kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Per Brändström

Per Brändström, född 21 mars 1803 och död 4 juli 1874, var en svensk ämbetsman.

Per Brändström föddes i Göteborg som son till grosshandlaren Carl Erik Brändström och Johanna Vilhelmina Bratt. Han ingick 1822 som extraordinarie kanslist i kanslistyrelsens expedition och justitierevisionen, samt som auskultant i Svea hovrätt.
1831 blev han kanslist i kommerskollegium, och blev i november 1833 utsedd till generalkonsul i Neu-Vorpommern och Mecklenburg-Schwerin, och samtidigt förestå postkomissarietjänsten i Greifswald efter den förrymde Johan Fredrik af Lundblad

1837 blev han protokollssekreterare i Kunglig Majestäts kansli, och utnämndes 1842 till protokollssekreterare i civildepartementets expedition, och blev 1843 förste expeditionssekreterare i kungliga kansliet och 1848 expeditionschef i civildepartementet.
Efter att ha utrett postbalansen efter Lundblad, 1839 biträtt svenska ministern i Berlin vid uppgörandet av en ny postkonvention med Preussen och 1846 biträtt vid avslutandet av en dylik konvention med Ryssland, förordnades han längre fram till svensk kommissarie vid konst- och industriutställningen i Paris 1855, och utnämndes 1862 till generaldirektör och chef för svenska telegrafverket

Källor

Noter

Vidare läsning 
 

Generaldirektörer för Televerket
Födda 1803
Avlidna 1874
Män
Sveriges generalkonsuler
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Ämbetsmän från Göteborg
William Whiston

William Whiston, född den 9 december 1667 i Norton, Leicestershire, död den 22 augusti 1752 i Lyndon, Rutland, var en engelsk teolog och matematiker. Han är kanske mest känd för sina översättningar av Josefus arbeten, sitt verk A New Theory of the Earth, och för sin antitrinitarism.

Whiston fick ett stipendium från Cambridges universitet 1693, var kyrkoherde i Lowestoft 1698-1701 och efterträdde 1703 Newton på den matematiska lärostolen vid universitetet i Cambridge och skrev en rad matematiska arbeten. Hans verk A New Theory of the Earth from its Original to the Consummation of All Things (1696), i vilket han menade att syndafloden kunde ha orsakats av en komet, hyllades av både Newton och Locke.

Sedan han öppet uppträtt mot treenighetsläran blev han 1710 avsatt från sin professur som "arian". Med sin antitrinitarism drogs han till den äldsta kristna tiden före treenighetsläran och skrev därom Primitive Christianity Revived i fem volymer 1711-1712. Medan han av vissa kallades heretiker höll han fast vid tron på övernaturlig kristendom och försvarade ofta profetskap, mirakel och de sjukas smörjelse. 1745 publicerade han Primitive New Testament med Codex Bezae och Codex Claromontanus som grund. En tid därefter höll han astronomiska föreläsningar i London. 

Whiston övergick 1747 från anglikanska kyrkogemenskapen till baptismen och var en ivrig anhängare av läran om det tusenåriga riket.

Whistons självbiografi i 3 band utgavs 1749-50.

Källor

Engelska matematiker
Engelska professorer
Brittiska professorer i matematik
Engelska teologer
Personligheter inom antitrinitarism
Brittiska forskare under 1700-talet
Lucasiska professorer i matematik
Matematiker under 1700-talet
Personer från Leicestershire
Födda 1667
Avlidna 1752
Män
Ugglan
Micky Skeel Hansen

Micky Skeel Hansen, född den 23 december 1988, är en dansk skådespelare, som hade sin filmdebut i Familien Gregersen. Han var för första gången med i tv i Snurre Snups Søndagsklub under 2005.

Filmografi 
 Familien Gregersen (2004)
 Af banen (2005)
 Dommeren (2005)
 Remix (2008)

Tv-serie 
 Sommer (2008) 3 avsnitt

Källor 
 Intervju med Micky Skeel Hansen på Ekstrabladet.dk

Externa länkar 
 

Danska skådespelare under 2000-talet
Födda 1988
Levande personer
Män
HV71:s meriter

Detta är en lista över HV71s meriter i Elitserien i ishockey och HockeyAllsvenskan.

Lagmeriter

Enskild säsong

Enskild match

1 Elitserierekord

Sviter

Individuella meriter

Karriär

Säsong

Enskild match

Se även
Lista över spelare i HV71
HV71:s säsonger
HV71:s utmärkelser
Pågående säsong

Referenser
Individuella rekord - från HV71:s officiella hemsida

HV71
Carl Tausig

Carl Tausig, född den 4 november 1841 i Warszava, Kongresspolen, Kejsardömet Ryssland, död den 14 juli 1871 i Leipzig, Sachsen, Preussen, var en polsk-tysk pianist. Han var son till pianisten Aloys T. Tausig.

Tausig var under sin korta levnad erkänd som den förnämste av Franz Liszts elever och arvingen till hans virtuoskonst. "Den ofelbare med stålfingrar" kallades han av Liszt, och såväl genom sin ofantliga och ofelbara teknik som genom sitt sant konstnärliga föredrag slog han sin samtid med häpnad. 

Som komponist framträdde han mest med transkriptioner och arrangemang, bland annat av Richard Wagners "Meistersinger". Han utgav också värdefulla fingersättningsupplagor av
Johann Sebastian Bach och Muzio Clementi med flera. Hans Technische Studien utgavs efter hans död av Heinrich Ehrlich. 

Tausig gjorde många konsertresor och uppehöll sig 1859–60 i Dresden, 1862 i Wien, 1866 i Stockholm och så vidare. 1866 inrättade han i Berlin en högskola för pianospel. Bland hans elever kan Sophie Menter nämnas.

Källor

 

Polska pianister
Pianister under 1800-talet
Polska musiker under 1800-talet
Personer från Warszawa
Födda 1841
Avlidna 1871
Män
Ugglan
Hans Brøchner

Hans Brøchner, född 30 maj 1820 och död 17 december 1875, var en dansk filosof.

Efter att först ha studerat teologi tog Bröchner 1845 magistergraden. Dessförinnan hade han 1842 översatt David Strauss troslära (Fremstilling af den christlige Troeslære), ett vittnesbörd om Brøchners kritiska inställning gentemot kristendomen, och skrivit Nogle Bemærkinger om Daaben (1843), riktad mot Hans Lassen Martensen. Efter utrikes resor i utlandet och ett kortvarigt deltagandet i det politiska livet ägnade sig Brøchner helt åt filosofin, utgav 1857 en monografi över Spinoza och blev extraordinarie docent i filosofi samma år. 1870 avlöste han Frederik Christian Sibbern som ordinarie porfessor. I två religionsfilosofiska avhandlingar, den historiekritiska Problemet om Tro og Viden (1868) och det positiva supplementet till densamma Om det Religiöse i dets Enhed med det Humane (1869), har Brøchner hävdat en oförenlig motsättning mellan uppenbarelsetro och vetenskap, där man varje individ måste välja. Brøchner för sin del väljer vetenskapen, och det har med nödvändigheter för honom över till en panteistisk livsåskådning. I Bidrag til Opfattelsen af Philosophiens historiske Udvikling (1869) sökte Brøchner hitta en lagbundenhet i filosofins utveckling genom dess olika huvudformen, något som blev ett förarbete till hans Philosophiens Historie i Grundrids (2 band, 1873-74), i vilken han beskrev både den grekiska och den nyare tidens historia.

Källor
Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Danska filosofer
Födda 1820
Avlidna 1875
Män
Nikita Dobronravoff

Nikita Dobronravoff (ryska Никита (Добронравов), civilt namn Oleg S. Dobronravoff), född 1 januari 1962 i Murom, är en rysk-ortodox präst, teolog, hegumen, kyrkohistoriker och specialist på kyrkorätt.

Biografi 
Dobronravoff är sonson till prästen Eugene Dobronravoff i rysk-ortodoxa kyrkan. Hans mor var en gammaltroende. Nikita Dobronravoff tog studentexamen vid Ryska statens humanitära universitet (1995, museologi) och prästkandidatexamen i Moskva på ortodoxa prästseminariet. 1998 tog han teologie kandidatexamen med ett examensarbete om kyrkorätt. Året dessförinnan hade han prästvigts av Kirill, metropoliten av Smolensk och Kaliningrad, samt vigts till hierodiakon och hieromunk ("prästmunk"). Då fick han även tillnamnet Nikita. Åren 2001 till 2005 studerade han på teologiska fakulteten vid Åbo Akademi.

Publikationer

på engelska 
 Nikita Dobronravoff, hieromonk. Old believers in China 1917-1958. NY., 2007

på svenska 
 Nikita Dobronravoff, hegumen. Historien om översättning av ortodoxa liturgiska texter till svenska. – Åbo. – 2008.
 Nikita Dobronravoff, hegumen. Den ortodoxa kyrkan i Sverige. – Åbo. – 2009.

Referenser 

Män
Levande personer
Födda 1962
Personligheter inom ortodox kristendom i Sverige
Personer från Moskva
Personer från Murom
Alumner från Åbo Akademi
Kare

Kåre (norröna Kári, ”vindil”, ”stormby”) är en jätte som omtalas i Flatöbokens båda skildringar av Norges mytiska förhistoria Hversu Nóregr byggðist samt Fundinn Nóregr, vilken inleder Orknösagan.

Jätten Fornjot (Fornjótr) hade tre söner: Lä (Hlér), Loge (Logi, ”låga”, ”eld”) och Kåre. ”Kåre rådde över vinden, Loge över elden och Lä över havet.” Kåre hade sonen Froste (Frosti) enligt Fundinn Nóregr, men i Hversu heter sonen Jökull (Jǫkull, ”jökel”, ”isfält”). Denne son var far till sagokungen Snö den gamle (Snærr hinn gamli). Snö hade sonen Torre (Þorri), som i sin tur hade sönerna Nor (Norr) och Gor (Gorr) samt dottern Goe (Gói).

Anmärkningar

Källor

 Hversu Nóregr byggðist På norska.
 Fundinn Nóregr På danska.

Noter 

Jättar i nordisk mytologi
Friedrich Nobbe

Friedrich Nobbe, född 20 juni 1830 i Bremen, död 15 september 1922 i Tharandt, var en tysk agrikulturkemist och frökontrollant.

Nobbe blev 1861 professor vid tekniska skolan i Chemnitz och 1868 vid akademien för skogs- och lanthushållning i Tharandt, där han anlade en växtfysiologisk försöksstation och 1869 en frökontrollstation, urmönstret för dylika anstalter. Han räknas som den moderna frökontrollens upphovsman och utövade genom Handbuch der Samenkunde (1876) stort inflytande på frökontrollens utveckling. Han invaldes 1888 som ledamot av svenska Lantbruksakademien.

Sedan Hermann Hellriegel 1886 visat, att ärtväxternas kända gynnsamma verkan på jordens fruktbarhet beror på förekomsten i dessa växters rötter av bakterier, som tillgodogör luftens fria kväve till växtnäring, gjorde Nobbe och Lorenz Hiltner på 1890-talet lyckade försök att med renkulturer av dylika bakterier smitta utsäde av ärtväxter. Dylika kulturer blev snart föremål för fabriksmässig beredning och försäljning under namn av "Nitragin". Nobbe utgav 1864-1904 "Landwirtschaftliche Versuchsstationen".

Källor

Tyska lantbrukskemister
Tyska professorer
Ledamöter av Lantbruksakademien
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Bremen
Födda 1830
Avlidna 1922
Män
Ugglan
Tyska lärare under 1800-talet
Tyska lärare under 1900-talet
Sophus Michael Gjellerup

Sophus Michael Gjellerup, född den 22 augusti 1838, död den 24 november 1910, var en dansk historiker. Han var bror till arkitekten Albert Gjellerup och halvbror till författaren Karl Gjellerup. 

Gjellerup, som sedan 1879 var anställd vid universitetsbiblioteket, var mycket kunnig i dansk adels-, kyrko- och undervisningshistoria på 1500- och 1600-talen. Åren 1868–1870 skrev han Biskop Jens Dinesen Jersin, ett litet, men viktigt bidrag till tidens samhällshistoria; dessutom kan nämnas hans Bemærkninger om Samfundsforholdene, især Opdragelsen, hos den danske Adel i Tidsrummet 1536–1660 (Historisk Tidsskrift, 1873). Åren 1874–1875 utgav han tillsammans med C.F. Bricka en samling likpredikningar under titeln Den danske Adel i 16. og 17. Aarhundrede, 1. Bind.

Källor 

 

Danska historiker
Danska bibliotekarier
Personer verksamma vid Köpenhamns universitet
Historiker under 1800-talet
Danska forskare under 1800-talet
Födda 1838
Avlidna 1910
Män
Salmonsens
Cigarettändaruttag

Cigarettändaruttag är ett elektriskt anslutningssystem som används i bilar för att värma cigarettändare och förse elektriska apparater med energi genom en plugg eller omvandlare (som kan förändra spänning, eller ström). Kontakten var ursprungligen konstruerad för att tillhandahålla elektrisk energi till olika apparater, och är långtifrån en idealisk effektanslutning av flera skäl: mest påtagligt är att tre storlekar samexisterar (två för 12 V DC och en för ett äldre 6 V DC system) och anpassning mellan olika storlekar på 12 V DC kontakter är problematisk. Detta, kombinerat med den för det mesta ostadiga kontakten som åstadkommer kontakttryck genom att använda friktion och fjädrar, tillsammans med den ibland klena tråddimensionen för anslutningen som endast kan hantera svaga strömmar. Det innebär att anslutningar ibland är opålitliga och därmed olämplig för apparater som kräver stor effekt.

Elektronik
Kontaktdon
Elddon
Henrik Pontoppidan (olika betydelser)

Henrik Pontoppidan kan syfta på flera personer, bland andra:

* Henrik Pontoppidan (död 1659) –  prost i Vejle
 Henrik Pontoppidan (1814–1901) – dansk köpman
 Henrik Pontoppidan (1857–1943) – dansk författare

Se även
Henrik Pontoppidans mindefonds legat
Pontoppidan
Natalie Merchant

Natalie Merchant, född 26 oktober 1963, är en amerikansk sångerska och låtskrivare. 

Hon började som sångerska i den amerikanska indiepopgruppen 10,000 Maniacs 1981, 17 år gammal. Där stannade hon till 1993 då hon inledde en solokarriär. Hon fick snabbt framgångar på den amerikanska Billboard Hot 100-listan, med singeln "Carnival" som nådde plats 10 (1995). "Wonder" nådde plats 20 och "Jealousy" nådde plats 23 (båda 1996).

Diskografi

Solo
Studioalbum
1995 – Tigerlily
1998 – Ophelia
2001 – Motherland
2003 – The House Carpenter's Daughter
2010 – Leave Your Sleep
2014 – Natalie Merchant
2015 – Paradise Is There: The New Tigerlily Recordings

Livealbum
1999 – Live in Concert

Singlar (topp 10 på Billboard Adult Top 40)
1995 – "Carnival" (#8)
1996 – "Wonder" (#2)
1996 – "Jealousy" (#5)
1998 – "Kind & Generous" (#3)

Samlingsalbum
2005 – Retrospective: 1995–2005

Med 10,000 Maniacs
1982 – Human Conflict Number Five (EP) 
1983 – Secrets of the I Ching 
1985 – The Wishing Chair 
1987 – In My Tribe 
1989 – Blind Man's Zoo 
1990 – Hope Chest: The Fredonia Recordings 1982–1983 
1992 – Our Time in Eden 
1993 – MTV Unplugged 
2004 - Campfire Songs: The Popular, Obscure and Unknown Recordings

Externa länkar 

Officiell webbplats

Födda 1963
Kvinnor
Levande personer
Amerikanska sångare
Personer från Jamestown, New York
Sungnyung

Sungnyung (숭늉) är en traditionell koreansk dryck som tillverkas av kokt bränt ris. Drycken görs oftast på nurungji (누룽지) eller rostade risklumpar som bildas på botten av kastrullen vari riset kokats. Kokande vatten hälls på dessa klumpar, kastrullen täcks med lock och allt sjuder tills vattnet tar smak av det brända riset.

I och med de modernare spisarna har sungnyung förlorat sin popularitet. I slutet av 1900-talet började drycken dock vinna popularitet igen. I vissa stormarknader kan en pulveriserad form av nurungji hittas. För koreaner byts emellanåt frukost ut mot drycken. De serveras ofta efter måltider.

Se även 
 Boricha, en tisane som tillverkas av rostat korn
 Makgeolli, en traditionell alkoholhaltig dryck i Sydkorea
 Koreanska köket
 Sake

Externa länkar 

Sydkoreanska drycker
WP:Projekt Korea
Ris
Jens Dinesen Jersin

Jens Dinesen Jersin, född den 28 september 1587 i byn Jersie (därav namnet)
nära Kjöge, död den 25 oktober 1634, var en dansk pedagog och teolog, far till Jacob Jensen Jersin. 

Jersin blev 1605 student och studerade 1607–10 i Wittenberg och 1615–17 i Giessen, var under mellantiden rektor i Sorö och blev 1619 professor i metafysik vid universitetet (en nyupprättad lärostol), var dessutom sedan 1617 lärare för Kristian IV:s två oäkta söner och uppehöll sig med dem 1624–25 vid akademien i Sorö. Därefter blev han präst vid Vårfrukyrkan i Köpenhamn och 1629 biskop i Ribe. 

I utlandet hade Jersin slutit sig till den ramistiska riktningen i filosofi och pedagogik, vilken yrkade på införandet av mera praktiska metoder i undervisningen, och han sökte genomföra detta genom att utarbeta två latinska grammatiker (en mindre 1623 och en större 1624), i vilka danskan begagnades till språkbegreppens förklaring. 

Denna nyhet rönte dock så häftigt motstånd hos professorer och skolmästare, att Jersins läroböcker trots flera påbud från regeringen inte användes i skolorna, förrän de 1640 blivit så omarbetade, att danskan var alldeles bortrensad därifrån. Jersins verksamhet hade dock den betydelsen, att den öppnade ögonen för modersmålets vikt. 

I kyrkligt hänseende hade Jersin gripits av den praktiska, fromma riktning, som utgått från Valentin Weigel och Johann Arndt och sedermera gav upphov åt pietismen. Han väckte stor rörelse som predikant i Köpenhamn genom att alltid söka inskärpa betydelsen av en fruktbärande levande tro i motsats till en blott ortodox dogmatisk lära. 

Som biskop hade han många svårigheter att utstå, därför att alla förhållanden var högst förvirrade till följd av Wallensteins årslånga härjningar. Särskilt måste han kämpa mot en överhandtagande vidskepelse och skrev i detta syfte Om miracler, tegn oc obenbaringer oc deris udleggelse (1632; 5:e upplagan 1746), där han med en då för tiden sällsynt andlig frihet starkt framhöll, att dylikt oftast är inbillning eller bevislig lögn. 

Jersins två praktisk-religiösa skrifter, Vera via vitæ, en rigtig vei til det evige liv (1633) och Troens kamp oc seier (1636), tillhörde länge de mest omtyckta andaktsböckerna bland allmogen i Danmark och Norge (de utkom i många upplagor, sista gången i Danmark  1866–69, i Norge 1878) samt översattes till svenska (den förra 1683, den senare 1678; flera upplagor), isländska och tyska.

Källor
 Jürgen Beyer, Lay prophets in Lutheran Europe (c. 1550–1700) (Brill’s series in church history and religious culture 74), Leiden & Boston: Brill, 2017, s 190–192, 229.

 
 

Födda 1587
Avlidna 1634
Danska biskopar
Danska professorer
Personer verksamma vid Köpenhamns universitet
Män
Personer från Själland
Karl Bröger

Karl Bröger, född 10 mars 1886 i Nürnberg, död 4 maj 1944 i Erlangen, var en tysk proletärförfattare ur första världskrigets krigsgeneration.

I Brögers författarskap ingår till exempel diktsamlingarna Kamerad, als wir marschiert (1916), Soldaten der Erde (1918), den självbiografiska romanen Der Held im Schatten (1920) och det egenartade, stämningsrika skådespelet Tod an der Wolga om hungersnöden i det sammanfallande Kejsardömet Ryssland. På svenska gav Tidens förlag ut romanen Bunkern 17 (i översättning av Stellan Arvidson), samma år som den kom på originalspråk, 1929.

Källor
Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Noter

Externa länkar
 Böcker av och om Karl Bröger på svenska bibliotek. Libris.

Tyska poeter under 1900-talet
Tyskspråkiga poeter
Tyska romanförfattare
Tyska författare under 1900-talet
Tyskspråkiga författare
Tyska dramatiker under 1900-talet
Tyskspråkiga dramatiker
Personer från Nürnberg
Födda 1886
Avlidna 1944
Män
Bombus personatus

Bombus personatus (saknar svenskt namn) är en insekt i överfamiljen bin (Apoidea) och släktet humlor (Bombus) som lever i Centralasien.

Utseende 
Bombus personatus är en förhållandevis stor, långtungad humla. Drottningen är mellan 19 och 20 mm, arbetarna mellan 14 och 16 mm och hanarna omkring 16 mm. Honorna har ett svart huvud, där pälsen på hjässan framför allt hos drottningarna är uppblandad med ljusa hår. Hanarna har ett till största delen gulpälsat huvud. Mellankroppen är krämfärgad med ett svart band mellan vingfästena; hos vissa hanar kan de yttre delarna av detta band vara uppblandade med ljusa hår. Mellankroppens sidor och undersida är vita; hos vissa arbetare kan emellertid den vita pälsen vara uppblandad med svart. Bakkroppens två fremsta segment är krämfärgade (citrongula hos drottningen); de övriga segmenten är vart och ett svarta på den främre delen och vita på den bakre. Speciellt tydligt är detta hos drottningen; hanar och arbetare har det vita uppblandat med svart i större eller mindre grad.

Vanor 
Arten förekommer sällsynt på torra, alpina högstepper mellan omkring 3 400 och 5 000 m.  En osäker uppgift anger att den kan gå så långt ner som 2 600 m.

Arten samlar pollen och nektar från ett flertal växtfamiljer: amaryllisväxter, ranunkelväxter (likt riddarsporrar), ärtväxter (som ärtbuskar och buskväpplingar), kransblommiga och korgblommiga växter (likt tistlar).

Utbredning 
Bombus personatus finns på och kring den tibetanska högplatån från Himachal Pradesh i Indien, över Tibet och Nepal till Qinghai, Gansu och Sichuan i centrala Kina.

Källor

Externa länkar 
 Utbredningskarta

Humlor
Bombus
Uppvidinge kommunvapen

Uppvidinge kommunvapen utgår från det gamla häradssigillet för Uppvidinge härad. Första gången använt 1568, då folket svor trohetseden till hertigarna Johan och Karl vid planerna att störta brodern Erik XIV. Häradssigillets liljeliknande ört har inte gått att identifiera rent botaniskt, örten verkar ändå vara betydligt äldre än sigillet som sådant.
 
I slutet på 1800-talet hittade två småflickor i byn Badeboda utanför Åseda en silverskatt från 1300-talet. Skatten omfattat totalt 34 olika föremål varav ett flertal liljeformade beslag av förgyllt silverbleck som användes som dräktprydnad. Dräktbeslagens liljor har en påfallande likhet med det gamla häradssigillets lilja. Badebodafyndet är en av landets förnämligaste silverskatter från medeltiden och finns nu förvarad på historiska museet i Stockholm.

För att skilja häradsvapnet från kommunvapnet tillkom en röd bård när det nya kommunvapnet komponerades 1975 för det 1971 nybildade Uppvidinge kommun. Vapnet registrerades i PRV 1976.

Blasonering: I fält av guld inom en röd bård en tvåbladig röd ört med klocklik kalk. 

Kommunvapen i Sverige
Uppvidinge kommun
Heraldiska vapen med blommor
Heraldiska vapen med bårdar
Örontofsekorre

Örontofsekorre (Rheithrosciurus macrotis) är en gnagare i ekorrfamiljen endemisk för Borneo.

Arten är påfallande stor. Den når en kroppslängd på 40 centimeter och därtill en cirka 30 centimeter lång, mycket stor och yvig svans. Bland däggdjuren har den volymmässigt en av de största svansarna, ca 130% i förhållande till kroppsvolymen. Kroppens ovansida har en röd grundfärg. På varje sida av kroppen löper en vit och en mörkbrun strimma. Ansiktet är grå och undersidan vitaktig. Svansen är liksom hos flera andra ekorrar yvig. Som namnet antyder har arten långa örontofsar av styva hår. Typiska är även de svarta framtassarna och de mörkbruna bakfötterna.

Habitatet utgörs av öns tropiska regnskog. Arten saknas i Borneos norra och sydöstra delar. I skogen vistas den främst på marken men den har bra förmåga att klättra i träd. Födan utgörs främst av frukter som hamnade på marken. Mycket kring dess ekologi är okänt. Syftet med den mycket stora yviga svansen är oklar.

Örontofsekorrens systematiska position är inte helt utredd. Fylogenetiska studier indikerar att dess närmsta släktingar är ett antal sydamerikanska ekorrar. För närvarande listas den till släktgruppen Sciurini men den skiljer sig i några anatomiska detaljer från andra medlemmar i familjen. Till exempel är skallen bredare och mera platt.

På Borneo finns mycket folklore kopplad till ekorren. Traditionellt har den jagats både för sitt kött och för att använda svansen som utsmyckning, bland annat på machetes. Det finns många berättelser om ekorrens vildsinthet och bland annat berättas det att den dödar hjortdjuret indisk muntjak genom att hoppa ned på dess rygg och med tänderna slita av halspulsådern. När djuret dött av blodförlust äter ekorren upp maginnehåll, hjärta och lever. Örontofsekorren sägs även jaga kycklingar. Huruvida dessa berättelser stämmer eller ej är mycket oklart.

Referenser

Noter

Källor 
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999

Externa länkar 
 
 

Ekorrar
Däggdjur i orientaliska regionen
Friederic Adolph

Friederic Adolph var ett av Ostindiska kompaniets fartyg, som for till Kanton fyra gånger under perioden 1753–1761. Det hade 398 läster, 26 kanoner och rymde 130 man. Det byggdes på varvet Terra Nova. Fartyget förliste den 3 september 1761 utanför Dongshaöarna i Kinesiska sjön.

Resor
 Kanton, december 1753 – juni 1755
 Kanton, februari 1756 – 1757
 Kanton, 25 februari 1759 – 20 augusti 1760
 Kanton, 11 februari 1761, förlist 3 september 1761

Källor
http://www.ostindiskakompaniet.se/skeppslista/prins-friederic-adolph-fartyg-andra-oktrojen-1746-1766/

Referenser 

Svenska segelfartyg
Fartyg byggda i Stockholm