kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Alois Emanuel Biedermann

Alois Emanuel Biedermann, född den 2 mars 1819 i kantonen Zürich, död den 25 januari 1885, var en schweizisk teolog.

Biedermann, som var professor i dogmatik vid Zürichs universitet, var den mest framstående dogmatikern inom den yngre hegelska skolan och den vetenskaplige ledaren av den kyrkliga reformriktningen i Schweiz. Närmast slöt han sig till Strauss och dennes rationalism. Stark fosterlandskärlek, orädd sanningskärlek och stor kroppslig spänstighet hänvisade honom till främsta ledet i Schweiz kyrkliga strider. 

Hans mest betydande arbete, Christliche Dogmatik (1869; 2:a upplagan, i 2 band, 1884–85), gäller som det klassiska uttrycket för kristlig spekulation utifrån hegelsk filosofi. Bland Biedermanns övriga skrifter märks Die freie Theologie (1844), en biografi över hans meningsfrände Heinrich Lang (1876) och Ausgewählte Vorträge und Aufsätze (med Biedermanns levnadsteckning, 1885) samt tidskriftsbidrag.

Källor

Noter

Tryckta källor 
 

Schweiziska teologer
Reformerta teologer
Systematiska teologer
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Schweiziska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Zürich
Födda 1819
Avlidna 1885
Män
Personer från kantonen Zürich
Johann Christian Konrad von Hofmann

Johann Christian Konrad von Hofmann, född den 21 december 1810 i Nürnberg, död den 20 december 1877 i Erlangen, var en tysk teolog.

Hofmann blev 1841 extra ordinarie professor vid universitetet i Erlangen och 1842 ordinarie professor i Rostock samt 1845 åter i Erlangen. Genom Hofmanns återkomst till Erlangen inleddes en blomstringsperiod vid stadens universitet. Han erhöll 1857 adlig värdighet och invaldes 1863 i Bayerns andra kammare, där han slöt sig till det Nationella framstegspartiet. 

Hofmanns teologiska ståndpunkt är strängt luthersk, även om han inte undgått misstanke för bristande renlärighet. I sin vetenskapliga metod är han framför allt historiker. Detta framträder tydligt redan i hans första större arbete, Weissagung und Erfüllung (2 band, 1841–1844). 

Han betraktar där den heliga historien och bibeln, genom vilken den bevarats åt eftervärlden, som en levande organism. Profetian är för honom inte i främsta rummet en förutsägelse, utan historien själv i ordets form. Den heliga historiens fakta, den ur dem framsprungna profetiska förkunnelsen och dennas fullbordan i framtiden är verk av en och samma helige Ande och därför ett med varandra. 

Hofmanns vetenskapliga verksamhet var av en mycket ingripande betydelse. I skarpsinne och psykologisk finhet står han som den främste bland sin tids och sitt århundrades exegeter, särskilt på Nya Testamentets område, och han hör till de få, som kunnat bilda en teologisk skola. 

Hans främsta skrifter – utom den redan nämnda – är Der Schriftbeweis (1852–1856; 2:a upplagan, 1857–1860), Die heilige Schrift des Neuen Testaments, zusammenhängend untersucht (5 band, 1862–1878, 3 band, 1881–1886, utgiven av Volck; 2:a upplagan band I 1869, band II 1872–1877). 

Sedan 1846 var Hofmann medredaktör av Zeitschrift für Protestantismus und Kirche. Efter hans död utgavs Theologische Ethik (1878), Encyklopädie der Theologie (1879) och Biblische Hermeneutik (1880).

Källor

Noter

Tryckta källor 
 

Lutherska teologer
Bibelforskare
Alumner från Humboldt-Universität zu Berlin
Tyska professorer i teologi
Personer verksamma vid Erlangens universitet
Personer verksamma vid Rostocks universitet
Teologer under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Nürnberg
Födda 1810
Avlidna 1877
Män
Ugglan
Harri Koskinen

Harri Koskinen, född 29 april 1970 i Karstula, är en finländsk formgivare.

Harri Koskinen studerade vid Lahtis designinstitut där han 1993 avlade artenomexamen och åren 1994–98 vid Konstindustriella högskolan i Helsingfors. Han arbetar som formgivare inom flera områden, som glas, belysning, förpackningar, textil och möbler, och har arbetat för bland andra Design House Stockholm, Iittala, Artek, Marimekko och Källemo.

Harri Koskinen blev först känd för Block Lamp i glas, som han formgav 1996 under studietiden på Konstindustriella högskolan. Den införlivades 2000 i Museum of Modern Arts permanenta samling och har flerfaldigt prisbelönats, bland annat med Excellent Swedish Design-priset 1998 och Best New Product at the Accent Show i New York. Harri Koskinen fick utmärkelsen Pro Finlandia år 2007, det italienska designpriset Premio Compasso d'Oro ADI (för stolen Muu från italienska Montina) 2004, Torsten och Wanja Söderbergs Pris 2009 och Kaj Franck-priset 2014.

Koskinen är representerad vid bland annat Röhsska museet, Nationalmuseum, Stockholm, Museum of Modern Art och British Museum.

Källor

Noter

Externa länkar

Block Lamp
Annica Kvint: De små gesternas mästare, Dagens Nyheter 2009-11-03

Födda 1970
Levande personer
Finländska formgivare
Män
Personer från Karstula
Mottagare av Pro Finlandia-medaljen
Mottagare av Torsten och Wanja Söderbergs pris
Representerade vid Röhsska museet
Representerade vid Museum of Modern Art
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid British Museum
Musikplats Stockholm

Musikplats Stockholm är ett radioprogram om aktuell musik (främst inom pop, rock och soul) i Sveriges Radio P4 Radio Stockholm av och med Fredrik Eliasson.

Programmet startade i januari 2005 med en timme i veckan från olika musikplatser i Stockholmsområdet, allt från scener och klubbar till rep- och studiolokaler (därav programnamnet). 2006 gjordes en rad förändringar av Musikplats Stockholm som förlängdes till två timmar i veckan. Sedan 2008 direktsänds Musikplats Stockholms live-del inför publik i stora Studio 4 i Radiohuset.

Externa länkar
SR P4 Radio Stockholm
Musikplats Stockholm

Musikprogram i Sveriges Radio
Alexander von Oettingen

Alexander von Oettingen, född den 12 december 1827 på riddargodset Wissust nära Dorpat, död den 8 augusti 1905 i Dorpat, var en balttysk evangelisk teolog. Han var bror till Georg och Arthur von Oettingen.

von Oettingen blev 1854 privatdocent och 1856 professor i systematisk teologi vid universitetet i Dorpat. von Oettingen, till sin dogmatiska ståndpunkt utpräglat konfessionell, var en man med ovanligt mångsidiga vetenskapliga, praktiska och även estetiska intressen samt outtömlig verksamhetslust. På det kyrkliga livets utveckling i Livland utövade han därför stort inflytande.

Mest bekant har han dock blivit genom arbetet Die Moralstatistik und die christliche Sittenlehre (2 band, 1868–1873; 3:e upplagan 1882 med titeln Die Moralstatistik in ihrer Bedeutung jur eine Socialethik). Det där gjorda försöket att med hjälp av den moderna statistikens metoder skapa en empirisk grundval för en kristlig "socialetik" har visserligen i mycket ansetts som förfelat, men har dock åt teologin gett många impulser och åt von Oettingen förvärvat en aktad plats jämväl i den statistiska vetenskapens historia.

Bland von Oettingens övriga skrifter bör System der christlichen Sittenlehre (1874), Vorlesungen über Goethes Faust (1880), Theorie und Praxis des Heiratens (1892) samt Lutherische Dogmatik (3 delar, 1897–1902) nämnas.

Källor 
 

Estländska teologer
Systematiska teologer
Lutherska teologer
Estländska professorer
Personer verksamma vid Tartu universitet
Balttyskar
Födda 1827
Avlidna 1905
Män
Ugglan
Max Cleland

Joseph Maxwell "Max" Cleland, född 24 augusti 1942 i Atlanta, Georgia, död 9 november 2021 i Atlanta, Georgia, var en amerikansk demokratisk politiker. Han representerade delstaten Georgia i USA:s senat 1997–2003. Han var senare sekreterare för American Battle Monuments Commission 2009–2017.

Biografi
Cleland gick i skola i Lithonia High School i Lithonia, Georgia. Han utexaminerades 1964 från Stetson University och deltog sedan i Vietnamkriget som tjänstgörande i USA:s armé. Han sårades svårt i slaget om Khe Sanh och som följd amputerades båda hans ben och en arm. Han fick 1968 sin master från Emory University. Han var ledamot av Georgias senat 1971–1975 och kandiderade 1974 utan framgång till viceguvernörsposten. Han var chef för krigsveteranmyndigheten Veterans Administration (VA) 1977–1981. Han var sedan Georgias statssekreterare (Georgia Secretary of State) 1982–1996.

Senator Sam Nunn från Georgia kandiderade inte till omval i senatsvalet 1996. Cleland ställde då upp och vann knappt mot republikanen Guy Millner och efterträdde Nunn i senaten i januari 1997. Cleland kandiderade 2002 till omval men förlorade då mot kongressledamoten Saxby Chambliss. Republikanerna använde i kampanjen mot Cleland bilder av Usama bin Ladin och Saddam Hussein i en tv-reklam för att få demokraterna framstå som svaga i frågor som har med terror och nationell säkerhet att göra. Cleland hade ändå röstat för Irakkriget men sade senare att han ångrar sin röst och gjorde det för att ha ens någon chans till att bli omvald.

Cleland deltog i John Kerrys kampanj i presidentvalet i USA 2004. Barack Obama utnämnde honom 2009 till American Battle Monuments Commission som administrerar USA:s militära minnesmärken.

Källor

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
American Battle Monuments Commission

Amerikanska ämbetsmän
Ledamöter av USA:s senat från Georgia
Alumner från Emory University
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1900-talet
Amerikanska politiker under 2000-talet
Personer från Atlanta
Födda 1942
Avlidna 2021 
Män
Alumner från Stetson University
Personer som tjänstgjort i USA:s armé
Haris Medunjanin

Haris Medunjanin, född 8 mars 1985 i Sarajevo, Jugoslavien, är en bosnisk fotbollsspelare. Han spelar för den nederländska klubben PEC Zwolle och han har även representerat det bosniska landslaget.

Externa länkar

Födda 1985
Män
Levande personer
Bosniska fotbollsspelare
Spelare i AZ Alkmaar
Spelare i Sparta Rotterdam
Spelare i Real Valladolid
Spelare i Maccabi Tel Aviv FC
Spelare i Gaziantepspor
Spelare i RC Deportivo de La Coruña
Spelare i Philadelphia Union
Spelare i FC Cincinnati
Personer från Sarajevo
Spelare i VM i fotboll 2014
Otto Pfleiderer

Otto Pfleiderer, född den 1 september 1839, död den 18 juli 1908, var en tysk protestantisk teolog, bror till Edmund von Pfleiderer.

Pfleiderer, som från 1875 var professor i systematisk teologi vid universitetet i Berlin, tillhörde den gammalliberala skolan med hegelskt inflytande. 

Bland hans många arbeten märks Religionsphilosophie auf geschichtlicher Grundlage (1878, 3:e upplagan 1896), Die Ritschlsche Theologie, kritisch beleuchtet (1891), Geschichte der Religionsphilosophie von Spinoza bis auf die Gegenwart (3:e upplagan 1893), The Development of Theology since Kant (1890; utvidgad tysk upplaga 1891). 

På det nytestamentliga området skrev Pfleiderer bland annat Das Urchristentum, seine Schriften und Lehren(1887; 2:a upplagan 1902), Der Paulinismus (1873; 2:a upplagan 1890) samt en rad avhandlingar över paulinsk och johanneisk teologi i Hilgenfelds "Zeitschrift für wissenschaftliche Theologie".

Källor 

 

Tyska professorer i teologi
Systematiska teologer
Bibelforskare
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Personer i Tyskland under 1800-talet
Födda 1839
Avlidna 1908
Män
Prevostekorre

Prevostekorre (Callosciurus prevostii) är en trädlevande gnagare som hör till ekorrfamiljen.

Kännetecken 
Prevostekorrens päls är svart över huvudet, ryggen och svansen och mer kastanjerödaktig på undersidan. Längs kroppens sidor, från nosen till låren, finns ett brett, ljusare band. Det finns dock minst fem olika underarter, med vissa utseendemässiga variationer. Kroppslängden (huvud och bål) är vanligen 24 till 26 centimeter och därtill kommer en cirka 23 till 25 centimeter lång svans. Dess vikt är mellan 250 och 500 gram.

Individernas storlek varierar beroende på av vilken ö de lever. Stora exemplar hittas på de största öarna. Antalet spenar hos honor är tre par. Tummarna är inte utrustade med en klo utan med en nagel.

Utbredning 
Prevostekorren förekommer i Thailand, Malaysia och Indonesien. Utbredningsområdet sträcker sig från södra Malackahalvön till Borneo, Sumatra och några mindre öar i samma region. Dessutom introducerades arten på norra Sulawesi.

Levnadssätt 
Prevostekorrens habitat är skogsområden. Den finns främst i tät regnskog, men den kan också återfinnas i sekundära skogar. Arten besöker även fruktodlingar. Arten är främst aktiv på morgonen samt på senare eftermiddagen. Nästet som används under natten påminner om ett skatbo med tjockare kvistar som grundkonstruktion samt med gräsliknande växter och bark som foder.

Individerna lever ensamma eller i mindre familjegrupper. Djuren kommunicerar sinsemellan genom skrattliknande läten och de kan även använda svansen för att signalera med. 

Födan består främst av frukt, men även frön, vissa nötter, knoppar och ryggradslösa djur som myror, termiter och larver av skalbaggar samt fågelägg kan ingå i dieten. Exemplar i fångenskap åt även unga möss.

Dräktighetsperioden är 46–48 dagar och honan får vanligen två till tre ungar per dräktighet. Ungarna föds nakna och blinda och de väger vid födelsen cirka 16g. Efter cirka 22 dagar får de synförmåga. I samband med parningen har hannar kvittrande läten.

Källor 
 Schou, Per (red.). Djur: illustrerad guide till världens djurliv, Globe Förlaget, 2007. .

Noter

Externa länkar 

Ekorrar
Däggdjur i orientaliska regionen
Edmund von Pfleiderer

Edmund von Pfleiderer, född den 12 oktober 1842, död den 3 april 1902, var en tysk filosof, bror till Otto Pfleiderer.

Pfleiderer, som sedan 1878 var professor i filosofi i Tübingen, utgav åtskilliga arbeten av filosofiskt innehåll.

Bibliografi
 Gottfried Wilhelm Leibniz als Patriot, Staatsmann und Bildungsträger, 1870 
 Empirismus und Skepsis in David Hume's Philosophie als abschliessender Zersetzung der englischen Erkenntnisslehre, Moral und Religionswissenschaft, 1874
 Der moderne Pessimismus, 1875
 Die Idee eines goldenen Zeitalters, 1877
 Kantischer Kritizismus und englische Philosophie, 1881
 Lotze's philosophische Weltanschauung nach ihren Grundzügen, 2. Aufl. 1884
 Zum Wesen der Universität und ihrer Aufgabe als Hochschule, 1884
 Die Philosophie des Heraklit von Ephesos im Lichte der Mysterienidee, 1886
 Zur Lösung der platonischen Frage, 1888
 Erlebnisse eines Feldgeistlichen im Kriege 1870/71, 1890
 Sokrates und Plato'', 1896

Källor 
 
 

Tyska professorer i filosofi
Personer verksamma vid Tübingens universitet
Personer i Tyskland under 1800-talet
Personer från Baden-Württemberg
Födda 1842
Avlidna 1902
Män
Ugglan
Närkes runinskrifter 23

Närkes runinskrifter 23 är en runsten i Glanshammars kyrka i Glanshammars socken, Örebro kommun.

Historia 
Runstenen ritades av J.G. Hallman på 1720-talet och han skriver att den låg i dörren till sakristian i Glanshammars kyrka. Enligt hans teckning, som senare fanns med i Johan Peringskiölds handskrift Monumenta, löd inskriften
sihrbnr…taniaikutr : a…rystan :
En del av inskriften var dold redan då men av teckningen kunde man i alla fall se att stenen en gång i tiden varit rest eftersom den hade en väl tilltagen rotända. Vid byggnadsarbeten i kyrkan kom stenen att döljas helt och så sent som 1975, då verket Närkes runinskrifter publicerades, visste man inte om den låg på den plats som Hallman angivit eller om stenen hade flyttats och förstörts.

Vid restaureringen av Glanshammars kyrka 1977 hittade man dock stenen igen omedelbart innanför tröskelstenen till sakristidörren. Rotändan och toppen av stenen stack in under muren vänstra långsidan var dold under tröskelstenen så man var tvungen att göra en del friläggningsarbeten innan man kunde se mer av stenen än Hallman hade gjort på 1700-talet. Eftersom det var osäkert om stenen skulle hålla om man försökte flytta den fick den ligga kvar där den hittades men numera skyddas den mot vidare förslitningsskador av en kraftig glasskiva.

Stenen och dess inskrift
Stenen är av mörk leptit och är 2.3 meter hög. Inskriften, som på sina ställen visar tecken på förslitning, lyder

I translitteration
: sihrikr : lit : resa : sten : eftiR : reþbu-n : sun sin : trek : nutan : auk : utr : a-- frysten :
i normalisering
SigrikR let ræisa stæin æftiR Ræiðubo[i]n(?), sun sinn, dræng nytan, ok Uddr o[k] Frøystæinn.
Och i översättning
”Sigrik lät resa stenen efter 'Redobogen', sin son, en dugande ung man, och Udd och Frösten.”

Stenen är alltså en minnesinskrift som rests av Sigrik efter sonen reþbu-n, som enligt fadern varit en dræng nytan, 'en dugande ung man'. De sista namnen i inskriften var troligen Redobogens bröder men det är även möjligt, fastän mindre troligt att stenen även var rest till Udds och Fröstens minne. 

Mansnamnet SigrikR är känt från medeltida källor men förekomsten på Nä 23 är det enda kända vikingatida exemplet. Namnet reþbu-n är svårtolkat. En av runorna är väldigt svår att läsa men bör enligt Sven B.F. Jansson vara ett i eller ett h. Med vissa reservationer föreslår Jansson att namnet har sitt ursprung i det berömmande adjektivet reþoboin, vilket om man tar hänsyn till förändringarna i svenskan som skett sedan vikingatiden idag lämpligen bör läsas som 'Redobogen'.

Källor

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 
Bilder på Nä 23

Närkes runinskrifter
Fornminnen i Örebro kommun
Vårpipare

Vårpipare, Pseudacris crucifer, är en groda från Nordamerika som tillhör släktet Pseudacris och familjen lövgrodor.

Beskrivning 
Vårpiparen är en liten groda med en längd från 2 – 2,5 till 3,5 cm och en vikt mellan 3 och 5 g. Den har vanligtvis brun, grå eller olivgrön ovansida, även om gulaktiga eller rödaktiga färgteckningar också förekommer. På ryggen har den ett mörkt kors, och på benen mörka band. Mellan ögonen har den en mörk fläck eller streck. Buken är vitaktig eller beige, och fötterna är delvis simhudsförsedda och har tydliga tådynor. Hanen har en struppåse som syns som veckad hud under hakan.

Utbredning 
Arten finns i östra USA med undantag för södra Florida, samt sydöstra Kanada. Västgränsen går från Manitoba över Minnesota, Iowa, östra Kansas, Oklahoma samt östra Texas. En tidigare uppgift att den skulle finnas på Kuba har visat sig felaktig.

Ekologi 
Arten lever i de flesta trädbevuxna områden, gärna nära parningsvatten. Den vistas främst på land där den gömmer sig under stockar, stenar och liknande föremål när den inte är i rörelse. Övervintring sker under bark, i trädhål och under stockar. Lätet är ett gällt pipande.

Föda och predation 
Arten livnär sig på leddjur som insekter (bland annat myror och skalbaggar), kvalster, spindlar och lockespindlar. Själv utgör vårpiparen föda åt strumpebandssnokar, dykare, jättesimskinnbaggar, trollsländelarver och fiskar som öring.

Fortplantning 
Lek och larvutveckling äger rum i vattensamlingar med växtlighet, stickor och andra föremål, som kärr, sumpmarker och diken. Leken börjar under tidig vår, strax efter vinterdvalan, och håller på till omkring juni. Hanarna samlas vid parningsvattnen, där de bildar små revir (diameter mellan 1,2 och 5,5 m) och kallar på honorna. Honan lägger omkring 800 – 1 000 ägg som kläcks efter 6 till 12 dagar. Grodynglen förvandlas efter mellan 1,5 och 3 månader.

Status 
Vårpiparen är klassificerad som livskraftig ("LC") av IUCN, och populationen är stabil. Några egentliga hot föreligger inte, men arten är känslig för utdikning, intensivt jordbruk och urbanisering.

Referenser 

Lövgrodor
Bodø flygplats

Bodø flygplats (norska: Bodø lufthavn) är en flygplats i Bodø kommun i Norge. Flygplatsen ligger precis bredvid militärbasen Bodø huvudflygstation söder om Bodø. Flygplatsen är ett flygnav för regionala linjer där resenärer byter flyg till områden så som Helgeland, Lofoten och Vesterålen.

Destinationer 
Uppgifter från november 2009.

Inrikes

Externa länkar 

 Flygplatsens webbplats

Flygplatser i Norge
Flygplatser invigda 1921
Transport i Nordland fylke
Byggnader och anläggningar i Bodø kommun
Johann Philipp Becker

Johann Philipp Becker, född 20 mars 1809 i Frankenthal (Pfalz), död 9 december 1886 i Genève, var en tysk radikal politiker.

Becker var först borstbindare, men slog sig efter revolutionen 1830 med iver på politik, flyttade 1837 till Schweiz, där han ivrigt deltog i de inre striderna, samt var 1848 och 1849 verksam vid upproren i Baden och Pfalz. Därefter slog han sig ned i Genève, där han anslöt sig till socialisterna och det internationella arbetarförbundet. Han försökte 1860 upprätta en tysk Garibaldi-legion och uppträdde 1864 mot den schleswig-holsteinska rörelsen i Tyskland.

Källor

Noter 

Tyska politiker
Födda 1809
Avlidna 1886
Män
Ugglan
Personer från Frankenthal, Pfalz
CART Grand Prix of Mid-Ohio 2002

CART Grand Prix of Mid-Ohio 2002 var ett race som var den elfte deltävlingen i CART World Series 2002. Racet kördes den 11 augusti på Mid-Ohio Sports Car Course i Lexington, Ohio. Patrick Carpentier tog sin andra seger för säsongen.

Slutresultat

Källor

2002 i USA
Mid-Ohio
2002
Grådetur

Grådetur är ett slags tjockt sidentyg (taft) som tillverkades i Tours; senare i allmännare användning som benämning på vissa taftartade vävnader av (halv) siden.

Källor
Svenska Akademiens ordbok

Sidentyger
Salampore

Salampore är ett slags indiskt bomullstyg.

Tyget kom från östra Indien, var glest vävt och ofta blått. Det användes till kläder.

Källor 
 Svenska Akademiens ordbok

Bomullstyger
Skaraborgs tingsrätt

Skaraborgs tingsrätt är en tingsrätt i Västra Götalands län med kansli i Skövde. Domkretsen omfattar kommunerna Essunga, Falköping, Gullspång, Grästorp, Götene, Hjo, Karlsborg, Lidköping, Mariestad, Skara, Skövde, Tibro, Tidaholm, Töreboda och Vara. Tingsrätten med dess domkrets ingår i domkretsen för Göta hovrätt.

Administrativ historik
Tingsrätten bildades den 12 januari 2009 genom en sammanslagning av Lidköpings domsaga med kommunerna Essunga, Götene, Grästorp, Lidköping, Skara och Vara, Mariestads domsaga med kommunerna Gullspång, Karlsborg, Mariestad och Töreboda och Skövde domsaga med kommunerna Falköping, Hjo, Skövde, Tibro och Tidaholm.

Falköpings kommun och Tidaholms kommun tillhörde Falköpings domsaga från 1971 till den 17 september 2001. Kommunerna Habo och Mullsjö tillhörde även domsagan fram till den 1 januari 1998, då dessa kommuner överfördes till Jönköpings domsaga, i samband med länsbytet till Jönköpings län.

Från 2011 är tingsrätten helt lokaliserad till Skövde, innan dess fanns det även kanslier i Lidköping och Mariestad.

Efter sammanslagningen byggdes Skaraborgs tingshus, vid Eric Ugglas plats, mitt emellan polishuset och Eric Ugglas Teater. Den 28 februari 2011 samlokaliserades all verksamhet i denna byggnad. Byggnaden blev 3 900 kvadratmeter stor, modernt designad och rymmer sex förhandlingssalar och en säkerhetssal.

Se även
Skaraborg

Referenser

Noter

Tingsrätter i Sverige
Natriumoxid

Natriumoxid är en kemisk förening av natrium och syre med formeln Na2O.

Egenskaper
Natriumoxid reagerar häftigt vid kontakt med vatten och bildar natriumhydroxid.

Framställning
Natriumoxid bildas när metalliskt natrium utsätts för syre. När natrium förbränns i luft bildas ca 80 % natriumoxid och 20 % natriumperoxid (Na2O2).

Kemiskt ren natriumoxid för laboratoriebruk kan framställas av metalliskt natrium och natriumnitrat (NaNO3).

Användning
Vanligt glas består oftast av runt 15% natriumoxid. Övriga ingredienser är kiseldioxid (ca 70%) och kalciumoxid.

Se även
Natriumperoxid
Kaliumoxid

Källor
Material Safety Data Sheet Oxford University

Natriumföreningar
Oxider
Banco Comercial Português

Banco Comercial Português, också känd som BCP,  är den största portugisiska banken. Den bildades 1985 och har verksamhet i Portugal, Frankrike, Luxemburg, Belgien, Schweiz, Polen, Rumänien, Grekland, Turkiet, Angola och Moçambique.

Huvudkontoret ligger i Porto.

Företaget är börsnoterat på Euronext Lisbon och ingår i PSI-20 index.
De främsta ägarna är Fosun med 16,7% och Sonangol med 14,9%.

Externa länkar 
 BCP

Referenser 

Affärsbanker
Banker bildade 1985
Portugisiska banker