kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Mica

Mica är ett album från 1984 av den svenska sångerskan Monica Törnell.

Inspelningen skedde i Europafilms Studio 3 1983-84. Ulf Wahlberg arrangerade och producerade medan Leif Allanson var inspelningstekniker. Skivnumret är Air Music AIRLP 1013. Även utgiven som musiktryck Air Music AIR 853 (1984), dock ej B3 och B5.

Namnet Mica uppges vara hämtat från profeten Mika i Gamla Testamentet, i vars bok budskapet sägs vara "efter mörker kommer ljus". Mica och det tidigare namnet Ingica sägs också symbolisera olika personligheter hos Törnell, där Mica är "en mer realistisk människa, som står med båda fötterna på jorden". Ingica handlade däremot "mera om att bära hela världens skulder på sina axlar".

Det utgavs två singlar med låtar från detta album: Vintersaga/Krig (1983, AIRS 018) och Känslan i maj/Nu lever jag igen (1984, AIRS 020). Krig finns även i en liveinspelning från Visfestivalen i Västervik 10 juli 1985 på samlingsalbumen VisFestivalen i Västervik 20 år (Sonet SLPD-2098) och På ruinens brant (Gazell GAFCD-1003).

Låten Heden har varit föremål för en långvarig upphovsrättstvist mellan Monica Törnell och Ulf Wahlberg. Törnell hävdar att hon skrev den själv och att Wahlberg endast var producent, medan Wahlberg uppger att de skrev låten tillsammans. Uppgifterna nedan är hämtade från skivomslaget.

Låtlista

Sid A
Vintersaga (text & musik: Ted Ström)
Kom till mig! (musik: Tomas Adolphson, Anders Falk, text: Anders Falk)
Lily (musik: Bror Törnell, text: Monica Törnell)
Känslan i maj (text & musik: Monica Törnell)
Ännu en gång (musik: Monica Törnell - Bror Törnell, text: Monica Törnell)

Sida B
Nu lever jag igen (musik: Tomas Adolphson, Anders Falk, text: Anders Falk)
Heden (musik: Monica Törnell, Ulf Wahlberg, text: Ulf Wahlberg, Monica Törnell)
Krig (text & musik: Per Gessle)
I evighet som gas (text & musik: Bo Dahlman)
Ett sårat djur (musik: Christer Lindstedt, text: Anders F Rönnblom)

Medverkande musiker
Tomas Adolphson, kör
Hector Bingert, saxofon
Örjan Byström, bas
Bo Dahlman, gitarr
Anders Falk, kör
Henrik "Hempo" Hildén, trummor
Jan-Erik Perning, trummor
Svante Persson, keyboards
Björn Påhlsson, bas
Janne Schaffer, gitarr
Bror Törnell, gitarr
Ulf Wahlberg, keyboards, kör

Referenser

Album av Monica Törnell
Musikalbum 1984
Svenskspråkiga musikalbum
Dorothy B. Hughes

Dorothy Belle Hughes född 1904 i Kansas City, Missouri, USA. Död 6 maj 1993, var en amerikansk författare. Hon debuterade 1940 med thrillern "The So Blue Marble". Hon har också varit verksam som deckarkritiker i Los Angeles Times.

Bibliografi (utgivet på svenska) 
 I sista ögonblicket 1948 (The bamboo blonde 1941)
 Mord i dimma 1966 (In a lonely place 1947)
 Sten på bördan samt novellen Döden på Deerfawn 1980 (The expendable man, 1963,  och Danger at Deer Fawn)
 En enslig plats 1988 (radiodramatisering av "In a lonely place)

Priser och utmärkelser 
 Grand Master-diplom 1981

Litteratur 
Jan Broberg: Mord i minne, 1976

Filmatiseringar 
1943 The Fallen Sparrow, svart/vit film regisserad av Richard Wallace, med bland andra John Garfield och Maureen O'Hara
1947 Senor Americano (Ride the Pink Horse), svart/vit film regisserad av Robert Montgomery
1950 Nakna nerver (In a Lonely Place), svart/vit film regisserad av Nicholas Ray med bland andra Humphrey Bogart
1964 The Hanged Man, re-make av Senor Americano, TV-film regisserad av Don Siegel och med bland andra Robert Culp och Vera Miles

Engelskspråkiga författare
Amerikanska kriminalförfattare
Födda 1904
Avlidna 1993
Kvinnor
Hillary Waugh

Hillary Waugh född 1920 i New Haven, Connecticut, USA, död 8 december 2008, var en amerikansk kriminalförfattare som skrev så kallade procedur-deckare. 

Waugh skrev framför allt polisdeckare och betraktas som en föregångare till exempelvis Ed McBain.

Waugh studerade konst och musik vid Yale University. Efter avslutade studier tog han 1942 värvning i United States Naval Air Corps. Han tjänstgjorde som pilot i Panama till slutet av andra världskriget. Efter kriget arbetade han som lärare i high school, tidningsredaktör och serietecknare. Han fick tre romaner utgivna 1947-1949, men som inte rönte några stora framgångar. 

Efter att ha läst en bok om verkliga kriminalfall bestämde han sig 1949 för att pröva med att skriva en realistisk kriminalroman. 1952 utkom Vid försvinnandet iklädd som är en realistisk roman om en mordutredning vid ett uppdiktat college för kvinnor. Romanen fick till att börja med inga speciellt bra recensioner, men efter att ha blivit lovprisad av bland andra Raymond Chandler och Julian Symons uppnådde den efterhand en allt större popularitet. Boken räknas nu in bland klassikerna vad gäller polisromaner.

Hillary skrev nästan 50 kriminalromaner och anses som en pionjär på området polisromaner men han skrev också mer hårdkokta deckare och pusseldeckare. Han använde sig också av pseudonymerna Elissa Grandower, Harry Walker och H. Baldwin Taylor. Waugh avled 2008 efter en lång tids sjukdom.

Bibliografi

Priser och utmärkelser 
 Grand Master-diplom 1981

Referenser

 Dödsannons 

Engelskspråkiga författare
Amerikanska författare
Amerikanska kriminalförfattare
Födda 1920
Avlidna 2008
Män
Personer från New Haven
Alumner från Yale University
Västgöta nation

Västgöta nation kan syfta på flera olika studentnationer:

Västgöta nation, Uppsala – en nation vid Uppsala universitet
Västgöta nation, Dorpat – en nation vid Tartu universitet
Västgöta nation, Lund – en nation vid Lunds universitet
Västgöta nation, Göteborg – en nation vid Göteborgs universitet
Västgöta nation, Linköping – en nation vid Linköpings universitet

Se även 
Västgöta nations manskör
Göteborgs nation

Göteborgs nation kan syfta på:

Göteborgs nation, Uppsala – en studentnation i Uppsala
Göteborgs nation i Lund – en studentnation i Lund
MSN Explorer

MSN Explorer är en webbläsare utvecklad av Microsoft som har integrerade MSN och Windows Live-funktioner såsom Windows Live Hotmail och Windows Live Messenger i en och samma webbläsare. För att utnyttja dessa tjänster krävs ett Windows Live ID (tidigare känt som ett Microsoft Passport eller .NET Passport). Version 6 av MSN Explorer är integrerad i Windows XP. Version 7 släpptes till Windows XP under samma period. MSN 8 och 9 släpptes 2002 respektive 2004.

MSN Explorer är en grafikkrävande version av Internet Explorer och kan uppfattas som ett Internet Explorer-skal.

Utvecklingen av gratisversionen av MSN Explorer upphörde för att istället erbjuda en version som endast är tillgänglig med MSN Internet Access, men den sista gratisversionen (version 7) är fortfarande tillgänglig för de som inte har en MSN Service Provider.

Från och med version 9 är användare tvungna att betala och prenumerera på MSN Explorer. Det krävs också att användaren har ett Windows Live ID, men beroende på vilken programversion man använder behöver man inte alltid prenumerera på andra MSN-tjänster. Användargränssnittet består av mycket Flash-animeringar. Versioner som är nyare än 9.5 stöds av Windows Vista. Version 9.6 släpptes under juni 2008 och innehåller nödvändiga revideringar för en uppdaterad synkroniseringsteknik för e-postinkorgen och ersätter menyalternativet MSN Parental Controls med länkar till den nya Windows Live Family Safety.

Funktioner 
Favoriter
Windows Live Hotmail
Kalender
Windows Live Address Book
Windows Live Messenger
MSN Photos
Windows Live Spaces
MSN Encarta
MSN Entertainment
MSN Pengar
MSN Shopping
Download Manager
Windows Live Search

Se även 
Lista över webbläsare
Jämförelse mellan webbläsare

Referenser 

Microsoft
Webbläsare
Grand Slam Cup

Grand Slam Cup var en turnering för professionella tennisspelare som spelades inomhus årligen i slutet av september till i mitten av oktober i München i Tyskland perioden 1990 till 1999.

Tävlingarna organiserades av the International Tennis Federation (Internationella tennisförbundet, ITF), som bjöd in de främsta i den aktuella säsongens Grand Slam-turneringar att tävla i Grand Slam Cup. Tävlingarna erbjöd de högsta prissummorna bland alla turneringar, segraren erhöll 1,5 miljoner US-dollar, med möjlighet till ytterligare 1 miljon om han samtidigt hade vunnit någon av årets Grand Slam-turneringar. 

Grand Slam Cup erkändes aldrig av ATP (Association of Tennis Professionals) och gav därför inga rankingpoäng.

För ytterligare historik, se Tennis Masters Cup.

Resultat, singelfinaler

Referenser

Webbkällor

Sportevenemang i Tyskland
Sport i München
Tennisturneringar
Återkommande sportevenemang med premiär 1990
Hammond Innes

Ralph Hammond Innes, född 15 juli 1913 i Horsham, West Sussex, död 10 juni 1998 i Kersey, Suffolk, var en brittisk författare.

Han gav ut sina böcker under pseudonymerna Hammond Innes eller Ralph Hammond.

Bibliografi

Priser och utmärkelser 
 Grand Master-diplom 1988
 Kommendör av Brittiska imperieorden (CBE)

Externa länkar 
 Arvet efter Hammond Innes (uksailtraining.org.uk)
 Biografisk artikel (authorscalendar.info)

Referenser

Noter

Engelskspråkiga författare
Brittiska kriminalförfattare
Mottagare av Brittiska imperieorden
Födda 1913
Avlidna 1998
Män
Organisk arkitektur

Organisk arkitektur är en typ av arkitektur som förespråkar harmoni mellan människan och naturen. Termen myntades av arkitekten Frank Lloyd Wright.

Arkitekter som är kända för sin organiska arkitektur är Gustav Stickley, Antoni Gaudi, Frank Lloyd Wright, Louis Sullivan, Bruce Goff, Anton Alberts och Eugene Tsui.

Se även
Life on a Leaf

Källor
Organisk arkitektur i Store norske leksikon

Externa länkar

Arkitekturhistoria
Kanadas Grand Prix 1981

Kanadas Grand Prix 1981 var det fjortonde av 15 lopp ingående i formel 1-VM 1981.

Resultat
 Jacques Laffite, Ligier-Matra, 9 poäng
 John Watson, McLaren-Ford, 6 
 Gilles Villeneuve, Ferrari, 4 
 Bruno Giacomelli, Alfa Romeo, 3 
 Nelson Piquet, Brabham-Ford, 2 
 Elio de Angelis, Lotus-Ford, 1 
 Mario Andretti, Alfa Romeo
 Derek Daly, March-Ford
 Marc Surer, Theodore-Ford
 Carlos Reutemann, Williams-Ford 
 Michele Alboreto, Tyrrell-Ford
 Eddie Cheever, Tyrrell-Ford (varv 56, motor)

Förare som bröt loppet 
 Andrea de Cesaris, McLaren-Ford (varv 51, snurrade av) 
 Alain Prost, Renault (48, kollision) 
 Nigel Mansell, Lotus-Ford (45, kollision) 
 Tommy Borgudd, ATS-Ford (40, snurrade av) 
 Hector Rebaque, Brabham-Ford (35, snurrade av) 
 Jean-Pierre Jarier, Osella-Ford (26, kollision) 
 Alan Jones, Williams-Ford (24, hantering)
 Didier Pironi, Ferrari (24, tändning)
 Eliseo Salazar, Ensign-Ford (8, snurrade av) 
 Patrick Tambay, Ligier-Matra (6, snurrade av) 
 Riccardo Patrese, Arrows-Ford (6, snurrade av) 
 René Arnoux, Renault (0, kollision)

Förare som ej kvalificerade sig 
 Keke Rosberg, Fittipaldi-Ford
 Chico Serra, Fittipaldi-Ford
 Brian Henton, Toleman-Hart
 Jacques Villeneuve Sr, Arrows-Ford 
 Derek Warwick, Toleman-Hart 
 Beppe Gabbiani, Osella-Ford

Noteringar
 Loppet skulle körts i 70 varv men stoppades efter 63 enligt tvåtimmarsregeln.
 Jacques Villeneuve Sr gjorde F1-debut

VM-ställning

 

1981 i Kanada
Kanadas Grand Prix
Gotlands nation

Gotlands nation kan syfta på:

Gotlands nation, Uppsala – en studentnation
Gotlands nation, Lund – en tidigare studentnation
Gotlands nation, Linköping – en studentnation
Femlingarna Dionne

Femlingarna Dionne är fem flickor som föddes den 28 maj 1934 nära Callander i Ontario i Kanada. Föräldrarna hette Elzire Legros och Oliva Dionne. Det fanns ytterligare sju barn i familjen.

Flickorna, som var födda två månader för tidigt, blev en världssensation, eftersom de var de första femlingar som överlevt spädbarnsåldern. De fem flickorna fick namnen:
 
Emilie (död 6 augusti 1954, epileptiskt anfall)
Yvonne (död 23 januari 2001, cancer)
Cecile 
Marie (död 27 februari 1970, blodpropp i hjärnan)
Annette

Flickorna stod under förmyndarskap av kung Georg VI av Storbritannien som, tillsammans med sin gemål, tog emot dem under ett besök i Kanada 1939. Som små medverkade de i några Hollywoodfilmer och brukade uppträda på scen och sjunga. De figurerade också i Palmolivereklamer i bland annat Sverige och Amerika (1939). På senare år framkom det att de hade en tragisk uppväxt, bland annat sade de sig ha blivit utsatta för misshandel och sexuellt utnyttjande av sin far.

I populärkultur 
Referenser till femlingarna finns bland annat i filmerna False Alarms (1936), Oily to Bed, Oily to Rise (1939), i screwballkomedin My Man Godfrey (1936), den svenska filmen Sexlingar (1942) och Preston Sturges' Miraklet (1944).

Källor

Kanadensare
Syskonskaror
Michail Gortjakov

Michail Dmitrijevitj Gortjakov, född 1790, död 1861, var en rysk furste. Han var bror till Pjotr Gortjakov.

Gortjakov deltog med utmärkelse i fälttågen mot Persien 1809, mot Napoleon I 1812–1814 och som stabschef vid 3:e infanterikåren mot turkarna 1828–1829. 1830–1831 deltog han i polska fälttåget och utnämndes 1846 till militärguvernör i Warszawa. I ungerska kriget 1849 utmärkte han sig på nytt och befordrades därefter till generaladjutant hos kejsaren och generalstabschef samt ledde som förste medlem av kungariket Polens administrationsråd en tid detta lands civilförvaltning. 

Vid Krimkrigets utbrott blev Gortjakov överbefälhavare för de ryska ockupationstrupperna i Valakiet (1853), men hade liten framgång där. Sedan han gjort ett misslyckat försök mot Kalafat (i januari 1854) och, efter stora förluster blivit tvungen att upphäva belägringen av Silistria, var han tvungen att dra sig tillbaka över den ryska gränsen. 

I mars 1855 mottog Gortjakov överbefälet över Krim efter furst Mensjikov. Gortjakov led ett kännbart nederlag vid sitt utfall ifrån Sevastopol mot de allierades högra flank vid Tjernaja (den 16 augusti). Han tvingades spränga de övriga fästningsverken vid Sevastopol i luften den 8 september, sedan fransmännen intagit Malakovverken den 7 september.

Han lyckades dock vinna uppskattning för att han lyckades föra undan sina trupper till bergstrakterna vid Severnaja och därigenom i hög grad förringa betydelsen av att fästningens erövrats av de allierade. 1856 utnämndes Gortjakov till ståthållare i Polen och gjorde sig där känd för humanitet, men kunde ej undvika blodscenerna i början av 1861.

Referenser

Noter

Källor

Ryska militärer under 1800-talet
Födda 1790
Avlidna 1861
Män
Ivan Paskevitj

Ivan Fjodorovitj Paskevitj, född 19 maj 1782 i Poltava, död 1 februari 1856 var en rysk fältmarskalk,  greve av Jerevan (P. Jerevanskij), furste av Warszawa. 

Paskevitj blev år 1800 officer vid l:a ryska fotgardesregementet och befordrades till generalmajor under kriget med turkarna 1811 . Han utmärkte sig mot Napoleon I 1812–1814 och utnämndes till generallöjtnant (1813), men skapade sig ett namn egentligen under de följande krigen mot Persien och Turkiet. År 1826 slog han under Jermolovs överbefäl perserna vid Jelizavetpol och vann 1827 som överbefälhavare stora framgångar i Kaukasien, varefter han erövrade Jerevan och framryckte till Tauris. Genom besättandet av Ardab tvingade han Persien till den för Ryssland förmånliga freden i Turkmantjaj (februari 1828). Han belönades med titeln greve och 1 miljon rubel. 

Då kriget med Turkiet utbröt 1828, fick Paskevitj befälet i Mindre Asien och kunde vinna stora framgångar trots att han hade tillgång till endast mindre styrkor. Genom stormningen av Kars (5 juli), segern över Kiossa Muhammed (9 augusti) och fästningen Achalziks erövring (16 augusti) avgjorde han fälttågets utgång på denna krigsskådeplats och han befäste sin ställning året därpå genom en lysande seger och fästningen Erzerums erövring (juli 1829). 

Hans framgångar skaffade honom fältmarskalksstaven. 1830 kämpade Paskevitj åter i Kaukasien och lade Dagestan under Rysslands välde. I juni 1831 övertog han efter Diebitschs död högsta befälet i Polen, genomförde övergången över Wisła och avgjorde kriget genom stormningen av Warszawa den 6 september och stadens kapitulation 8 september samma år. Han utnämndes till furste och ståthållare i Polen, där han genom sin vaksamhet slog ned flera upprorsförsök. 

1849 förde Paskevitj den ryska armé som ryckte in i Ungern för att kuva upproret där och avgjorde även där utgången i och med att han tvingade den ungerska hären till kapitulationen vid Világos (augusti 1849). Hans framgångar måste till stor del tillskrivas den skicklighet, med vilken han använde diplomatiska medel, den omsorg, med vilken han planlade och förberedde sina rörelser och den kraft han visade vid deras utförande. 

Vid Krimkrigets utbrott kallades Paskevitj i april 1854 åter till högsta befälet, denna gång på krigsskådeplatsen i Europa. Han verkställde Donauövergången och belägrade Silistria, men visade inte den beslutsamhet man väntat, varför han i juni samma år hemkallades och återgick till sin befattning som vicekonung i Polen. Hans staty restes i Warszawa 1869.

Utmärkelser

Se även
 Stjerbatov, "Le feldmaréchal prince Paskevitj" (6 bd, 1888–99).

Referenser

Noter

Ryska fältmarskalkar
Män
Personer från Poltava
Födda 1782
Avlidna 1856
Max Gumpel

Max Leonard Gumpel, född 23 april 1890 i Stockholm, död där 3 augusti 1965, var en svensk byggmästare.

Biografi 
Gumpel utbildade sig på byggnadsyrkesskolan 1907-1910, och blev godkänd byggmästare 1912. Samma år grundade han byggnadsfirman Gumpel & Bengtsson som byggde ett flertal hus i Stockholm, bland annat Norr Mälarstrand 56 (1932), Eden Hotel (Sturegatan 10 / Humlegårdsgatan 22) 1930 och Kollektivhuset på John Ericssonsgatan 6 (1934). 

Gumpel hade ett kortvarigt förhållande med Greta Garbo innan hon flyttade till USA. De behöll kontakten resten av livet och när Garbo var på besök i Sverige bodde hon oftast hos honom. 

Han var en av stiftarna och tidiga finansiärerna till simklubben SK Neptun, och satt i svenska simförbundets styrelse 1919-1931. Gumpel deltog i olympiska spelen i vattenpolo 1912 (silvermedalj) och 1920 (bronsmedalj). 

Max Gumpel var involverad i en spionaffär under andra världskriget med sin vän Eric Erickson. Eric Erickson spionerade under täckmantel som tyskvänlig affärsman, han gav de allierade tillgång till exakta positioner av Tysklands oljeraffinaderier som därmed kunde bombas . Om detta skrevs en bok och gjordes en hollywoodfilm, The Counterfeit Traitor, på svenska Hemlig agent (1962), med William Holden i rollen som Eric Ericksonoch Ulf Palme i rollen som Max Gumpel. 

Gumpel hade ett stort bil- och båtintresse. Han lät bygga motorbåten Laila, ritad av Ruben Östlund 1935, och skärgårdskryssaren - La Liberté 1934, konstruerad av Erik Salander - båda byggda på Kungsörs Båtvarv AB.

Referenser

Noter

Källor 
Sveriges Olympiska Kommitté
Neptun 100år

Externa länkar
 Max Gumpel - Greta Garbos första kärleksrelation
Gumpels skärgårdskryssare -  La Liberte (1934)
Gumpels motorbåt - Laila (1935)
Gumpels Mercedes-Benz 540k (1937)
Gumpels amfibiebil (1949)
Gumpels Chrysler 300 (1961)

Födda 1890
Personer inom Sveriges näringsliv under 1900-talet
Svenska vattenpolospelare
Svenska olympiska silvermedaljörer
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1912
Olympiska bronsmedaljörer 1920
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1912 från Sverige
Tävlande i vattenpolo vid olympiska sommarspelen 1912
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1920 från Sverige
Tävlande i vattenpolo vid olympiska sommarspelen 1920
Avlidna 1965
Män
Idrottare från Stockholm
Näringslivspersoner från Stockholm
Svenska byggmästare under 1900-talet
Simmare i SK Neptun
Pavel Nachimov

Pavel Stepanovitj Nachimov (), född 5 juli (23 juni enligt g.s.) 1802, död 12 juli (30 juni enligt g.s.) 1855, var en rysk amiral.

Asteroiden 5667 Nakhimovskaya är uppkallad efter honom.

Biografi 
Nachimov deltog i Michail Lazarevs världsomsegling 1822–1825 och slaget vid Navarino (1827). I egenskap av chef på fregatten Pallas undsatte han Fort Golovin som ansattes hårt av kaukasierna 1845. År 1852 utnämndes Nachimov till viceamiral. Den 30 november 1853 tillintetgjorde han den turkiska flottan vid Sinop och var under belägringen av Sevastopol, vid sidan av sin tjänst som högste befälhavare över Svartahavsflottan, guvernör över Sevastopol och dess hamn. 1855 utnämndes han till amiral men han dog den 10 juli samma år till följd av ett erhållet sår.

Nachimovorden 

Nachimovorden är uppkallad efter amiral Nachimov. Den grundades i Sovjetunionen 1944. Den återupptogs som en orden i Ryska federationen 2010. Den förlänas som belöning för ledning av framgångsrika sjömilitära operationer i krigstid.

Referenser

Källor

Noter

Externa länkar 

Ryska amiraler
Män
Personer från Smolensk oblast
Födda 1802
Avlidna 1855
Eduard Ivanovitj Totleben

Frans Eduard Ivanovitj Totleben (lettiska: Francis Eduards Totlēbens, född 1818 i Jelgava, Lettland, Kejsardömet Ryssland,  död 1884 i Soden, nära Frankfurt am Main, var en rysk greve, ingenjörsgeneral och härförare. 

Totleben, ingenjörofficer från 1836, utmärkte sig i fälttågen i Kaukasus 1848-50. Han deltog 1853-54 som överstelöjtnant i Donaufälttåget, under vilket han en tid ledde operationerna mot Silistra. Hans största bragd inträffade i september 1854 till juni 1855 då han sårades i striderna. Han ledde och skildrade (i 5 band) 1864-72 försvaret av Sevastopol på Krim, där han under fiendens åsyn, till största delen skapade de befästningslinjer, som gjorde det möjligt för ryssarna att utkämpa en bland de längsta försvarsstrider krigshistorien känner. Han utmärkte sig där även i artilleriets användning och minkrigets ledning. 

Totleben befordrades 1855 till generalmajor och 1860 till generallöjtnant. Som chef för ingenjördepartementet i krigsministeriet (1859), stabschef (1861), biträde åt generalinspektören över ingenjörkåren storfurst Nikolaus (1863) och ingenjörgeneral (1869) utvecklade han storartad verksamhet vid de ryska fästningarnas ombyggnad. Särskilt är befästningarna vid Nikolajevs hamn, Donaumynningarna och (de nyare vid) Kronstadt hans verk. 

Sedan ryssarna blivit tillbakaslagna tre gånger utanför Plevna under turkiska kriget 1877-78, tillkallades (i september 1877) Totleben, som fullbordade en fullständig inneslutning. Följden blev att Plevna föll 10 december samma år. I slutet av 1878 blev Totleben hela operationsarméns överbefälhavare samt tilltvang sig Schumen och Varna. 

1879 utnämndes Totleben till generalguvernör i Odessa och greve samt 1880 till befälhavare i Vilnius militärdistrikt. Hans verksamhet inskränkte sig icke enbart till det militära området. Ryssland har till exempel honom att tacka för sina första järnvägar. Totleben var även ledamot av svenska Kungliga Krigsvetenskapsakademien (1856).

Källor

Balttyskar
Födda 1818
Ryska generaler
Avlidna 1884
Män
Personer från Jelgava
George Hall

George Hall, född 19 november 1916 i Toronto, Ontario, Kanada, död 21 oktober 2002 i Hawthorne, New York, USA, var en kanadensisk skådespelare. Han är bland annat känd för sin medverkan i TV-serien The Young Indiana Jones Chronicles där han gestaltar en mycket gammal Indiana Jones.

Filmografi 
2001 - Murder in Small Town X (TV)
1999 - Big Daddy
1997 - Mrs. Brown
1996 - Samson and Delilah (TV)
1996 - Sight Unseen (avsnitt från Remember WENN) (TV)
1994 - Red
1993 - The Scarlet and the Black (TV)
1992 - The Young Indiana Jones Chronicles (TV)
1989 - The Farmer's Daughter (avsnitt från Monsters) (TV)
1988 - Johnny Be Good
1987 - From the Hip
1964 - That Was the Week That Was (TV)
1961 - The Thin Line (avsnitt från Brenner) (TV)
1958 - The DuPont Show of the Month (Cole Porter's 'Aladdin') (TV)
1957 - Cinderella (TV)
1956 - The Edge of Night (TV)
1952 - A Message for Janice (avsnitt från Lux Video Theatre) (TV)
1951 - Danny's Tune (avsnitt från Armstrong Circle Theatre) (TV)
1951 - #5.1 (avsnitt från The Ed Sullivan Show) (TV)
1944 - A Canterbury Tale

Teater

Roller

Referenser

Externa länkar
 
 
 

Kanadensiska skådespelare
Födda 1916
Avlidna 2002
Män