosfärområden i Kanada
Japansk ekorre

Japansk ekorre (Sciurus lis) är en gnagare i ekorrfamiljen som förekommer på de japanska öarna Honshu, Shikoku, och Kyushu. Habitatet utgörs främst av barrskogar i låglandet och lägre bergstrakter.

Japansk ekorre hotas delvis av skogsavverkningar och kring Tokyo fick den konkurrens av den vanliga ekorren. Trots allt listas arten av IUCN som livskraftig (least concern).

Utseende 
Arten har vanligen en kroppslängd (huvud och bål) av 16 till 22 cm, en svanslängd av 13 till 17 cm och en vikt av 250 till 310 g. Grundfärgen är på ovansidan brun och vid buken vit. Ibland förekommer områden med röd eller orange skugga på ovansidan. Den yviga svansen har allmänt samma färg som ryggen men kan ibland vara lite ljusare brun. Liksom hos andra trädekorrar förekommer fyra tår vid framtassarna och fem tår vid fötterna.

Ekologi 
Japansk ekorre är aktiv på dagen och den håller ingen vinterdvala. Under varma årstider (förutom parningstiden) lever varje individ ensam, på vintern kan flera individer leva i samma bo. Revirets gränser markeras med urin och andra doftmärken men reviren av olika individer kan överlappa varandra. Honornas revir är med en storlek av 4 till 13 hektar mindre än hanarnas revir som är 6 till 40 hektar stora.

Denna ekorre äter nötter, frön, unga växtskott, frukter, blommor och svampar. Ibland ingår insekter i födan. Arten föredrar nötter av Juglans ailanthifolia som ingår i valnötssläktet.

Japansk ekorre har två parningstider. Honor är parningsberedda i februari och mars samt i maj och juni. Under dessa tider försöker flera hanar para sig med honan. Dräktigheten varar 39 eller 40 dagar och sedan föds 2 till 6 ungar. Före ungarnas födelse bygger honan ett näste av blad och kvistar. Ungarnas utveckling efter födelsen och livslängden antas vara lika som hos den europeiska ekorren.

Artens naturliga fiender utgörs av mårddjur, tamkatter, rovfåglar och korpar som kan nå ekorren på trädet. På marken faller japansk ekorre även offer för hundar och rävar.

Referenser

Externa länkar 

Ekorrar
Däggdjur i palearktiska regionen
William Edmondstoune Aytoun

William Edmondstoune Aytoun, född den 21 juni 1813, död den 4 augusti 1865, var en skotsk diktare och lärd.

Aytoun blev 1840 advokat och 1845 professor i retorik och vitterhet vid Edinburghs universitet. År 1854 övertog han redigerandet av "Blackwood's Magazine". 

Aytoun inlade förtjänster som samlare av skotsk folkpoesi (Ballads of Scotland, 1858) och diktade i Walter Scotts anda Lays of the Scottish Cavaliers (1849).

Källor

Tryckta källor
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Noter

Skotska professorer
Personer verksamma vid Edinburghs universitet
Skotska poeter
Engelskspråkiga poeter
Brittiska fackboksförfattare
Engelskspråkiga fackboksförfattare
Födda 1813
Avlidna 1865
Män
Svensk uppslagsbok
Ledamöter av Royal Society of Edinburgh
Alumner från Edinburghs universitet
KF Bylis Ballsh

KF Bylis Ballsh (fullständigt namn på albanska Klubi i Futbollit Bylis Ballsh, fotbollsklubben Bylis Ballsh) är en albansk fotbollsklubb från den albanska staden Ballsh. Klubbens hemmaplan är Adush Muça-stadion, som rymmer 5300 åskådare. Klubben grundades 1972 under namnet Ballshi i Ri. Säsongen 1997-98 spelade klubben för första gången i den högsta ligan, Kategoria Superiore, och året därpå deltog man i Euro-cupen. Säsongen 2008/2009 spelade klubben i Kategoria Superiore, men efter en misslyckad säsong blev man nedflyttade och spelar numera i den näst högsta divisionen, Kategoria e Parë. Säsongen 2016/2017 slutade klubben på andra plats i grupp B av Kategoria e Parë.

Placering senaste säsonger

Referenser

Externa länkar 
 Klubbprofil på Soccerway.com
 Bylis Ballsh på Playerhistory.com
 Ligatabell för Kategoria E Pare

b
b
Viola Silas

Viola Silas, född 26 maj 2006, är en svensk varmblodig travhäst som tränades och kördes av Fredrik Persson.

Viola Silas tävlade mellan åren 2009–2013 och sprang in totalt 6,7 miljoner kronor på 36 starter. Hon var obesegrad i karriärens 15 första starter. Bland de främsta segrarna kan nämnas Breeders' Crown (2009), Drottning Silvias Pokal (2010), Stochampionatet (2010), Derbystoet (2010) och H.K.H.Prins Daniels Lopp (2011).

Karriär
Viola Silas gjorde sin första start som treåring då hon vann ett lopp för treåriga ston på Kalmartravet den 6 mars 2009. Viola Silas var obesegrad genom hela sin debutsäsong som treåring då hon gjorde 12 starter och vann samtliga. Totalt sprang Viola Silas in 2,1 miljoner kronor under sin treåringssäsong. Bland de främsta segrarna som treåring kan nämnas Guldstoet på Axevalla travbana, E3-finalen för treåriga ston på Färjestad travbana och Breeders' Crown för treåriga ston på Eskilstuna travbana.

Efter den framgångsrika debutsäsongen utnämndes Viola Silas till "Årets Sto" 2009 på Hästgalan i Göteborg. Hon var även nominerad till ”Årets treåring” och ”Årets häst”.

Fyraåringssäsongen 2010 inledde Viola Silas med att ta tre raka segrar. I säsongens tredje start vann hon Drottning Silvias Pokal på Åbytravet med fyra längder. Karriärens första förlust kom i den 16:e starten den 27 juni 2010 på Kalmartravet då hon var trea bakom stallkamraten Lemon Drop Kid. Den 25 juli 2010 vann Viola Silas Stochampionatet på Axevalla. Segern i Stochampionatet följdes upp med seger i uttagningslopp och final av Derbystoet på Jägersro. Fyraåringssäsongen avslutades med en tredjeplats i Breeders' Crown för fyraåriga ston på Sundbyholms travbana.

Säsongen 2011 fortsatte framgångarna för Viola Silas. Den 12 maj var hon tvåa (slagen med en hals) i Lovely Godivas Lopp på Åbytravet. Andraplatsen följdes upp med en seger i H.K.H.Prins Daniels Lopp på Gävletravet den 21 maj, där hon vann med två längder före tvåan Sebastian K. Som sexåring, och i sin tredje sista start, kom Viola Silas trea i Sundsvall Open Trot på Bergsåker travbana. Viola Silas gjorde sin sista start den 25 juli 2013 i ett stolopp på Kalmartravet där hon slutade på femteplats.

Externa länkar

Viola Silas profil hos Svensk Travsport
Fredrik Perssons webbplats
Kalmartravet

Hästar födda 2006
Svenska varmblodiga travhästar
Johanniterorden (olika betydelser)

Johanniterorden kan syfta på:

 Johanniterorden – en andlig riddarorden och världens äldsta ännu existerande riddarorden eller på de idag självständiga ordnar som stammar ur den medeltida Johanniterorden: 
 Johanniterorden (Balliet Brandenburg) – en kristen riddarorden med säte i Tyskland
 Johanniterorden i Sverige – en svensk halvofficiell riddarorden
 Brittiska Johanniterorden – en kunglig riddarorden som instiftades år 1831 och finns idag i hela Samväldet,  Hongkong, Irland och USA
 Johanniterorden i Nederländerna – en nederländsk riddarorden

Se även
 Johanniteralliansen
 Malteserorden –  en romersk-katolsk religiös orden för lekmän
Michail Azantjevskij

Michail Pavlovitj Azantjevskij (ryska: Михаил Павлович Азанчевский), född 5 april (gamla stilen: 24 mars) 1839 i Moskva, död 24 januari (gamla stilen: 12 januari) 1881, var en rysk tonsättare och musikpedagog.

Azantjevskij var ursprungligen militär, men övergick sedan på den musikaliska banan, och studerade musik för Moritz Hauptmann och Ernst Richter i Leipzig (musikteori och kompositionslära), och piano för Franz Liszt. Azantjevskij var 1871–1876 direktör för musikkonservatoriet i Sankt Petersburg och kom genom detta ämbete att betyda mycket för den offentliga musikundervisningen i Ryssland. Hans alster – bland annat kammarmusik och sånger – är inte omfattande, men blev i sin samtid uppskattade.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Noter 

Ryska klassiska kompositörer
Ryska musikpedagoger
Födda 1839
Avlidna 1881
Män
Francisco García Ayuso

Francisco García Ayuso, född 1835 i Madrid, död 1897, var en spansk språkforskare.

Ayuso studerade i München och var lärjunge till Martin Haug. Han stiftade i Madrid en "Academia de lenguas", med syfte att hålla intresset för andra folks språk och kultur vaket i Spanien. 

Ayuso skrev bland annat El estudio de la filologia en su relacion con el sanskrit (1871; fransk översättning 1884), Ensayo critico de gramática comparada (1877-79; 2:a uppl. 1886), Los pueblos iranios y Zoroastro (1874).

Han författade också en fransk, en engelsk och en tysk språklära samt historisk-geografiska skildringar av Iran (1876) och Afghanistan (1879) liksom av det sena 1800-talets upptäckter i Afrika.

Källor 

 

Spanska orientalister
Hebraister
Spanska professorer
Spanska forskare under 1800-talet
Personer från Madrid
Födda 1835
Avlidna 1897
Män
Sten Bielke

Sten Bielke kan syfta på:

Sten Nilsson Bielke – (1624-1684), amiral och riksskattmästare.
Sten Carl Bielke – (1709-1753), ämbetsman, vetenskapsman och riksdagsman.
Sten Bengtsson (Bielke) – (cirka 1343-1408), riddare, riksråd och marsk.
 Sten Turesson (Bielke) död 1350 – riddare, riksråd och marsk
 Sten Turesson (Bielke) död 1431 – riksråd, Karl Knutsson Bondes fosterfar
Sten Svantesson Bielke – (1598-1638), riksråd, legat och generalguvernör i Pommern.

Se även 
Ätten Bielke
Porzana

Porzana är ett släkte med rallar inom familjen Rallidae. Tidigare omfattade det vanligtvis 13 nu levande små rallarter med nära nog global utbredning, alla kallade sumphöns. Fem är nyligen utdöda. Utöver detta finns ett stort antal förhistoriska arter som enbart är kända från fossil. Genetiska studier visar dock att Porzana är en artificiell gruppering, där flera av arterna endast är avlägset släkt med varandra och att Porzana endast bör begränsas till tre arter.

Arter inom släktet 
Följande tre arter är nära släkt med rörhöns och sothöns, allra närmast fläcksidig rörhöna.
 Australisk sumphöna (Porzana fluminea)
 Småfläckig sumphöna (Porzana porzana)
 Karolinasumphöna (Porzana carolina)

Även fläckvingad dvärgrall (tidigare fläckvingad sumphöna) placeras ofta fortfarande i släktet, men DNA-studier visar att den inte heller är nära släkt med de övriga (se nedan).

Arter tidigare placerade i Porzana 
Listan nedan följer International Ornithological Congress (IOC) med kommentarer om avvikelser:
 Mustelirallus – står nära (eller inkluderar) Neocrex i en amerikansk grupp som också omfattar rallar i Aramides och Pardirallus
 Vithakad rall (Mustelirallus albicollis, tidigare vitstrupig sumphöna)
 Amaurornis – i en grupp som inluderar Aenigmatolimnas, Gallicrex, Himantornis och troligen Megacrex
 Vitbrynad sumphöna (Amaurornis cinereus)
 Zapornia – inkluderar även flera arter traditionellt placerade i Amaurornis (till exempel brun sumphöna), närbesläktade med Rallina-rallarna.
 Amursumphöna (Zapornia paykullii) 
 Rödbrun sumphöna (Zapornia fusca) 
 Mindre sumphöna (Zapornia parva)
 Sankthelenasumphöna (Zapornia astrictocarpus) – utdöd under tidigt 1500-tal
 Dvärgsumphöna (Zapornia pusilla)
 Laysansumphöna (Zapornia palmeri) – utdöd 1944
 Hawaiisumphöna (Zapornia sandwichens) – utdöd cirka 1890
 Hendersonsumphöna (Zapornia atra) 
 Sotsumphöna (Zapornia tabuensis)
 Kosraesumphöna (Zapornia monasa) – utdöd i mitten av 1800-talet
Tahitisumphöna (Zapornia nigra) – utdöd under 1800-talet; endast känd från två målningar
 Laterallus – i en huvudsakligen amerikansk grupp med Rufirallus, Coturnicops och Micropygia
 Gulbröstad dvärgrall (Laterallus flaviventer, tidigare gulbröstad sumphöna) – lyfts ofta ut till ett eget släkte. Hapalocrex
 Fläckvingad dvärgrall (Laterallus spiloptera, tidigare fläckvingad sumphöna) – står mycket nära svartrallen.

Förhistoriska arter
Följande arter hör alla till Zapornia:
 Mangaiasumphöna (Z. rua)
 Mindre oahusumphöna (Z. ziegleri)
 Molokaisumphöna (Z. menehue)
 Mindre mauisumphöna (Z. keplerorum)
 Större oahusumphöna (Z. ralphorum)
 Större mauisumphöna (Z. severnsi)

Följande arter har osäker taxonomisk position:
 Porzana estramosi - sen miocen i Ungern
 Porzana piercei - sen pleistocen i Bermuda, Västatlanten

Det fossil från sen pleistocen som beskrivits som Porzana auffenbergi placeras numera i släktet Rallus.

Källor  
 Taylor, P. Barry & van Perlo, Ber (1998): Rails : a guide to the rails, crakes, gallinules, and coots of the world. Yale University Press, New Haven. .

Noter

Externa länkar
William Edward Ayrton

William Edward Ayrton, född den 14 september 1847, död den 8 november 1908 i London,var en engelsk fysiker. 

Ayrton var först anställd i indisk tjänst, sedermera (1873-79) vid ingenjörskolan i Tokyo och blev 1879 professor vid City and Guilds of London institute. 1881 blev han ledamot av Royal society.

Ayrton har publicerat en stor mängd avhandlingar, de flesta tillsammans med engelske fysikern Perry. En stor del av dessa behandlar praktiska elektriska spörsmål, såsom dynamomaskiners konstruktion, elektriska järnvägar, konstruktion av elektriska mätinstrument för teknikens behov, elektriska motorer (1883), ackumulatorer o. s. v. 

Han har även utfört åtskilliga rent vetenskapliga undersökningar, bland vilka de viktigaste avhandla föränderliga elektriska strömmar, bestämning av åtskilliga ämnens dielektricitetskonstanter (1877), uppmätning av potentialskillnaden mellan metaller (1878), bestämning av förhållandet mellan de elektrostatiska och de elektromagnetiska enheterna (1879). Han har även utgivit en lärobok, Practical electricity (1888; översatt till främmande språk).

Källor

Noter

Födda 1847
Avlidna 1908
Ledamöter av Royal Society
Engelska fysiker
Män
Forskare från London
Alumner från University of Glasgow
Randall Flagg

{{Rollfigurfakta
| namn                = Randall Flagg
| bildnamn            = 
| bildtext            = 
| bgfärg              = 
| bgtextfärg          =           
| titel               = 
| skapadav            = Stephen King 
| förstaframträdande  = Pestens tid 
| sistaframträdande   = The Wind Through the Keyhole 
| skådespelare        =
| röst                = 
| röstskådespelare    = 
| sv_röst             = 
| avsnitt             = 
| lojalitet           = De röda
| position            = Sändebud åt Den Röde Kungen
| grad                = 
| befattning          = Magiker
| vapen               =
| bostad              = 
| elevhem             = 
| skola               = 
| yrke                = 
| ämne                = 
| religion            =
| födelsenamn         = 
| ras                 = Människa / Trollkarl / Demon
| kön                 = Man
| hår                 = 
| ögon                = 
| alias             = Mannen i svart, Walter O'Dim, Marten Broadcloak, Walter Padick, Richard Fannin mfl.
|           = 
| nationalitet        = Delain
| född                = 
| ålder               = 
| födelseplats        = 
| död                 = 
| dödsplats           = 
| make                = 
| maka                =
| familj              =
| ägare               = 
| krafter             = 
}}
Randall Flagg, även kallad R.F., The Man in Black, The Walkin' Dude, The Ageless Stranger och The Dark Man'', är en fiktiv rollfigur i åtskilliga litterära verk av den amerikanska författaren Stephen King. Flagg förekom första gången i romanen Pestens tid från 1978 - en roll som spelades av Jamey Sheridan i en miniserie från 1994. Flagg har också förekommit i andra verk, bland annat i serien om Det mörka tornet (vars första del, Revolvermannen skrevs mellan 1978 och 1982) samt i romanerna Drakens ögon och Hjärtan i Atlantis.

Flagg är ondskan personifierad, men enligt Stephen King även mycket karismatisk, skrattar ofta och är omtyckt av både kvinnor och män - ett koncept som är mycket tydligt i Pestens tid där han ofta verkar kamratlig och trevlig. King säger dock att Flagg representerar personer som David Koresh, Adolf Hitler och Jim Jones och att de litterärt är en och samma person.

Mycket lite detaljer om Flaggs bakgrund finns beskrivna. King har bara vidrört ämnet genom att antyda att Flagg inte själv minns annat än att han plötsligt "existerade", samt att han har minnen från ett liv som soldat i amerikanska marinkåren, att han varit medlem i Ku Klux Klan, som soldat i Viet Cong och att han på något sätt var inblandad i kidnappningen av Patty Hearst.

I den kommande miniserien Pestens tid kommer Randall Flagg att spelas av den svenska skådespelaren Alexander Skarsgård och i den kommande TV-serien Det mörka tornet spelas samma karaktär av den finska skådespelaren Jasper Pääkkönen.

Referenser 

Det mörka tornet
Fiktiva figurer introducerade 1978
Roland Andreasson

Roland Andreasson, född 22 mars 1936 i Knäred, är en svensk journalist och författare.

Andreasson arbetade som journalist på Hallands Dagblad 1953-1955 och därefter på Hallandsposten fram till sin pensionering.

Bibliografi

Redaktör

Utmärkelser
Jan Olshedens och Göran Trydells stipendium till "främjare av ord och bild i tryck" 1997
Halmstads kommuns kulturpris 2005
Hallandspostens kulturstipendium 2006
Laholms kommuns kulturpris 2006

Referenser

Födda 1936
Svenskspråkiga författare
Svenska författare
Män
Levande personer
Personer från Knäreds socken
Författare från Halland