kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Copa do Brasil 2011

Copa do Brasil 2011 var 2011 års säsong av den brasilianska fotbollsturneringen Copa do Brasil som spelades mellan februari och juni under 2011. Alla lag kvalificerade sig för Copa do Brasil genom sina resultat i de regionala delstatsmästerskapen eller, om de inte kvalificerade sig på så sätt, genom sin CBF-ranking. Totalt för 2011 års säsong deltog 64 lag och turneringen bestod av utslagsmöten, de flesta (men inte alla) var dubbelmatcher. Vinnaren blev Vasco da Gama som därmed även kvalificerade sig för Copa Libertadores 2012. Av sponsorskäl hette Copa do Brasil för 2011 års säsong Copa Kia do Brasil.

Första omgången

Andra omgången

Tredje omgången

Kvartsfinal

Semifinal

Final

2011 i Brasilien
Fotbollssäsongen 2011
Fotboll i Brasilien
Silverfulminat

Silverfulminat är ett knallsyrat silver, även benämnt knallsilver, analogt med och tillverkas på samma sätt som knallkvicksilver, men är ännu mera stötkänsligt än detta.

En specialvariant är Berthollets knallsilver som framställs genom tillsats av kaliumhydrat till en ammoniakalisk silverlösning, till en sammetsartad fällning, som är ytterst explosiv.

Bortsett från traditionell användning i vissa leksaker eller smällkarameller, har silverfulminat  inte funnit någon praktisk användning.

Källor
Meyers varulexikon, Forum, 1952

Silverföreningar
Stray Cat Blues

Stray Cat Blues är en låt av det brittiska rockbandet The Rolling Stones, komponerad av gruppmedlemmarna Mick Jagger och Keith Richards. Enligt Mick Jagger var låten inspirerad av The Velvet Underground-låten "Heroin" och texten handlar om en man som har sex med en femtonårig groupie. 

Låten finns med på studioalbumet Beggars Banquet från 1968 och spelades på bandets USA-turné från 1969 samt finns med på livealbumet Get Yer Ya Ya's Out från 1970. I sången spelar Nicky Hopkins piano. "Stray Cat Blues" är också spelbar i Guitar Hero: Warriors of Rock.

Musiker 
 Mick Jagger — sång
 Keith Richards — gitarr
 Brian Jones — mellotron, slidegitarr
 Bill Wyman — bas
 Charlie Watts — trummor
 Nicky Hopkins — piano
 Rocky Dijon — congas

Sånger 1968
Låtar av Rolling Stones
Engelskspråkiga sånger
Ramsmåla

Ramsmåla är en by i Torpa socken i norra Ydre härad i Östergötland, precis vid gränsen till Småland och Tranås kommun. I byn bor fyra familjer (2011). Häradsbäcken rinner genom Ramsmåla till Häradssjön.

Ramsmåla omtalas i dokument första gången 1489 (Remmismala) då Gustav Olsson (Stenbock) innehade en gård här som förvaltades åt hans bror Jösses barnbarn. 1528 fanns en gård i Ramsmåla lydande under Näs sätesgård. 1545 var Ramsmåla ett mantal biskopsjord men tycks ha ändrat jordnatur flera gånger under 1500-talet, 1560 räknas det som kyrkojord, 1561 som kyrkoprebende, 1562 som tillhörigt Vadstena kloster, 1565 Skänninge kloster.

Källor 

Orter i Ydre kommun
Edgard Hérouard

Edgar Joseph Émile Hérouard, född den 18 mars 1858 i Saint Quentin, död den 22 mars 1932 i Paris, var en fransk marinbiolog.

Hérouard bedrev studier i hemstaden och vid Paris universitet. Hans doktorsavhandling från 1890 hette Recherches sur les holothuries des côtes de France. Han studerade för bland andra Henri de Lacaze-Duthiers (1821-1901), George Pruvot (1852-1924), Charles Melchior Joannes Chatin (1847-1912) och Yves Delage (1854-1920). Han var därefter verksam vid den naturvetenskapliga fakulteten fram till sin pensionering 1928. Professor blev han 1921. Han ledde Société zoologique de France 1904. Föregående år hade han erhållit Hederslegionen.

Källor 
 

Franska zoologer
Franska marinbiologer
Franska professorer
Personer verksamma vid Paris universitet
Personer från Saint-Quentin
Mottagare av Hederslegionen
Födda 1858
Avlidna 1932
Män
Personer i Frankrike under 1800-talet
Personer i Frankrike under 1900-talet
Sonja Hauberg

Sonja Hauberg, född 1918, död 1947, var en dansk författare. Hennes första roman Hvad vil du mig? (Vad vill du mig?) gavs ut 1942 och hennes andra roman Syv Aar for Lea (Sju år för Lea) gavs ut 1944. För sin andra roman tilldelades hon Politikens Kunstnerpris. Därtill gav hon ut dikter och noveller i tidskriften Vild Hvede (som nu heter Hvedekorn) och skrev artiklar för dagstidningar. Hon skrev även en teaterpjäs, Ebbe Skammelsøn (1945) som också gavs ut i bokform. 1961 gavs en tredje roman med titeln April ut i hennes namn.

Biografi 
Sonja Hauberg bodde under sin tidiga barndom på en gård på Nordsjälland, men sedan flyttade familjen till Skovshoved, en förort till Köpenhamn. Hon läste litteraturvetenskap vid Köpenhamns universitet och gick med i Unge Kunstneres Klub, där bland annat även Tove Ditlevsen var medlem. Under Nazitysklands ockupation av Danmark under andra världskriget sympatiserade hon med motståndsrörelsen. 1945 gifte hon sig med konstnären Richard Mortensen med vilken hon 1946 fick en son. Hon avled 1947 i tyfus, en sjukdom som hon ådragit sig i Finland då hon besökte en författarkongress. 

Hennes debutroman Hvad vil du mig? som publicerades 1942 är en psykologisk skildring av en ung kvinnas problematiska modersbindning och hur det påverkar hennes kärleksförhållande till en man. Andra romanen, Syv Aar for Lea, som gavs ut 1944 skildrar en ung flickas uppväxt och påtvingade uppbrott från en idyllisk barndom på landet till ett nytt liv i förorten under 1930-talets ekonomiska kris. Den mottogs med intresse och blev upphov till en tidningsdebatt om skolans bildningssyn. För romanen tilldelades hon Politikens Kunstnerpris. Sonja Hauberg efterlämnande manuskriptet till ytterligare en roman, April, som gavs ut postumt 1961.

Källor

Externa länkar 
Sonja Hauberg i Libris

Danska romanförfattare
Danskspråkiga romanförfattare
Födda 1918
Avlidna 1947
Kvinnor
Gällstaöeken

Gällstaöeken är en ek i Ekerö kommun, Stockholms län som växer på Gällstaö. Eken kan vara mellan 400 och 500 år gammal och är efter Ekebyhovseken volymmässigt det näst största lövträdet i Sverige och är ett naturminne.

 

På 1920-talet fanns ett tiotal grova ekar på denna plats, de hade alla en stamomkrets som var mer än 5 meter. Då ingick ekarna i en blandskog på knappt 4 hektar. Redan i början på 1900-talet uppmärksammades Gällstaöeken av bland andra botanisten Rutger Sernander som höll på med kartläggning och registrering av gamla grova ekar i Stockholm och omgivning. Sedan dess har sommarstugor och permanentbostäder förvandlat skogen till trädgårdstomter, men flera av de grova ekarna finns ännu kvar. 

En av dessa gamla jätteträd är Gällstaöeken som räknas till en av Sveriges fyra grövsta ekar. Eken mäter 10,1 meter i omkrets (år 2006), är 19 meter hög och den har en volym på 63 kubikmeter.  År 1925 uppmätte Rutger Sernander dess omkrets till 8,6 meter. Det innebär en årstillväxt på 1,9 cm fram till år 2006 och att eken kan vara mellan 400 och 500 år gammal, då en eks tillväxthastighet brukar minska med åldern.

Bilder

Andra grova ekar
Den största eken i Sverige (mätt efter volymen) är Ekebyhovseken som står några kilometer bort, den har en volym på ca 84 kubikmeter, stammens omkrets är 10,5 meter och trädets höjd 17 meter. Som jämförelse kan nämnas att Rumskullaeken har en volym av ca 60 kubikmeter, en höjd på 14 meter och ett omkrets av ca 13 meter. Det gör Rumskullaeken till Sveriges grövsta träd (efter omkretsen). Prins Eugens ek har ca 45 kubikmeter volym, en omkrets av 9,2 meter och en höjd av 21 meter. Därmed är Prins Eugens ek Stockholms stads största lövträd.

Källor

Noter

Externa länkar

Enskilda träd i Stockholms län
Enskilda ekar
Ekerö kommun
Naturminnen i Sverige
Jacques-Mathieu Delpech

Jacques Mathieu Delpech, född den 2 oktober 1777 i Toulouse, död (mördad) den 28 oktober 1832, var en fransk kirurg. 

Han fick sin doktorsgrad från universitetet i Paris 1801 och var därefter verksam som lärare i anatomi i Toulouse. År 1812 blev han kirurg vid Hôtel-Dieu Saint-Eloi i Montpellier, där han stannade till sin död.

Delpech, som är känd för sitt arbete inom ortopedin, etablerade en klinik för ortopediska sjukdomar vid Saint-Eloi. Han var även pionjär inom näsplastiken. Delpech sköts av en patient.

Bibliografi (i urval) 
 Réflexions et observations anatomico-chirurgicales sur l’anévrisme (1809, en översättning av Antonio Scarpas verk om artärbråck)
 Précis des maladies chirurgicales (1815)
 Considérations sur la difformité appelée pied-bots (1823)
 Chirurgie clinique de Montpellier (1823-28) (två band)
 Orthomorphie (1829)
 Mémorial des hôpitaux du Midi (1831)

Källor 

 

Franska kirurger
Ortopeder
Personer som blivit mördade i Frankrike
Mord och mordförsök 1832
Franska läkare under 1800-talet
Personer från Toulouse
Födda 1777
Avlidna 1832
Män
Alumner från Paris universitet
Belgien i olympiska sommarspelen 1900

Belgien deltog med 78 deltagare vid de olympiska sommarspelen 1900 i Paris. Totalt vann de sjutton medaljer och slutade på femte plats i medaljligan. Detta var första gången som deltagare från Belgien deltog i de olympiska spelen.

Medaljer

Guld 
 Emmanuel Foulon - Bågskytte, Sur la Perche à la Herse
 Hubert Van Innis - Bågskytte, Au Cordon Doré 33 m
 Hubert Van Innis - Bågskytte, Au Chapelet 33 m
 Aimé Haegeman - Ridsport, hoppning
 Constant van Langhendonck - Ridsport, längdhoppning

Silver 
 Emile Druart - Bågskytte, Sur la Perche à la Herse
 Hubert Van Innis - Bågskytte, Au Cordon Doré 50 m
 Georges van der Poële - Ridsport, hoppning
 Jules de Bisschop, Prospère Bruggeman, Oscar de Somville, Oscar de Cock, Maurice Hemelsoet, Marcel van Crombrugge, Frank Odberg, Maurice Verdonck och Alfred van Landeghem - Rodd, åtta med styrman
 Jean de Backer, Victor de Behr, Henri Cohen, Fernand Feyaerts, Oscar Grégoire, Albert Michant och Victor Sonnemans - Vattenpolo

Brons 
 Louis Glineux - Bågskytte, Sur la Perche à la Pyramide
 Albert Delbecque, Hendrik van Heuckelum, Raul Kelecom, Marcel Leboutte, Lucien Londot, Ernest Moreau de Melen, Eugène Neefs, Georges Pelgrims, Alphonse Renier, Émile Spannoghe, Eric Thornton, Camille Van Hoorden - Fotboll
 Georges van der Poële - Ridsport, höjdhoppning
 Paul van Asbroeck - Skytte, 300 m frigevär tre positioner
 Charles Paumier - Skytte, 300 m frigevär stående

Källor 
 

1900 i Belgien
Nationer i olympiska sommarspelen 1900
1900
Schweiz i olympiska sommarspelen 1900

Schweiz deltog med 18 deltagare vid de olympiska sommarspelen 1900 i Paris. Totalt vann de nio medaljer och slutade på femte plats i medaljligan.

Medaljer

Guld 
 Emil Kellenberger - Skytte, 300 m frigevär tre positioner
 Karl Röderer - Skytte, 50 m fripistol
 Konrad Stäheli - Skytte, 300 m frigevär knästående
 Friedrich Lüthi, Paul Probst, Louis Richardet, Karl Röderer och Konrad Stäheli - Skytte, 50 m fripistol lag
 Franz Böckli, Alfred Grütter, Emil Kellenberger, Louis Richardet och Konrad Stäheli - Skytte, 300 m frigevär lag
 Bernard de Pourtalès, Hélène de Pourtalès och Hermann de Pourtalès - Segling, 1 - 2 ton bana 1

Silver 
 Emil Kellenberger - Skytte, 300 m frigevär knästående
 Bernard de Pourtalès, Hélène de Pourtalès och Hermann de Pourtalès - Segling, 1 - 2 ton bana 2

Brons 
 Konrad Stäheli - Skytte, 50 m fripistol

Källor 
 

1900 i Schweiz
Nationer i olympiska sommarspelen 1900
1900
Johannes Andersson i Mjöbäck

Johannes Andersson, född 21 maj 1780 i Ölsbo, Mjöbäcks socken, Älvsborgs län, död där 28 mars 1860,, var en svensk bildhuggare.

Johannes Andersson kom från Ölsbo, i Mjöbäck i Västergötland. Hans föräldrar var åbon Anders Jönsson och Sara Larsdotter. Han var gift med  Kerstin Hansdotter.

Han kallades ibland "predikstolsmakaren" Johannes Andersson i Ölsbo. Johannes gick som lärling hos Sven Nilsson Morin när denne inredde Östra Frölunda kyrka. Johannes Andersson tillverkade ett stort antal utsmyckningar till kyrkor i Sydvästsverige. Den första predikstolen gjorde han 1814 till Mjöbäcks kyrka, den äldre. Han utförde 25 predikstolar och 15 altaruppsatser till kyrkor. Han tillverkade även Ölsboklockor som liknar Moraklockor och som anges ha sålts till bland andra Reftele kyrka, Mjöbäcks kyrka och Askome kyrka.

Sonen Johannes Johansson (1821-81) tog del i arbetet och efter faderns död tog han över verksamheten. Då flyttades verkstaden från Ölsbo till morföräldrarnas hem i Tokabo. Där hade Johannes Johansson bott med sin fru sedan de gift sig 1845. Han tillverkade tio predikstolar och nio altaruppsatser på egen hand. 

Även sonsonen Carl-Johan Johansson (1861-1934) fortsatte med trähantverk. Han var en mycket duktig finsnickare i tredje generationen och har gjort många mycket vackra möbler och golvur. Dopfunten i Mjöbäcks kyrka är ett av hans bidrag. Utöver hantverket som träsnidare drev de alla tre sina gårdar.

Verk i urval
 Mjöbäcks gamla kyrka, 1814 predikstol
 Karl Gustavs kyrka, Västergötland, 1828 predikstol
 Svenljunga kyrka, 1829 predikstol
 Källsjö kyrka, 1830 predikstol
 Håcksviks kyrka, 1831 predikstol och altaruppsats
 Fagereds kyrka, 1833 predikstol och 1836 altaruppsats
 Bredareds kyrka, 1834 predikstol
 Södra Unnaryds kyrka, 1834 predikstol
 Mjöbäcks gamla kyrka, 1834 altartavla
 Holsljunga kyrka, 1834? predikstol
 Gällareds kyrka, 1835 predikstol och altaruppsats
 Slöinge kyrka, 1836 predikstol och 1838 altaruppsats
 Caroli kyrka, Borås, 1839 altaruppsats
 Älvsereds kyrka, 1840 predikstol och eventuellt även altaruppsats 
 Örby kyrka, 1840 predikstol och altaruppsats
 Kalvs kyrka, 1842 predikstol och altaruppsats. Kyrkan brann ner 1896.
 Ullareds kyrka, 1843 predikstol och 1841 altaruppsats
 Revesjö kyrka, predikstol
 Landskyrkan i Alingsås, 1847 predikstol 
 Fritsla kyrka, 1849? predikstol och altaruppsats
 Knäreds kyrka, 1853 predikstol
 Sandhults kyrka, 1853 predikstol och altaruppsats
 Värö kyrka, 1854 predikstol och altaruppsats
 Skrea kyrka, 1856 predikstol
 Örsås kyrka, 1858 predikstol
 Vessige kyrka, 1859 predikstol och altaruppsats
 Getinge kyrka, 1860 predikstol
 Askome kyrka, Ölsboklocka
 Skephults kyrka, predikstol
 Sjötofta kyrka, altare och predikstol

Källor
 Mjöbäcks Hembygdsförening
 Bildhuggare från Mjöbäck, Bo Anghem / Gösta Imberg
 Bildhuggare från Mjöbäck, Bo Anghem

Noter 

Svenska skulptörer under 1800-talet
Personer från Mjöbäcks socken
Födda 1780
Avlidna 1860
Män
Kerstin Andersson (konstnär)

Kerstin Andersson, född 1957, är en svensk konsthantverkare. Hon har varit verksam som keramiker och konsthantverkare sedan början av 1980-talet och hon arbetar mest i rödbrännande lera. Hennes verkstad finns på gården i värmländska Brunskog där hon också bor sedan 1989.
Hon finns representerad bl.a. i Värmlands museums samlingar. Kerstin Andersson har även erhållit Statligt arbetsstipendium liksom Maja Fjaestads stipendium. Hon är sedan många år även medlem i Arvika konsthantverk.

Källor

Noter 

Svenska keramiker
Födda 1957
Levande personer
Kvinnor
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Svenska konsthantverkare under 2000-talet
Ludvig Vibe

Frederik Ludvig Vibe, född den 26 september 1803 i Bergen, död den 21 juni 1881, var en norsk klassisk filolog, son till Niels Andreas Vibe, bror till Andreas Vibe.

Vibe tog 1827 filologisk examen med utmärkelse samt blev 1831 lektor och 1838 professor i grekiska vid universitetet i Kristiania. Åren 1848-72 var han rektor vid katedralskolan där. 

Som professor utgav han flera latinska universitetsprogram och lyckade översättningar av grekiska dramer. Därjämte var han flitig medarbetare i pressen och uppsatte 1848 "Christianiaposten", vilken redigerades i strängt konservativ anda.

Källor 

 

Födda 1803
Avlidna 1881

Norska klassiska filologer
Norska professorer
Personer verksamma vid Universitetet i Oslo
Norska skolledare
Norska forskare under 1800-talet
Forskare från Bergen
Män
Professorer i grekiska
Alumner från universitetet i Oslo
Jan Josef Liefers

Jan Josef Liefers, född 8 augusti 1964 i Dresden, är en tysk skådespelare och musiker.

Han är son till regissören Karlheinz Liefers och skådespelerskan Brigitte Liefers-Wähner. Liefers har studerat vid Hochschule für Schauspielkunst Ernst Busch i Berlin. Från 1987 till 1990 arbetade han som skådespelare vid Deutsches Theater Berlin och därefter vid Thalia Theater i Hamburg. 

Hans stora genombrott i filmkarriären kom genom filmen Rossini (1996), för vilken han fick Bayerischer Filmpreis. Därefter har han medverkat i ett stort antal tyska och internationella filmproduktioner. 2011 medverkade han i den svenska filmen Simon och ekarna i rollen som Ruben Lentov, för vilken han tilldelades en Guldbagge i kategorin bästa manliga biroll. 

Han är gift med Anna Loos.

Filmografi
 Die Besteigung des Chimborazo (1989)
 Der Fall Ö (1991)
 Charlie & Louise - Das Doppelte Lottchen (1993)
 Die Partner (Serie, 1995)
 Ich, der Boss (1995)
 Rossini – oder die mörderische Frage, wer mit wem schlief (1997)
 Kidnapping Mom and Dad (1997)
 Knockin' on Heaven's Door (1997)
 Vergewaltigt - Das Geheimnis einer Nacht (1997)
 Arielle, die Meerjungfrau (Disney), tysk version (Prinz Erik), (1997)
 Jack's Baby (1998)
 Sieben Monde (1998)
 666 – Traue keinem mit dem du schläfst (2001)
 Die Frauenversteher - Männer unter sich (2002)
 Das Wunder von Lengede (2003)
 Die Nachrichten (efter en novel skriven av Alexander Osang) 2005
 Madagascar (DreamWorks), (tysk version) röst till Alex (2005)
 Die Entscheidung (2006)
 Tatort (2006)
 Die Sturmflut (2006)
 Der Untergang der Pamir (Autumn 2006)
 Der Rote Baron (2006)
 Nachtschicht – Der Ausbruch (2006)
 Bis zum Ellenbogen (2006)
 Frühstück mit einer Unbekannten (2007)
 Lily C. (2007)
 Der Baader Meinhof Komplex (2008)
 Madagascar 2, (German version) voice of Alex (2008)
 Life is live (2009)
 Es liegt mir auf der Zunge (2009)
 Die Spätzünder (2009)
 Simon och ekarna (2011)
 Tornet

Tyska skådespelare under 1900-talet
Födda 1964
Män
Levande personer
Personer från Dresden
Guldbaggen för bästa manliga biroll
Tyska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från Sachsen
Otto Jensen

Otto Jensen, född den 11 september 1856 i Kongsberg, död den 26 februari 1918 i Hamar, var en norsk biskop, far till Eivind Berggrav. 

Jensen blev efter teologiska studier i Kristiania (nuvarande Oslo)  och vid tyska universitet år 1883 läroverksadjunkt i Stavanger. Han arbetade från 1889 som präst, blev 1905 kyrkoherde i Skjeberg, föreläste 1896 i dogmatik vid Kristiania universitet och blev 1898 teologie doktor på en avhandling Om soning og forsoning. Han blev i januari 1906 i samband med den mycket omtalade teologiska "professorsstriden" kyrkominister i ministären Michelsen, avgick med Michelsen i oktober 1907 och blev då återigen kyrkoherde i Skjeberg och 1913 stiftsprost i Kristiania. Han blev 1917 biskop i Hamar stift, men avled redan några få månader därefter. Hans teologiska författarskap var för sin tid modernt kritiskt.

Källor 

 

Födda 1856
Avlidna 1918

Norska biskopar
Män
Personer från Kongsbergs kommun
Anna Fabri

Anna Fabri, född Ghotan okänt år, död efter 1496, var en svensk boktryckare verksam i Stockholm. Hon var Sveriges första boktryckare av sitt kön, och även en av de första boktryckarna i Sverige utanför kyrkan. Hon var troligen den enda sekulära boktryckaren i Sverige vid sekelskiftet 1500.  

Anna Fabri var troligen syster till boktryckaren Bartholomeus Ghotan från Lübeck, som tillsammans med Johann Snell blev de första boktryckarna i Sverige efter 1483. Hon gifte sig med Johann Fabri, en lärling till Snell som blev boktryckare sedan Snell lämnat landet 1487. Vid makens död 1496 övertog Anna Fabri boktryckeriet i egenskap av änka. Av de verk som trycktes av henne är Breviarium Strengnense, Breviens Upsalea och ett antal magistri impressorie artis kända. 

Den senare i Uppsala verksamma Bartholomeus Fabri, var också boktryckare och son till Johann och Anna Fabri. Bartholomeus Fabri tryckte bland annat Statuta Provincialia och var under åren 1527–1530 chef för det kungliga tryckeriet i Stockholm.

Källor
 Mikaela Lirberg & Anna-Karin Skoglund: ”Ett vittert fruntimmer”. En studie av boktryckaränkor och speciellt fru Fougt (2002)

Svensk kvinnohistoria
Svenska boktryckare
Personer i Sverige under 1400-talet
Personer i Stockholms historia
Personer inom näringslivet under 1400-talet
Födda 1400-talet
Avlidna 1500-talet
Kvinnor
Boktryckare under 1400-talet
One Voice

One Voice är en gospelballad framförd av den amerikanska sångerskan Brandy, komponerad av Phil Gladston, Gordon Chambers och David Foster till Brandys andra studioalbum Never Say Never (1998).

I refrängen på "One Voice" sjunger Brandy; "One sky above, there is just one source of love. If I've got one chance, one choice. I'll sing it from the heart. One song, one voice". Bakgrundssången till spåret arrangerades av sångerskan pappa Willie Norwood. Låten kom att bli ledmotivet till Unicef:s 50-årsjubileum år 1999, samma år som Brandy utsågs som Unicef-ambassadör med titeln "Första internationella talesperson för unga". Brandy framförde låten tillsammans med gospelveteranen Hezekiah Walker och hans Hezekiah Walker Choir vid 1999:s Soul Train Awards. Balladen spelades även vid The Stellar Awards när Brandy vann pris med utmärkelsen "Notable Achievment Award". 

Musikrecensenter var i allmänhet positiv till låten.

Referenser

Noter

Låtar framförda av Brandy Norwood
Sånger 1998
Vladimir Tarasenko

Vladimir Andrejevitj Tarasenko, (ryska: Влади́мир Андре́евич Тарасе́нко), född 13 december 1991 i Jaroslavl, Sovjetunionen, är en rysk professionell ishockeyforward som spelar för New York Rangers i NHL.

Han har tidigare spelat för St. Louis Blues i NHL; HK Sibir Novosibirsk och SKA Sankt Petersburg i KHL samt Sibirskie Snajpery i MHL.

Tarasenko vann Stanley Cup med St. Louis Blues säsongen 2018–19.

Klubblagskarriär

KHL 
Tarasenko debuterade i KHL den 3 september 2008 mot i en match mot HK Dynamo Moskva där han blev målskytt i sitt första byte.

Han avslutade sin första säsong med 10 poäng (7 mål och 3 assists) på 38 matcher och blev nominerad till priset som årets nykomling i ligan, en utmärkelse som dock gick till Metallurg Magnitogorsk målvakt Ilja Proskurjakov.

NHL

St. Louis Blues 
Vid NHL-draften 2010 valdes Vladimir i första rundan, som nummer 16 totalt av St. Louis Blues. St. Louis fick rätten att välja honom efter att de bytte bort svensken David Rundblad till Ottawa Senators.

Statistik

Internationellt

Privatliv 

Tarasenko föddes i Jaroslavl, där hans far, före detta landslagsspelaren Andrej Tarasenko spelade hockey vid den här tiden. Vladimir själv började med sporten i Novosibirsk och eftersom fadern hela tiden reste runt i landet fördes pojken till hockeyskolan av sin farfar, Vladimir Tarasenko den äldre, som själv tidigare spelade hockey och ledde HK Sibir Novosibirsk ungdomslag. 

Parallellt med ishockeyn spelade Tarasenko även fotboll, men valde slutligen att följa i sina förfäders fotspår.

Referenser

Externa länkar
Vladimir Tarasenko NHL stats – Hockey-Reference.com
Vladimir Tarasenko hockey statistics and profile at hockeydb.com

Män
Födda 1991
Levande personer
Personer från Jaroslavl
Ryska ishockeyspelare
Ryska idrottare under 2000-talet
Spelare i HK Sibir Novosibirsk
Spelare i Sibirskie Snajpery
Spelare valda i NHL Entry Draft 2010
Spelare valda av St. Louis Blues i NHL Entry Draft
Spelare i SKA Sankt Petersburg
Spelare i St. Louis Blues
Tävlande i ishockey vid olympiska vinterspelen 2014
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2014 från Ryssland
Stanley Cup-mästare 2019
Spelare i New York Rangers
Paul Due

Paul Due, född 13 augusti 1835 i Kristiansand, död 26 februari 1919, var en norsk arkitekt. Han var brorson till Frederik Due.

Due studerade vid tekniska högskolan i Hannover 1852–1856, varefter han 1856–1865 och 1868–1870 praktiserade som arkitekt i USA, däremellan arbetade han i Drammen. Från 1870 verkade han som arkitekt i Kristiania (nuvarande Oslo), där han ritade en rad större byggnadsverk, således bostadskomplexen vid Sehesteds plads, "det engelska villakvarteret", Athenæum, Steen & Strøms varuhus. Utanför Kristiania uppförde han bland annat flera kyrkor. 

År 1874 erhöll Due tillsammans med ingenjör Jens P. Vogt koncession på anläggningen av Kristianias första spårväg (för hästar). Han var flera gånger ordförande i juryer vid tävlingar om arbeten på Nidarosdomens restaurering. Han var en av stiftarna av Den norske Ingeniør- og Arkitektforening och dess hedersledamot. Han var ledamot av olika offentliga kommissioner och satt en del år i Kristiania bystyre.

Galleri

Källor 
 

Kyrkoarkitekter
Norska arkitekter under 1800-talet
Personer från Kristiansand
Födda 1835
Avlidna 1919
Män
Salmonsens