Skrikstrandpipare

Skrikstrandpipare (Charadrius vociferus) är en amerikansk vadarfågel i familjen pipare som även påträffats vid upprepade tillfällen i Europa.

Utseende och läten 
Skrikstrandpiparen är en relativt stor och långsträckt pipare, 23,5–26 centimeter lång. Den har en lång hals, lång svart näbb och påtaligt långt stjärtparti. Tydligt är också rödbrun övergump, breda vita vingband och dubbla svarta bröstband.

Lätet är en tunn men ljudlig vissling, klyii, vilket gett fågeln dess svenska namn och även det engelska "Killdeer".

Utbredning och systematik 
Skrikstrandpipare delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Charadrius vociferus vociferus – häckar i Kanada, USA och Mexiko; övervintrar så långt som till nordvästra Sydamerika
 Charadrius vociferus ternominatus – endemisk för Stora Antillerna
 Charadrius vociferus peruvianus – förekommer i Peru och nordvästra Chile

Skrikstrandpiparen i Europa 
Fågeln är en återkommande gäst i Västeuropa. Den ses årligen i Storbritannien och har påträffats ett 20-tal gånger på Irland, men även i länder som Spanien, Ungern, Island och vid två tillfällen i Norge.

Släktskap 
Genetiska studier visar att Charadrius är kraftigt parafyletiskt, där arterna i släktet inte står varandra närmast. Istället är en stor grupp strandpipare närmare släkt med vipor i Vanellus och andra udda pipare som australiska inlandspiparen (Peltohyas australis) och arten snednäbb i Nya Zeeland (Anarhynchus frontalis) än med typarten för släktet större strandpipare. Skrikstrandpiparen är dock närbesläktad med typarten för Charadrius, större strandpipare, liksom likaledes nordamerikanska flikstrandpiparen (C. semipalmatus) och flöjtstrandpiparen. Se artikeln om släktet Charadrius för mer information om inbördes släktskap mellan strandpipare.

Ekologi 
Skrikstrandpiparen hittas på sandbankar och dyiga stränder men även betade fält. Den har också anpassat sig till att leva i miljöer nära människan som gräsmattor, sportfält, parkeringsplatser, flygplatser och golfbanor. 

I boet som från början inte är mer än en uppskrapad grop lägger skrikstrandpiparen fyra till sex ägg. När äggen har lagts kan fågeln lägga till småstenar, skalbitar pinnar och skräp i boet. Äggen ruvas i 22 till 28 dagar. Liksom många andra pipare låtsas den vara skada för att leda bort eventuella predatorer från bo och ungar.

Fågeln livnär sig av ryggradslösa djur som vattenlevande insektslarver, kräftor, daggmaskar, skalbaggar och gräshoppor. Den följer gärna traktorer på åkrar på jakt efter smådjur som kommer upp till ytan.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). En studie uppskattar antalet häckande par i enbart Nordamerika till två miljoner, medan en annan studie uppskattat hela världspopulationen till endast en miljon individer.

Skrikstrandpiparen är en av vadarfåglarnas mest framgångsrika art genom sitt sätt att anpassa sig till miljöer påverkade av människan. Det medför dock att de är utsatta för risken att förgiftas av bekämpningsmedel och att bli påkörda av bilar eller flyga in i byggnader.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Pipare
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen