kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nicholas Gilman

Nicholas Gilman, född 3 augusti 1755 i Exeter, New Hampshire, död 2 maj 1814 i Philadelphia, Pennsylvania, var en amerikansk politiker (demokrat-republikan). Han representerade delstaten New Hamsphire i båda kamrarna av USA:s kongress, först i representanthuset 1789-1797 och sedan i senaten från 1805 fram till sin död. Han var en av USA:s grundlagsfäder i och med att han representerade New Hampshire vid det konstitutionella konventet och var med om att underteckna USA:s konstitution. Han var yngre bror till John Taylor Gilman.

Gilman tjänstgjorde i den kontinentala armén i amerikanska revolutionskriget. Han var ledamot av kontinentala kongressen 1787-1789 och deltog i det konstitutionella konventet i Philadelphia. Han och New Hampshires andra delegat John Langdon kom till Philadelphia efter att konventet hade påbörjats men de deltog sedan aktivt i sökandet efter kompromisslösningar.

Gilman var en av de första ledamöterna av USA:s representanthus. Efter fyra mandatperioder i representanthuset bestämde han sig för att inte ställa upp till omval i kongressvalet 1796. Han efterträdde 1805 Simeon Olcott i USA:s senat. Senator Gilman avled 1814 i ämbetet och efterträddes av Thomas W. Thompson.

Gilman var kongregationalist och han gravsattes på Exeter Cemetery i Exeter, New Hampshire.

Referenser

Externa länkar 

Ledamöter av kontinentalkongressen
Ledamöter av den första amerikanska kongressen
Ledamöter av USA:s representanthus från New Hampshire
Ledamöter av USA:s senat från New Hampshire
Amerikanska demokrat-republikaner
Amerikanska politiker under 1700-talet
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Exeter, New Hampshire
Födda 1755
Avlidna 1814
Män
Thomas W. Thompson

Thomas Weston Thompson, född 15 mars 1766 i Boston, Massachusetts, död 1 oktober 1821 i Concord, New Hampshire, var en amerikansk politiker (federalist). Han representerade delstaten New Hampshire i båda kamrarna av USA:s kongress, först i representanthuset 1805-1807 och sedan i senaten 1814-1817.

Thompson utexaminerades 1786 från Harvard University. Han studerade sedan juridik och inledde 1791 sin karriär som advokat i Salisbury, New Hampshire. Han blev invald i representanthuset i kongressvalet 1804. Han fortsatte som advokat efter en mandatperiod i representanthuset.

Senator Nicholas Gilman avled 1814 i ämbetet och efterträddes av Thompson. Han efterträddes i sin tur 1817 av David L. Morril.

Thompson avled 1821 och gravsattes på Old North Cemetery i Concord.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Födda 1766
Avlidna 1821
Ledamöter av USA:s representanthus från New Hampshire
Ledamöter av USA:s senat från New Hampshire
Män
Alumner från Harvard University
Skinnskattebergs herrgård

Skinnskattebergs herrgård är en herrgård i Skinnskatteberg, Skinnskattebergs kommun. Skinnskattebergs herrgårdsmiljö är en del av Ekomuseum Bergslagen. I herrgården finns Skogsmästarskolan som lyder under Sveriges Lantbruksuniversitet.

Byggnad
Herrgården är uppförd av sten i två våningar under mansardtak, och påbörjad av den dåvarande brukspatronen Vilhelm Hising år 1775. Följande år inleddes bygget av de båda envåningsflyglarna. Den rokokopräglade huvudbyggnaden stod färdig först vid 1790-talets början, och har flera välbevarade inredningar, bland annat stora salen som inreddes efter Erik Palmstedts ritningar. 

Samtidigt anlades även en stor engelsk park, en av landets främsta, vilken idag tyvärr är borta. I anslutning till herrgården finns även ett stall från 1880 samt ett magasin från 1796 och två bostadshus uppförda 1776-1777. Samtliga byggnader har vit slätputs och svart plåttak. Herrgården är byggnadsminnesmärkt. Till herrgårdsmiljön hör även några timrade arbetarbostäder med faluröd locklistpanel, uppförda 1863. Lämningar efter smedjorna tillhörande Skinnskattebergs bruk finns i form av grunder och ruiner.

Källor

Litteratur 
, s. 148-149

Externa länkar 

Herrgårdar i Västmanland
Byggnader och anläggningar i Skinnskattebergs kommun
Byggnadsminnen i Västmanlands län
Sveriges lantbruksuniversitet
Ekomuseum Bergslagen
Kvarteret Rosenbad

Rosenbad är ett kvarter på Norrmalm i centrala Stockholm. Kvarteret omges av Fredsgatan i norr, Drottninggatan i öster, Strömgatan i söder och Rosenbadsparken i väster. Kvarteret Rosenbad är ett av Stockholms regeringskvarter.

Historik
Namnet Rosenbad går tillbaka till slutet av 1600-talet då ett badhus låg här som drevs av Kristoffer Thiel. Utöver vanliga karbad erbjöds också "rosenbad" eller "brudbad". Kvarteret är känt som plats för regeringskansliets byggnad Rosenbad som ligger huvudsakligen mot Strömgatan, på kvarterets södra sida. 

Även mot norr och Fredsgatan tillkom nya byggnader kring sekelskiftet 1900. På Fredsgatan 9 uppfördes ett bankhus 1894-1897 för Stockholms stads sparbank och på nummer 7 restes 1897-1900 Skånebankens Stockholmskontor efter ritningar av Gustaf Wickman. Båda fastigheterna togs över av Regeringskansliet på 1970-talet och renoverades under ledning av arkitekt Anders Tengbom.

Byggnader i urval

Bondeska palatset (uppfört 1798, rivet 1899)
Hildebrandska husen (rivna)
Fredsgatan 9 (uppfört 1894-1997)
Tennstopet (1867-1893)
Skånebankens Stockholmskontor (uppfört 1897-1900)
Rosenbad (uppfört 1902)
Restaurang Rosenbad (stängde 1956)

Se även
 Kvarteret Lejonet, grannkvarteret i öster.

Källor

 

Rosenbad
Rödbodtorget

Se även: Rosenbadsparken, som historiskt var en del av Rödbotorget.

Rödbodtorget (även stavat Rödbotorget, historiskt även Röda Bodarnes torg, och Röda Bodarna) är en öppen trafikplats mellan Fredsgatan och Jakobsgatan på Norrmalm i Stockholm, mellan Centralpalatset och Konstakademiens hus.

Historik
Platsen fick sitt nuvarande namn på 1890-talet, och var jämte nuvarande Rosenbadsparken tidigare känd som Röda Bodarna, troligen efter spannmålsmagasinen som låg vid kajen. Från 1600-talets mitt kallades platsen även för Spannemålstorget. På Petrus Tillaeus karta från 1733 kom namnformen Röda bodarne att användas. På en karta från 1827 kallas torget Röda Bodarnes Torg. Innan Centralpalatset efter 1896 ersatte det tidigare Keyserska huset var platsen större och ett torg, där även Centralpostkontoret återfanns.

Härifrån utgick Roddarmadamernas turer till Riddarhusgränd.. Sedan stadens första ångslupsbolag bildades 1853 trafikerades samma linje med maskinkraft. Platsen förblev en knutpunkt i Norrmalmstrafiken efter att Vasabron invigts 1878 för att binda samman Norrmalm och Gamla Stan. Sedan spårvägen dragits fram hade Stockholms Spårvägar en vändslinga på platsen.

På adressen Rödbodtorget 2 har tidigare gallerierna Mejan och Grafiska sällskapet återfunnits, såväl som Sveriges allmänna konstförening.

Se även
 Rödbodgatan

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Gator och torg på Norrmalm
Hildebrandska husen

Hildebrandska husen var två byggnader i kvarteret Rosenbad på Norrmalm i Stockholm. De uppfördes för den förmögne ryttmästaren David Henrik Hildebrand omkring år 1780-1800, samtidigt som det angränsande Bondeska palatset. Den ena byggnaden vette mot Drottninggatan 3, och den andra mot nuvarande Rosenbadsparken vid Rödbotorget, och Strömgatan. 

Byggnaden på Drottninggatan byggdes om av Erik Palmstedt och möjligtvis skapade han även längan mot Rödbotorget. Den senare byggnaden, som var högre än Bondes, modifierades så att den fjärde våningen doldes under ett mansardtak varmed det undre takfallet sammanföll med taket på Bondeska. Även fönster och listverk samordnades varmed gaveln med dess fem fönsteraxlar blev en inarbetad del i det Bondeska palatsets fasad mot Norrström.

De Hildebrandska husen kom genom arv och giftermål senare i den friherrliga grenen av släkten Bonde, varför de ibland förvirrande kallades de Bondeska husen. Medlemmar av den Bondeska släkten fortsatte att bebo palatset under hela 1800-talet medan våningar även hyrdes ut.

Huset mot Drottninggatan 3 inrymde 1832-1855 Hôtel Garni.

Referenser

Noter

Tryckta källor
 , s.89-122

Ej längre existerande byggnader på Norrmalm
Erik Almquist

Erik Almquist eller Almqvist kan syfta på flera olika personer:

Erik Abraham Almquist (1767-1830), biskop i Härnösands stift
Erik Viktor Almquist (1817-1872), svensk riksdagsman (kallad Almqvist i Umeå)
Erik Almquist (botanist) (1892-1974), svensk botanist
Jan Erik Almquist (1894-1976), svensk rättshistoriker
Erik Almqvist (politiker) (född 1982), före detta ordförande i Sverigedemokratisk ungdom
Erik Almqvist (journalist) (född 1983), svensk journalist
Läckan

Läckan är en svensk TV-serie från 1994 av Karl Gustaf Sjödin och Klas Eklund.

Handling
Sune Bergström som tidigare tjänstgjort vid Rikskriminalen är nu omplacerad till ”skrivbordstjänst”. Han får ett rutinuppdrag, att utreda dödsfallet av en högt uppsatt tjänsteman på finansdepartementet (Per Jonsson). Det som till en början ser ut som ett självmord leder snart in i en korruptionsskandal. Den döde var en av nyckelpersonerna i det hemliga arbetet med statsbudgeten. Vad gömmer sig i maktens korridorer?

Skådespelare (i urval)
Anders Ahlbom – Sune Bergström
Jonas Falk – Tomas Falk
Åke Lindman – Rune Lager, poliskommissarie
Bengt Blomgren – justitieministern
Marika Lagercrantz – Annika Strömberg, reporter
Pontus Gustafsson – Per Jonsson
Inga-Lill Andersson – Mari Jonsson
Lars Dejert – Egon Blom
Jonas Uddenmyr – Råttan, yrkesmördare
Lars Engström – rikspolischef

Om serien
Serien släpptes på DVD sommaren 2010.

Referenser 
Läckan på IMDB
Läckan hos Spiderbox Entertainment (arkiverad)

TV-seriestarter 1994
Svenska miniserier från 1990-talet
Svenska thrillerfilmer
Svenska filmer 1990
Drevning

Drevning kan avse:

Drevning (fartygskonstruktion) – en metod att med drevjärn och träklubba driva in drevgarn mellan bordgångar och däcksplankor
Drevning (byggteknik) – vid husbyggnad vid montering av fönster och dörrar
Drevning (byggteknik)

Drevning förekommer vid husbyggnad vid montering av fönster och dörrar i byggnader. Vid drevning av byggnadsdetaljer förekommer det drevremsor av mineralull, lin  eller cellulosafiber. Den tidigare drevningen vid byggande av knuttimrade hus, användes husmossa
(Hylocomium splendens) eller drevgarn av lin mellan varje stockvarv.

Byggteknik
Loggertsegel

Loggertsegel är ett fyrkantigt snedsegel med en snedställd rå längs seglets överkant. Seglet var mest i bruk i Västeuropa, i franska, engelska och skotska farvatten vid Engelska kanalen och Nordsjön. Det användes av såväl fiskare som smugglare, kapare och tullfartyg. Seglet var också vanligt på skeppsbåtar.

Seglet finns i två former: det kan vara flygande, med halsen för om masten, eller stående, med halsen vid masten. I det förra fallet skiftas rån och seglet alltid över till nya lä då man stagvänder. Fallet används ofta som vant eller stag.

Loggertseglet påminner om gaffelseglet, men seglet och rån i dess överkant fortsätter en bit framför masten. Både spri- och loggertriggar är enkla och lättskötta och var därmed mycket populära bland fiskarbefolkningen längs de svenska kusterna.

Se även 
 Loggert
 Segel

Källor 
Nautiskt bildlexikon. Wahlström & Widestrand 1975,

Referenser

Externa länkar

Segling

en:Lugger#Types of lugsail
Henrik Gerner (biskop)

Henrik Thomesen Gerner, född 9 december 1629 i Köpenhamn, död 13 maj 1700 i Viborg, var en dansk biskop.

Efter studier i Sorö, Oxford, Leiden och Utrecht blev han kyrkoherde i Birkeröd. Under kriget med Sverige blev Gerner sex gånger utplundrad. Han deltog i en sammansvärjning i syfte att återvinna Kronoborgs fästning, men den uppdagades. Gerner låg sex timmar på sträckbänken utan att röja något och dömdes till döden. Hans straff omvandlades till straffarbete och dryga böter. 

Efter kriget återvände Gerner till Birkeröd, där han stannade tills han 1693 blev biskop i Viborg. Han gjorde flitiga folkloristiska och botaniska anteckningar, utgav ett par socialetiska arbeten, De vises politica practico-sacra (1662) samt dikter i barockens maner och uppträdde i Orthographia danica eller Det danske Sproks Skrifverictighed (1678) mot Peder Syvs reformstavning.

Han skrev diktverket Kristian V:s lykkelige Ilias eller landtog og Ulysses eller sötog, ur vilket strofen på monumentet över slaget vid Lund hämtats.

Referenser 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1932

Noter

Externa länkar 
 

Biskopar i Viborgs stift, Danmark
Danska präster under 1600-talet
Personer från Köpenhamn
Födda 1629
Avlidna 1700
Män
Svensk uppslagsbok
James Sheafe

James Sheafe, född 16 november 1755 i Portsmouth, New Hampshire, död 5 december 1829 i Portsmouth, New Hampshire, var en amerikansk politiker (federalist). Han representerade delstaten New Hampshire i båda kamrarna av USA:s kongress, först i representanthuset 1799-1801 och sedan i senaten 1801-1802.

Sheafe utexaminerades 1774 från Harvard. Han var sedan verksam som köpman i New Hampshire.

Sheafe blev invald i representanthuset i kongressvalet 1798. Han efterträdde 1801 John Langdon som senator för New Hampshire. Han avgick 1802 och efterträddes av William Plumer.

Sheafe kandiderade utan framgång i guvernörsvalet i New Hampshire 1816. Han avled 1829 och gravsattes på Saint Johns Church Cemetery i Portsmouth.

Källor

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Födda 1755
Avlidna 1829
Ledamöter av USA:s representanthus från New Hampshire
Ledamöter av USA:s senat från New Hampshire
Män
Personer från Portsmouth, New Hampshire
Bombus nevadensis

Bombus nevadensis (saknar svenskt namn) är en insekt i överfamiljen bin (Apoidea) och släktet humlor (Bombus) som lever i Nordamerika.

Beskrivning 
Humlan har en kort, men tät päls. Drottningens och arbetarnas huvud är helt svart, medan hanens ansikte och hjässa är gula. Mellankroppens översida är gul (honorna har ofta en svart fläck i mitten), liksom de tre främsta bakkroppssegmenten. Drottningen är omkring 20 mm lång, arbetarna 17 mm och hanen 15 mm. Humlan är långtungad.

Ekologi 
Flygperioden varar från tidigt i april till sent i september för drottningar, sent i maj till sent i september för arbetare och från början av juli till slutet av augusti för hanar. Arten samlar nektar framför allt från ärtväxter hos arbetare, korgblommiga växter och  stenbräckeväxter hos drottningar samt ärtväxter hos hanar. Humlan är jordbruksekonomiskt mycket värdefull på grund av sin pollinering av rödklöver.

Utbredning 
Arten förekommer i västra Nordamerika från Yukon och British Columbia till Saskatchewan i Kanada samt från Washington, Montana och North Dakota i nordvästra USA till Kalifornien, Arizona, New Mexico och Oklahoma i sydväst. Fem fynd som har gjorts i Hidalgo i mellersta Mexiko är omstridda; vissa forskare menar att de i stället tillhör Bombus auricomus. Det hela kompliceras av att andra forskare ser i alla fall vissa former av Bombus auricomus som en underart till Bombus nevadensis under namnet Bombus nevadaensis auricomus. Se även avsnittet Underarter nedan.

Underarter 
Arten delas ofta upp i två underarter, nominalunderarten Bombus nevadensis nevadensis, en östlig form med större delen av mellankropen gul, samt den mörkare Bombus nevadaensis auricomus som finns i de västra delarna av utbredningsområdet.

Källor 

Insekter i nearktiska regionen
Humlor
Bombus
Kungariket Dalmatien

Kungariket Dalmatien (kroatiska: Kraljevina Dalmacija, tyska: Königreich Dalmatien, italienska: Regno di Dalmazia) var en administrativ enhet inom kejsardömet Österrike, sedermera Österrike-Ungern, som ägde bestånd mellan 1815 och 1918 och hade den österrikiske kejsaren som kung. Dess huvudstad var Zara (Zadar). Kungariket omfattade dagens Dalmatien i Kroatien samt ett mindre område kring Kotorbukten.

Historia 
Kungariket Dalmatien grundades 1815 sedan Österrike-Ungern besegrat det franska kejsardömet i krig och därmed återtagit de områden som fransmännen intagit och ockuperat 1809-1815 och som de kallade för de illyriska provinserna. Av den södra delen av de illyriska provinserna skapade österrikarna kungariket Dalmatien. Efter första världskriget, Österrike-Ungerns upplösning och skapandet av Serbernas, kroaternas och slovenernas kungarike upplöstes kungariket Dalmatien. Av de områden som tidigare varit en del av kungariket skapades nya administrativa enheter inom Serbernas, kroaternas och slovenernas kungarike.

Politik 
Kungariket Dalmatien var ett österrikiskt kronland och hörde till den österrikiska rikshalvan av dubbelmonarkin och var därmed representerad i Riksrådet (Reichsrat), det österrikiska parlamentet i Wien. Den regionala dalmatinska lantdagen (Dalmatinski sabor) hade sitt säte i huvudstaden Zara och valde bland annat representanter till Riksrådet i Wien. Folkpartiet som representerade den kroatiska majoriteten arbetade länge för att kroatiska skulle införas som administrativt språk och för att kungariket Dalmatien administrativt skulle förenas med kungariket Kroatien och Slavonien inom Österrike-Ungern.

Demografi 
Den etniska fördelningen enligt folkräkningen 1880:
 kroater: 371 565 
 serber: 78 714 
 italienare: 27 305 

Större städer (1900)
 Zara (Zadar): 13 016 invånare (Huvudstad)
 Spalato (Split): 18 547 invånare 
 Sebenico (Šibenik): 10 072 invånare  
 Ragusa (Dubrovnik): 8 437 invånare

Guvernörer 
 Franjo Tomašić (1813-1831) 
 Wenzeslau Lilienberg Water (1831-1841)
 Ivan August Turszky (1841-1847) 
 Matija Rukavina (1847) 
 Josip Jelačić (1848-1859) 
 Lazar Mamula (1859-1865) 
 Franjo Filipović (1865-1868) 
 Johann Wagner (1868-1869) 
 Gottfried Auersperg (1869) 
 Julius Fluk von Leidenkron (1869-1870)
 Gavrilo Rodić (1870-1881) 
 Stjepan Jovanović (1882-1885) 
 Ludovik Comaro (1885-1886) 
 Dragutin Blažeković (1886-1890) 
 Emil David (1890-1902) 
 Erasmus Handel (1902-1905) 
 Nicola Nardelli (1905-1911) 
 Mario Attems (1911-1918)

Referenser

Se även 
 Kungariket Kroatien och Slavonien
 Kungariket Kroatien
 Kungariket Slavonien
 Dalmatinska Kroatien
 Dalmatinska lantdagen

Historiska länder och riken på Balkanhalvön
Kroatien i kejsardömet Österrike
Stater och territorier bildade 1815
Stater och territorier upplösta 1918
Historiska indelningar i Österrike
Dalmatien
Kroatien i Österrike-Ungern
Dancing in the Street

Dancing in the Street är en låt med  Martha and the Vandellas utgiven som singel 1964 och på albumet Dance Party. Låten, som är skriven av Marvin Gaye, William "Mickey" Stevenson och Ivory Joe Hunter, är en av Motowns kändaste låtar och gruppens signatursång. Den nådde andraplatsen på Billboard Hot 100 och rankades som nummer 40 i Rolling Stones rankning av de 500 bästa sångerna.

Mick Jaggers och David Bowies version 
Mick Jagger och David Bowie gjorde en duo cover på låten som gavs ut som singel i augusti 1985. Låten var från början tänkt att spelas på välgörenhetsgalan Live Aid från 1985. Tanken från början var att Bowie skulle spela låten på Wembley Stadium och att Jagger skulle spela den på JFK Stadium, tills man insåg att sändningen via satellit skulle orsaka en halv sekunds fördröjning och göra samtida direktsändning live omöjligt. Istället skickades låten in som video som visades två gånger. Låten låg på första plats på den brittiska singellistan i fyra veckor. I USA nådde den plats nummer sju. Låten var den sista brittiska förstaplaceringen för Bowie och den enda förstaplaceringen för Jagger som soloartist i sitt hemland.

Andra tolkningar
The Kinks tolkade låten på albumet Kinda Kinks 1965.

Den svenska bandet Nursery Rhymes gjorde en cover på låten vid mitten av 1960-talet.

The Mamas and the Papas släppte sin variation av låten 1966 med albumet The Mamas and the Papas. De hamnade på plats 73 på Billboard Hot 100.

Van Halen spelade in låten och släppte sin version på sitt album Diver Down 1982.

I Dansbandskampen 2008 tolkades låten av gruppen Martinez.

Videon till låten syns i den tecknade tv-serien Family Guy från säsong 10, avsnitt 19. Där omnämns videon som "the gayest music video of all time" och visas i 2:58 minuter.

Referenser

Fotnoter

Låtar framförda av David Bowie
Musiksinglar 1964
Griffin Dunne

Thomas Griffin Dunne, född 8 juni 1955 i New York City, New York, är en amerikansk skådespelare och regissör.

Han är son till författaren och journalisten Dominick Dunne och bror till Dominique Dunne. Mellan 1989 och 1995 var Griffin Dunne gift med skådespelerskan Carey Lowell, med vilken han har dottern skådespelerskan Hannah Dunne (född 1990). 2009 gifte han sig med australiska stylisten Anna Bingemann.

Filmografi

Skådespelare
 - Jack Goodman
 - Tommy Kelly
 - Paul Hackett
 - Louden Trott
 - Doktor
 - Duffy
 - Mr. Jake Bixler
 - Alan Riegert
 - Account Guy
 - Agent
 - Jerry Anderson
 - Sig själv
 - Elliott Litvak
 - okrediterad roll

Produktion

Regi

Källor

Noter

Externa länkar

Män
Födda 1955
Levande personer
Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska filmregissörer
Personer från New York
Sinapinsyra

Sinapinsyra är en liten naturligt förekommande karboxylsyra som tillhör familjen fenylpropanoider. Den är ofta använd som matris vid MALDI-masspektrometri, och är för detta ändamål särskilt användbar till peptider och proteiner.

Se även 
 Kanelsyra

Propensyror
Fenoletrar
Fenoler
William Plumer

William Plumer, född 25 juni 1759 i Newburyport, Massachusetts, död 22 december 1850 i Epping, New Hampshire, var en amerikansk politiker och predikant.

Plumer representerade delstaten New Hampshire i USA:s senat 1802-1807. Han var guvernör i New Hampshire 1812-1813 och 1816-1819.

Plumer flyttade 1768 till New Hampshire med sina föräldrar. Han var verksam som baptistisk lekmannapredikant och som advokat. Han gick med i Federalistiska partiet. Han efterträdde 1802 James Sheafe som senator. Han efterträddes 1807 av Nahum Parker.

Plumer bytte parti till demokrat-republikanerna. Han efterträdde 1812 John Langdon som guvernör. Han efterträddes året efter av John Taylor Gilman. Plumer tillträdde 1816 på nytt som guvernör. Han efterträddes 1819 av Samuel Bell.

President James Monroe fick en förkrossande majoritet av rösterna i presidentvalet i USA 1820. Det fanns inga officiella motkandidater men trots detta röstade en trolös elektor mot honom i elektorskollegiet. Det var William Plumer som hade lovat stödja Monroe men röstade ändå på John Quincy Adams. I vicepresidentvalet fanns det hela fjorton elektorer som röstade på någon annan kandidat än ämbetsinnehavaren Daniel D. Tompkins. Richard Stockton fick åtta röster. Alla fyra elektorerna från Delaware röstade på Daniel Rodney och en elektor från Maryland röstade på Robert Goodloe Harper. Plumer, som var speciellt kritisk till Tompkins prestation som vicepresident, var ensam om att rösta på Richard Rush. Plumer kommenterade angående vicepresidentens enda officiella uppdrag som senatens talman att även i det uppdraget var Tompkins "frånvarande nästan tre fjärdedelar av tiden".

Plumer var den äldsta då levande före detta senatorn efter Asher Robbins död år 1845. Plumer avled 91 år gammal och gravsattes på familjekyrkogården i Epping.

Referenser

Externa länkar
Biografi på National Governors Associations hemsidor
Biographical Directory of the United States Congress
New Hampshire Division of Historical Resources

Ledamöter av USA:s senat från New Hampshire
Guvernörer i New Hampshire
Personligheter inom baptismen
Amerikanska federalister
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Newburyport
Födda 1759
Avlidna 1850
Män
Regeringen Reedtz-Thott

Regeringen Reedtz-Thott var Danmarks regering mellan 7 augusti 1894 och 23 maj 1897.
 
Konseljpresident
 K.T.T.O Reedtz-Thott

Utrikesminister
 K.T.T.O Reedtz-Thott

Finansminister
 C.D. Lüttichau

Inrikesminister
 H.E. Hørring

Justitieminister
 J.M.V. Nellemann till den 13 juni 1896, därefter
 N.R. Rump

Kyrko- och undervisningsminister
 V. Bardenfleth

Krigsminister
 C.A.F. Thomsen till 25 april 1896, därefter
 J.G.F. Schnack

Marinminister
 N.F. Ravn

Jordbruksminister
 K. Sehested från den 22 maj 1896

Källor 

1894 i Danmark
1895 i Danmark
1896 i Danmark
1897 i Danmark
Bildanden 1894
Reedtz-Thott
Upplösningar 1897