kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Thure Drufva

Peter Thure Gerhard Drufva, född 22 januari 1767 Nyborg, Håtuna socken, Uppland, död 6 oktober 1822, var en svensk militär. överste, friherre och landshövding, son till översten Gerhard Störning Drufva och friherrinnan Maria Dorotea von Kochen, gift i Stockholm den 8 juni 1788 med Ulrika Melin, svensk textilkonstnär.

Biografi

Första tiden 
Sin militära bana inledde Thure Drufva, som var brukligt på den tiden, redan som tvååring då han blev utnämnd till förare, en underofficersgrad vid infanteriet, vid Upplands regemente. Som femåring blev han utnämnd till sergeant, vid nio års ålder steg han i de militära graderna till löjtnant och vid sexton år blev han stabskapten.

Under denna tid förbereddes han för sin militära bana genom utbildning, som bedrevs både privat och vid offentliga läroverk, bland annat fick han som stabskapten vid en pensionsförening i Stockholm. Vid arton års ålder befordrades han till kapten med ansvar för ett kompani.

Militär karriär 
Han kommenderades vid krigsutbrottet 1788 i Gustav III:s ryska krig, till Finland. Här blev han fånge vid Svensksund och fördes till Ryssland som krigsfånge. Under sin tid i Ryssland blev han i sin frånvaro vid den svenska armén utnämnd till major. Vid fredsslutet utväxlades han och blev 1796 utnämnd till överstelöjtnant. 

Han deltog vid belägringen av Stralsund 1807, i det svensk-franska kriget 1805–1810, och deltog i finska kriget 1808. Här uppmärksammades han vid flera drabbningar, speciellt vid slaget vid Oravais. Han befordrades till överste i armén 1809.

Civil karriär 
Han tog avsked från armén och blev 1814 utnämnd som tillförordnad landshövding i Värmlands län. Han blev 1815 upptagen som friherre och blev 1816 utnämnd till landshövding i Västmanlands län. 

Drufva studerade kopparsticksteknik för Jacob Gillberg och har lämnat efter sig några kopparstick med motiv från lantgårdar. Han blev ledamot av Konstakademien 1784.

Familj 
Han gifte sig 1788 med Ulrika Melin. Paret blev barnlöst och friherreätten Drufva dog ut i och med Thure Drufvas död. Drufva besjungs av Johan Ludvig Runeberg i Fänrik Ståls sägner där han är en av hjältarna vid slaget vid Oravais.

Dikten om Wilhelm von Schwerin i Fänrik Ståls sägner.

Tryckta källor
Svenskt konstnärslexikon del II sid 62, Allhems Förlag, Malmö.

Referenser 
 
 
 Länsstyrelsen i Västmanland – Tidigare landshövdingar

Landshövdingar i Västmanlands län
Svenska friherrar
Personer under gustavianska tiden
Svenska militärer under 1800-talet
Personer från Håtuna socken
Födda 1767
Avlidna 1822
Män
Deltagare i slaget vid Oravais
Alexandru Neagu

Alexandru Neagu, född 19 juli 1948 i Bukarest, död 17 april 2010 i Bukarest, var en rumänsk fotbollsspelare. Han spelade som anfallare i Rapid Bukarest, och representerade rumänska landslaget vid VM 1970, där han gjorde ett mål, mot Tjeckoslovakien.

Referenser 

Rumänska fotbollsspelare
Rumänska landslagsspelare i fotboll
Spelare i FC Rapid Bucureşti
Spelare i VM i fotboll 1970
Födda 1948
Avlidna 2010
Män
Krapps sista band

Krapps sista band (engelska: Krapp's Last Tape) är en pjäs i en akt, skriven 1958 av den irländske författaren Samuel Beckett.

Produktion 
Beckett skrev Krapps sista band under de två första månaderna av 1958. Den publicerades första gången i Evergreen Review sommaren 1958, och hade urpremiär (i en uppsättning tillsammans med Slutspel, som Beckett året innan hade översatt från franskan) på Royal Court Theatre i London den 28 oktober samma år, regisserad av Donald McWinnie och med Patrick Magee i rollen som Krapp.

Under årens lopp har stycket, reviderat och regisserat av Beckett själv, bland annat satts upp på Schiller-Theater Werkstatt i Berlin (Das letzte Band, 1969), Théâtre Récamier i Paris (La dernière bande, 1970), Théâtre d'Orsay (La dernière bande, 1975), och på Akademie der Künste i Berlin (Krapp's Last Tape, uppsatt av San Quentin Drama Workshop, 1977).

Handling 
Krapps sista band är en monodram, det vill säga ett teaterstycke med endast en roll. Den utspelar sig "en sen kväll i framtiden". Krapp, en åldrad och excentrisk författare, sitter på sin födelsedag ensam hemma och lyssnar på gamla rullband som han har för vana att spela in varje födelsedag. Han lyssnar på ett band märkt "Farewell to love", som hans trettionioåriga jag spelat in omkring trettio år tidigare. På bandet berättar den yngre Krapp om sin moders död, om hur han äntligen hittat sitt kall under en "minnesvärd vårdagjämning", och om ett kärleksmöte i en liten eka. Den äldre Krapp spelar därefter in ett nytt band, där han häcklar sitt yngre jag och kort redogör för vad som hänt under året, innan han stänger av inspelningen och lyssnar på "Farewell to love"-bandet igen.

Adaptioner 
Den franske tonsättaren Marcel Mihalovici skrev 1959-1960 en opera baserad på pjäsen. Operan fick namnet Krapp ou La Dernière Bande, och kallas på engelska The Last Tape för att skilja den åt från pjäsen. Den publicerades i Paris 1961 och har satts upp i Frankrike och Tyskland.

Michael Laurence har skrivit pjäsen Krapp, 39, som baseras på det band från sin trettionioårsdag som den åldrade Krapp lyssnar på.

Film och tv 
Ett flertal filmatiseringar av pjäsen har gjorts. Här följer ett urval:

 Krapps sista band (Regi: Kurt-Olof Sundström; Krapp: Stig Järrel. 1966.)
 Beckett Directs Beckett: Krapp's Last Tape (Regi: Walter D. Asmus; Krapp: Rick Cluchey. 1988.)
 Krapp's Last Tape (Regi: Atom Egoyan; Krapp: John Hurt. 2000.)

I populärkultur 
Krapp's Last Tape är titeln på ett spår på Fredrik Thordendals experimentella skiva Sol Niger Within.

Källor

Noter

Externa länkar 
Ljudupptagning av Krapp's Last Tape från 1960, i regi av Alan Schneider och med Donald Davis som Krapp. Från LP:n "Krapp's Last Tape" (Spoken Arts, ST 788).

1958 i Storbritannien
Teateråret 1958
Irländska teaterpjäser
Litteratur 1958
Engelskspråkig litteratur
Irländsk skönlitteratur
Pjäser av Samuel Beckett

es:La última cinta
Träskö-Storö

Träskö-Storö är en cirka 2 kilometer lång ö som ligger mellan Möja och Svartsö i Värmdö kommun.

Historia
År 1625 skänktes ön av kronan till amiralen och överståthållaren Claes Fleming för att han skulle grunda ett säteri på ön. 1679 hade fortfarande inget säteri byggts varför egendomen återtogs av kronan. År 1914 byggdes skärgårdens första vandrarhem på ön Stora Kalholmen på Träskö-Storös ostsida. Stora Kalholmen blev också Skärgårdsstiftelsens första förvärv då man 1961 köpte den av Allmänna arvsfonden. Stångmärket på holmens norra udde har sedan dess varit stiftelsens logotyp.

Natur
Vid viken på Träskö-Storös sydvästra del finns en naturhamn med många förtöjningsplatser, badklippor och en allmän bastu som underhålls av Skärgårdsstiftelsen. Hela ön utom sydöstra stranden samt Lindholmen och Kåpholmen tillhör Hjälmö-Lådna naturreservat.

Externa länkar
Träskö-Storö Skärgårdsstiftelsen

Källor

Öar i Värmdö kommuns skärgård
Hjälmö-Lådna naturreservat

Hjälmö-Lådna naturreservat är ett naturreservat i Stockholms mellersta skärgård som förvaltas av Skärgårdsstiftelsen. Reservatet omfattar huvuddelen av öarna Stora Hästnacken, Gränö, Hjälmö, Hjälmö västerholme, Lisslö, Lådna, Lådnaön, Norrgårdsö och Träskö-Storö.

Reservatets öar är relativt oexploaterade för att ligga i mellanskärgården, men ett visst jord- och skogsbruk förekommer. Oppgården på Lådna är en av skärgårdens största gårdar.

Referenser

Externa länkar
Hjälmö-Lådna Skärgårdsstiftelsen

Naturreservat i Värmdö kommun
Stockholms skärgård
Naturskyddsområden bildade 1991
Sidor om naturreservat i Stockholms län som saknar länkar till Länsstyrelsen
Todd Bridges

{{Infobox Skådespelare
| namn              = Todd Bridges
| bild              = 10.17.09ToddBridgesByLuigiNovi.jpg
| bildstorlek       = 
| bildtext          = Bridges på Big Apple Convention i New York den 17 oktober 2009.
| födelsenamn       = Todd Anthony Bridges
| födelsedatum      = 
| plats             = San Francisco, Kalifornien, USA 
| dödsdatum         = 
| dödsplats         = 
| andra namn        = 
| år aktiv          = 1975-
| maka              = Dori Smith (1998- )
| hemsida           = 
| noterbara roller  = Loomis i TV-serien FishWillis Jackson i Diff'rent Strokes
| oscars            = 
| emmyawards        = 
| tonyawards        = 
| goldenglobeawards = 
| baftaawards       = 
}}'Todd Anthony Bridges', född 27 maj 1965 i San Francisco, Kalifornien, är en amerikansk skådespelare, författare och wrestler.  

Han kommer från en skådespelarfamilj - hans mor Betty Bridges var skådespelare och båda hans syskon, brodern Jimmy Bridges och systern Verda Bridges, såväl som hans son Spencer Todd Bridges är alla skådespelare.

Som skådespelare är Bridges troligen mest känd för sin roll som Willis Jackson i TV-serien Diff'rent Strokes som sändes mellan 1978 och 1986, samt rollen som Loomis i TV-serien Fish.

 Filmografi i urval 

 Datorspel 
2014 - Tesla Effect: A Tex Murphy Adventure

 Bibliografi 
2010 - Killing Willis: From Diff'rent Strokes to the Mean Streets to the Life I Always Wanted''

Externa länkar

Födda 1965
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska författare under 2000-talet
Amerikanska boxare
Män
Levande personer
Amerikanska barnskådespelare
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Skådespelare från San Francisco
Jacob Axel Gillberg

Jacob Axel Gillberg, född den 15 december 1769 i Badelunda socken i Västmanland, död den 1 oktober 1845 i Stockholm, var en svensk miniatyrmålare, son till Jacob Gillberg.

Biografi
Gillberg inskrevs 1779 vid fortifikationen som volontär. Redan vid tolv års ålder var han elev vid målarakademien och vann inom denna flera pris samt kunde 1785 till och med utställa en miniatyrkopia där, som han målat efter Cornelius Höyer, en dansk, som vid denna tid besökte Stockholm och lämnade den unge Gillberg någon handledning. 

Omkring 1790 begav han sig utomlands och uppehöll sig i sju år i Holland, Belgien, Frankrike och England, företrädesvis i Haag och London. År 1792 hade Gillberg blivit kapten i armén och 1793 efter fadern tillträtt löjtnant-dessineursysslan. 

Åren 1792–1810 var Gillberg lärare i teckning vid krigsakademien på Karlberg, och sedan 1812 uppbar han löjtnant-dessineurlönen på indragningsstat. Efter sin återkomst utnämndes han 1798 till professor vid akademien. År 1803 blev han major i armén. 

År 1799 uppträdde Gillberg åter som utställare i akademien, och därmed var hans rykte grundlagt. Som porträttör anlitades Gillberg mycket, och under de första årtiondena av 1800-talet strödde han rikligt kring sig alster av sin pensel och sitt ritstift. Endast sällan utförde han arbeten av större omfång, till exempel Karl XIII:s, Karl XIV Johans och Desiderias bilder i kroppsstorlek och miniatyr.

Även bilder på elfenben av hans hand är jämförelsevis sällsynta. Däremot arbetade han en mängd bilder på fint pergament, där bakgrunden fick behålla sin ursprungliga färg, och anletsdragen, i profil, målades eller tecknades med blyerts och lätt höjdes med färger.  

Gillberg ansågs besitta den väsentliga egenskapen att kunna "träffa likheten", även om hans bilder är tämligen akademiskt uppfattade. Från 1840 till sin död var Gillberg direktör för konstakademien, av vilken han 1796 blivit ledamot. Han är representerad på Nationalmuseum och Göteborgs konstmuseum.

Verk i urval

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Miniatyrmålare
Svenska porträttmålare
Ledamöter av Konstakademien
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Svenska målare under 1700-talet
Svenska målare under 1800-talet
Personer från Badelunda socken
Födda 1769
Avlidna 1845
Män
Ugglan
Rudolf Bunge

Rudolf Bunge, född 27 mars 1836 i Köthen, död 5 maj 1907 i Halle an der Saale, var en tysk författare.

Bunge var verksam som fabrikör i Köthen med hovråds titel. Han författade bland annat sorgespelet Der Herzog von Kurland (1871; fjärde upplagan 1900) och en cykel av fem Tragödien (1875), avsedda att framställa kristendomens inverkan på folkens politiska liv, förutom några andra teaterpjäser, åtskilliga operalibretter (bland annat till Victor Ernst Nesslers "Trompeter von Säckingen"), diktsamlingen Heimath und Fremde (1864; fjärde upplagam 1899), en roman på vers, Camoëns (1891) samt Burenlieder (boervisor; 1901).

Källor

Noter

Tyska librettister
Tyska dramatiker under 1800-talet
Tyskspråkiga dramatiker
Tyska poeter under 1800-talet
Tyskspråkiga poeter
Tyska författare under 1800-talet
Personer från Köthen
Födda 1836
Avlidna 1907
Män
Ugglan
Bombus longipes

Bombus longipes (saknar svenskt namn) är en insekt i överfamiljen bin (Apoidea) och släktet humlor (Bombus) som lever i Kina. Den har ovanligt stor storleksskillnad mellan kasterna (drottning, arbetare och hanar).

Utseende 
Storleksskillnaden mellan kasterna är betydande för denna art. Drottningen är stor, omkring 21 mm, hannen medelstor, 15 mm, och arbetarna små, 11 till 12 mm. Mellankroppen är brunorange, de två främsta bakkroppssegmenten är vanligtvis gulbruna för arbetare och svarta för drottningar (dessa kan dock ha det andra segmentet gulbrunt). Resten av bakkroppen är svart, ibland med gråaktiga segmentkanter. Vingarna är bruna, och tungan medellång.

Vanor 
Humlan förekommer i kuperad terräng mellan 1 500 och 2 700 m (ej på de högsta höjderna). Den är ingenstans vanlig. Arten samlar pollen och nektar från kransblommiga växter som salvior. Flygperioden varar mellan juni och oktober.

Utbredning 
Bombus longipes finns i nordöstra och centrala Kina.

Källor 

Insekter i palearktiska regionen
Humlor
Bombus
Cornelius Høyer

Cornelius Høyer, född 1741, död 1804, var en dansk målare.
 
Høyer studerade dels i Köpenhamn, dels i Paris och Italien samt var redan 1769, då han återkom hem, en ansedd konstnär inom sitt fack, miniatyrmåleriet. 1770 blev han hovminiatyrmålare och medlem av konstakademien. Från 1777 var han dennas sekreterare. Høyer är representerad vid bland annat Nationalmuseum

Källor

Externa länkar

Noter

Födda 1741
Avlidna 1804
Danska målare
Miniatyrmålare
Män
Representerade vid Nationalmuseum
Hereditet

Hereditet är ett begrepp inom livsvetenskaperna som avser hur egenskaper nedärvs från generation till generation. Det är processen genom vilken en cell eller organism förvärvar eller blir predisponerad till egenskaperna som finns hos modercellen eller organismen. Variationer kan ackumuleras och orsaka att en art utvecklas. Studier av ärftlighet i biologin kallas genetik, som omfattar området epigenetik.

Se även 
Arv (genetik)
Arv eller miljö
Genetik
Epigenetik
Medicinsk vetenskap
Biologi
Heritabilitet

Källor 

Genetik
Jaguar (dator)

Jaguar är en superdator konstruerad av Cray vid Oak Ridge National Laboratory i Oak Ridge, Tennessee, USA. Mellan november 2009 och oktober 2010 räknades den som världens snabbaste dator med en topphastighet på 1 750 teraflops (1,75 petaflops). Den kinesiska superdatorn Tianhe-IA tog tog dock förstaplatsen i oktober 2010 med sina 2.507 PFLOPS. 

Jaguar har 224 256 Opteron-processorkärnor, och operativsystemet är en form av Linux som heter Cray Linux Environment.

Referenser 

Superdatorer
Upa (flod)

Upa är en 345 km lång flod i Tula oblast, Ryssland, och en av huvudflödena till floden Oka. Staden Tula, den administrativa huvudorten för Tula oblast, ligger vid Upa.

Vattendrag i Ryssland
Never Say Never World Tour

Never Say Never World Tour är den andra konsertturnén med den amerikanska sångerskan Brandy Norwood. Turnéns syfte var att marknadsföra sångerskans hit-album Never Say Never (1998) och blev Brandys första världsturné som besökte Nordamerika, Asien och Europa.

Förband
 702
 Tyrese
 Steve "Silk" Hurley
 C-Note
 Ray J

Turnéns låtförteckning
"Never Say Never Intro"
"Happy"
"Baby"
"I Wanna Be Down"
"Sittin' Up in My Room"
"U Don't Know Me (Like U Used To)"
"The Boy Is Mine"
"Angel in Disguise"

Turnédatum

Se även 

Brandy Norwood
Never Say Never

Referenser 

Konsertturnéer 1999
Brandy Norwood
Combined Programming Language

Combined Programming Language (CPL) var ett programspråk som utvecklades i samarbete mellan universiteten i Cambridge och London på 1960-talet. Språket var starkt influerat av ALGOL 60 men avsåg täcka fler tillämpningar (bland annat industriell processkontroll och affärsdatatillämpningar) och blev mycket mer komplext än ALGOL 60.

CPL rönte föga framgång, men fick en kraftigt förenklad uppföljare som hette BCPL (Basic CPL, ursprungligen Bootstrap CPL), som förlängningen gav uppohov till programspråken B och C.

Programspråk
Nordencrantz

Nordencrantz var en svensk adelsätt.

Släktens stamfader var handelsman Peter Backman i Sundsvall, vars son Lorentz Backman först var bruksbetjänt vid Ljusnedals bruk, sedan kronofogde i Jämtland och sist Sundsvalls borgmästare. Gabriel Anrep uppger att hans hustru var Margareta Svedonia och att hon var dotter till en kyrkoherde Svedonius i Svegs socken. Leonard Bygdén uppger i stället att modern hette Margareta Svedin och var dotter till kyrkoherden i Ytterhogdal, Andreas Olai Arbroensis från Arbrå socken och en dotter till Eric Nicolai Tollstadius i Harg. Bland deras många barn fanns Anders Backman som år 1743 adlades med namnet Nordencrantz. Ätten introducerades på nummer 1891 år 1746.

Anders Nordencrantz var gift med grosshandlaredottern Margareta Sophia Schröder från Stockholm, vars bror adlades med namnet Schröderstierna. De fick fem barn varav en son avled späd. Äldste sonen Anders Nordencrantz d.y. var kunglig hovjunkare men ogift. Äldsta dottern gifte sig med friherre Leuhusen och hennes systrar med friherre von Knorring och Tham. Anders Nordencrantz avled efter sin son, 1772, och därmed utslocknade ätten på svärdssidan.

Källor 
 Leonard Bygdéns herdaminne för Ytterhogdal, Härnösands stift
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor, volym 3

Svenska adelsätter
Jacob Gillberg

Jacob Gillberg, född 1724 i Värmland, död den 15 oktober 1793 i Stockholm, var en svensk kopparstickare. Han var far till  Jacob Axel och Carl Gustaf Gillberg.

Biografi
Sedan Gillberg 1746–1748 vistats som student i Uppsala, kom han till Stockholm, där han som löjtnant vid fortifikationen hade tillfälle att utveckla sin talang och ambition i teckning. Efter undervisning av Rehn reste Gillberg 1755 med offentligt stöd till Paris, där han studerade gravyr, som han redan förut utövat under Laurent Cars.

Vid sin återkomst gjorde han landskapsetsningen modern, så att ett stort antal amatörer började med det under hans ledning. När Konstakademien återuppstod 1768 erhöll Gillberg genast en av lärareplatserna och fortsatte där till sin död.

Bland hans många arbeten märks den ofullbordade, av honom och Heland stuckna Gustav III:s medaljhistoria, Kronprinsens abc-bok, bilderna av Nordencrantz, Pehr Suther, Carl Fredric Scheffer med flera. Gillberg ansågs mest framstående i porträtt. Han hade en häftig motståndare i sin yrkesbroder Per Floding, som djupgående kritiserat flera av hans arbeten. Gillberg finns representerad vid bland annat Uppsala universitetsbibliotek och Nationalmuseum i Stockholm.

Verk

Källor

Vidare läsning

Externa länkar

Noter

Representerade vid Nationalmuseum
Svenska grafiker under 1700-talet
Personer från Värmland
Födda 1724
Avlidna 1793
Män
SBH
Svenska militärer under 1700-talet
Ledamöter av Konstakademien
Mårten Heland

Martin (Mårten) Rudolf Heland,  född den 6 april 1765 i Björkviks socken i Södermanland, död den 26 mars 1814 i Stockholm, var en svensk kopparstickare.

Mårten Heland var son till mönsterskrivaren Gustaf Mauritz Heland och Sara Charlotta Aulin. Han lyckades komma i lära hos den skicklige grafikern J.F. Martin, under vars ledning han snart vann en ovanlig färdighet i sin konst, medan han av Masreliez fick undervisning i teckning. Efter Jacob Gillbergs död 1793 fick han i uppdrag att fortsätta graverandet av Gustav III:s medaljhistoria, som dock aldrig fullbordades. Vid samma tid, 1794, utförde han flera av kopparsticken till Fredenheims planschverk över kungliga museets skulpturer.

År 1802 begav sig Heland till Paris, där han ytterligare utbildade sig i aquatintagravyren, som han lärt av Martin, och visade sig vid återkomsten 1806 som en fulländad mästare här. Det dröjde dock inte länge förrän han drabbades han av en depression som till sist släckte konstnärens bana.
 
Av hans många arbeten kan även nämnas: Kaffebeslaget, genre efter Nordquist, Utsikter af Forsmark och Sturehof samt en mängd planscher till Skjöldebrands voyage pittoresque au Cap Nord 1801—02, gravyrerna till den svenska upplagan av Écrits de Gustave III med flera. Under sin vistelse i Paris hade Heland förut övervakat de efter teckningar av Limnell av franska mästare utförda gravyrerna till samma verks franska upplaga. Heland finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm, Göteborgs stadsmuseum, Norrköpings konstmuseum och Kalmar konstmuseum.

Källor

Noter

Externa länkar 
 
 

Svenska grafiker under 1700-talet
Svenska grafiker under 1800-talet
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Personer från Björkviks socken
Födda 1765
Avlidna 1814
Män
SBH
Fredenheim

Fredenheim var en svensk adlig ätt som adlades den 20 juli 1769, varpå den introducerades tre år senare. Ätten är sedan den 12 februari 1841 utslocknad på svärdssidan.

Bland ättlingar som härstammar från ätten märks statsministern Erik Gustaf Boström, hans mor tillhörde ätten.

Personer med efternamnet Fredenheim 

Berndt Henric Fredenheim, museiman och målare
Carl Fredrik Fredenheim, svensk ämbetsman
Christina Fredenheim

Källor 

 
Svenska adelsätter
Utslocknade adelsätter
Per Floding

Per Gustaf Floding, född den 3 mars 1731 i Stockholm, död där den 17 oktober 1791, var en svensk
kopparstickare. 

Vid sexton års ålder antagen till elev hos hovintendenten Rehn, skickades Floding med understöd av
manufakturfonden 1755 till Paris för att lära sig gravyr och arbetade dels vid akademien, dels under handledning av flera utmärkta målare och gravörer. Hastigt utvecklade sig hans rika anlag och i jämbredd med hans framsteg flödade ständernas allt frikostigare understöd. 

Då han 1761 till Sverige hemsänt en gravyr, föreställande Konung Adolf Fredrik på sin thron med ständerna vid sin sida, af Minerva emottagande fyra barn, hvilka framställa Måleriet, Bildhuggeriet, Arkitekturen och Gravyren, väckte detta en sådan belåtenhet, att ständerna anslogo åt honom 2 000 livres årligen och dessutom följande år 600 livres till anskaffande av maskiner och instrument till den av honom 1762 uppfunna "laveringsmetoden". 

1763 utnämnd till Kunglig majestäts gravör och Garde d'éstampes hos kronprins Gustav återkom Floding 1764 till Stockholm, där han började arbeta på inrättandet av en gravyrskola, som även kom till stånd. Den uträttade dock ej mycket, men genom denna skola väcktes tanken på en fullständig konstskola för Sverige till nytt liv, och 1768 upplivades den forna ritareakademien. 

Floding blev professor i teckning vid den nya akademien och skötte sekreteraresysslan samt erhöll 1773 förordnande å dessa befattningar. Floding råkade sedermera i delo med de styrande vid akademien och lät förstå, att det icke stod rätt till med akademiens penningmedel.  Emellertid uppfostrade Floding åtskilliga lärjungar, av vilka Caton och Johannes Snack förtjänar ett omnämnande. 

Förutom den omnämnda gravyren, har Floding efterlämnat en mängd andra arbeten, såsom: Den ömma modern, Sabinskornas bortröfvande, stycken efter Boucher med flera i "laveringsmaner", Roslins, Gustav Vasas och grevinnan Tessins porträtt, Sofvande flicka efter Deshayes, ett större porträtt av Gustav III, med flera, alla vittnande om en stor konstnärlig talang. Floding finns representerad vid bland annat Uppsala universitetsbibliotek och Nationalmuseum i Stockholm.

Källor

Noter

Externa länkar

Födda 1731
Avlidna 1791
Representerade vid Nationalmuseum
Män
Konstnärer från Stockholm
Representerade vid Uppsala universitetsbibliotek
Svenska grafiker under 1700-talet
Ledamöter av Konstakademien