kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
John Forsythe

John Forsythe, född John Lincoln Freund den 29 januari 1918 i Penns Grove, Salem County, New Jersey, död 1 april 2010 i Santa Ynez, Santa Barbara County, Kalifornien, var en amerikansk skådespelare. Forsythe var främst känd för rollerna som Charles Townsend i Charlies änglar och som Blake Carrington i Dynastin.

Forsythe var son till Samuel Jeremiah Freund och Blanche Materson (född Blohm) och hade två yngre syskon. Han växte upp i Brooklyn, New York, där hans far arbetade som börsmäklare på Wall Street under 1930-talet.

År 1939 gifte sig Forsythe med sin skådespelarkollega Parker McCormick och tillsammans fick de en son, Dall (född 1943), samma år som de skilde sig. Senare samma år mötte han skådespelaren Julie Warren som blev hans andra fru i början av 1950-talet. Tillsammans fick de två döttrar - Page och Brooke.

Filmografi i urval

Externa länkar 

 
 John Forsythe dead at 92 på CNN.com
 

Födda 1918
Avlidna 2010
Amerikanska skådespelare
Män
Amerikanska TV-skådespelare
Skådespelare från New Jersey
Personer från Salem County
Alumner från University of North Carolina at Chapel Hill
Maria Johanna Görtz

Maria Johanna Görtz, ofta kallad Jeanette Görtz, född 1783, död 1853, var en svensk konstnär, tecknare. Hon var ledamot i kungliga konstakademien.

Dotter till munskänken Johan Hindrik Görtz. Hon lät ställa ut flera av sina teckningar med motiv av blommor och fåglar vid en utställning på målarakademin 1803, vilka imponerade så på konstakademien att de skrev ett brev till henne där de uttryckte sin uppskattning över hennes verk. Efter ännu en utställning 1804 valdes hon in som ledamot i akademien, och året därpå hade hon en tredje framgångsrik och omtalad utställning. Hon deltog i Götiska förbundets konstutställning i Göteborg 1818. Hon deltog i många konstutställningar med sina verk mellan 1803 och 1826.

Källor 
 
 Dahlberg och Hagström: Svenskt konstlexikon. Allhems Förlag (1953) Malmö.

Noter

Svenska målare under 1800-talet
Kvinnor
Födda 1783
Avlidna 1853
Ledamöter av Konstakademien
Svenska tecknare under 1800-talet
Anna Nielsen

Anna Helena Dorothea Nielsen, född Brenøe den 4 september 1803 i Köpenhamn, död den 31 maj 1856 i Fredensborg, var en dansk skådespelare och operasångare, en av de mest kända och populära skådespelarna i Danmark under artonhundratalet.

Hon debuterade på scenen på Det Kongelige Teater i Köpenhamn 1821 och gjorde omedelbart stor succé. Hon var en mångsidig skådespelare med fin sångröst, livlighet och en naturlighet i sitt spel som först användes mycket i älskarinneroller och sedan gjorde lika stor succé i andra roller innan hon pensionerades 1856. 

Hon var gift första gången 1823–1831 med den norskättade violinisten Frederik Thorkildsen Wexschall och sedan från 1834 med skådespelaren Peter Nielsen.

Källor 

 Dansk kvindebiografisk leksikon

Noter

Externa länkar 

Danska operasångare under 1800-talet
Danska skådespelare under 1800-talet
Födda 1803
Avlidna 1856
Kvinnor
Sångare från Köpenhamn
Anna Maria Hilfeling

Anna Maria Hilfening, född Lange 21 april 1714 i Stockholm, död 26 maj 1783 på Romelanda Prästgård i Bohuslän, var en svensk konstnär och miniatyrmålare.

Hon var dotter till en bokhandlare i Stockholm och var som ung verksam som miniatyrporträttör. Hon blev elev hos Burchardt Precht år 1722. Hon avbildade både kung Fredrik och drottning Ulrika Eleonora. 

Hon gifte sig 1739 med stadskirurgen Hilfeling och blev mor till Carl Gustav Gottfried Hilfeling, som också blev konstnär.

Referenser 
 
 
 Dahlberg och Hagström: Svenskt konstlexikon. Allhems Förlag (1953) Malmö.

Födda 1714
Avlidna 1783
Kvinnor
Personer under frihetstiden
Miniatyrmålare
Svenska målare under 1700-talet
Konstnärer från Stockholm
Cell (rum)

Cell kan vara antingen munkars och nunnors bostad i ett kloster eller de intagnas bostad i ett fängelse. Intagnas celler återfinns i långa korridorer.

Etymologi 
Ordet "cell" kommer från latinets cella, som betyder "rum".

Anstaltsceller 
Cellerna fungerar som små bostäder åt brottslingar som dömts till frihetsberövande av varierande tidslängd. De består vanligtvis av bara ett rum med säng, skrivbord och nattduksbord etc. Det finns även badrum. 

Internerna är ej tillåtna att ta emot anhöriga i cellen utan detta sker i separata besöksrum.

Alla celler är strikt bevakade och internerna får inte ta sig ut ur fängelseområdet utom under strikt bevakning, på så kallad permission.

Sverige 
I Sverige finns det flera olika celler, några av dem är:
 Låsbara rum finns i bland annat på ungdomshem, vaktrum och Tullen med ofta bara madrass eller bänk. Polisen har även fordon med låsbara bås och används bland annat då man har gripit någon för våldsamt upplopp.
 Arrestcell finns oftast på polisstationer, enkelt inredd. 
 Häktescell Inredd med säng, bord, handfat, enkel hylla, bänk fastskruvat på väggen.
 Fängelsecell Är oftast mer utrustade med ex TV.

I Sverige har många anstalter, dock ej alla, toalett i cellen.

Se även 
Madrasserad cell (isoleringscell)

Källor

Fotnoter 

Kriminalvård
Rum
Erik August Enhörning

Erik August Enhörning, född 18 maj 1860 i Luleå, död 18 juli 1944 i Stockholm, var en svensk direktör, konsul och riksdagsledamot.

Biografi
Enhörnings far var inspektor, och hans farfar Claes Ludvig Enhörning var bruksinspektor. Han kom 1877 i tjänst vid Kubikenborgs sågverk och hyvleri i Sundsvall, vilka grundlagts av farbrodern Johan August Enhörning. Han blev vid dennes död 1885 disponent för anläggningen, som 1891 övertogs av J.A. Enhörnings trävaru AB, för vilket han var som disponentdirektör och huvuddelägare. På 1930-talet ägde företaget omkring 70 000 tunnland skogar i Västerbottens, Norrbottens och Jämtlands län samt drev flera sågverk. Då bolagets ekonomi kraschade 1933 övertogs dess tillgångar av SCA.

Enhörning var även verkställande direktör i Lars Lithanders trävaru AB samt flera rederier, ordförande i Ljungans och Indalsälvens flottningsföreningar, i Västernorrlands och Jämtlands läns handelskammare samt i styrelserna för Sågverksförbundet och för Västernorrlands läns sinnesslöanstalt. Vidare var han vice ordförande i Svenska träexportföreningen, styrelseledamot i Svenska arbetsgivareföreningen och Sveriges allmänna exportförening med flera. Sedan 1918 var han grekisk konsul. Vid 1918 års kyrkomöte var han lekmannaombud.

Från 1899 var Enhörning ledamot av Västernorrlands läns landsting, som gav honom plats i Sveriges riksdags första kammare första gången 1903–1909 samt under två mandatperioder från 1919, då han också var ledamot av bankoutskottet. I riksdagen intog han en bemärkt ställning inom den moderata gruppen och arbetade energiskt för näringslivets intressen. Enhörning blev riddare av Vasaorden 1901, och kommendör av andra klassen 1921. Han blev riddare av Nordstjärneorden 1917.

På initiativ av Enhörning, bildades 1899 Rederi AB Höfding, vars ändamål var att efter inköp av lämpliga last- och bogserångare samt transportpråmar af trä och jern, idka rederirörelse och fraktfart – såväl mellan svenska som svenska och utländska hamnar jemte annan dermed förenlig verksamhet. Aktiekapitalet var 250 000 kronor, fördelat på 50 aktier. Aktierna ägdes till 90% av J A Enhörnings Trävaru AB och återstående 10% av styrelsemedlemmarna i bolaget.

Erik August Enhörning var son till Erik Adolph Enhörning och Maria Katarina Enhörning, född Gowenius. Han är begravd på Skönsmons kyrkogård.

Källor

Noter

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare
Svenska direktörer
Kommendörer av andra klass av Vasaorden
Riddare av Nordstjärneorden
Personer inom Sveriges näringsliv under 1800-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska politiker under 1900-talet
Näringslivspersoner från Luleå
Politiker från Luleå
Födda 1860
Avlidna 1944
Män
Ljuset (musikalbum)

Ljuset är ett album av det svenska black metal-bandet Woods of Infinity (W.o.I), utgivet 2005.

Låtlista
"Genever" - 5:31
"Ett förlorat barn" - 4:13
"Tankeväckande självömkan" - 5:28
"Summon the Lord of Blasphemy" - 4:05
"A Love Story" - 5:09
"Tvåfaldig vikt är en styggelse för herren" - 8:21
"Epigram" - 5:14
"Metamorfos" - 7:02
"Across the Fields of Forever" - 6:23
"Kroppen var mitt fängelse" - 7:16
"Eksynyt" - 7:49

Musikalbum 2005
Aaby Ericsson

Aaby Arvid Vilhelm Ericsson (Aaby uttalas ), född 29 april 1859 i Jönköping, död 6 augusti 1921 på sin egendom Gåvetorp i Lekaryds socken i Kronobergs län, var en svensk arméofficer, lanthushållare och riksdagsman.

Biografi
Hans föräldrar var vicehäradshövdingen Wilhelm Ericsson och Augusta, född Ribbing. 

Ericsson avlade mogenhetsexamen i Jönköping 1877, blev 1878 kadett vid krigsskolan på Karlberg, underlöjtnant vid Smålands grenadjärbataljon 1878, löjtnant 1886, kapten 1898, kapten vid Karlskrona grenadjärregemente 1902 och major där 1907, men övergick 1909 till reserven. 

Som ägare av egendomen Gåvetorp i Kronobergs län från 1882 blev Ericsson bekant som en framstående lanthushållare och kommunalman. Han var från 1886 ledamot av hushållningssällskapets förvaltningsutskott (dess sekreterare 1897-1907 och vice ordförande sedan 1910). Vidare var han ordförande i Tegelindustriförbundet från 1909 och även vice ordförande i länets landsting och dess ordförande från 1917.

Ericsson, som var protektionist och utpräglat konservativ, invaldes 1905 av Kronobergs läns valkrets till ledamot av första kammaren och var där ledamot av jordbruksutskottet från 1910 och dess vice ordförande 1915-1921, ledamot av arbetsavtalsutskotten 1910 och 1911 samt av utskottet angående Sveriges anslutning till Nationernas förbund 1920. Han var också ledamot av dikningslagskommittén 1906 och av Lantbruksakademien 1902. Han skrev i riksdagen sju egna motioner, om fastighetsrättsliga problem och om spannmålsprisregleringar.

Ericssons mor var en stor beundrare av den danske filosofen Søren Aabye Kierkegaard, vilket fick genomslag i sonens förnamn. Alla Aaby Ericssons barn fick vid dopet namnet Aaby som sista förnamn, varför de och deras ättlingar senare som efternamn upptog dubbelnamnet Aaby-Ericsson.

Han var gift med konstnären Anna Hay (1863–1947) och de fick sonen Ragnar Aaby-Ericsson.

Källor

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för högern
Ledamöter av Lantbruksakademien
Politiker från Jönköping
Födda 1859
Avlidna 1921
Män
Militärer från Jönköping
Louis Leplée

Louis Leplée, född 7 april 1883, död 6 april 1936, var direktör för den franska nattklubben Le Gerny's i Paris. Leplée var den som upptäckte Édith Piaf och lät henne sjunga på klubben, vilket blev hennes genombrott. Han var också den som kom på hennes artistnamn Piaf som betyder sparv. Leplée blev senare mördad, Édith Piaf var under en period misstänkt för mordet men avskrevs senare från utredningen. Mordet på Leplée har förblivit olöst.

Louis Leplée spelas av Gérard Depardieu i filmen La vie en rose – berättelsen om Edith Piaf.

Fransmän
Avlidna 1936
Män
Födda 1883
Herman Falk (politiker)

Herman Otto Falk, född 26 juli 1869 i Norra Råda, Värmland, död 24 december 1919 i Stockholm, var en svensk jurist och ämbetsman. Han var sonson till Herman Adolf Falk, son till Otto Falk och bror till Erik Falk.

Falk blev juris kandidat i Lund 1894, tjänstgjorde sedan i och under Svea hovrätt samt i Kammarkollegium, 1898–1903 även som sekreterare hos flera riksdagsutskott, blev sekreterare hos Försäkringsinspektionen 1903 samt innehade därefter åtskilliga förordnanden inom lagstiftningsarbetet. År 1911 blev han ledamot i Justitiedepartementets lagavdelning och 1914 byråchef för lagärenden i samma departement; under tiden erhöll han fullmakt som revisionssekreterare (1911) och som häradshövding i Kinds och Redvägs domsaga (1914). 

Falk utnämndes till regeringsråd 1916. I Swartzska ministären (30 mars–19 oktober 1917) var han konsultativt statsråd. Efter ministärens avgång förordnades han att i den så kallade processkommissionen verkställa utredning om en rättegångsreform och utsågs 1919, kort före sin död, till kommissionens ordförande. Han utgav Om ideella föreningar, inledning till promemoria för föredragning... af förslag till lag om registrerade föreningar (1908).

Herman Falk är begravd på Norra Råda kyrkogård.

Utmärkelser 
  Riddare av Nordstjärneorden, 1909.

Källor 
 
 Herman Falk på Gravar.se

Noter 

Sveriges konsultativa statsråd
Justitieråd i Högsta förvaltningsdomstolen (Sverige)
Svenska revisionssekreterare
Riddare av Nordstjärneorden
Svenska jurister under 1900-talet
Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Personer från Norra Råda socken
Födda 1869
Avlidna 1919
Män
Ugglan
Emil Mårten Ericsson

Axel Emil Mårten Ericsson (efter 1917 var Mårten tilltalsnamn), född 31 juli 1871 i Tystberga, Södermanlands län, död 4 april 1938 i Stockholm, var en svensk ämbetsman och konsultativt statsråd 1917 samt 1920–1921.

Biografi
Ericsson avlade 1895 filosofie kandidat- och 1898 kansliexamen i Uppsala, avancerade inom Generalpoststyrelsen (där han 1896 antagits till extraordinarie tjänsteman) till sekreterare (1909), förordnades 1914 och utnämndes 1916 till expeditionschef i Ecklesiastikdepartementet samt blev 1917 kansliråd i Justitiedepartementet.

Ericsson var konsultativt statsråd 30 mars–19 oktober 1917 (i Swartz ministär) och 26 oktober 1920–4 oktober 1921 (i De Geers, senare von Sydows ministär). Åren 1911–1912 och återigen från 1918 var han ledamot av löneregleringskommittén, han var även ordförande-suppleant i kommunikationsverkens lönenämnd (från 1919) och ordförande i försvarsväsendets och allmänna civilförvaltningens lönenämnder 1921–1924 och 1926 års kommitté för besparingar i statsförvaltningen. Han var generaltulldirektör för Tullverket 1924–1930 och generaldirektör för Statskontoret 1930–1936.

Utmärkelser
  Kommendör med stora korset av Nordstjärneorden, 6 juni 1932.
  Kommendör av första klassen av Nordstjärneorden, 15 december 1917.
  Riddare av Nordstjärneorden, 1913.
  Kommendör av första klassen av Finlands Vita Ros’ orden, tidigast 1928 och senast 1931.
  Riddare av första klassen av Badiska Zähringer Löwenorden, senast 1915.

Källor

Noter

Sveriges konsultativa statsråd
Generaldirektörer för Statskontoret
Generaltulldirektörer
Kansliråd
Kommendörer med stora korset av Nordstjärneorden
Kommendörer av första klassen av Finlands Vita Ros’ orden
Riddare av första klassen av Zähringer Löwenorden
Partilösa ministrar
Personer från Tystberga socken
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1871
Avlidna 1938
Män
Ugglan
Älvdalens bibliotek

Älvdalens bibliotek består av ett huvudbibliotek i Älvdalen med filialer i Särna och Idre. Huvudman är Älvdalens kommun.

Huvudbiblioteket ligger sedan 2018 i den nybyggda Älvdalsskolan. Från 1977 till 2018 var huvudbiblioteket inrymt i det som tidigare varit Älvdalens tingshus.

Källor

Externa länkar 
 Älvdalens biblioteks hemsida

Bibliotek i Sverige
Byggnader och anläggningar i Älvdalens kommun
Kultur i Älvdalens kommun
Rewell

Rewell (tidigare Rewell Center) är ett köpcentrum vid övre torget i Vasa centrum. Det är Österbottens största köpcentrum. Rewell byggdes efter ritningar av Viljo Revell och stod färdigt 1963. Köpcentret genomgick en stor utvidgning 1990 och en mindre 2003. I oktober 2020 förnyades köpcentrets image med bland annat en ny logo och en förkortning av namnet från Rewell Center till endast Rewell.

Det finns 18 235 kvadratmeter affärsyta i köpcentret.

Källor

Köpcentrum i Finland
Vasa
Modest Menzinsky

Modest Menzinsky, född 29 april 1875 i Novosilky, Galizien, Österrike, (nuvarande Ukraina), död 11 december 1935 i Stockholm,  var en ukrainsk operasångare (tenor).

Biografi
Menzinskys far var katolsk präst och sonen började studera teologi i Lviv. Han fick tillåtelse att studera sång och snart lämnade han den teologiska utbildningen för att ägna sig åt musiken. 1899 åkte Menzinsky till Frankfurt för att studera för Julius Stockhausen.

Han blev inbjuden till Sverige, efter sin utbildning och fick kontrakt på Stockholmsoperan. Han sjöng i Stockholm alla "Siegfried" och "Valkyrior" av Richard Wagner. Efter flera anbud från kontinenten lämnade han Sverige 1909 för ett kontrakt med Kölnoperan. 

Från 1910 sjöng han förutom i Köln på flera andra stora scener i Europa. 1926 drog han sig tillbaka och bodde sedan i Sverige, där han arbetade med utbildning av sångare. Hans sista framträdande var en jubileumskonsert i radion 29 april 1934 i Stockholm. Följande dag fick han en hjärnblödning som lämnade honom delvis förlamad. Modest Menzinsky tillfriskande aldrig helt utan dog 11 december 1935. Han är begravd på Katolska kyrkogården i Stockholm.

På CD 
 Lebendige Vergangenheit - Modest Menzinsky (Preiser Records), Inspelad 1910-11. Utgiven 2000. Innehåller "Ora per sempre addio" på svenska och andra arior.

Källor 
 Artikeln "VIEWING THE ARTS" av Adrian Bryttan i The Ukrainian Weekly 2001-04-01, No. 13, Vol. LXIX

Noter

Externa länkar 
 Famous Male Opera Singers – Modest Menzinsky (på engelska)  
 "From collection of the rare recordings”"Modest Menzinsky".Sändnings (2) av M.Malkova cykel "Från samling av sällsynta inspelningar" (på ryska).

Födda 1875
Avlidna 1935
Ukrainska tenorer
Personer från Lviv oblast
Gravsatta på Katolska kyrkogården i Stockholm
Män
Sandvikens fotbollsstadion

Sandvikens fotbollsstadion (Elisa stadion) är en fotbollsarena i stadsdelen Sandviken i Vasa. Stadion invigdes 1936 och renoverades 1995, 1998 och 2006. Kapaciteten är efter den senaste renoveringen 6 009. Samtidigt fick  arenan sitt nuvarande namn Elisa Stadion, efter att namnrättigheterna sålts till telekombolaget Elisa. Publikrekordet, 5 700 åskådare, är från den 16 juli 1972 när Finland mötte Sovjetunionen i fotboll och spelade 1–1 . Publikrekordet för inhemsk fotboll är 5 987 åskådare när VPS mötte SJK den 10.8.2016.

Källor 

Byggnader och anläggningar i Vasa
Sportanläggningar i Finland
Sportanläggningar invigda 1936
Sport i Vasa
Insättningsgarantinämnden

Insättningsgarantinämnden (IGN) var en svensk statlig myndighet som administrerade den svenska insättningsgarantin. Myndigheten skapades i avskaffandet av Bankstödsnämnden 1996 och dess verksamhet införlivades den 1 januari 2008 i Riksgäldskontoret, varvid IGN lades ner som självständig myndighet.

Externa länkar 
Riksgäldskontorets webbplats för insättningsgarantin 

Ej längre existerande svenska statliga myndigheter
Svenska statliga myndigheter bildade 1996
Svenska statliga myndigheter upplösta 2007
Elfenbensvaxskivling

Elfenbensvaxskivling (Hygrophorus eburneus), även kallad elfenbensvaxing, är en art av svamp i gruppen basidiesvampar. Den växer i bokskogar och fruktkroppen uppträder under hösten. Svampen är en ätlig matsvamp, men kan ha en mycket slemmig hatt vilket av somliga kan anses som oaptitligt.

Elfenbensvaxskivlingen är som dess namn antyder till färgen vit som elfenben. Bredden på hatten är 3–7 centimeter. Vid fuktig väderlek blir hattens yta ofta slemmig. Foten har en höjd på 4–10 centimeter och en diameter på 0,5–1 centimeter. Smaken är mild och doften påminner vagt om jordärtskocka.

Habitat och utbredning
Svampens fruktkroppar växer på marken, främst i barrskog och gräsbevuxna ytor. Den föredrar relativt fuktig och kalkhaltig lerjord

Arten är väl utbredd i stora delar av Nordamerika och förekommer även i Europa (främst i Polen och Portugal), samt Israel och Nordafrika.

Källor

Tryckta källor 
 Nylén, Bo. Svampar i Norden och Europa, 2000.

Noter

Externa länkar 

 www.mykoweb.com (beskrivning på engelska)

Skivlingar
Dvärgkaskelot

Dvärgkaskelot (Kogia simus) är en art i familjen kaskeloter. Arten är relativ okänd och informationerna härstammar huvudsakligen från strandade individer.

Utbredning 
Arten förekommer i tropiska och subtropiska havsområden rund hela jorden. Under vandringar når den även kallare vatten. I Stilla havet iakttogs dvärgkaskeloter vid Vancouverön (Kanada), Honshu (Japan) och Nya Zeeland. I Atlanten dokumenterades de framför Virginias (USA) kust är nära Spanien. Den lever närmare kustlinjen än arten pygmékaskelot.

Utseende 
Djuret är 2,1 till 2,7 meter lång och har en vikt av 135 till 270 kg. Individer som är längre än 2,5 meter är däremot sällsynt. Färgen är på ovansidan gråbrun, gråblå, mörkgrå eller svartaktig och på buken ljusare eller nästan vit. Några glest fördelade små fläckar med rosa eller violetta nyanser kan förekomma. Huvudet liknar mer en tumlare än en kaskelot. Artens blåshål ligger på huvudets vänstra sida. Som hos alla kaskeloter har underkäken alla tänder (14 till 26) och tänderna i övre käken saknas eller förekommer bara rudimentärt (0 till 6). Bukfenorna är korta och breda. Liksom kaskeloten har dvärgkaskelot ett organ med spermaceti.

Levnadssätt 
Dvärgkaskelot lever i grupper med upp till 10 individer. Deras föda utgörs av bläckfiskar, fiskar och kräftdjur som fångas 250 till 1200 meter under vattenytan.

Hot 
Dvärgkaskeloter var målet för valfångst och även idag fångas några individer, främst av Japan, Indonesien och karibiska stater. De fastnar dessutom ibland i fiskenät. Populationens storlek är okänd, bara för östra Stilla havet finns uppskattningar som ligger vid 11 000 individer.

Källor

Noter 

Tandvalar
Hölick

Hölick är ett fiskeläge i Hudiksvalls kommun, Hälsingland, som är beläget på Hornslandets sydostspets, och var tidigare lotsstation (en roll som mot slutet av 1900-talet övertogs av Ljusne). Fiskeläget består av en gästhamn, en större campingplats, sommar- och ett fåtal permanentbostäder, ett lotstorn, en mindre fyr och det vackert belägna Hölicks kapell där gudstjänster och förrättningar hålls sommartid.

I nära anslutning till fiskeläget finns ett flertal stora sandstränder i olika väderstreck. Hölick är därför ett populärt lokalt utflyktsmål på sommaren. 

I anslutning till ett lokalt motionsspår ligger också Hölickgrottorna, Sveriges åttonde längsta grotta och en av norra Europas längsta urbergsgrottor (1 095 m lång).

Här återfinns också Hölicks naturreservat

Källor

Orter i Hudiksvalls kommun
Fiskelägen
I Would Set Myself on Fire for You

I Would Set Myself on Fire for You var ett amerikanskt screamoband från Atlanta, Georgia, bildat 2001. Deras självbetitlade debutalbum släpptes 2003 och deras andra album, Believes in Patterns, 2006. Året därpå splittrades gruppen.

Gruppen använde sig av instrument som ofta inte förekommer inom genren, såsom synth (vilken användes väldigt experimentellt) och fiol. Sången var även den speciell, då flera sångare sjöng samtidigt, olika texter, vilket bidrog till mer kaotisk musik. De sjöng även ibland utan mikrofoner under liveföreställningar.

Bandmedlemmar 
Tyler Dale Walters – sång, gitarr, synthesizer
Lindsey Leigh Harbour – fiol, altfiol, cello, sång
Stephen Matthew Newhouse – gitarr, sång
Justin Karl Lane – basgitarr, sång
Paul Myron Hobson – trummor, synthesizer

Diskografi
Studioalbum

Referenser

Noter

Externa länkar 
Myspace-sida
I Would Set Myself On Fire For You på Last.fm

Amerikanska musikgrupper
Amerikanska screamogrupper