Östlig gulärla

Östlig gulärla (Motacilla tschutschensis) är en asiatisk fågel i familjen ärlor inom ordningen tättingar. Den behandlades tidigare som del av gulärlan, men lyfts numera ofta ut till egen art efter DNA-studier.

Utbredning och systematik 

Som namnet avslöjar har östlig gulärla en östlig utbredning, från norra Sibirien österut till Alaska och söderut till norra Japan. Den har tidigare kategoriserats som underart till gulärlan, men urskiljs som egen art av de båda stora internationella taxonomiska auktoriteterna IOC och Clements et al, liksom BirdLife International (dock ännu inte svenska BirdLife Sverige). 

Artgränsen mellan gulärla och östlig gulärla inte är helt utredd, och vissa DNA-studier visar förvånande nog att gulärla, trots den utseendemässiga likheten, inte är artens närmaste släkting, utan istället forsärla. Resultat från DNA-studier ger dock olika resultat beroende på om man studerar mitokondrie-DNA eller nukleär DNA. Studier av det förra ger vid handen att östlig gulärla snarare bör delas upp i två arter, där taivana (se nedan) urskiljs som en egen art. Studier av nukleär DNA visar dock att arten bildar en monofyletisk grupp. Skillnaderna i resultaten har tolkats så att mitokondrie-DNA:t visar spår av historisk hybridisering.

Östlig gulärla delas upp i tre till sex underarter. Listan nedan utgår från Clements et al 2016:
 tschutschensis-gruppen 
 Motacilla tschutschensis plexa – häckar i norra Sibirien, och övervintrar i Sydostasien och kanske även i Indien.
 Motacilla tschutschensis tschutschensis inkl. angarensis och simillima – häckar i östra Sibirien och söderut till västra Transbajkal, södra Sibirien, norra Mongoliet, Kommendörsöarna och norra Kurilerna samt Kamtjatka och allra nordvästligaste Nordamerika. Den övervintrar i sydöstra Kina, kanske även Taiwan), Filippinerna och i Sydostasien från Myanmar, österut till Indokina och söderut till Indonesien.
 taivana-gruppen 
 Motacilla tschutschensis taivana – häckar från sydöstra Sibirien till Ochotska havet och norra Japan. Den övervintrar i södra Asien och i Indonesien.
 macronyx-gruppen
 Motacilla tschutschensis macronyx – häckar från Ussuriland till nordöstra Mongoliet och centrala Manchuriet. Den övervintrar i Sydostasien och sydöstra Kina.

Vissa behandlar taxonet plexa som en del av utseendemässigt mycket lika gulärletaxonet thunbergi. Studier i västra Sibirien visar dock att fåglar som liknar thunbergi/plexa där bebor myrar, medan gulärletaxonet beema som förekommer i samma område håller till i våtmarksområden kring floder, vilket tyder på att de bör behandlas som skilda arter.

Utseende och läte 
Östlig gulärla är mycket lik gulärlans olika taxon med sin gula undersida, gröna ovansida och sitt blå, grå eller svartfärgade huvud. Förutom avvikande DNA har den dock längre bakklo samt snabbare och ljusare sång. Dräktmässigt finns inte några konstanta diagnostiska skillnader, men de olika underarterna skiljer sig från gulärlans underarter enligt följande: 
 Hanarna hos underarten plexa är mycket lika thunbergi, men örontäckarna är mörkare, hjässan ljusare och den har bara ett rudimentärt ögonbrynsstreck. Honorna är blekare än hanarna.
 Båda könen hos nominatformen tschutschensis liknar flava, men det gråa på huvudet är mörkare. Honorna är ofta mycket lika hanarna.
 Hos macronyx liknar hanarna thunbergi men är ljusare och mer kontrastrikt tecknade. Honan liknar thunbergi men saknar ögonbrynsstreck.
 Taxonet taivana liknar flavissima men är mörkare på ovansidan och örontäckarna är nästan svarta. Könen är lika.

Status och hot 
Det finns tecken på att arten minskar i antal. På grund av dess stora utbredningsområde och att minskningen inte är kraftig kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN ändå arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ärlor
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen