kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Seppan

Seppan var en folklig benämning på ett bostads- och industriområde vid Tullingesjön i Botkyrka kommun, Stockholms län.

Historik

Namnets uppkomst beror på att AB Separators gjuteri var beläget där. År 1894 köpte Separator Hamra gård vid Tullingesjön som försöksgård och som plats för kommande fabriksverksamhet. Ett gjuteri uppfördes 1899-1900. Intill gjuteriet byggdes även förmansbostad, kontor och ett tiotal arbetarbostäder, de så kallade Röda villorna. De kallades så eftersom fasaderna var målade i faluröd färg. Här fanns även en Konsumaffär och efter 1903 hade de boende gångavstånd till gamla Tullinge station som låg längst ner vid Tullingesjön. Röda villorna revs i omgångar, de sista i början av 1980-talet. 

Lite längre norrut byggdes mellan 1906 och 1910 ytterligare 16 arbetarbostäder, de så kallade Vita villorna. Varje villa rymde lägenheter för fyra familjer. Mellan de Röda och Vita villorna fanns även AB Separators disponentvilla Hamringe med högt läge på en udde i Tullingesjön. Vita villorna var också rivningshotade men kunde bevaras, även disponentvillan är kvar. Områdets lokala hyresgästföreningen heter Seppan.

Gjuteriets gamla lokaler utgör numera Hamringe Företagscenter, där flera mindre industrier håller till.

"Seppan" i kulturen 
 1986 gjorde filmregissören Agneta Fagerström-Olsson den prisbelönta långfilmen Seppan, en självbiografisk ungdomsberättelse som utspelar sig i området 1961.
 Författaren Ernst Brunner har skildrat området i diktsamlingen Separator (1986), romanen Svarta villan (1987) och i romanen Vallmobadet (1999).

Se även 
Vita villorna

Externa länkar 

 BRF Seppan

Källor 

Historiska industriområden i Sverige
Botkyrka kommun
Hökmossens gård

Hökmossens gård är en gård från 1750-talet belägen i Hökmossen, Stockholms kommun. Den var ursprungligen ett torp som hörde till Västberga gård. I och med stadens expansion förvärvades delar av Västberga av Stockholms stad år 1935. Sedan mitten av 1990-talet bedriver Kulturföreningen Hökmossens Gård verksamhet i huset.

Historik

Första gången krontorpet Hökmossen omtalas skriftligt är i en akt från Krigsarkivet från år 1748, där det kallas Hökmåsen. Namnet härrör från en norr om gården belägen, numera försvunnen mosse. 

Den 5 augusti 1776 sålde Arren von Kapelman, Bellmans svåger och tillika ägare till Hägerstens gård, frälseskattetorpet Hökmossens gård, eller Kristineberg, för 600 daler till Johan Rydgren, köksvaktaren vid Kungliga slottet.

Avstyckningen skedde på den del av Hägerstens skog och utmarker som låg vid den så kallade Hökmossen, en mosse som fanns i området. Torpet fick namn efter mossen. Söder om gården gick gamla Södertäljevägen numera ombyggd till E4/E20 och 1904 drogs Stockholms stads huvudvattenledning förbi torpet. 

Hökmossens gård består av en huvudbyggnad och två små flygelbyggnader. De tre byggnader som finns kvar idag utgör inte hela dåtidens Hökmossens gård. Lite längre upp mot Mellanbergsvägen låg statarbyggning, mjölkkammare, magasin, loge, stall, fähus, svinhus, vagnshus, brunn och en ankdamm. Från år 1935 ägdes gården av Stockholms stad. 1964 påbörjades ombyggnad till ungdomsgård. Gården hyrdes ut till olika föreningar i Hägersten och byggnaderna har rustats ytterligare.

Gården i nyare tid
Från och med 1997 förvaltas gården av Liljeholmens stadsdelsförvaltning. År 1994 bildades Kulturföreningen Hökmossens Gård med hjälp av medlemsavgifter, lotterier, basarer, auktioner samt gåvor. Pengarna går till den egna verksamheten, som är studiecirklar, litterära kaféer och anordnanden av kulturresor.

De kvarvarande byggnaderna är grönklassade av Stockholms stadsmuseum vilket innebär "bebyggelse som är särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt".

Se även
Andra torp i närheten längs Södertäljevägen, som låg under Västberga och som numera är rivna.
 Vretensborg, från 1600-talet
 Kämptorp, från 1600-talet
 Mellanberg, från 1600-talet
 Stensborg, från 1700-talet

Källor

Externa länkar

Västberga
Byggnader och anläggningar i Söderort
Little Amber Bottles

Little Amber Bottles är alt-countrygruppen Blanches andra fullängdsalbum, utgivet 2007. Några av låtarna på albumet, däribland "What This Town Needs" och Rolling Stones-covern "Child of the Moon", hade tidigare givits ut på EP:n What This Town Needs från 2006.

Låtlista
"I'm Sure of It" (Jack Lawrence/Dan John Miller) - 3:53
"Last Year's Leaves" (Dan John Miller) - 4:21
"A Year from Now" (Jack Lawrence/Dan John Miller) - 4:01
"No Matter Where You Go..." (Dan John Miller) - 4:02
"What This Town Needs" (Dan John Miller) - 3:20
"Child of the Moon" (Mick Jagger/Keith Richards) - 3:46
"Little Amber Bottles" (Dan John Miller/Tracee Miller) - 4:32
"The World I Used to Be Afraid Of" (Dan John Miller) - 3:49
"O Death, Where Is Thy Sting?" (Jack Lawrence) - 3:00
"I Can't Sit Down" (trad.) - 2:54
"(Exordium)" (Jack Lawrence) - 1:09
"The World's Largest Crucifix" (Dan John Miller) - 6:22
"Scar Beneath the Skin" (Dave Feeny/Dan John Miller) - 5:37

Medverkande
Dan John Miller - gitarr, sång
Tracee Mae Miller - basgitarr, sång
Dave Feeny - orgel, klarinett, Dobro, gitarr, piano, pedal steel guitar, dragspel, tamburin, sång, melodica
Lisa "jaybird" Jannon - trummor
Little Jack Lawrence - orgel, banjo, mandolin, piano, sång

Isobel Campbell - cello ("No Matter Where You Go...")
Ames Asbell - viola ("I'm Sure of It", "A Year from Now")
Bruce Colson - fiol ("I'm Sure of It", "A Year from Now")
Joseph Shuffield - fiol ("I'm Sure of It", "A Year from Now")
Ben Westney - cello ("I'm Sure of It", "A Year from Now")
Peter Stopschinski - cello, viola ("What This Town Needs")

Musikalbum 2007
Albert Rosengarten

Albert (eller Albrecht) Rosengarten, född 1809 i Kassel, död 1893 i Wiesbaden, var en tysk arkitekt. 

Rosengarten studerade vid akademien i Kassel och utförde år 1839 synagogan där (förstörd 1938). Han var sedan verksam i Hamburg, där han efter branden 1842 utförde en mängd offentliga och enskilda byggnader. Han var även författare i arkitekturämnet och skrev läroboken Die architektonischen Stylarten (tredje upplagan 1874) m.fl.

Källor

Externa länkar 

Tyska arkitekter under 1800-talet
Födda 1809
Avlidna 1893
Män
Ugglan
Personer från Kassel
Jean Van Hamme

Jean Van Hamme, född 16 januari 1939 i Bryssel, är en belgisk seriemanusförfattare. Han har skrivit manus till flera fransk-belgiska äventyrsserier, däribland Blake och Mortimer, Thorgal, XIII, Largo Winch och Wayne Shelton.

Referenser

Födda 1939
Belgiska serieskapare
Män
Levande personer
Personer från Bryssel
Johann Claudius von Lassaulx

Johann Claudius von Lassaulx, född 27 mars 1781 i Koblenz, död där 14 oktober 1848, var en tysk arkitekt.

Han samarbetade med Karl Friedrich Schinkel och byggde kyrkor, skolor och andra profanbyggnader i området kring Koblenz. Han restaurerade även kyrkor och borgar vid Rhen i romansk stil.

Källor

Tyska arkitekter under 1800-talet
Personer från Koblenz
Födda 1781
Avlidna 1848
Män
Ugglan
Granite County

Granite County är ett administrativt område i delstaten Montana, USA. År 2010 hade countyt  3 079 invånare. Den administrativa huvudorten (county seat) är Philipsburg.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau så har countyt en total area på 4 488 km². 4 472 km² av den arean är land och 16 km² är vatten.

Angränsande countyn 
 Missoula County, Montana - nord 
 Powell County, Montana - öst 
 Deer Lodge County, Montana - syd 
 Ravalli County, Montana  - väst

Källor 

 
Stater och territorier bildade 1893
Roosevelt County, Montana

Roosevelt County är ett administrativt område i delstaten Montana, USA. År 2010 hade countyt 10 425 invånare. Den administrativa huvudorten (county seat) är Wolf Point.

Geografi 
Enligt United States Census Bureau har countyt en total area på 6 138 km². 6 102 km² av den arean är land och 36 km² är vatten.

Angränsande countyn 
 Sheridan County, Montana - nord 
 Daniels County, Montana - nord 
 Valley County, Montana - väst 
 McCone County, Montana - sydväst 
 Richland County, Montana - syd 
 Williams County, North Dakota - öst

Källor 

 
Stater och territorier bildade 1919
Miles City

Miles City är en stad i Custer County i delstaten Montana, USA som hade 8 487 invånare år 2000. Miles City är administrativ huvudort (county seat) i Custer County.

Kända personer från Miles City 
 Douglas A. Hartwick, diplomat

Externa länkar 

Orter i Montana
Custer County, Montana
Basil van Rooyen

Basil van Rooyen, född 19 april 1939 i Johannesburg, död 14 september 2023 i New South Wales, Australien, var en sydafrikansk racerförare.

Racingkarriär 
van Rooyen körde två formel 1-lopp i slutet av 1960-talet. Han startade i  och  men bröt i båda. van Rooyen tävlade senare i sedaner och Formel Atlantic.

F1-karriär 

|}

Noter

Källor 

Sydafrikanska racerförare
Sydafrikanska Formel 1-förare
Födda 1939
Män
Avlidna 2023
Al Pease

Victor "Al" Pease, född 15 oktober 1921 i Darlington i County Durham, död 4 maj 2014 i Sevierville i Tennessee, var en kanadensisk racerförare.

Racingkarriär
Pease deltog tre gånger i Kanadas Grand Prix i slutet av 1960-talet.
I det sista i  blev han blev diskvalificerad därför att han körde för sakta, vilket han är den ende F1-föraren som blivit.

F1-karriär

|}

Källor

statsf1.com

Noter

Kanadensiska racerförare
Kanadensiska Formel 1-förare
Kanadensiska idrottare under 1900-talet
Personer från Durham (grevskap)
Födda 1921
Avlidna 2014
Män
Könspelare

Könspelare eller gynostemium är ett organ hos orkidéer. Hos de flesta orkidéer är den enda fertila ståndaren sammanvuxen med pistillen till ett organ som kallas könspelare, som ofta är utdragen och pelarformig. En del orkidé-arter har dock två eller tre ståndare. I könspelaren finns förutom pistillen och pistillens märke även orkidéns pollen. Det sitter samlat i geleklumpar benämnda pollinier.

Orkidéer
Pollinier

Pollinier är geléartade pollensamlingar som mest finns hos orkidéer. Orkidéer saknar traditionella ståndare och pistiller. På orkidéernas blommor är de sammanvuxna till en könspelare där pollinierna sitter. När blomman pollineras lossnar pollinierna helt med skaft och klibbskivor och bärs med insekten till nästa blomma. Den första blomman blir då av med allt pollen på en gång, och den mottagande blomman får allt den behöver. Orkideernas pistill innehåller ett mycket stort antal fröämnen och vart och ett av den behöver ett eget pollenkorn för att befruktas. Det är skälet till att en så stor mängd pollen måste överföras om fruktsättningen ska bli bra. 
Även andra växter kan ha pollinier, till exempel porslinsblomma (Hoya carnosa) och andra arter i underfamiljen Asclepiadoideae.

Orkidéer
Växtanatomi
Litofyt

Litofyt är en växt som växer på klippor eller magra, steniga områden. Ofta har dessa växter många gemensamma drag med epifyter.

Etymologi
Namnet kommer av grekiska λίθος (lithos) = sten.

Se även
 Parasit

Botanik

he:מורפולוגיה של הצמח - מונחים#צורות חיים ושלבי חיים של צמחים
Barbro Östlihn

Barbro Margareta Östlihn, född 20 maj 1930 i Stockholm, död 27 januari 1995, var en svensk målare.

Verk 
Östlihn studerade vid Konstfackskolans avdelning för dekorativ målning 1948–1949 och vid Högre konstindustriella skolan 1951–1954 samt fram till 1959 vid Kungliga konsthögskolan. Hon genomförde dessutom ett flertal studieresor i Europa. Under den tid hon var gift med Öyvind Fahlström vistades hon långa perioder i New York där hon kom i nära kontakt med den avantgardistiska konsten. Hon tilldelades ett stipendium ur Kungafonden 1961. Hennes tidiga konst som var inriktat mot abstraherande husvolymer och landskapsskildringar visades på en grupputställning i Nynäshamn 1957 och i HSB:s utställning God konst i alla hem 1957. Familjelivet med skötsel av barn och hushåll tog mycket av hennes tid under 1950-talet och när hon senare återkom på utställningen aspect 61 på Liljevalchs konsthall hade hennes konst märkbart förändrats med husfasader från New York, lättigenkännliga porträttansikten och stiliserade arkitekturformer som knyter an till Jasper Johns konst. Separat ställde hon bland annat ut på Gallery Cordier & Ekstrom i New York 1963 och hos Tibor de Nagy 1966. Under sin tid i USA medverkade hon i ett flertal samlingsutställningar bland annat i New York, Philadelphia och Baltimore. Ett flertal av Östlihns verk finns i Moderna museets samling och på Göteborgs konstmuseum. En katalog "Barbro Östlihn Liv och konst," gavs ut 2003 i samband med en retrospektiv utställning på Norrköpings Konstmuseum. Katalogen behandlar Östlihns konstnärskap i Stockholm 1930–1961, New York 1961–1976 och Paris 1976–1995. I katalogen finns biografi, bibliografi och verkförteckning. Förordet är skrivet av Birgitta Flensburg och Annika Öhrner. Annika Öhrners doktorsavhandling handlar om Barbro Östlihn och New Yorks avantgarde på 1960-talet.

Familj 
Östlihn var dotter till civilingenjören Martin Östlihn och slöjdläraren Greta Nilsson. Östlihn var gift första gången 1953–1960 med konstnären Björn H. Hallström (1931–2001) och andra gången 1960–1975 med konstnären Öyvind Fahlström. Hon är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 822, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Vidare läsning 
 

Kvinnor
Födda 1930
Avlidna 1995
Svenska målare under 1900-talet
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Konstnärer från Stockholm
Representerade vid Moderna museet
Eocarcharia dinops

Eocarcharia ("Gryningshaj"), släkte med köttätande dinosaurier påträffade i Niger, nordvästra Afrika, 2000. Fynden av Eocarcharia publicerades av Sereno och Brusatte 2008, och beskrevs som en tidig medlem av familjen Carcharodontosauridae. Det fossila materialet av Eocarcharia är ganska sparsamt, och består än så länge av en del tänder och fragment av skallar, hopsamlade från flera individer. Eocarcharia tros ha levt under Kritaperioden för omkring 110 milj. år sedan.

Namnet Eocarcharia dinops är en sammansättning av grekiskans Eos ("Gryning"), Karcharias("Haj"), och Dinops (vilket betyder ungefär "Skräckögd"). Namnet Eocarcharia syftar på att det tros ha varit en tidig representant för familj Carcharodontosauridae ("Hajtandsödlor").

Beskrivning
Eftersom Eocarcharia är baserad på mycket lite fossil vet man inte hur den såg ut. Den var dock troligen utpräglad att röra sig uteslutande på bakbenen, och såg troligen ut ungefär som sin närmaste släktingar; stort huvud med hög nosrygg och smal käft, kraftig S-formad hals, kraftig kropp och lång svans. Munnen var fyll med vassa, sågtandade tänder, som mätte upp till 7,6 cm. Bakbenen var troligtvis långa och kraftiga, medan frambenen var betydligt kortare, och bar fingrar med krökta klor. Som namnet antyder hade Eocarcharia tjocka ögonbrynsbågar, vilket var vanligt också bland andra carcharodontosaurider. Dessa förtjocknade ögonbrynsbågar tros ha fungerat som fäste för utskott eller kammar av keratin. Dessa kan ha fungerat som ornament för uppvisning mellan individer, eller också för att stånga artfränder i sidan. Liknande beteende förekommer hos nu levande djur med hornutväxter, till exempel giraffer.

Baserat på fossila data tror man att Eocarcharia mätte 6-8 meter från nos till svanstipp. Detta är ungefär samma storlek som Concavenator, men mindre än de flesta andra carcharodontosaurider.

Paleobiologi
I området där man hittade Eocarcharia har man också hittat flera andra dinosaurier, bland annat den långhalsade växtätaren Nigersaurus, rovdinosaurien Kryptops, och Suchomimus, som hade ett stort hudsegel av förlängda taggutskott på ryggen.

Brusatte har föreslagit att Eocarcharia, Kryptops och Suchomimus fyllt olika ekologiska nischer i dåtida Afrika, för att inte konkurrera om födan; Suchomimus skulle ha kunnat vara asätare och alternativt jagat mindre djur, Suchomimus skulle kunna ha levt av fisk, och Eocarcharia skulle ha kunnat vara topprovdjur, och ha jagat andra, större byten.

Referenser

Dinosaurier från Afrika
Dinosaurier från kritaperioden
Carcharodontosaurider
Carnosauria
Kryptops palaios

Kryptops palaios var en abelisaurid theropod dinosaurie som levde för 110 miljoner år sedan i vad som idag är Sahara. 

Man har hittat revben, kotor, höftben och en bit av överkäken från Kryptops.

Kryptops blev omkring 8 meter lång. Eftersom man inte har hittat så mycket efter den går det inte att riktigt säga hur den såg ut. Liksom många andra abelisaurider är det dock möjligt att den hade små framben och kort skalle.

Externa länkar
SvD - Forskare upptäckte nya dinosaurier

Dinosaurier från Afrika
Dinosaurier från kritaperioden
Abelisauridae
Ceratosaurier
Jackson United

Jackson United är ett amerikanskt rockband som släppte sitt första album 2005. Stilen är 90-talspunk. Gruppen leds av Chris Shiflett som är mera känd som gitarrist i Foo Fighters.

Jackson United bör inte förväxlas med Jackson Five.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Chris Shiflett – sång, sologitarr (2003– )
Scott Shiflett – basgitarr (2003, 2004– )
Doug Sangalang – rytmgitarr, bakgrundssång (2004– )
Joe Sirois – trummor, bakgrundssång (2008– )

Tidigare medlemmar
Pete Parada – trummor (2003)
Cary Lascala – trummor (2003–2007)
Omen Starr – basgitarr (2004)

Turnerande medlemmar
Charlie Ellis – basgitarr (2008)

Diskografi
Album
2005 – Western Ballads 
2008 – Harmony and Dissidence 

EP
2003 – Jackson

Singlar
2003 – "Fell Into"
2004 – "Lions Roar"
2004 – "All the Way"
2008 – "21st Century Fight Song"

Externa länkar

Diskografi på Discogs

Amerikanska rockgrupper
Amerikanska punkband
Karl Anton av Hohenzollern-Sigmaringen

Karl Anton av Hohenzollern-Sigmaringen, född 7 september 1811 i Krauchenwies, död 2 juni 1885 i Sigmaringen, var en tysk furste, ämbetsman och militär.

Han var den siste regerande fursten av Hohenzollern-Sigmaringen (1848-1849), Preussens ministerpresident (1858-1862) samt far till kung Carol I av Rumänien.

Biografi
Han var son till furst Karl av Hohenzollern-Sigmaringen (1785–1853) och hans första maka, prinsessan Antoinette Murat (1793–1847), brorsdotter till Joachim Murat, marskalk av Frankrike och kung av Neapel. Han var 1848–1849 den sista regerande fursten av Hohenzollern-Sigmaringen innan detta land inlemmades i Preussen, och behöll titulärt denna värdighet även från 1849 till sin död. 1850 erhöll han titeln "höghet" och 1861 "kunglig höghet".

År 1858 blev han Preussens ministerpresident och statsrådspresident, men nedlade dessa ämbeten 1862 därefter var han 1863–1871 militärguvernör i Rhenprovinserna och Westfalen. År 1859 utnämndes han till infanterigeneral och 1868 till vicepresident i lantförsvarskommissionen.

Familj
Gift i Karlsruhe 21 oktober 1834 med Josephine av Baden (1813–1900), dotter till storhertig Karl av Baden.

Barn:
 Leopold av Hohenzollern-Sigmaringen (1835–1905)
 Stephanie av Hohenzollern-Sigmaringen 1837–1859), gift med kung Peter V av Portugal
 Karl av Hohenzollern-Sigmaringen (kung Carol I av Rumänien) (1839–1914)
 Anton av Hohenzollern-Sigmaringen (1841–1866)
 Fredrik Eugen av Hohenzollern-Sigmaringen (1843–1904), gift med Luise av Thurn und Taxis
 Maria av Hohenzollern-Sigmaringen (1845–1912), gift med prins Filip av Belgien, greve av Flandern

Referenser

Noter

Externa länkar

Preussens ministerpresidenter
Preussiska generaler
Tyska furstar
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Mottagare av Serafimerorden
Huset Hohenzollern
Födda 1811
Avlidna 1885
Män
Ugglan
Alumner från Genèves universitet
Carl Flodman

Carl Samuel Flodman, född 17 december 1863 i Nikolai församling, Stockholm, död 27 oktober 1888 i Adolf Fredriks församling, Stockholm, var en svensk konstnär.

Biografi 
Flodman konststudier började vid Slöjdskolan (senare Tekniska skolan). Vid samma tid fick han enskild undervisning av såväl G. W. Palm som Oscar Törnå. Under åren 1883 till 1886 var han elev vid Konstakademin. Bland studiekamraterna finner man bland annat Gottfrid Kallstenius, Gerda Roosval-Kallstenius, Anton Genberg, Anshelm Schultzberg, Carl Johansson, Verner Åkerman, Lotten Rönquist, Carolina Benedicks-Bruce, Ida Gisiko-Spärck, Hanna Pauli och Hilma af Klint.

Under försommaren 1886 deltog Flodman i en konstnärsexkursion till Kungsör som akademiprofessorn Per Daniel Holm ledde. Han hade sällskap av flera av ovanstående studiekamrater. Samma år målade han i Kivik att döma av motiven på flera dukar som varit ute på konstmarknaden.

1886 belönades Flodman på akademins högtidsdag med medalj för ett vårlandskap. Året därpå erhöll han den kungliga medaljen för målningen Höstlandskap. Under vintern 1887 ådrog han sig en förkylning till följd av studier i det fria, vilket i slutänden kom att ta hans liv. Carl Flodman blev endast 24 år gammal.

Flodman utförde under sin korta konstnärsbanan en rad finstämda och försynt realistiska landskapsdukar, ofta strandbilder, med motiv från Stockholms omgivningar. Ett antal etsningar från sista halvåret av hans levnad präglas av elegans i linjen och finhet i tonen.

Flodman är representerad vid bland annat Nationalmuseum, Göteborgs konstmuseum och Norrköpings konstmuseum.

Bildgalleri

Referenser

Noter 

Svenska landskapsmålare
Svenska målare under 1800-talet
Svenska grafiker under 1800-talet
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Konstnärer från Stockholm
Födda 1863
Avlidna 1888
Män
Anka Borch

Anka Borch (egentligen Anna Colban Berg Borch) född 14 januari 1899 i Tana, död 1971 i Oslo, var en norsk barnboksförfattare. 

Hon växte upp i Ørland, Sarpsborg och Aker. Hon debuterade med boken Hansine Hodeløs 1942, och skrev totalt 33 böcker. Mest kända är de fyra barnböckerna i serien Sommer på setra (1942), To små fjøsnisser (1943), Trollet i Nåsåfjellet (1944) och Huldra i byen (1945); som är återutgivna i flera upplagor, senast 1970. Hennes flickböcker omfattar bland annat Jomfru Birgit (1951) om Austråttborgens historia, Amor i beksøm (1956) och Torarin (1961) från Munkholmens och staden Trondheims medeltidshistoria. Borch skrev också böcker med djur i huvudrollen. Flera av böckerna är översatta till svenska, danska, tyska och andra språk.

Bibliografi (utgivet på svenska) 

 Två små hustomtar 1947
 Småtroll i storstaden 1947
 Djuren vid Koltjärn 1948 
 Barnen i Domaregården 1950
 Agnes Virvelvind 1951
 Stora karln 1953
 Att vara till 1954
 Stora karln och lilljäntan 1954

Priser och utmärkelser 
 Kultur- och kyrkodepartementets priser för barn- och ungdomslitteratur 1950 för Voksen kar fem år 
 Kultur- och kyrkodepartementets priser för barn- och ungdomslitteratur 1951 för Jomfru Birgit
 Kultur- och kyrkodepartementets priser för barn- och ungdomslitteratur 1961 för Torarin

Norska författare under 1900-talet
Norskspråkiga författare
Författarpseudonymer
Födda 1899
Avlidna 1971
Kvinnor
Personer från Tana kommun
Solstice

För TV-spelet Solstice, se Solstice: The Quest for the Staff of Demnos.

Solstice är en amerikansk skräckfilm från 2008 i regi av Daniel Myrick, med Elisabeth Harnois, Shawn Ashmore, Hilarie Burton och Amanda Seyfried i rollerna. Solstice är en remake av den danska skräckfilmen Midsommer (2003). Filmen släpptes direkt till DVD 1 januari 2008.

Rollista

Källor

Referenser

Externa länkar

Filmer 2008
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska skräckfilmer
Nyinspelningar av filmer