kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Blåhuvad bergtangara

Blåhuvad bergtangara (Sporathraupis cyanocephala) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar.

Utseende 
Blåhuvad bergtangara är en rätt stor tangara med relativt kraftig näbb. Ovansidan är bjärt olivgrön, undersidan grå och huvudet mestadels blått.

Utbredning och systematik 
Blåhuvad bergtangara delas in i åtta underarter med följande utbredning:
 cyanocephala – Anderna från västra Ecuador till östra Peru och norra Bolivia
 annectens – västra och centrala Anderna i centrala Colombia
 auricrissa – östra Anderna i norra och centrala Colombia och västra Venezuela
 margaritae – Sierra Nevada de Santa Marta i nordöstra Colombia
 hypophaea – subtropiska nordvästra Venezuela, i Páramo de las Rosas i Lara
 olivicyanea – kustnära bergsområden i norra Venezuela, från Aragua till Miranda
 subcinerea – kustnära bergsområden i nordöstra Venezuela, i Sucre och Monagas
 buesingi – bergstrakter på halvön Paria i nordöstra Venezuela, samt på Trinidad

Släktestillhörighet 
DNA-studier visar att arten inte är nära släkt med övriga arter i Thraupis utan står nära ett antal släkten bergtangaror, därav det nytilldelade svenska trivialnamnet. Arten lyfts därför numera vanligen ut till ett eget släkte, Sporathraupis.

Levnadssätt 
Blåhuvad bergtangara hittas i subtropiska och tempererade zonerna i Anderna. Den ses i alla möjliga olika typer av skogsmiljöer, alltifrån skogsbryn och ungskog till trädgårdar. Arten påträffas vanligen enstaka eller i par, ofta som en del av kringvandrande artblandade flockar.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Blåskuldrad tangara

Blåskuldrad tangara (Thraupis cyanoptera) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Blåskuldrad tangara förekommer i kustnära sydöstra Brasilien (Minas Gerais Rio Grande do Sul). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Thraupis. Genetiska studier har dock visat att Thraupis är inbäddat i Tangara. Vissa väljer att därför inkludera dem i Tangara, medan andra istället delar upp Tangara i flera släkten och behåller Thraupis som ett eget släkte. När blåskuldrad tangara placeras i Tangara tvingar det svarthuvad tangara (Tangara cyanoptera) att byta vetenskapligt namn till argentea.

Status 
IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Noter

Externa länkar

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Blågrå tangara

Blågrå tangara (Thraupis episcopus) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar. Den är mycket vanlig i låglänta öppna tropiska områden från Mexiko till Brasilien.

Utseende 
Blågrå tangara är en 16 cm lång ljust grå och blå tangara med rätt kort och kraftig näbb. Fjäderdräkten är huvudsakligen ljust blågrå, med mer lysande blå kanter på ving- och stjärtpennor. Vingtäckarna är likaså lysande blå hos fåglar från Mexiko till norra Sydamerika samt Sydamerika väster om Anderna, medan andra underarter har mer eller mindre kontrasterande vita vingtäckare. Ungfåglarna är mattare i färgerna och liknar därför mycket sayacatangaran.

Utbredning och systematik 
Blågrå tangara delas in i 13 underarter med följande utbredning:
 cana-gruppen
 Thraupis episcopus cana – sydöstra Mexico (San Luis Potosí) till norra Venezuela samt på Pärlöarna
 Thraupis episcopus caesitia – längs karibiska kusten i västra Panama (Escudo de Veraguas)
 Thraupis episcopus cumatilis – ön Coiba 
 Thraupis episcopus nesophila – östligaste Colombia till östra Venezuela samt på Trinidad
 Thraupis episcopus berlepschi – Tobago
 Thraupis episcopus quaesita – Stillahavssluttningen i sydvästra Colombia, västra Ecuador och nordvästra Peru
 episcopus-gruppen
 Thraupis episcopus leucoptera – östra Andernas östsluttning i centrala Colombia
 Thraupis episcopus mediana – sydöstra Colombia till nordligaste Bolivia och norra Brasilien
 Thraupis episcopus coelestis – tropiska sydöstra Colombia till centrala Peru och västra Amazonas Brasilien
 Thraupis episcopus episcopus – Guyana och norra Brasilien
 Thraupis episcopus caerulea – sydöstra Ecuador och norra Peru (i söder till Huánuco)
 Thraupis episcopus major – centrala Peru (Chanchamayo, Ica)
 Thraupis episcopus urubambae – sydöstra Peru (Urubambadalen och Amazonflodens avrinningsområde)

Ofta erkänns även underarten ehrenreichi med utbredning utmed floden Purús i nordvästra Brasilien.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Thraupis. Genetiska studier har dock visat att Thraupis är inbäddat i Tangara. Vissa väljer att därför inkludera dem i Tangara, medan andra istället delar upp Tangara i flera släkten och behåller Thraupis som ett eget släkte.

Levnadssätt 
Blågrå tangara är en mycket vanlig art i fuktiga låglänta tropiska områden som ses i skogsbryn, ungskog, utmed vägar och floder, i plantage och till och med i parker och trädgårdar i städer. Födan består av olika sorters frukter, men ses också födosöka efter leddjur. Den rör sig vanligen i par eller i smågrupper.

Status 
Arten har ett mycket stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC). Världspopulationen uppskattas till i storleksordningen 50 miljoner vuxna individer.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Blågrön tangara

Blågrön tangara (Thraupis glaucocolpa) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Blågrön tangara är en medelstor tangara tangara med grått på huvud och rygg, blågrått bröst, vit buk och akvamarinblå vingar. Lätet är ett mjukt och stigande "zee-ee-ee-EE-EET!". Den skiljs åt från blågrå tangara genom gråare huvud och mer kontrasterande blågröna vingar, liksom vitt på buken och en liten svart fläck vid vingpennornas bas.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i torra nordöstra Colombia och norra Venezuela samt på Isla Margarita. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Thraupis. Genetiska studier har dock visat att Thraupis är inbäddat i Tangara. Vissa väljer att därför inkludera dem i Tangara, medan andra istället delar upp Tangara i flera släkten och behåller Thraupis som ett eget släkte.

Levnadssätt 
Blågrön tangara hittas huvudsakligen i torra områden med buskmarker eller skog. Den ses ofta enstaka eller i par, vanligen mindre frekvent än blågrå tangara.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Epålettangara

Epålettangara (Thraupis ornata) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar.

Utseende 
Epålettangaran är en stor tangara i gult och blått med en tunnare näbb än liknande arter. Hanen är mestadels blå med gulaktiga kanter på vingpennor och stjärt. Honan är mattare och gråare färgad. Båda könen har diagnostiskt gula skuldror.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i sydöstra Brasilien (södra Bahia till östra Minas Gerais och Santa Catarina). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Thraupis. Genetiska studier har dock visat att Thraupis är inbäddat i Tangara. Vissa väljer att därför inkludera dem i Tangara, medan andra istället delar upp Tangara i flera släkten och behåller Thraupis som ett eget släkte.

Levnadssätt 
Epålettangaran hittas i trädtaket i fuktiga skogar och skogsbryn. Där slår den ofta följe med artblandade flockar eller samlas i artrena grupper med upp till 25 individer.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter i Brasilien
Palmtangara

Palmtangara (Thraupis palmarum) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Palmtangaran är en stor tangara med enfärgad fjäderdräkt. Den är genomgående grå, i bra ljus med en antydan till olivgrönt. De svarta vingarna kontrasterar med en ljusare handbasfläck. Arten är rätt ljudlig, med fräsande och gnissliga serier eller enstaka nasala "swee?".

Utbredning och systematik 
Palmtangara delas in i fyra underarter:
 T. p. atripennis – förekommer från östra Nicaragua till norra Colombia och det allra nordvästra Venezuela
 T. p. violilavata – förekommer i Stillahavssluttningen i sydvästra Colombia och västra Ecuador
 T. p. melanoptera – förekommer från östra Colombia söderut till norra Bolivia, österut till Venezuela, Trinidad och Guyanaregionen samt Amazonområdet i Brasilien
 T. p. palmarum – förekommer från östra och södra Brasilien till östra Bolivia och Paraguay

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Thraupis. Genetiska studier har dock visat att Thraupis är inbäddat i Tangara. Vissa väljer att därför inkludera dem i Tangara, medan andra istället delar upp Tangara i flera släkten och behåller Thraupis som ett eget släkte.

Levnadssätt 
Palmtangara hittas i en rad olika miljöer, ofta intill palmträd och i öppna buskiga områden, trädgårdar och skogsbryn. Den ses vanligen i par eller småflockar, ibland tillsammans med andra fågelarter.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Bildgalleri

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Sayacatangara

Sayacatangara (Thraupis sayaca) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar.

Utseende 
Sayacatangaran är en stor tangara med relativt kraftig näbb. Fjäderdräkten är rätt smutsigt blågrå med mörkare blå vingar. Arten liknar blågrå tangara men har mer färglös fjäderdräkt och saknar dennas vita skuldror. Den påminner också om blåskuldrad tangara, men saknar blått på skuldrorna och den mörka fläcken framför ögat.

Utbredning och systematik 
Sayacatangara delas in i tre underarter:
 Thraupis sayaca boliviana – förekommer i tropiska nordvästra Bolivia (Río Beni till Río Mapiri)
 Thraupis sayaca obscura – förekommer från centrala och södra Bolivia till västra Argentina
 Thraupis sayaca sayaca – förekommer från Paraguay till östra Brasilien, sydöstra Peru, Uruguay och nordöstra Argentina

Släktestillhörighet 
Arten placeras traditionellt i Thraupis. Genetiska studier har dock visat att Thraupis är inbäddat i Tangara. Vissa väljer att därför inkludera dem i Tangara, medan andra istället delar upp Tangara i flera släkten och behåller Thraupis som ett eget släkte.

Levnadssätt 
Sayacatangaran hittas i en rad olika miljöer, från skogsbryn till jordbruksbygd, stadsparker och trädgårdar.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Namn 
Sayaca kommer av Saí-acú, "mycket livlig (fågel)" på tupíspråket och används för olika sorters tangaror.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Borsttangara

Borsttangara (Trichothraupis melanops) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Hane borsttangara har svart ögonmask och en gul längsgående strimma på hjässan. Huvudet är olivgrått och undersidan är beige, medan vingarna är mörka. Honan saknar saknar det gula på hjässan och den mörka ögonmasken. Undersidan är också mer kanelbrun.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Anderna i Peru och västra Bolivia, östra Brasilien, nordöstra Argentina, östra Paraguay. Den placeras som enda art i släktet Trichothraupis.

Levnadssätt 
Borsttangaran hittas i undervegetation i skog och ungskog. Där rör den sig rastlöst, vanligen som en del av kringvandrande artblandade flockar.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Sottangara

Sottangara (Urothraupis stolzmanni) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar.

Utseende 
Sottangaran är en distinkt tangara med rätt liten näbb. Den är svart ovan, vit på strupe och bröst samt grå på buken.

Utbredning och systematik 
Sottangara placeras som enda art i släktet Urothraupis. Fågeln förekommer i Anderna i sydöstra Colombia och östra Ecuador.

Levnadssätt 
Sottangaran hittas på hög höjd i skog och täta buskage nära trädgränsen. Där ses den i smågrupper, ofta i artblandade flockar.

Status 
Sottangaran har ett begränsat utbredningsområde, men beståndet anses vara stabilt. IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Jan Stanislaw Sztolcman (1854-1928) polsk zoolog verksam som samlare av specimen i tropiska Amerika 1875-1881 och 1882-1884.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Orangestrupig tangara

Orangestrupig tangara (Wetmorethraupis sterrhopteron) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar. '

Utseende och läte 
Orangestrupig tangara är en 17 cm lång tätting med praktfull fjäderdräkt i svart, orange och blått. Den är svart på huvudet, manteln, stjärten och de mesta av vingarna, dock med violblått på vingtäckare, tertialer och handpennor. På strupen och bröstet är en orangefärgad, med resten av undersidan ljust ockragul. Bland lätena hörs tydliga "in-chee-tooch" och genomträngande "seet".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i norra Peru (Marañóndalen) och angränsande södra Ecuador. Den placeras som enda art i släktet Wetmorethraupis och behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Orangestrupig tangara har en liten världspopulation bestående av uppskattningsvis endast 6 000–15 000 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust. Den är därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter, kategoriserad som sårbar (VU).

Namn 
Fågelns vetenskapliga släktesnamn hedrar Frank Alexander Wetmore (1886–1978), amerikansk ornitolog och systematiker. Thraupis är grekiska, en okänd liten fågel som möjligen kan vara en fink men som i ornitologin valts att beteckna en tangara. Det vetenskapliga artnamnet sterrhopteron betyder "hård fjäder", av grekiska sterrhos för "hård" och pteron, "fjäder".

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Sydlig mestangara

För tangaran Catamblyrhynchus diadema, se plyschpanna.

Sydlig mestangara (Xenodacnis parina) är en fågel i familjen tangaror inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Mestangarorna är unika, små tangaror. Hanen är gnistrande djupblå, honan orangebrun med små blå fläckar på huvud, vingar och stjärt. Sången består av en explosiv serie med stigande eller fallande visslingar, blandat med sträva väsande och raspiga ljud.

Utbredning och systematik 
Sydlig mestangara förekommer i dalar i Anderna i sydcentrala Peru (Junín, Ayacucho, Apurímac och Cuzco). Den inkluderade tidigare nordlig mestangara (X. petersi), då under namnet mestangara, och vissa gör det fortfarande. Sedan 2016 delas de dock upp i två arter av Birdlife International och IUCN, sedan 2023 även av International Ornithological Congress.

Levnadssätt 
Mestangaran förekommer på hög höjd i bergstrakter där den föredrar Polylepis-skogar. Den kan också hittas i andra fuktiga skogsbryn och buskmarker. Fågeln påträffas ofta i små artrena flockar.

Status 
IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Tangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Rostbukstimalia

Rostbukstimalia (Dumetia hyperythra) är en asiatisk fågel i familjen timalior som förekommer i och kring Indien.

Utseende 
Rostbukstimalian är en distinkt liten (13 cm) timalia med lätt lång, avsmalnad stjärt, ockrabrun ovansida och rostbeige undersida. Pannan och främre delen av hjässan är mer rostbrun. Sydliga populationer (underarterna albogularis och phillipsi, se nedan) har även vit strupe, medan hos nominatformen är strupen i samma färg som resten av undersidan.

Utbredning och systematik 
Rostbukstimalia placeras som enda art i släktet Dumetia.  Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Dumetia hyperythra hyperythra – låglänta områden i sydvästra Nepal till norra och centrala Indien
 Dumetia hyperythra albogularis – Indien (Rajasthan och östra Gujarat till Krishnafloden och söderut till södra Indien)
 Dumetia hyperythra phillipsi – Sri Lanka

Levnadssätt 
Rostbukstimalian trivs i olika öppna och snåriga miljöer i skog och buskmark, från havsnivån upp till 900 meters höjd, i södra Indien ända till 1800 meter. Den födosöker likt fulvettor, vanligen i grupper om fem till tolv fåglar, på jakt efter insekter och frön. Häckningssäsongen sträcker sig från januari och oktober varunder den lägger flera kullar. Fågeln bygger sitt bo dolt i lövverket i en buske vari den lägger tre till fyra ägg. Boparasitism från bandad buskgök har noterats. Arten är stannfågel.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats, men den beskrivs som lokalt vanlig.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Timalior
Fåglar i orientaliska regionen
Gråkindad mestimalia

Gråkindad mestimalia (Mixornis flavicollis) är en fågel i familjen timalior inom ordningen tättingar.

Utseende 
Gråkindad mestimalia är en liten (13–14 cm) timalia. Ovansidan är beigebrun, hjässan roströd. Undertill är den ljust rostbeige på bröstet. På huvudet syns grått på tygel och örontäckare, ljusgult öga och svart näbb. Fåglar på Kangeanöarna, av vissa urskilda som en egen art, skiljer sig genom istället gråaktig hjässa, olivgrön ovansida och mer ljusgul på bröstet.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i låglänta områden på östra Java. Tidigare behandlades kangeanmestimalian (Mixornis prillwitzi) som en underart till gråkindad mestimalia. Denna urskiljs dock allt oftare som egen art.

Släktestillhörighet 
Arten placerades tidigare i Macronus/Macronous (se artikeln om korrekt stavning). Studier visar dock att arterna urskilda i Mixornis står närmare Timalia.

Levnadssätt 
Gråkindad mestimalia hittas i låglänta områden, i tät undervegetation i öppen skog. Den ses vanligen i smågrupper, metodiskt födosökande genom snårig vegetation på jakt efter insekter och deras ägg.

Häckning 
På västra Java häckar arten mellan februari och april. Boet är en ihålig boll av vegetabilier som placeras nära marken. Däri lägger den två ägg. Boparasitism av tvärstjärtad drongogök har rapporterats.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Tryckta källor 
 Del Hoyo, J, A Elliott, and D Christie, eds. 2007. Handbook of the Birds of the World. Volume 12: Picathartes to Tits and Chickadees. Barcelona: Lynx Edicions.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Timalior
Fåglar i orientaliska regionen
Finstrimmig mestimalia

Finstrimmig mestimalia (Mixornis gularis) är en asiatisk fågel i familjen timalior med vid utbredning från Nepal till Filippinerna och Indonesien.

Utseende 
Finstrimmig mestimalia är en liten (11–14 cm) timalia men med kraftig näbb. Ovansidan är brun med kastanjebrun hjässa, undersidan ljusgul med fina svarta strimmor på bröstet. Ögat är gult, dock ej så synligt i nominatformen.

Utbredning och systematik 
Finstrimmig mestimalia delas in i 14 underarter i två grupper med följande utbredning:
 Mixornis gularis woodi – sydvästra Filippinerna (Balabac och Palawan)
 gularis-gruppen
 Mixornis gularis rubicapilla – låglandet i östra Nepal till nordöstra Indien och nordligaste Myanmar
 Mixornis gularis ticehursti – västra Myanmar (Upper Chindwin District till Arakan)
 Mixornis gularis sulphureus – södra Kina (sydvästra Yunnan) till östra Myanmar och norra platån i Thailand
 Mixornis gularis lutescens – södra Kina (sydöstra Yunnan) till norra och östra Thailand, Laos och Tonkin
 Mixornis gularis saraburiensis – östra Thailand och västra Kambodja
 Mixornis gularis kinneari – centrala Vietnam
 Mixornis gularis versuricola – östra Kambodja och södra Vietnam
 Mixornis gularis connectens – kustnära områden vid Gulf of Siam (Kranäset till Kambodja)
  Mixornis gularis inveteratus – kustnära holmar utanför sydöstra Thailand och Kambodja
 Mixornis gularis condorensis – Pulau Kundur (Sydkinesiska havet)
 Mixornis gularis archipelagicus – Merguiarkipelagen (utanför sydvästra Myanmar)
 Mixornis gularis chersonesophilus – Malackahalvön (Kra till Perak och Trengganu)
 Mixornis gularis gularis – södra Malackahalvön, Sumatra, Banjak Islands, Kepulauan Batu, Lingga och Riauöarna

Underarten chersonesophila inkluderas ofta i connectens.

Vissa behandlar grovstrimmig mestimalia (Mixornis bornensis) som en del av finstrimmig mestimalia. Å andra sidan föreslås att den isolerade underarten woodi utgör en egen art, alternativt istället bör föras till gråmaskad mestimalia.

Släktestillhörighet 
Arten placerades tidigare i Macronus/Macronous (se artikeln om korrekt stavning). Studier visar dock att arterna urskilda i Mixornis står närmare Timalia.

Status och hot 
Arten har ett mycket stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Timalior
Fåglar i orientaliska regionen
Gråmaskad mestimalia

Gråmaskad mestimalia (Mixornis kelleyi) är en fågel i familjen timalior inom ordningen tättingar. Den förekommer i Indokina i Sydostasien. Arten minskar i antal, men beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende 
Gråmaskad mestimalia är en 14 cm fågel, lik gråkindad mestimalia (Mixornis flavicollis) men större och ej överlappande i utbredning. Den har rostfärgad hjässa, brun ovansida och ljusgrått på ansiktet och sidan av halsen. Undertill är den ljusgul med svartaktiga spolstreck från haka till bröst.

Utbredning och systematik 
Fågelns utbredningsområde är skogar i södra Laos, centrala och södra Vietnam och Cochinchina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Arten placerades tidigare i Macronus/Macronous (se artikeln om korrekt stavning). Studier visar dock att arterna urskilda i Mixornis står närmare Timalia.

Levnadssätt 
Arten hittas i nedre delarna av städsegrön lövskog, upp till 1165 meters höjd i Vietnam. Födan består troligen av insekter och vissa vegetabilier. Häckningstid ses den enstaka eller i par, resten av året i smågrupper, då ofta med andra fågelarter.

Häckning 
Fågeln häckar från februari till mars i Laos. Boet är en slarvig sfär byggd av torra bananblad och andra kvistar och löv. Det placeras tre till 15 meter upp i en bananplanta, klängväxt eller längst ut på en trädgren. Däri lägger den fyra ägg.

Status och hot 
Arten har ett litet utbredningsområde och tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar William Vallandigham Kelley (1861–1932), en amerikansk filantrop sponsrat en expedition till Indokina 1929.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 cuculatus Läten på xeno-canto.org

Timalior
Fåglar i orientaliska regionen