kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nils Stenqvist (konstnär)

Nils Gunnar Stenqvist, född 13 april 1934 i Brännkyrka församling, Stockholm, död 4 augusti 2005 i Haninge, Stockholms län, var en svensk målare, grafiker, tecknare och skulptör.

Han var son till kamreren Nils Petrus Stenqvist och Katarina Maria Margareta Collin och från 1958 gift med Marie Bergkvist och från 1989 med Ursula Schütz. Efter studentexamen 1953 och några års studier vid Stockholms högskola studerade Stenqvist grafisk konst för Harald Sallberg och Jurgen von Konow vid Kungliga Konsthögskolan i Stockholm 1956–1961. Både före och under akademitiden företog han ett flertal längre studieresor till bland annat Grekland Finland, Leningrad, Paris och London där han studerade vid Royal College of Art 1958. Han tilldelades stipendium från Kungafonden 1958, Grafiska sällskapet, Sandrewska stiftelsen och von Konows fond 1960 samt H Ahlbergs fond vid Konstakademin 1961. Han blev biträdande lärare vid Konsthögskolan skola för grafisk konst 1963 som senare ombildades till en ordinarie tjänst och därefter 1973–1983 professor i grafisk konst vid Konsthögskolan. Han var en flitig utställare och medverkade i ett flertal in- och utländska grafikutställningar bland annat deltog han i grafikbiennalerna i Ljubljana ett flertal gånger, utställningen Nordisk grafik på Liljevalchs konsthall, California Society of Etchers 50-årsjubileumsutställning i Los Angeles, Pratt Miniature Print Show i New York samt utställningar med svensk grafik i Oslo och England. Han deltog några gånger i Nationalmuseums utställning Unga tecknare och i Sveriges allmänna konstförenings utställningar på Liljevalchs samt grupputställningar på Göteborgs konsthall. Tillsammans med sin fru ställde han ut Kramfors 1956 och tillsammans med  Gösta Gierow på Lilla konstsalongen i Malmö 1958 samt med Olle Agnell och Gustaf Skoglund i Eslöv 1963. Separat ställde han bland annat ut i Sundsvall, Uppsala, Lomma och på Gummesons konsthall. Stenqvist var en av initiativtagarna till Grafikens Hus i Mariefred. Han använde sig ofta av organiska motiv i sina verk, särskilt av snäckors spiralform. Stenqvist är representerad vid bland annat Moderna museet, Göteborgs museum, Malmö museum, Kalmar konstmuseum, Örebro läns landsting, Kunsthalle i Hamburg och Stafford College of Art i USA.

Offentliga uppdrag i urval
Du har tid! - Snäckfossil med stjärnsystem (1986), Väggrelief i emalj och fristående skulptur i Vångagranit, Huddinge station
Snäckor, brons, Mälarhöjdens skola i Stockholm
Fossil, betong, Nils Lövgrens väg, Sköndal i Stockholm

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 260, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Litteratur
Thomas Kjellgren: Nils G. Stenqvist - grafik 1953-2001, tecken från livet, Bokförlaget Atlantis AB 2002,

Externa länkar

Thomas Kjellgeren om Nils G. Stenqvist på Grafikens Hus webbplats

Svenska målare under 1900-talet
Svenska skulptörer under 1900-talet
Födda 1934
Avlidna 2005
Män
Mottagare av Prins Eugen-medaljen
Konstnärer från Stockholm
Svenska tecknare under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Ledamöter av Konstakademien
Representerade vid Moderna museet
Professorer vid Kungliga Konsthögskolan
Oh Laura

Oh Laura är en svensk grupp från Stockholm, inom genrerna country och pop.

Genombrott
Oh Laura bildades 2004 men fick sitt genombrott våren 2007 med låten "Release Me" som medverkade i en TV-reklam för Saab. Låten tog den 13 maj 2007 över förstaplatsen på Trackslistan efter The Arks "The Worrying Kind". Vecka 36 2007 hade man med "Release Me" legat näst längst på digilistan 2007 efter Sahara Hotnights "Cheek to Cheek". 23 maj 2007 släpptes gruppens första album A Song Inside My Head, a Demon in My Bed.

Gruppmedlemmar
Frida Öhrn – sång, munspel 
Joakim Olovsson – elgitarr
Jörgen Kjellgren – gitarr 
Rikard Lidhamn – basgitarr
Magnus Olsson – trummor

Diskografi

Studioalbum
2007 – A Song Inside My Head, a Demon in My Bed
2012 – The Mess We Left Behind

Singlar
2007 – "Release Me"
2007 – "It Ain't Enough"
2008 – "The Mess You Left Behind"

Utmärkelser
2008: P3 Guld för Årets låt, Release Me.
2008: Förstapris "Bursztynowy Słowik" i Sopot Festival Polen

Källor

Externa länkar
Oh Laura på Facebook
Diskografi på discogs.com

Musikgrupper bildade 2004
Svenska countrygrupper
Svenska popgrupper
Nils Stenqvist

Nils Stenqvist kan avse:

Nils Stenqvist (konstnär) – svensk konstnär
Nils Stenqvist (militär) – svensk militär (överste 1. graden)
David Eisenhower

Dwight David Eisenhower II, född 31 mars 1948 i West Point, New York, är sonson till USA:s 34:e president Dwight D. Eisenhower och son till ambassadör John Eisenhower. Farfadern döpte 1953 om presidentens lantställe till Camp David efter sin sonson.

Biografi
Han gifte sig 22 december 1968 med Richard Nixons dotter Julie, en knapp månad innan svärfadern tillträdde som USA:s president. Nixon hade tjänstgjort som president Eisenhowers vicepresident. Makarna bor i Pennsylvania och har tre barn: Jennie, Alex och Melanie.

Han avlade 1976 juristexamen vid George Washington University Law School. Han undervisar vid University of Pennsylvania.

John Fogerty i Creedence Clearwater Revival säger att bandets låt Fortunate Son är indirekt inspirerad av David Eisenhower.

Referenser

Externa länkar

Födda 1948
Amerikanska jurister
Män
Levande personer
Alumner från George Washington University
Alumner från Amherst College
Personer verksamma vid University of Pennsylvania
Paralympiska sommarspelen 2012

Paralympiska sommarspelen 2012 hölls i London i Storbritannien den 29 augusti-9 september 2012, och blev de fjortonde paralympiska sommarspelen.

Arenor 
Huvuddelen av arrangemanget avgjordes i den olympiska parken som byggs för de olympiska och paralympiska spelen. Där höll nio idrotter till:
Bågskytte
Bancykling
Friidrott
Fotboll
Goalball
Rullstolsfäktning
Rullstolsrugby
Rullstolstennis
Simning

I ExCel Center avgjordes ytterligare fem idrotter:
Boccia
Judo
Tyngdlyftning
Bordtennis
Rullstolsbasket

Grenarna inom sportskytte använde sig av Royal Artillery Barracks i Woolwich och cyklingen av Regent's Park i London. Grenarna inom hästdressyr avgjordes i Greenwich Park där också volleyboll hade en arena.

Se även 
Olympiska sommarspelen 2012

Källor

Externa länkar 

Officiell webbplats för Olympiska och Paralympiska spelen
International Paralympic Committee: London 2012

2016
Praktdräkt

Praktdräkt är en fjäderdräkt som adulta hanar bland ett antal fågelarter, speciellt änder  men även några vadare, anlägger vid häckningstid. Begreppet används på grund av en mer komplicerad ruggningscykel varför man oftast inte talar om sommardräkt eller vinterdräkt hos dessa fåglar. Praktdräkten är extra färggrann och distinkt tecknad, precis som hos många andra arters häckningsdräkter, men bärs under senhösten, vintern och våren och inte på sommaren. Efter parningen, under sommaren, ruggar dessa fåglar till en mindre distinkt fjäderdräkt, en så kallad eklipsdräkt som ger extra kamouflage. 

Fågelanatomi
Bernard Sachs

Bernard Sachs, född 2 januari 1858 i Baltimore, död 8 februari 1944, var en amerikansk psykiater och neurolog.

Mellan åren 1874 och 1878 studerade Sachs medicin vid Harvard Medical College i Cambridge. Efter sina studier i Cambridge så åkte han till Europa och studerade där i Strasbourg, Wien och Berlin. 

1882 fick han sin första artikel publicerad i Rudolf Virchows Archiv für pathologische Anatomie und Physiologie und für klinische Medicin. Efter att han samma år tagit sin examen i Wien stannade han kvar tillsammans med Sigmund Freud för att doktorera i hjärnans anatomi och neuropsykiatri under Theodor Hermann Meynert. För att runda av sin utbildning tillbringade han ett år med Jean-Martin Charcot i Paris och John Hughlings Jackson i London. 

1884 återvände Sachs till USA och bosatte sig i New York. Efter att först ha arbetat som assistent åt Isaac Adler och därefter öppnat privatpraktik blev han 1887 instruktör vid New York Polyclinic Hospital. Det var också nu som han beskrev vad som senare blivit känt under namnet Tay-Sachs sjukdom. 1893 utsågs han till rådgivande neurolog vid Mount Sinai sjukhuset. 

Under sitt professionella liv publicerade han över 200 artiklar och ett flertal böcker, Sachs stod också under åren 1886-1911 för utgivningen av tidskriften Journal of Nervous and Mental Disease och mellan 1894 och 1932 var han ordförande för American Neurological Association. Förutom Tay-Sachs sjukdom så har han även givit namn åt Sachs lampa.

Externa länkar
Who named it? - Bernard Sachs

Födda 1858
Avlidna 1944
Amerikanska neurologer
Amerikanska psykiatrer
Amerikanska eponymer
Personer från Baltimore
Män
Edmund Sparmann

Edmund Ernst Karl Sparmann född 16 juni 1888 i Wien Österrike död 24 juni 1951 i Stockholm var en österrikisk-svensk, ingenjör, provflygare och flygplanskonstruktör.

Sparmann kom bland annat att grunda flygplanstillverkaren E. Sparmanns flygplanverkstad som var aktiv mellan 1932 till 1937.

Biografi 
Sparmann besökte tillsammans med kaptenen Max Perini Stockholm och Malmen 1919 för att demonstrera Phönixfabrikens flygplan Phönix C.I och Phönix D. III. Han blev erbjuden att stanna kvar i Sverige och anställdes hos AB Enoch Thulins Aeroplansfabrik några månader efter Thulins haveri. Efter företagets konkurs flög han en tid uppvisningar och rundflyg med passagerare. Han blev svensk medborgare 1925 vilket ledde till att han kunde anställas vid Malmen som kontrollingenjör och provflygare.

1932 startade Sparmann flygplanstillverkaren E. Sparmanns flygplanverkstad på Lilla Essingen i Stockholm med skadeståndspengar han fick från ett internationellt rättsfall. I och med första världskrigets start 1914 hade USA konfiskerat några av Sparmanns gyroinstrumentpatent och överlämnat dem till Elmer Ambrose Sperrys företag Sperry Gyroscope Co för vidareutveckling och produktion. Patenten gällde automatiska gyroskop ämnade för flygplan, ubåtar och torpeder, uppfunna av Sparmann runt 1910 till 1913. I och med rättsvinsten fick Sparmann skadestånd på cirka 250 000 svenska kronor. 

Sparmann reste 1933 till Wasserkuppe och utbildade sig i segelflygning. Efter att han klarat C-diplomet återvände han till Sverige för att försöka slå Douglas Hamilton i tävlingen om att först flyga ett motorlöst flygplan över Öresund. För flygningen införskaffade Sparmann med stöd av Läkerol en Grunau ESG-31 med registreringen SE-ADP (det första segelflygplan som inregistredades av Luftfartsstyrelsen i Sverige).

Den 12 augusti 1933 bogserade ABA-piloten Georg Lindow med en De Havilland Tiger Moth upp Edmund Sparmann i sitt segelflygplan från Bulltofta upp till 2 300 meters höjd. Efter losskopplingen över Limhamn i Malmö styrde han västerut mot den danska kusten och genomförde den första flygfärden någonsin över Öresund med ett segelflygplan. Han landade på Kastrup där han blev hälsad med entusiasm av flygstationens personal och tillfälliga åskådare. Efter tal och leverop "och några flaskor Carlsberg (möjligen var det också ett glas champagne)" påbörjades redan samma kväll återfärden med på nytt Lindow som bogserare, och senare landning på Bulltofta. Det hela beskrevs i pressen som "en historisk bragd". 

Sparmanns Grunau ESG-31 finns idag utställd vid segelflygmuseet på Ålleberg.

Referenser

Noter

Webbkällor 
Svenskt biografiskt lexikon: Edmund E K Sparmann

Externa länkar 
Läkerolplanet och konstruktören Ingeniör Edmund Sparman vid sitt segelflygpan ESG (Edmund Schneider Grunau) inför segleflygningen Malmö-Köpenhamn tur och retur 9/8 1933, bild från Historisk Bildbyrå

Födda 1888
Avlidna 1951
Flygplanskonstruktörer
Svenska flygpionjärer
Svenska segelflygare
Svenska ingenjörer under 1900-talet
Österrikiska ingenjörer
Män
Personer från Wien
William Osler

Sir William Osler, född 12 juli  1849 i Bond Head i Ontario, död 29 december 1919 i Oxford, var en kanadensisk läkare. 

Som son till en missionär var det från början meningen att Osler skulle bli präst, men under sin skoltid upptäckte han att den banan inte var för honom och 1868 började han studera medicin vid Toronto Medical School, därefter studerade han vid McGill University i Montréal innan han 1872 tog sin examen. Efter studierna i Kanada åkte han till Europa där han besökte London, Berlin, Leipzig och Wien.

Efter att ha återvänt till Kanada var Osler en kort tid verksam som allmänläkare innan han utsågs till föreläsare vid McGill University. 1875 utsågs han till professor vid samma universitet, han undervisade i fysiologi, patologi och medicin. Under en vistelse i Leipzig 1884 fick han en inbjudan om att bli professor i klinisk medicin vid University of Pennsylvania i Philadelphia. 1888 blev han den första professorn i medicin som var verksam vid Johns Hopkins University Medical School i Baltimore.

1904 blev han erbjuden en tjänst i Oxford och året därpå tillträdde han denna. 

Osler skrev ett stort antal artiklar och böcker under sitt liv. Han har dessutom givit namn åt Rendu-Osler-Webers sjukdom (tillsammans med Henri Jules Louis Marie Rendu och Frederick Parkes Weber), Oslers syndrom, Oslers manöver, Vaquez-Oslers sjukdom och Oslers triad. 

I sitt testamente donerade Osler sin boksamling (på cirka 8 000 volymer) till McGill University och när hans fru dog några år senare flyttades bådas aska till Oslerbiblioteket vid McGill.

Noter

Externa länkar
Who named it? – Sir William Osler
Biografi

 

Födda 1849
Avlidna 1919
Kanadensiska läkare
Kanadensiska professorer
Eponymer
Män
Ledamöter av Royal Society
Personer från Ontario
Hur man lyckas i affärer utan att egentligen anstränga sig

Hur man lyckas i affärer utan att egentligen anstränga sig är en musikal av Abe Burrows, Jack Weinstock och Willie Gilbert med musik av Frank Loesser. Manuset är baserat på boken How to Succeed in Business Without Really Trying av Shepherd Mead. Den hade premiär 1961 på 46th Street Theatre (Broadway) i New York City med Robert Morse i huvudrollen.

Hur man lyckas i affärer... var en av de verkligt stora Broadway-musikalerna på 1960-talet. Musikalens huvudperson Pierpont Finch är en skojare, konformist, fähund, charmör och streber i grå kostym. Han börjar som fönsterputsare och slutar som direktör för ett stort företag. Finch är en ulv i fårakläder. Han genomskådar och utnyttjar cyniskt begrepp som lojalitet, vi-anda och trivsel på arbetsplatsen. Han är en sann karikatyr av moderna företagsledare som formas vid handelshögskolor och stora företag.

Hur man lyckas i affärer utan att egentligen anstränga sig är en frän samhällskritisk musikal. Den håller sig inte i samhällets utkanter, till periferin, utan i stället till den vardagliga värld och vardagliga dramatik vi alla upplever på kontor och andra arbetsplatser.

Musikalen blev vid sidan av My Fair Lady den största framgången i USA på 60-talet.

Föreställningen blev en dundersuccé på Oscarsteatern i Stockholm 1964–1966. Jarl Kulle spelade huvudrollen som Pierpont Finch, i övriga roller sågs bland annat Sigge Fürst, Christina Lindström, Anna Sundqvist, Fredrik Ohlsson, Axelle Axell, Bert-Åke Varg och Gösta Krantz.

Även på Stora Teatern i Göteborg och Arbisteatern i Norrköping blev musikalen en stor framgång.

Efter att musikalen legat i glömska under många år tog Hasse Wallman upp den på Intiman 2004. Då hade manuset bearbetats för att passa in i 2000-talet och titeln hade ändrats till Hur man lyckas i business utan att bränna ut sig. I rollerna sågs bl.a. Jakob Stadell, Ulf Brunnberg och Nanne Grönvall.

Sånger
 I Believe in You
 Coffee Break (Kafferast i den första svenska översättningen)

Filmatisering
Musikalen filmatiserades 1967 med stora delar av den ursprungliga Broadwayensemblen i rollistan. Många av sångnumren utgick däremot i filmversionen.

Amerikanska musikaler
1961 i USA
Musikåret 1961
Teateråret 1961
Kultur i New York
Joseph Babinski

Joseph Jules François Félix Babinski, , född 17 november 1857, död 29 oktober 1932, fransk neurolog av polsk härkomst.

Under sina medicinstudier kom han tidigt i kontakt med Jean-Martin Charcot vid la Salpêtrière i Paris. År 1884 tog han sin examen med en avhandling som handlade om MS. 1895 utsågs han till chef de clinique vid Hôpital de la Pitié, där han stannade fram till sin pensionering 1922. 

Babinski följde i sin lärares, Charcots, fotspår och intresserade sig för hysterins patologi. Han var den förste som presenterade acceptabla diagnosskillnader för hysteri och organiska sjukdomar.

1896 beskrev han för Société de biologie vad som numera är känt som Babinskis tåfenomen. Fenomenet upptäcktes i och för sig redan tre år tidigare av Ernst Julius Remak, men det var Babinski som insåg den praktiska användningen. Två år senare följde han upp upptäckten genom att publicera en komplett redogörelse för fenomenet samt flera fallstudier i La Semaine médicale. 

Förutom att ha givit namn åt tåfenomenet så förekommer hans namn hos Anton-Babinskis syndrom, Babinskis metod, Babinskis syndrom, Babinski-Froments syndrom, Babinski-Fröhlichs syndrom, Babinski-Nageottes syndrom. Dessutom grundade han tillsammans med några kolleger
Société de neurologie de Paris

Källor

Externa länkar
Who named it? - Joseph Jules François Félix Babinski

Födda 1857
Avlidna 1932
Franska neurologer
Franska eponymer
Män
Fines

Fines är produktnamnet på järnmalm som har malts till ett finkornigt pulver (slig) med storlek 0-6 mm och har förädlats. Fines sintras (sammansmältes) till järnmalmspellets även kallat kulsinter, och kan därefter smältas i masugn eller direktreduceras.

Fines är anrikat slig.

Se även 
Järnproduktion

Källor

Järn
Änglamark

Änglamark är även ett av Coop Norden använt varumärke för miljövänliga varor

Änglamark är en visa av Evert Taube. Den skrevs som ett beställningsverk till filmen Äppelkriget från 1971. Visan blev hans sista publicerade visa i livstiden.

Vistexten avspeglar Taubes mångåriga intresse för natur och hotade miljöer. Till exempel har raderna "Låt sista älven som brusar i vår natur, brusa alltjämt mellan fjällar och gran och fur" kopplats ihop med Evert Taubes opinionsarbete för att rädda Vindelälven från utbyggnad i slutet av 1960-talet. Med inledningsorden "Kalla den Änglamarken eller Himlajorden om du vill, jorden vi ärvde och lunden den gröna" kan visan ses både som ett slags testamente och som Evert Taubes epilog efter femtio års utvecklande av en alldeles egen del av den svensk visskatten.

Vid åttio års ålder blev han erbjuden att spela rollen som sig själv i filmen Äppelkriget (1971), skapad av Hans Alfredson och Tage Danielsson. Samarbetet resulterade även i visan "Änglamark" som kom att bli filmens ledmotiv, framförd av Sven-Bertil Taube. Trettio år tidigare hade Taube skapat ordet och vistiteln "Himlajord" och nu, tillsammans med begreppet änglamark, gjorde han "ett lyriskt koncentrat av filmens vädjan om miljömedvetenhet och vår plikt att värna den jord som är oss given".. Tanken att naturen utgör en gudomlig gåva som människan måste förvalta väl hade länge funnits i Taubes diktning, långt före den moderna miljörörelsens genombrott på 1960-talet.

Uttrycket "Himlajord" myntades av farmaren Emanuel Löfgren i Crimson Creek i Queensland i Australien, där Taube var på resa 1928. Med Himlajord avsåg Löfgren den bördiga jorden i området som gjort honom rik. Tio år senare använde Taube uttrycket i dikten "Himlajord", vilken också namngav en visbok som gavs ut 1938.

När Taube fyllde 85 år, den 12 mars 1975, kom en poetisk hyllning från Hasse och Tage som avslutas med: 
Om vår goda vilja var lika stark,
så vore jorden en Änglamark.''

Sången gavs ut 1971, först på skiva med Sven-Bertil Taube och Gunnar Svenssons orkester och har därefter publicerats i många sångböcker och i många inspelningar. Sven-Bertil Taubes inspelning låg på Svensktoppen i 16 omgångar under 1972, med en förstaplats som högsta placering.

I sjätte säsongen av Så mycket bättre gjorde Lisa Nilsson en tolkning av låten.

Referenser 

Musiksinglar 1971
Svensktoppsmelodier 1972
Sånger skrivna av Evert Taube
Miljösånger
Sånger om växter
Aichi B7A Ryusei

Aichi B7A Ryusei, kallad ”Grace” av de allierade, var en japansk torped- och störtbombare under andra världskriget. 

Flygplanet började planeras 1941 då japanska flottan ville ha en större torped/störtbombare som kunde operera från de större hangarfartygen som man hade 1941. Det var tänkt att Ryusei skulle ersätta Nakajima B6N och Yokosuka D4Y. 

På grund av problem med både flygkroppen och den nya obeprövade motorn dröjde det fram till 1944 innan planet kom i aktiv tjänst och då hade flottan inga hangarfartyg kvar, så de få flygplan som tillverkades (105 stycken) opererade från landbaser. 

Det fanns planer på en avancerad modell utrustad med en kraftfullare Mitsubishi-motor, men efter att Aichis fabrik förstörts av en jordbävning i maj 1945 skrotades de planerna.

Källor 
 Chant, Chris - Aircraft of World war II - Grange Books 2000 - 
 Mondey, David - The Hamlyn Concise Guide to Axis Aircraft of World War II - Chancellor press 2004 - 

Japanska bombflygplan
Torpedflygplan
Japanska stridsflygplan under andra världskriget
WP:Projekt Japan
B7A
Aichi D1A

Aichi D1A, kallad ”Susie” av de allierade, var en japansk störtbombare.

Aichi D1A var resultatet på krav den japanska flottan ställt på en hangarfartygsbaserad störtbombare 1932. Den ursprungliga prototypen bestod av en tysk Heinkel He 66 utrustad med en japansk motor. 

Under 1934 gav flottan klartecken för att slutföra projektet. Flygplanet deltog aktivt i andra sino-japanska kriget, men när andra världskriget startade hade de kvarvarande D1A-planen flyttats till utbildningsenheter.

Totalt tillverkades 162 plan av variant A1 och 428 av variant A2

Källor
Chant, Chris - Aircraft of World war II - Grange Books 2000 - 

Japanska stridsflygplan under andra världskriget
WP:Projekt Japan
D1A
Daniel Löble

Daniel "Dani" Löble, född i Zürich, Schweiz den 22 februari 1973, är en tysk trummare, som sen 2005 har trummat för power metal-bandet Helloween. Dani började sin karriär i Rawhead Rexx. Han spelade också trummor för bandet Blaze under turné 2004.

Källor

Tyska trummisar
Heavy metal-trummisar
Tyska musiker under 2000-talet
Födda 1973
Levande personer
Män
Arado Ar 232

Arado Ar 232, tyskt transportflygplan från andra världskriget. 

Arbetet på Ar 232 började 1940 för att ta fram ett transportflygplan som skulle ersätta Junkers Ju 52. Från början var det tänkt att planet skulle vara tvåmotorigt och utrustat med BMW-801MA radialmotorer men på grund av att dessa också användes i tillverkningen av Focke-Wulf Fw 190 fick man byta till en mindre kraftfull motor (BMW Bramo 323R-2) vilket fick som följd att flygplanet behövde fyra motorer (och därav beteckningen 232B). Planet hade en design som gjorde det möjligt att på kort tid lasta respektive lossa dess last.

Källor
Chant, Chris - Aircraft of World war II - Grange Books 2000 - 
Mondey, David - The Hamlyn Concise Guide to Axis Aircraft of World War II - Chancellor press 2004 - 

Transportflygplan
Tyska stridsflygplan under andra världskriget
Arado
Jærbanan

Jærbanan () är en järnvägssträcka mellan Stavanger och Egersund i västra Norge, som är en delsträcka av Sørlandsbanan (Oslo-Stavanger). Banan går genom det platta kustlandskapet Jæren.

Jærbanan öppnades för trafik 1878 som smalspårig järnväg (1067 mm). Den breddades till normalspår (1435 mm) 1944 och elektrifierades 1956. På grund av omfattande lokaltrafik påbörjades dubbelspårsbygge från Stavanger till Ganddal 2006. En ny godsterminal påbörjades också mellan Ganddal och Øksnevadporten.

Jærbanan har en sidobana, Ålgårdbanen, som går från Ganddal till Ålgård, en sträcka på 12 kilometer. Ålgårdbanen hade persontrafik från öppningen 1924 fram till 1955. Godstrafiken var kvar till 1988. Under sommaren kan man numera hyra dressin på den nedlaga Figgjo station, som nu är museum. 

Tidigare trafikerades sträckan av NSB/Vy, men från den 15 december 2019 trafikeras sträckan av Go-Ahead Norge.

Stationer och hållplatser 
Stavanger stasjon 
Paradis holdeplass
Mariero holdeplass
Jåttåvågen holdeplass
Hinna stasjon
Gausel holdeplass
Forus holdeplass
Lura holdeplass
Sandnes stasjon
Skeiane stasjon
Ganddal stasjon. Se även Ålgårdbanen. 
Øksnevadporten holdeplass
Klepp stasjon
Bryne stasjon
Hognestad holdeplass
Nærbø stasjon
Varhaug stasjon
Vigrestad stasjon
Brusand stasjon
Ogna stasjon
Sirevåg stasjon
Vatnamot holdeplass
Hellvik stasjon
Maurholen holdeplass 
Egersund stasjon 

Järnvägslinjer i Norge
Transport i Rogaland fylke