kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Barclayska huset

Barclayska huset (även kallat Wallenbergska huset) var ett privatpalats vid nuvarande Kungsträdgårdsgatan 14 i Stockholm.
Konsul Alexander Barclay hade 1856 köpt en större tomt som styckats av, och på den tomtdel han själv behöll lät uppföra ett vackert tvåvåningshus som ritats av Fredrik Wilhelm Scholander. Huset köptes 1877 av André Oscar Wallenberg som nyttjade det som sin privatbostad.. 1915 köpte Lifförsäkrings AB Thule fastigheten och byggnaden revs för att samma år ge plats åt Thulehuset. Husets stensockel återanvändes av arkitekten Ragnar Östberg i skapandet av en mur runt Wallenbergs gård i anslutning till Stockholms stadshus.

Referenser

Externa länkar

Kungsträdgårdsgatan
Ej längre existerande byggnader på Norrmalm
Privatpalats i Stockholm
Lumen Field

Lumen Field är en arena för amerikansk fotboll och fotboll i Seattle i Washington i USA. Arenan är hemmaarena för Seattle Seahawks, som spelar i National Football League (NFL); Seattle Sounders, som spelar i Major League Soccer (MLS); och OL Reign, som spelar i National Women's Soccer League (NWSL).

Arenan invigdes 2002 under namnet Seahawks Stadium. Två år senare köpte telekommunikationsföretaget Qwest namnrättigheterna till arenan, som bytte namn till Qwest Field. Arenan fick namnet CenturyLink Field 2011 när CenturyLink köpte upp Qwest och Lumen Field 2020 när CenturyLink bytte namn till Lumen Technologies.

Arenans publikkapacitet är cirka 68 000 när det spelas amerikansk fotboll, men under Sounders fotbollsmatcher är den normalt begränsad till cirka 37 000 åskådare och för OL Reign-matcher är det normalt begränsat till 10 000 åskådare. Det är möjligt att expandera arenan under viktigare fotbollsmatcher.

Underlaget på Lumen Field är konstgräs.

Externa länkar 

 

Fotbollsanläggningar i USA
Sportanläggningar i Washington
Sportanläggningar invigda 2002
Sport i Seattle
Byggnader och anläggningar i Seattle
Wintersleep

Wintersleep är en kanadensisk indierockgrupp från Halifax i Nova Scotia. De bildades 2001 och har sedan dess släppt tre album, och i en intervju med CBC Radio 3 har Loel Campbell uppgett att de jobbar på ett fjärde. Det kritikerhyllade bandet vann 2008 en Juno i kategorin New Group of the Year, trots att de då hade hållit på i sju år. Albumet Welcome to the Night Sky var dessutom nominerad i kategorin Best Alternative Album. De har dessutom varit förband till Paul McCartney när han spelade i Halifax den 11 juli 2009. De har skivkontrakt i USA, Europa och Japan, men framgångarna är till stor del begränsade till hemlandet Kanada.

Diskografi

Studioalbum

Bandmedlemmar
 Paul Murphy - sång och gitarr
 Loel Campbell - trummor
 Tim D'Eon - gitarr och keyboard
 Jud Haynes - bas (hoppade av 2007)
 Jon Samuel - keyboard, bakgrundssång och gitarr (blev medlem 2006)
 Michael Bigelow - keyboard (2002-2006), bas (sedan 2007)

Flera av bandets medlemmar är med i andra band som t.ex. Holy Fuck och Contrived. Innan Wintersleep startades var Paul Murphy och Tim D'Eon med i gruppen Kary som för tillfället är nedlagd.

Musikvideor
 Caliber (2003, regi av Brian Borcherdt)
 Sore (2004, regi av Sean Wainstein)
 Danse Macabre (2005, regi av Sean Wainstein)
 Fog (2006, regi och animation av Mirco Chin)
 Lipstick (2006)
 Listen, Listen (Listen)(2006, regi av Sean Wainstein)
 Insomnia (2006, regi och animation av Jesse Luke)
 Jaws of Life (2006, regi av Sean Wainstein)
 Weighty Ghost (2007, regi av Sean Wainstein)
 Oblivion (2008, regi av Darren Pasemko)

Externa länkar

 Bandets officiella webbplats

Kanadensiska indierockgrupper
Musikgrupper bildade 2001
Musik i Nova Scotia
Juno Award för Årets genombrottsgrupp
Ehrnfried Wahlqvist

Carl Johan Ehrnfried (Ehrenfried) Wahlqvist, född 26 mars 1815 i Ystad, död 3 maj 1895 i Stockholm, var en svensk målare.

Han var son till handskmakarmästaren Nils Fredrik Wahlqvist och Anna Stånge. Wahlqvist gick från 12-årsåldern i målarlära i Helsingborg innan han övergick till att bli trumpetare vid Skånska Husarregementet där han var enrollerad i 22 år. Redan under sin tid vid regementet började han ägna sig åt måleriet där han utförde ett stort antal porträtt. För att förkovra sina kunskaper reste han till Köpenhamn där han kunde studera för olika konstnärer. Som nära vän till Kilian Zoll kom han att lära känna flera konstnärer, bland annat Marcus Larson som senare skulle bli en av hans nära vänner i Düsseldorf. 
Efter att han ansåg sig klar i Köpenhamn reste han 1853 till Düsseldorf där han studerade för Carl Hilgers under ett par år. 

Efter att han återvänt till Sverige var han bosatt i Stockholm under 1860- och 1870-talet men i slutet av 1870-talet flyttade han till Sigtuna där han levde som rentier. Han medverkade ett flertal gånger i Konstakademiens utställningar på 1860- och 1870-talen samt i Den nordiske Industri- og Kunstudstilling som visades i Köpenhamn 1872. Han var även representerad i flera internationella utställningar i Paris, Dublin och Philadelphia där hans målningar i allmänhet vann publikens bifall och fann köpare. Bland hans offentliga arbeten märks en altartavla för Hallsbergs kyrka 1860. Han målade porträtt, genremotiv, marinmålningar, landskapsskildringar med ljus- och månskensmotiv, eldmotiv, dim- och dismotiv och ansågs vara mycket skicklig på detta. Motiven är ofta hämtade från Djurgården i Stockholm. Hans målningar är vanligen kännetecknade av en grönaktig ton.

Ehrnfried Wahlqvist är begravd på Solna kyrkogård.

Representerad
 Stockholms stadsmuseum
 Malmö museum, Kyrkfärd
 Göteborgs museum, Sjömotiv
 Helsingborgs museum
 Landskrona museum
 Linköpings  museum

Galleri, verk i urval

Källor 
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 549, Allhems Förlag, Malmö. 
 Ehrenfried Wahlqvist i Lexikonett Amanda
 artist J.E. Wahlqvist på Gravar.se

Noter

Externa länkar

Födda 1815
Avlidna 1895
Män
Svenska målare under 1800-talet
Personer från Ystad
Gravsatta på Solna kyrkogård
Alaskas Permanenta Fond

Alaskas Permanenta Fond är en fond ur vilken medborgarna i Alaska får del av delstatens intäkter från olje- och gasutvinningen. Fonden ägs av delstaten Alaska och medborgarna får del av fondens intäkter genom årliga dividends (andelar). Alla kvalificerade medborgare får samma belopp, vilket gör det till en delstatlig basinkomst. Förutom direkta utbetalningar av dividends gör fonden även investeringar.

Historik 
Fonden röstades igenom av delstatens medborgare 1976 då bygget av pipeline var i slutskedet. 

1999, efter ett stort prisfall på oljan, hölls en rådgivande folkomröstning om fonden. Frågan gällde om regeringen skulle få använda en del av fondens medel till allmänna statsutgifter, istället för till basinkomst. Från regeringssidan kampanjade man för ett Ja, men omkring 84 procent av folket röstade Nej. De ville med andra ord att fonden även i fortsättningen skulle användas till basinkomst. 

Efter en tid av låga oljepriser och därmed sämre ekonomi för delstaten föreslog Alaskas guvernör Bill Walker en sänkning av ersättningen genom fonden 2015.

Utvärderingar  

Basinkomstsystemet har bidragit till att Alaska är en av de amerikanska delstater med lägst andel fattiga och störst jämlikhet. 2009 medförde basinkomsten att Alaskas medborgare fick 900 miljoner dollar i ökad köpkraft, vilket enligt ekonomen Scott Goldsmith motsvarar 10.000 nya jobb.

Organisation  
The Permanent Fund Dividend Division handhar utbetalningarna av dividends/basinkomst. Investeringarna, som skall vara diversifierade och placerade i tillgångar med acceptabel risk, handhas av Alaska Permanent Fund Corporation, som är ett statligt ägt företag.

Källor

Externa länkar 
 State of Alaska - Department of Revenue - Permanent Fund Dividend Division
 State of Alaska - Department of Revenue - Alaska Permanent Fund Corporation

Statliga investeringsfonder
Alaska
Basinkomst
Unibail-Rodamco-Westfield

Unibail-Rodamco-Westfield SE är ett europeiskt fastighetsbolag med huvudkontor i Paris som fokuserar på investeringar i kommersiella fastigheter. Företaget bildades i juni 2007 genom en fusion av franska Unibail och nederländska Rodamco Europe. I december 2017 meddelade Unibail-Rodamco att bolaget köper upp Westfield Corporation, som äger 32 köpcentra i USA och Storbritannien, för cirka 25 miljarder dollar. 

I mars 2019 meddelades att företaget sålt sin andel i köpcentret Jumbo i Vanda utanför Helsingfors.

I september 2019 bytte flera av Unibail-Rodamcos köpcentrum i Europa namn och fick prefixet "Westfield" som flera stora köpcentra runt om i världen redan har.

Handelsplatser i Norden

Danmark
 Westfield Fisketorvet (Köpenhamn)

Sverige
 Westfield Mall of Scandinavia (Arenastaden, Solna)
 Nacka Forum (Nacka)
 Täby centrum (Täby)

Referenser
Our Portfolio; läst 6 mars 2019

Franska företag
Nederländska företag
Fastighetsbolag
Företag bildade 2007
Detaljhandel
Johannes Edler

Johannes Edler (även känd som Johan Edler den yngre), född 1831 i Västerede, som tidigare även benämnts Wästan-Ede och liknande i Fors socken, Jämtland, död 1910 i Lockne socken i Jämtlands län, var en svensk bildhuggare. 

Johannes Edler har gjort ett flertal altaruppsatser och predikstolar till kyrkor i Norrland, däribland altaruppsatsen i Hammerdals kyrka och Gillhovs kyrka.

Fotogalleri

Litteratur
 Per Nilsson-Tannér: Två tempelbyggare - Joh. Edler d.ä. 1734-1797. Joh. Edler d.y. 1831-1910. Några biografiska anteckningar (Östersund 1947)

Se även
 Johan Edler d.ä.

Källor
 Konstnärslexikonet Amanda

Noter

Svenska skulptörer under 1800-talet
Personer från Fors socken, Jämtland
Födda 1831
Avlidna 1910
Män
Svenska bildhuggare
Jonas Edler

Jonas Johansson Edler, född 1764 i Lockne i Jämtland, död 1832, var en svensk bildhuggare. 

Jonas Edler var son till Johan Edler den äldre och liksom denne arbetade han främst med kyrkoinredningar.

Efter att som ung ha assisterat fadern vidareutbildade sig Edler 1794-98 i Stockholm. Till hans första arbeten därefter hörde utförandet av altaruppsats, predikstol, läktarskrank och dopängel i Lits kyrka i Jämtland. Senare utförde han även liknande arbeten i Bergs kyrka i Jämtland (1802), Jättendals kyrka i Hälsingland (1813), Gudmundrå kyrka i Ångermanland (1823-25), Hässjö kyrka i Jämtland (1825) och Nordingrå kyrka i Ångermanland (1828). Troligen har han även gjort predikstolen i Sundsjö kyrka.

Källor
 "Jonas Edler, 1764-1832" på hemsida om Lits kyrka, arkiverad 2005 (med tillhörande källförteckning här).
 Foto från Hässjö kyrka i Länsmuseet Västernorrlands bilddatabas. (arkiverad 2013)
 "Sundsjö kyrka" på bracketurism.se

Svenska skulptörer under 1800-talet
Födda 1764
Avlidna 1832
Män
Jean Duvergier de Hauranne

Jean Duvergier de Hauranne, född 1581 i Bayonne, död den 6 oktober 1643 i Paris, var en fransk teolog.

Duvergier studerade i Louvain och gjorde där bekantskap med Cornelis Jansen; bägge forskade 1611-1616 tillsammans i Augustinus. Sedermera blev Duvergier utnämnd till abbot i klostret Saint-Cyran, under vars namn han mest är känd, men begav sig efter någon tid till Paris, där han, i förening med den ryktbara abbedissan Marie Angélique Arnauld, i grund reformerade det bekanta klostret Port-Royal (1636). 

Snart samlade sig omkring Saint-Cyran en mängd framstående personligheter, vilkas andlige rådgivare han blev. Emellertid ådrog han sig, genom sin inblandning i striden mellan katolskt episkopat och tiggarordnar i England, jesuiternas hat; och slutligen började Richelieu misstänka honom. 

År 1638 blev han inspärrad i Vincennes, varifrån han ej frigavs förrän efter nämnde ministers död (1642), kroppsligt bruten. Också under fängelsetiden utövade han stort inflytande på sina anhängare, och efter sitt frigivande bekämpade han som jansenist jesuiterna livligare än någonsin förut.

Källor 

 

Franska teologer
Jansenister
Teologer under 1600-talet
Franska forskare under 1600-talet
Personer från Bayonne
Födda 1581
Avlidna 1643
Män
Ugglan
Ignaz Lachner

Ignaz Lachner, född den 11 september 1807 i Rain i Bayern, död den 25 februari 1895 i Hannover, var en tysk musiker och tonsättare, under en tid verksam i Sverige. Han var bror till Franz och Vinzenz Lachner.

Biografi 
Lachner uppträdde ganska tidigt som violinvirtuos och anställdes femton år gammal som violinist vid Isartorteatern i München. Han utnämndes 1825 till organist vid reformerta kyrkan i Wien och erhöll samtidigt plats som violinist vid hovoperateatern där, vid vilken han senare anställdes som kapellmästare. År 1831 förordnades han till hovmusikdirektör och sånglärare vid kungliga teatern i Stuttgart, varifrån han förflyttades som professor till konservatoriet i München. Han var sedermera kapellmästare vid Stadtteater i Hamburg 1853-1858, då han kallades till Stockholm att efterträda Foroni som kapellmästare. 

Han lämnade emellertid denna befattning redan 1861, för att övertaga kapellmästarebefattningen i Frankfurt am Main. År 1875 slog han sig till ro som privatman. 
Lachner var ledamot av Musikaliska Akademien. Han är bekant såsom kompositör av operorna Der Geister-Thurm, Die Regenbrüder och Loreley; av flera symfonier, ouvertyrer, stråkkvartetter; pianosonater, konserter för flera instrument samt för musiken till Oskar I:s begravning och Karl XV:s kröning.

Referenser

Noter

Externa länkar 
 

Tyska klassiska kompositörer
Tyska operatonsättare
Medlemmar av Kungliga Hovkapellet
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Tyska musiker under 1800-talet
Bayrare
Födda 1807
Avlidna 1895
Män
Ugglan
Marie Angélique Arnauld

Jacqueline Marie Arnauld, mera känd under sitt klosternamn Angélique, född 1591, död 1661, var abbedissa i Port-Royal utanför Paris från 1602. 

Hon var dotter till Antoine Arnauld den äldre, syster till Antoine Arnauld den yngre. När hon installerades som abbedissa var hon 11 år gammal. Hennes fader och morfader lät påvestolen tro att hon var 17 år gammal, alltså 6 år äldre än hon egentligen var. Under sina tonår planerade hon vid tillfällen på att fly till kalvinister i La Rochelle, men upplevde en omvändelse 1608, då sjutton år gammal, och förnyade 1610 sina klosterlöften inför cistercienserordens högsta företrädare, abboten i Clairvaux.

När Arnauld inträdde i klostret befann det sig i svårt förfall, men hon införde de ursprungliga klosterreglerna, i hela dess stränghet. Hon flyttade även klostret till Paris. Mère Angélique var from, kraftfull och välgörande. Under hennes styrelse blev Port-Royal reformerat i strängt asketisk riktning samt medelpunkt för den jansenistiska rörelsen och en livlig teologisk och vetenskaplig skriftställarverksamhet.

Arnauld framträdde väldigt sällan offentligt, men var likväl än av sin samtids mest inflytelserika religiösa personligheter.

Noter

Källor 
 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Franska abbedissor
Personer i Frankrike under 1600-talet
Födda 1591
Avlidna 1661
Kvinnor
Ugglan
Svensk uppslagsbok
Joachim Raff

Joseph Joachim Raff, född 27 maj 1822 i Lachen vid Zürichsjön, död 24 juni 1882 i Frankfurt am Main, var en schweizisk-tysk tonsättare.

Raff var först skollärare, men ägnade sig från 1843 helt åt musiken, uppmuntrad av Mendelssohn. Under stor uppoffring skaffade han sig så småningom på egen hand en god musikalisk bildning och följde 1850 Liszt till Weimar, som då blev centrum för den "nytyska" musikriktningen. Raff sällade sig till förkämparna för denna riktning och blev medarbetare i Neue Zeitschrift für musik. Raff verkade som Liszts assistent och hjälpte bland annat Liszt med instrumentationen av den symfoniska dikten Les préludes. Från 1856 verkade Raff i Wiesbaden som eftersökt pianolärare och flitig tonsättare, tills han 1877 kallades till föreståndare för Hochska konservatoriet i Frankfurt. Raff ansågs på 1860–1880-talen i Tyskland som en av sin tids förnämsta kompositörer. Hans symfonier framfördes mycket ofta. Raffs produktion är omfattande med över 200 opustal. Senare uppfattades hans musik som alltför konventionell och ytlig. Hans melodiska begåvning, tekniska skicklighet och energi är framträdande, men eftervärlden har snarare pekat på bristen på nytänkande. 

Raffs musik är eklektisk och blandar intryck från både efterklassicismen och den nytyska skolan. I symfonisk väg var han den närmaste fortsättaren av Berlioz och Liszts programmusik. Högst ställs hans instrumentalmusik: 11 symfonier, bland dem An das Vaterland (prisbelönt 1863), Im Walde (1869) och Lenore (1872) (hans två erkänt bästa verk) samt fyra med namn efter årstiderna, 4 orkestersviter, 9 uvertyrer med mera för orkester, konserter för olika instrument, 8 stråkkvartetter, 4 pianotrior, 5 violinsonater, en stor mängd pianokompositioner och så vidare. Av hans operor uppfördes Alfred (1851 i Weimar), Bernhard von Weimar (1858) och Dame Kobold (1870); fler operor finns i manuskript. Av större körverk skrev han Morgenlied, Die Tageszeiten, oratoriet Weltende, gericht, neue Welt med mera, ävensom en mängd mindre en- och flerstämmiga sånger. Raff hade en djup och omfattande bildning.

Källor 

 

Schweiziska klassiska kompositörer
Romantiska kompositörer
Schweiziska operatonsättare
Schweiziska musikpedagoger
Schweiziska musiker under 1800-talet
Personer från kantonen Schwyz
Födda 1822
Avlidna 1882
Män
Ugglan
John Thurloe

John Thurloe, född 1616, död den 21 februari 1668 i London, var en engelsk politiker.

Thurloe var sekreterare hos parlamentskommissarierna vid deras underhandlingar med Karl I i Uxbridge 1645 och ambassadsekreterare i Holland 1651 samt blev i mars 1652 sekreterare vid och troligen samtidigt medlem av Cromwells statsråd. 

Thurloe hade även ledningen av övervakandet av regeringens motståndare och ansågs bättre än någon annan vara initierad i sin samtids politiska hemligheter samt ägde i enastående grad Cromwells förtroende. 

Efter dennes död stödde han Richard Cromwell, och efter konungadömets återställande (1660) hölls han en kort tid häktad. Clarendon anlitade dock tid efter annan hans sakkunskap vid utrikesärendenas skötsel. 

Thurloe sammanförde en ytterst dyrbar samling aktstycken, nu förvarade i Bodleian Library i Oxford och i British museum, av vilka en del, rörande företrädesvis Englands historia under 1640- och 1650-talen, under titeln A collection of the state papers of John Thurloe 1742 utgavs av Thomas Birch i 7 volymer.

Källor 

 

Engelska politiker
Brittiska diplomater
Personer i England under 1600-talet
Födda 1616
Avlidna 1668
Män
Ugglan
Romelanda landskommun

För andra betydelser, se Romelanda (olika betydelser)

Romelanda landskommun var en tidigare kommun i dåvarande Göteborgs och Bohus län.

Administrativ historik
När 1862 års kommunalförordningar började gälla inrättades över hela landet cirka 2 400 landskommuner, de flesta bestående av en socken. Därutöver fanns 89 städer och 8 köpingar, som då blev egna kommuner. Denna kommun bildades då i Romelanda socken i Inlands Södre härad i Bohuslän.

Vid kommunreformen 1952 bildade Romelanda storkommun genom sammanläggning med den tidigare kommunen Kareby.

År 1971 gick hela området upp i Kungälvs kommun.

Kommunkoden 1952–70 var 1413.

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde kommunen Romelanda församling. Den 1 januari 1952 tillkom Kareby församling.

Geografi
Romelanda landskommun omfattade den 1 januari 1952 en areal av 117,29 km², varav 112,02 km² land.

Tätorter i kommunen 1960
I Romelanda landskommun fanns den 1 november 1960 ingen tätort. Tätortsgraden i kommunen var då alltså 0,0 procent.

Politik

Mandatfördelning i valen 1950–1966

Källor

Sveriges kommuner 1863-1951
Sveriges kommuner 1952-1970
Indelningar i Kungälvs kommun
Tidigare kommuner i Göteborgs och Bohus län
Hammerska ladan

Hammerska ladan vid Kungsträdgården i Stockholm var en envåningsbyggnad i hörnet av Kungsträdgårdsgatan och Södra Blasieholmshamnen. 

Tomten inköptes 1866 av juveleraren och konsthandlaren Christian Hammer. Han fick bygglov för ombyggnad av den salubodslänga som byggts 1822 av Emerentia Augusta Charlotta von Lantingshausen. von Lantingshausens egendom tog från 1690-talet fram till 1860-talet hela kvarteret i anspråk med ett ståtligt stadspalats med säteritak vid Arsenalsgatan, resten av kvarteret var omgärdat av ekonomibyggnader och salubodar som byggts till.  

Det blev en anspråkslös byggnad som kom att heta Hammerska ladan där konserter och loppcirkus och andra lättsamma evenemang ägde rum. Fasaderna från delar av den gamla salubodslängan behölls med en teater som byggdes inne på gården. Här anlades även ett schweizeri och teatern som invigdes  i oktober 1867 fick namnet Nya teatern. I september 1868 nyinvigdes teatern i förbättrat skick under namnet Mindre teatern. Den nya salongen rymde 1000 personer och var dekorerad med porträttmedaljonger i akvarell föreställande internationella operakompositörer och dramatiker. Väggarna på balkongen och taket var dekorerade med liknande medaljonger med svenska kompositörer och dramatiker. Dekorationerna var utförda av Fritz Ahlgrensson. Längs väggarna stod karyatider hållande gasarmar för belysningen.

Byggnaden revs 1884 och på tomten uppfördes det Palmeska huset.
Teaterhuset revs dock inte utan plockades ner och flyttades 1886 till Furusund, i Stockholms skärgård, där det återuppfördes.

Uppsättningar

Nya teatern

Mindre teatern

Referenser

Noter

Källor 

Fersenska palatset av Anna von Ajkay (1977) 
Hammerska ladan

Vidare läsning

Externa länkar 
Mindre teaterns (Hammerska ladan) arkiv, Musik- och teaterbiblioteket (Musikverket)

Teater i Sverige under 1800-talet
Ej längre existerande teatrar i Stockholm
Kungsträdgårdsgatan
Norrmalm
Smögens landskommun

Smögens landskommun var en kommun i Göteborgs och Bohus län 1924–1974.

Administrativ historik
Den 1 januari 1924 (enligt beslut den 16 februari 1923) bildades Smögens landskommun genom en utbrytning ur Kungshamns landskommun. Smögen påverkades inte av kommunreformen 1952 utan kvarstod som egen kommun fram till 1974 då området gick upp i nybildade Sotenäs kommun.

Inom kommunen fanns två municipalsamhällen, överförda från Kungshamns landskommun: Hasselösunds municipalsamhälle och Smögens municipalsamhälle vilka upplöstes 31 december 1953.

Kommunen tillhörde Smögens församling, som också bildats 1924.

Kommunkoden 1952–73 var 1426.

Kommunvapnet
Blasonering: Sköld delad av blått, vari en i den delande skuran nedgående sol av guld med strålarna nående sköldkanterna, och av blått, vari en bjälkvis ställd makrill av silver och därunder två i sparre ordnade räkor av guld. 

Vapnet antogs för landskommunen den 7 april 1962 och upphörde den 1 januari 1974.

Geografi
Smögens landskommun hade den 1 januari 1924 en area på 4,46 km², varav allt var land. Den 1 januari 1952 hade landskommunen en areal av 4,11 km², varav 4,07 km² land.

Tätorter i kommunen 1960

Tätortsgraden i kommunen var den 1 november 1960 97,5 procent.

Politik

Mandatfördelning i valen 1938–1970

Se även
 Kungshamns socken

Källor

Sveriges kommuner 1863-1951
Sveriges kommuner 1952-1970
Indelningar i Sotenäs kommun
Tidigare kommuner i Göteborgs och Bohus län
Smögen
Varbergs Segelsällskap

Varbergs Segelsällskap (VSS) är den lokala båtföreningen i Varberg. Sällskapet har sina lokaler på Getterön.

Historia 
Varbergs Segelsällskap bildades 1909 och hade då omkring 50 medlemmar. På 1910-talet upphörde sällskapet att existera på grund av ekonomiska problem. Varberg Båtsällskap grundades på 1930-talet, men under andra världskriget upphörde verksamheten nästan helt. År 1944 återupptogs den, men 1958 delades båtsällskapet upp i Varbergs Båtklubb (VBK) och nuvarande Varbergs Segelsällskap (VSS).

2009 arrangerades världsmästerskapen i starbåt i Varberg.

Externa länkar 
Officiell webbplats

Referenser 

Segelsällskap i Sverige
Sportklubbar i Varbergs kommun
Sportklubbar bildade 1909