kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Med sång och med jubel till striden vi går

Med sång och med jubel till striden vi går är en sång med text av en okänd författare och som sjungs på en finsk melodi.

Publicerad i 
Musik till Frälsningsarméns sångbok 1907 som nr 358.
Frälsningsarméns sångbok 1929 som nr 421 under rubriken "Strid och verksamhet - Under striden".
Frälsningsarméns sångbok 1968 som nr 469 under rubriken "Kamp och seger".
Frälsningsarméns sångbok 1990 som nr 631 under rubriken "Strid och kallelse till tjänst".

Finländska psalmer
Mystique

Mystique, också kallad Raven Darkholme, är en figur i serietidningarna och filmerna X-Men. Hon skapades av Chris Claremont och Dave Cockrum och gjorde sin debut i Amerikanska Ms. Marvel #16 1978. Hon har varit ledare för Brotherhood of Mutants, och har slagits mot både X-Men och Avengers. Mystique är också mor till X-mannen Nightcrawler och styvmor till Rogue.

Mystiques kraft är att hon kan förvandla sig till vem hon vill, men hon kan inte härma andra människors krafter (i filmerna kan hon dock kopiera Wolverines klor, även om de inte är lika starka som hans adamantium). Kraften gör också att hon kan skapa kläder på sin kropp. Hon är även övermänskligt vig och verkar vara helt immun mot åldrande då hon fortfarande har fysiken hos en ung kvinna trots att hon är över hundra år gammal. Mystique har även utvecklat mycket goda kampsportsegenskaper, hennes sparkar och slag är så starka att de nästan skulle kunna räknas som en del av hennes mutantkraft. I hennes naturliga form ser hon ut som en ung kvinna med rött hår, gula ögon och mörkblå hud.

I den tecknade TV-serien X-Men spelas hon av Randall Carpenter och Jennifer Dale. I den tecknade TV-serien X-Men: Evolution spelas hon av Colleen Wheeler.

Hon spelas av Rebecca Romijn i filmerna, och är en av de onda som jobbar för Magneto. Hon har samma krafter och utseende som i serien men är naken istället för den vita dräkt hon bär i serien. I den tredje och avslutande filmen blir hon träffad av en spruta, när hon skulle rädda Magneto, som innehöll "botemedlet" som gjorde att hennes krafter försvann. I X-Men: First Class, X-Men: Days of Future Past och X-Men: Apocalypse spelas hon av Jennifer Lawrence.

Filmografi
 X-Men (2000)
 X2: X-Men United (2003)
 X-Men: The Last Stand (2006)
 X-Men: First Class (2011)
 X-Men: Days of Future Past (2014)
 X-Men: Apocalypse (2016)

Superskurkar i X-Men
Seriefigurer introducerade 1978
Långdans

Långdans är en typ av dans där deltagarna håller i varandra och dansar i en slingrande formation. Det händer att långdans uppstår efter ringdans. Till skillnad från ringdans finns det alltid två personer som har en hand fri och därmed kan deltagarna i långdansen förflytta sig från ursprungsplatsen för att eventuellt återvända senare.

Det finns flera ålderdomliga folkmusikmelodier bevarade i form av långdanser. Förr kunde långdans även syfta på andra danser, exempelvis där deltagare i par stod uppställda mittemot varandra i rader och sedan dansade paren i tur och ordning mellan raderna. Sådan långdans kunde förekomma på bröllop i början av 1900-talet. Ordet långdans är belagt i svenska språket sedan 1688.

Exempel på långdanser
Raketen
Nu är det jul igen

Se även
Linedance

Referenser

Externa länkar
Svenska långdanser: Sällskapsdans, ringdans eller långdans

Danser
Folkmusik
S. Balachander

Sundaram Balachander, född 18 januari 1927 i Madras, död 15 april 1990, var en indisk vina-spelare med unik personlig stil. Han är också känd som filmare och författare.

Biografi

Balachander föddes i Madras som son till V. Sundaram Iyer och hans fru Parvati. Familjen var Iyer-brahminer från Tanjore-området, ett viktigt kulturellt centrum i Sydindien. Hans äldre bror S. Rajam var klassisk sångare, och Balachanders första konserter var som slagverkare bakom brodern på kanjira, en sorts bas-tamburin. Under uppväxten lärde han sig på egen hand spela ett flertal instrument, främst sitar, som han använde för karnatisk musik trots att den är ett nordindiskt instrument. Basen för experimenten var All India Radio, där han hade skaffat arbete.

Snart kom dock vinan att ta över från alla andra instrument, och han lärde upp sig själv till klassisk konsertnivå på bara två–tre år. Hans stil var utanför de etablerade vina-stilarna, från Kerala, Mysore, Andhra and Tanjore (med understilen Karaikudi). Han utvecklade vad som beskrivits som en överdriven Tanjorestil. Den förlitade sig i hög grad på elförstärkning och kontaktmikrofon, där Balachander böjde strängarna över banden ibland mer än en hel oktav och formade intrikata fraser på bara en enda knäppning. Den precision som då krävs för att undvika falskspel gjorde Balachanders stil till den troligen svåraste i instrumentets historia. Han tyckte också om att locka fram okonventionella klanger ur vinan.

Han turnerade och spelade in skivor i Europa, Amerika och Östasien, och fick ta emot såväl Padma bhushan (Indiens tredje finaste hederstecken för civila insatser i nationens tjänst) som Sangeet Natak-akademins stora pris och en hedersdoktorstitel i litteratur från World Academy of Arts & Culture. En milstople bland hans många inspelningar var en serie om 12 LP som gick igenom den karnatiska musikens alla 72 melakartor.

Balachander lärde upp en del lärjungar, bland dem E. Gayathri och S. V. Madhavan, men inte i sin egen extrema stil, som kan ha gått i graven med honom. Hans son, Raman, försöker ställa samman sin fars hela inspelade arv.

Film

Förutom att han skrev filmmusik från sent 40-tal till mitten på 60-talet regisserade Balachander ett antal filmer, och stod även ibland framför kameran.

Fejden med Semmangudi Srinivasa Iyer

Under sina sista år i livet gav sig Balachanders in i en intensiv fejd med den legendariske sångaren Semmangudi Srinivasa Iyer, den kanske mest respekterade i hela det karnatiska musiklivet. Semmangudi hade skrivit en bok om maharaja Swathi Tirunal av Travancore (1813–1846), som var en berömd kompositör. Balachander menade att Semmangudi försökte tillskriva en gammal kung sina egna kompositioner, för att få dessa att gå till historien, men för att driva den tesen nöjde han sig inte med att hävda att maharajan aldrig skrivit en not – han drog igång (som han själv beskrev det) ett ”korståg” för att ”bevisa” att Tirunal över huvud taget aldrig hade funnits, trots att han är en välkänd historisk person och dessutom inte ligger särskilt långt tillbaka i tiden.

Källor

Externa länkar
 

Indiska musiker
Personer från Chennai
Födda 1927
Avlidna 1990
Män
Lista över domare under världsmästerskapet i fotboll 2006

Detta är en lista över domare under världsmästerskapet i fotboll 2006.

Huvuddomare

Assisterande domare och fjärde- samt femtedomare 

Fotbollsdomare
Världsmästerskapet i fotboll 2006
Domare under fotbolls-VM 2006
Annapurna Devi

Annapurna Devi, född 23 april 1927 i Maihar, Brittiska Indien, död 13 oktober 2018 i Bombay, Indien, var en musiker och pedagog inom den nordindiska klassiska musiktraditionen. Hon spelade surbahar (bas-sitar).

Hon var dotter till Allauddin Khan. Hon lärde sig spela tanpura av sin far och systrar och undervisade själv sin bror Ali Akbar Khan.

Annapurna blev en mycket duktig surbaharspelare i Maihartraditionen, och gifte sig med faderns sitarelev, Ravi Shankar; hon var 14, han 21. Äktenskapet höll i ett tjugotal år, och resulterade i en son, Shubhendra Shankar (1942–1992). I början gav paret duettkonserter, men Annapurnas karriär tog snart slut. 

Efter skilsmässa bodde Annapurna i ett överklassområde i Bombay fram till sin död, och hon lämnade sällan lägenheten över huvud taget. Här lärde hon upp ett utvalt fåtal studenter – nattetid – somliga berömda, andra inte: Hariprasad Chaurasia, Pradeep Kumar, Basant Kabra, och hennes yngre gurubhai Nikhil Banerjee. I början av 1970-talet gav hon lektioner åt sarod-spelaren Vasant Rais fru Kokila. Hon gifte om sig med sin elev Rooshikumar Pandya. Även om få hörde hennes musik, sågs hon som en klassisk instrumentalist av allra högsta klass.

Referenser

Externa länkar
 The Viyaja Parrikar Library of Indian Classical Music has some old amateur recordings of Annapurna Devi's surbahar playing on-line.

Indiska musiker
Kvinnor
Födda 1927
Avlidna 2018
Mark Coleman

Mark Coleman, född 20 december 1964 i Fremont, Ohio, är en amerikansk före detta MMA-utövare och UFC Hall of Fame-medlem 

Coleman har vunnit UFC:s tungvikts-titel samt Pride Fighting championship grand prix 2000. Coleman deltog också i de olympiska sommarspelen 1992 där han slutade som nummer 10 i fristilsbrottning (100 kg). 

Coleman, som före sin karriär inom MMA hade en framgångsrik karriär som brottare, anses av många vara den som uppfann modern ground-and-pound. Denna strategi kan i korthet beskrivas med att MMA-utövaren tar sin motståndare till marken och där använder slag för att knocka sin motståndare eller få vederbörande att ge upp. 

Coleman skulle preliminärt ha mött Brock Lesnar på UFC 87 men ådrog sig en skada på träning och tvingades dra sig ur.

Externa länkar
 Mark Coleman – UFC
 Mark Coleman – Sherdog.com

Födda 1964
Amerikanska utövare av mixed martial arts
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från USA
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1992
Män
Levande personer
Idrottare från Columbus, Ohio
Alumner från Miami University
Alumner från Ohio State University
Idrottare i Miami Redhawks
Ohio State Buckeyes
Nelspruit

Nelspruit (numera officiellt Mbombela) är en stad i Sydafrika. Staden är huvudort i Mpumalangaprovinsen (tidigare östra Transvaal) i östra Sydafrika, och hade 58 672 invånare vid folkräkningen 2011. Nelspruit ligger vid Krokodilfloden, 60 kilometer från den moçambesiska gränsen och 330 kilometer öster om Johannesburg. 

Nelspruit grundades år 1905 av tre bröder ur Nelfamiljen som vallade runt sina kor under vintermånaderna. Här finns en flygplats, Kruger Mpumalanga, som huvudsakligen används för flygningar till och från storstaden Johannesburg. Nelspruit ligger i närheten av Kruger nationalpark, som är belägen vid gränsen till Moçambique.

Staden byggde ett nytt fotbollsstadion inför fotbolls-VM 2010. Namnet på stadion är Mbombelastadion, och den har plats för 43 500 åskådare.

Källor 

Orter i Sydafrika
Orter grundade 1905
Lista över de vanligaste ungerska efternamnen

Denna lista avser förhållandena i Ungern, som utgör huvuddelen av det ungerska språkområdet. Ungerska talas även av betydande nationella minoriteter i Ungerns grannländer. 

Ungerska namn följer den västerländska seden med förnamn och familjenamn. Men till skillnad från de flesta västerländska språk placeras familjenamnet före förnamnet. Så förnamn och efternamn är inte så bra termer när det gäller ungerska namn.

De vanligaste efternamnen

Källor 

 
Efternamn

Vanligaste ungerska efternamnen
Vanligaste ungerska efternamnen

en:List of most common surnames in Europe#Hungary
Oshri Levi

Oshri Levi (hebreiska: אושרי לוי) född 1974, är en professionell israelisk fotbollsmålvakt som bland annat har spelat för Maccabi Sektzia Ma'alot-Tarshiha.

Källor 

Födda 1974
Israeliska fotbollsspelare
Män
Levande personer
Spelare i Maccabi Tel Aviv FC
Spelare i Hapoel Kfar Saba
Gareth Gates

Gareth Paul Gates, född 12 juli 1984 i Bradford, England, är en brittisk sångare.

Gates kom tvåa i den brittiska talangjakten Pop Idol 2002. Hans största hit i Sverige är Anyone of Us (Stupid Mistake) som även Mathias Holmgren har spelat in en svensk version av.
Gates är gift med Suzanne Gates (tidigare Mole). Den 6 april 2009 föddes deras första barn, dottern Missy.
Han ersatte Lee Mead i rollen som Joseph i Lloyd-Webber-musikalen Joseph and the Amazing Technicolor Dreamcoat på The Adelphi Theatre i London 2009.

Diskografi
What My Hearts Wants to Say innehåller låtar som: Anyone of Us (Stupid Mistake), What my heart wants to say, Spirit in the sky, Suspicious minds, Sunshine.
Go Your Own Way

 Pictures of the other side 

Engelska sångare
Män
Födda 1984
Levande personer
Personer från Bradford
Rudolf Wolf

Rudolf Wolf, född 7 juli 1816 i Fällanden nära Zürich, död 6 december 1893 i Zürich, var en schweizisk astronom och matematiker, som var verksam vid observatoriet i Zürich med forskning bland annat om solfläckar. Ett av hans viktigare verk var att skapa ett index för antalet solfläckar.

Biografi
Wolf studerade vid universitetet i Zürich, Wien och Berlin med Johann Franz Encke som en av sina handledare. Wolf blev professor i astronomi vid Universitetet i Bern 1844 och chef för Bernobservatoriet 1847. År 1855 accepterade han chefskapet för astronomi vid både Zürichs universitet och Federal Institute of Technology i Zürich.

Vetenskapligt arbete
Wolf imponerades mycket av Heinrich Schwabes  upptäckt av solfläckscykeln och han utförde inte bara sina egna observationer, utan samlade alla tillgängliga data om solfläcksaktivitet tillbaka så långt som 1610 och beräknade en period för cykeln på 11,1 år. År 1848 utformade han ett sätt att kvantifiera solfläcksaktivitet. Wolftalet, som det nu kallas, är fortfarande i bruk. År 1852 var Wolf en av fyra personer som upptäckte sambandet mellan cykeln och geomagnetisk aktivitet på jorden. 

För att studera sannolikhetslagarna, utförde Wolf omkring 1850 ett Buffons nålexperiment och släppte en nål på en tallrik 5 000 gånger för att verifiera värdet av π, en föregångare till Monte Carlo-metoden.

Referenser

Noter

Externa länkar

 
 HAO "Rudolf Wolf (1816–1893"
 MacTutor "Johann Rudolf Wolf"
 The Sun – History
 Analysis of Wolf's dice data by Edwin Jaynes

Män
Födda 1816
Avlidna 1893
Schweiziska astronomer
Schweiziska professorer
Personer i Schweiz under 1800-talet
Ugglan
Alumner från Zürichs universitet
6:66 Satan's Child

6:66 Satan's Child är ett album från 1999 av det amerikanska metalbandet Danzig.

Låten "Thirteen" skrevs ursprungligen av Glenn Danzig åt Johnny Cash och finns med på dennes album American Recordings från 1994.

Låtlista
"Five Finger Crawl" - 3:38
"Belly of the Beast" - 4:28
"Lilin" - 6:31
"Unspeakable" - 4:12
"Cult Without a Name" - 4:39
"East Indian Devil" - 4:03
"Firemass" - 3:52
"Cold Eternal" - 4:41
"Satan's Child" - 3:30
"Into the Mouth of Abandonment" - 4:37
"Apokalips" - 4:45
"Thirteen" - 4:12

Medverkande
Glenn Danzig - sång
Jeff Chambers - gitarr
Josh Lazie - bas
Joey Castillo - trummor

Musikalbum 1999
Album av Danzig
Gasfordon

Gasfordon, ett samlingsbegrepp som innefattar gasbilar, gasbussar och andra fordon som drivs med fordonsgas eller motorgas. Om fordonen använder drivmedel som består av en gas, men drivmedlen är i flytande form, som till exempel GTL-drivmedel till helt vanliga dieselfordon, eller i form av fryst metangas (LNG) eller trycksatt biogas(CBG) ihop med flytande dieseldrivmedel i dieselfordon, utrustade med s.k. dual fuel teknik  så kallas fordonet normalt sett inte för "gasfordon", även om de drivs helt eller delvis med energi som kommer från gas.

Referenser 

Fordon
Miljöbilar
Evighetens morgon klar en dag skall gry

Evighetens morgon klar en dag skall gry eller Evighetens morgon klar en gång skall gry är en sång med text från 1888 av Nils Frykman och musik från 1817 av Karl August Groos

Publicerad i
Frälsningsarméns sångbok 1929 som nr 459 under rubriken "De yttersta tingen och himmelen"
Musik till Frälsningsarméns sångbok 1930 som nr 459.
Frälsningsarméns sångbok 1968 som nr 532 under rubriken "Evighetshoppet"
Frälsningsarméns sångbok 1990 som nr 680 under rubriken "Framtiden och hoppet"

Svenska psalmer
Margo lateralis scapulae

Margo lateralis scapulae är det latinska namnet på skulderbladets laterala kant.

Margo lateralis är skulderbladets tjockaste kant. Den sträcker sig från överarmsbenets (humerus) ledskål (cavitas glenoidalis) diagonalt, bakåt och nedåt till skulderbladets nedre vinkel (angulus inferior scapulae).

M triceps brachii har sitt ursprung i kantens översta del, m. subscapularis i dess mitt och vid den nedersta tredjedelen fäster delar av m. teres major på insidan och m. subscapularis på den yttre.

Se även 
 Margo medialis scapulae
 Margo superior scapulae
 Skulderbladets muskler
 Ossifikation av skulderbladet

Skulderblad
Karl August Groos

Karl August Groos, född 1789, död 1861, var en tysk kyrkoherde, konsistorialråd och kompositör som komponerade psalmen "Evighetens morgon klar en dag skall gry".

Tyska koralkompositörer
Män
Födda 1789
Avlidna 1861
Får vi mötas bortom floden

Får vi mötas bortom floden är en psalmsång med text från 1858 av Horace Lorenzo Hastings och musik av Elihu S. Rice.

Publicerad i
Musik till Frälsningsarméns sångbok 1907 som nr 166
Frälsningsarméns sångbok 1929 som nr 460 under rubriken "De yttersta tingen och himmelen"
Frälsningsarméns sångbok 1968 som nr 533 under rubriken "Evighetshoppet"
Frälsningsarméns sångbok 1990 som nr 682 under rubriken "Framtiden och hoppet"

Amerikanska psalmer
Margo medialis scapulae

Margo medialis scapulae är det latinska namnet på skulderbladets mediala kant.

 Synonymer margo vertebralis scapulae, "skulderbladets kant som vetter mot ryggraden.

Margo medialis är skulderbladets längsta kant. Den sträcker sig från benets övre vinkel (angulus superior) till dess nedre (angulus inferior). Kanten är tunnare än den laterala kanten (margo lateralis) men tjockare än den övre (margo superior). Kanten är konvex och avsnittet ovanför skulderkammen (spina scapulae) bildar en trubbig vinkel mot den nedre delen.

Längs margo medialis går en övre och en undre läpp åtskilda av en smal fåra. M. serratus anterior fäster i den främre läppen. I den undre fäster m. supraspinatus ovanför skulderkammen och m. infraspinatus under kammen. M. levator scapulae fäster i den mellanliggande fåran ovanför kammen. Strax ovanför den triangulära ytan som utgör kammens bas (trigonum spina scapulae) fäster m. rhomboideus minor och m. rhomboideus major fäster under samma yta.

Se även 
 Margo lateralis scapulae
 Margo superior scapulae
 Fossa supraspinata
 Fossa infraspinata
 Skulderbladets muskler
 Ossifikation av skulderbladet

Skulderblad
Övre extremitetens anatomi
Margo superior scapulae

Margo superior scapulae är det latinska namnet på skulderbladets övre kant.

Margo superior är skulderbaldets kortaste och tunnaste kant. Den är konkav och sträcker sig från benets mediala vinkel (angulus medialis) till en djup, halvcirkelformad kanal (incisura scapulae) genom vilken nerven n. suprascapularis går. Kanalen består delvis av korpnäbbsutskottets (processus coracoideus) bas och täcks av ett ligament (lig. transversum scapulae superius). Vid den intilliggande delen av margo superior fäster m. omohyoideus.

Se även 
 Margo lateralis scapulae
 Margo medialis scapulae
 Fossa supraspinata
 Skulderbladets muskler
 Ossifikation av skulderbladet

Skulderblad
Övre extremitetens anatomi
Josef Suk (tonsättare)

Josef Suk, född 4 januari 1874 i Křečovice, död 29 maj 1935 i Benešov (nära Prag), var en tjeckisk tonsättare, violinist och musikpedagog. 

Suk studerade i Prag för Anton Bennewitz, Josef Jiránek, K. Stecker, K. Knittel och Antonín Dvořák. Hans kompositioner visar stort inflytande från Dvořák, vars dotter han gifte sig med 1898.

Viktiga verk 
 Missa Křečovicensi (1888)
 Fantasi för violin och orkester (1888)
 Dramatisk uvertyr (1891)
 Serenad Ess-dur för stråkorkester (1892)
 Symfoni E-dur (1899)
 Symfoni Asrael c-moll (1906)
 Symfonisk dikt Praha (1904)
 Symfonisk dikt Pohádka léta (1909)
 Symfonisk dikt Zráni (1918)
 Epilog för baryton, damkör och orkester (1932)
 Flera kammarverk, bland annat
 Pianokvartett c-moll (1891)
 Pianokvintett g-moll (1893, omarbetad 1915)
 Pianotrio c-moll (1890)
 Stråkkvartett B-dur (1896, omarbetat 1915)
 Stråkkvartett Dess-dur (1911)

Källor 

Tjeckiska kompositörer
Tjeckiska violinister
Tjeckiska musikpedagoger
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Födda 1874
Avlidna 1935
Män
Märyon

Märyon, född 1987, är en sångerska från La Seyne i södra Frankrike.

Hon tävlade för Monaco i Eurovision Song Contest 2004, med låten Notre Planete, som inte kom till final. Märyon har inte gjort någonting inom musiken efter framträdandet i Eurovision.

Franska sångare under 2000-talet
Artister som representerat Monaco i Eurovision Song Contest
Kvinnor
Födda 1987
Levande personer
Deltagare i Eurovision Song Contest 2004
Personer från La Seyne-sur-Mer
Mika Larsson

Mika Larsson, född 4 februari 1945 i Stockholm, är en svensk journalist och diplomat. Hon har arbetat för bland annat Aftonbladet och Sveriges Radio samt vid svenska ambassaden i Warszawa.

Biografi 
Mika Larsson är dotterdotter till poeten Erik Axel Karlfeldt och har anlitats flitigt för att berätta om Karlfeldt och recitera hans diktning. Hon arbetade under 70-talet för Aftonbladet, och sedermera som utrikeskorrespondent för Sveriges Radio. Åren 1983–1986 var Mika Larsson chefredaktör för Linjeflygs reportagetidning Upp & Ner och 1986-1992 var hon chef för bokförlaget Bra Böcker. Sedan 1997 är hon verksam som konsult och frilansskribent.

Åren 1980–1982 var Mika Larsson utrikeskorrespondent i Polen för Sveriges Radio då grunden för fackföreningen Solidaritet lades genom storstrejken i Gdansk. För sina insatser belönades hon 1982 med Stora Journalistpriset. Om dessa år har hon även skrivit boken Det började i Gdansk. Larsson belönades 1996 med Riddarkorset av Republiken Polens förtjänstorden för sin insats under Solidaritetstiden. Åren 1992–1996 var Mika Larsson kulturattaché vid Sveriges ambassad i Warszawa. År 2002 återkom hon till ambassaden i Warszawa, denna gång som kultur- och pressråd, en tjänst hon innehade fram till 2007. Mika Larsson har ett flertal gånger intervjuats i media i egenskap av Polenkännare.

Referenser 

Födda 1945
Kvinnor
Svenska journalister under 1900-talet
Utrikeskorrespondenter
Svenska chefredaktörer
Levande personer
Vinnare av Stora journalistpriset
Diplomater från Stockholm
Journalister från Stockholm
Bel Canto (musikgrupp)

Bel Canto är en musikgrupp från Norge. Gruppen bildades 1985 i Tromsö och var ursprungligen en trio med Anneli Drecker, Nils Johansen och Geir Jenssen (också känd som Biosphere). Från och med år 1990 är Anneli Drecker och Nils Johansen de som driver verksamheten vidare.

Bel Canto gav ut sitt första album White Out Conditions 1987 som följdes av Birds  of Passage 1989. Gruppen väckte uppmärksamhet för sitt elektroniskt arktiska sound och Dreckers sångröst. 1990 lämnade Jenssen gruppen för att satsa på sitt eget projekt Biosphere och Bel Canto blev en duo.

Med albumet Shimmering, Warm and Bright från 1992 fick Bel Canto internationella framgångar. På albumet Magic Box från 1996 inspirerades duon av musik från Indien, mellanöstern och Afrika. På Rush från 1998 förenades de kosmopolitiska influenserna med en återgång till gruppens ursprungliga sound.

År 2000 gav Anneli Drecker ut soloalbumet Tundra. Året därpå återförenades Bel Canto för att spela in nytt material och gav ut samlingsalbumet Retrospect. År 2002 utkom Dorothy's Victory, Bel Cantos hittills senaste album.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Anneli Drecker – sång, keyboard (1985–)
Nils Johansen – gitarr, violin (1985–)

Tidigare medlemmar
Geir Jenssen – keyboard, elektronik, sampling (1985–1989, 2010)
Andreas Eriksen – trummor, slagverk (1990–?)

Bidragande musiker (studio/live)
Kirsti Nyutstumo – basgitarr (1993–1997)
B. J. Cole – pedal steel guitar
Jaki Liebezeit – trummor
Jah Wobble – basgitarr
Jonny Sjo – basgitarr

Diskografi
 Studioalbum
White-Out Conditions (1987)
Birds of Passage (1989)
Shimmering, Warm and Bright (1992)
Magic Box (1996)
Rush (1998)
Dorothy's Victory (2002)

Singlar (urval)
"Blank Sheets" (1988)
"White-Out Conditions" (1988)
"Birds of Passage" (1990)
"A Shoulder To The Wheel" (1991)
"Shimmering, Warm & Bright" (1992)
"Unicorn" (1992)
"Rumour" (1996)

 Samlingsalbum 
Retrospect (2001) 

 Soloalbum av Anneli Drecker 
Tundra (2000) 
Frolic (2005)
Rocks & Straws (2015)
Revelations for Personal Use (2017)
A Suite Of Poems  (2018)

Källor 
Bonniers Rocklexikon, Bonniers 1993
Bel Canto biography

Noter

Externa länkar 

Officiell webbplats
Bel Canto på allmusic.com

Norska musikgrupper
Norska elektroniska musikgrupper
Pompei

är en ort och kommun i storstadsregionen Neapel, innan 2015 provinsen Neapel, i regionen Kampanien i Italien. Kommunen hade  invånare (2017).

I kommunen ligger världsarvet den antika staden Pompeji.

Referenser 

   

Kommuner i storstadsregionen Neapel