kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
12 edsvurna män

12 edsvurna män (engelska: 12 Angry Men) är en amerikansk dramafilm från 1957 i regi av Sidney Lumet. Filmen, kretsande kring en tolvmannajury i kris, är baserad på TV-pjäsen med samma namn från 1954, skriven av Reginald Rose (som senare skrev om den till pjäs). I huvudrollerna ses Henry Fonda, Lee J. Cobb, Ed Begley, E. G. Marshall och Jack Warden. År 1997 gjordes en nyinspelning i regi av William Friedkin.

Handling 
En jury bestående av tolv män med olika bakgrunder och åsikter kallas in för att döma en misstänkt 18-årig man för ett mord. Från början verkar fallet solklart, men en av jurymedlemmarna är inte så säker. Från början röstar han för att mannen är oskyldig enbart för att starta en diskussion om saken; det måste ligga bortom rimligt tvivel att mannen är skyldig om han ska dömas och juryns dom måste vara enhällig. 

Ytterligare en faktor är att den åtalade automatiskt kommer att få dödsstraff om juryn finner honom skyldig. En efter en ändrar sig jurymedlemmarna efter att ha vridit och vänt på bevisningen och vittnesmålen. Frågan kvarstår; är mannen verkligen skyldig? Huvudparten av handlingen tar plats i juryns kvalmiga överläggningsrum.

Rollista i urval 

 Martin Balsam – Jurymedlem 1 (Juryordförande)
 John Fiedler – Jurymedlem 2
 Lee J. Cobb – Jurymedlem 3
 E.G. Marshall – Jurymedlem 4
 Jack Klugman – Jurymedlem 5
 Edward Binns – Jurymedlem 6
 Jack Warden – Jurymedlem 7
 Henry Fonda – Jurymedlem 8 
 Joseph Sweeney – Jurymedlem 9
 Ed Begley – Jurymedlem 10
 George Voskovec – Jurymedlem 11
 Robert Webber – Jurymedlem 12

Referenser

Externa länkar 
 
 
 
 

Filmer 1957
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska dramafilmer
Rättsliga dramafilmer
Domstolsfilmer
Filmer i regi av Sidney Lumet
Regidebutfilmer
Filmer tilldelade Guldbjörnen
Filmer bevarade i National Film Registry
Tolvtal
Lars-Erik Eriksen

Lars-Erik Eriksen, född den 29 december 1954, är en norsk före detta längdåkare som tävlade under slutet av 1970-talet och början av 1980-talet. 

Eriksen deltog vid OS 1980 i Lake Placid och var med i det norska stafettlag som tog silver efter Sovjetunionen. Eriksen har även flera VM-medaljer och han var med i det norska stafettlag som vann guld på VM 1982 på hemmaplan i Oslo.

Eriksen mottog 1984 Holmenkollenmedaljen och samma år avslutade han sin karriär.

Källor
  

Födda 1954
Norska längdåkare
Olympiska silvermedaljörer 1980
Norska olympiska silvermedaljörer
Mottagare av Holmenkollenmedaljen
Män
Levande personer
Världsmästare i längdåkning
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1980 från Norge
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 1980
Pernille Højmark

Pernille Højmark född 21 maj 1960 i Köpenhamn, är en dansk skådespelare, författare och sångerska. 

Højmark utexaminerades från Aarhus Teaters elevskola 1983, och scendebuterade samma år vid Gladsaxe Teater i föreställningen Plys og plastik. De första åren som skådespelare var hon huvudsakligen verksam vid olika teatrar. 1988 blev hon medlem i gruppen Sweethearts som släppe en CD samma år. 1993 kom hennes första bok Sande løgne. Som skådespelare blev hon mer och mer uppmärksammad och 1994 fick hon flera erjudanden om roller i Dansk TV och film.

Hon tilldelades en Bodil för bästa kvinnliga biroll men det stora genombrottet kom i TV-serien Taxa 1998.

Filmografi 

Danska författare under 1900-talet
Danska skådespelare under 1900-talet
Personer från Köpenhamn
Födda 1960
Levande personer
Kvinnor
Vultee V-54 Valiant

Vultee Valiant V-51 och V-54 var en serie tvåsitsiga skolflygplan för grundskolning av piloter av amerikanska flygplanstillverkaren Vultee Aircraft. Det som urskilde V-51 från V-54 var landställen, som var infällbart hos det främre och fast hos det senare.

V-51 byggdes enbart i en prototyp, prövad av USAAF som BC-3, medan V-54 serieproducerades och användes av USAAF under namnen BT-13 och BT-15, beroende på vilken typ av motor flygplanet var utrustat med. I US Navy kallades V-54 för SNV.

Historia 
Vulteefabriken fick en första order på 500 BT-13 flygplan under 1940, flygplanen skulle benämnas BT efter användningsområdet Basic Trainer. Flygplanen som levererades var försedda med en Pratt & Whitney Wasp Junior stjärnmotor. På grund av motorbrist från Pratt & Whitney kom andra serier senare att förses med Wright R-975 Whirlwind motorer och dessa varianter fick benämningen BT-15. 

Prototypflygplanet NX 21754 var utrustat med strömlinjeformade hjulkåpor. Då kåporna var utsatta och lätt kunde skadas räknade man med att de ofta behövde repareras. I första leveransen avlägsnades alla kåpor på arméns och marinens flygplan medan följande leveranser saknade kåpor. Samtliga flygplan som levererades före maj 1942 var målade med blå flygkropp och ockragula vingar med röda, vita och blåa ränder på sidrodret. Därefter blev flygplanen silverfärgade, då man lät flygplanen vara omålade för att underlätta underhållet.

Efter att flygplanet visat sig fungera mycket bra i rollen som skolflygplan och behovet av piloter ökade på grund av andra världskriget utökades antalet beställda flygplan. Vid krigsslutet hade Vulteefabriken levererat 10 375 flygplan av typerna BT-13 och BT-15. När flygplanen blev föråldrade för att tjänstgöra vid flygskolorna såldes de på överskottsmarknaden. De flesta planen användes som motorreservdelar till andra flygplanstyper och därför återstår inte många flygande exemplar av flygplantypen.

V-54 beskrivning 
Flygplanet var ett lågvingat monoplan där vingarna var tillverkade i metall. Vingen var uppbyggd i fem sektioner med en mittdel, två yttre huvudpaneler samt två avtagbara och utbytbara vingspetsar. Vingbalkar och spryglar kläddes med en aluminiumplåt där plåten även fungerade som en bärande del av konstruktionen. Skevroder, vingklaffar, och sidroder tillverkades i en ram av aluminium som kläddes med duk. Flygplanskroppen tillverkades i två huvuddelar, den främre delen bestod av svetsade stålrör som kläddes med avtagbara aluminiumpaneler medan den ovala bakre delen av kroppen tillverkades i en monocoqueteknik som var självbärande.

Landstället var fast med ett sporrhjul under fenan. För att minska flygplanets landningsträcka var huvudhjulen utrustade med hydrauliska bromsar. Som kraftkälla valdes en luftkyld stjärnmotor som drev en tvåbladig inställbar Hamilton-Standard propeller.

Bilder 

Skolflygplan
Vultee Aircraft
Maria Teresia av Österrike-Este (1849–1919)

Maria Teresia, ärkehertiginna av Österrike-Este, född den 2 juli 1849 i Brünn, död den 3 februari 1919 på slottet Wildenwart i Bayern, var drottning av Bayern och jakobitisk tronpretendent.

Biografi

Tidigt liv
Hon var dotter till ärkehertig Ferdinand Karl av Österrike-Este och hans hustru Elisabeth Franziska av Österrike-Ungern; när Maria Theresia var mindre än sex månader gammal dog hennes far av tyfoidfeber. Maria Teresias mor gifte några år senare om sig med sin kusin, ärkehertig Karl Ferdinand, och Maria Teresia fick flera halvsyskon, bland andra den senare spanska drottningen Maria Kristina av Österrike, gift med Alfons XII av Spanien.

Giftermål
Den 20 februari 1868 gifte sig Maria Teresia med blivande Ludvig III av Bayern i Wien. De hade blivit förälskade under ett av Ludvigs besök i Österrike 1867 och beslutat att gifta sig, trots kejsar Frans Josefs missnöje - han hade önskat att hon gifte sig med storhertig Ferdinand IV av Toscana. Tillsammans fick de inte mindre än tretton barn, däribland kronprins Rupprecht och Marie, hertiginna av Kalabrien.

Drottning
Maria Teresia blev Bayerns drottning 1913. Hon var den första katolskfödda drottningen sedan Bayern blev ett kungadöme 1806. Under första världskriget deltog hon i krigspropagandan och uppmanade kvinnorna att delta i krigsansträngningarna med hänvisning till mytologiska hjältinnor. Hon hade starka patriotiska och pro-habsburgska åsikter. Till följd av monarkins fall i Tyskland tvingades hennes make Ludvig III abdikera 1918. Maria Teresia avled på slottet Wildenwart i Bayern och begravdes i München.

Jakobitiska anspråk

Maria Teresias farbror var Frans V, hertig av Modena, som av sin mor, Maria Teresias farmor Maria Beatrice av Savojen, ärvt de jakobitiska anspråken på Storbritanniens tron. När Frans dog 1875 hade han inga barn; eftersom Maria Teresia var hans ende brors enda barn ärvde hon hans anspråk på Englands och Skottlands kronor. 

Som jakobiternas rättmätiga brittiska drottning kallades hon Maria III (engelska Mary III) - många jakobiter ansåg dock att hon borde heta Maria III av Skottland, men Maria IV (engelska Mary IV) av England, eftersom de hävdade att Maria Stuart av Skottland borde ha varit den rättmätiga efterträdaren till Maria I av England (och således hetat Maria I av Skottland och Maria II av England). 

När Maria Teresia dog 1919 ärvdes hennes tronanspråk av hennes äldste son, Rupprecht.

Källor 

Huset Habsburg-Este
Kvinnor
Österrikes ärkehertiginnor
Födda 1849
Avlidna 1919
Bayerns drottningar
Huset Wittelsbach
Titulärdrottningar
Ralph Barnaby

Ralph Stanton Barnaby  född 1883 död 13 september 1986, var en amerikansk militär och flygare. 

Barnaby började som 16-åring att bygga ett glidflygplan som påminde om dagens hängglidare. Som förlaga använde han fotografier och skisser på Otto Lilienthals farkoster. Med glidflygplanet premiärflög han från en kulle utanför Roxbury 1909. Efter studierna erbjöds han arbete vid Standard Aero Corp i Plainfield men lämnade företaget 1917 för att ansluta sig till U.S. Naval Reserve Flying Corps. Vid läkarundersökningen konstaterades att han vägde för lite och att han inte uppfyllde synkraven, och han blev inte godkänd. Efter ett par veckor ändrade intagningsnämnden sig och han fick order att inställa sig för att svära eden vid US Navy och återvända hem för att invänta nya order. Han kallades senare in för tjänstgöring, men inte som flygare utan han tjänstgjorde under första världskriget som flygplansinspektör. Han lämnade arbetet vid flottan 1947 för att arbeta som flygingenjör vid Franklin Institute. Under sin aktiva period tilldelades han medaljerna Legion of Merit, Air Medal och Medal of Merit of Columbia University. Barnaby skrev flyghistoria 1930 när han startade med ett segelflygplan från luftskeppet Los Angeles över Lakehurst Naval Air Station. Hans intresse för segelflyg ledde till att han utsågs till kapten för det amerikanska laget vid VM i segelflyg i Örebro 1950.

Födda 1883
Amerikanska segelflygare
Amerikanska flygare
Personer som tjänstgjort i USA:s flotta
Män
Avlidna 1986
Alvarezsaurier

Alvarezsaurider (Alvarezsauridae) var en familj av dinosaurier som liknade dagens fåglar. På just den punkten har vissa forskare varit osäkra på om det egentligen rörde sig om dinosaurier, eller om det var en sorts flyglösa fåglar. Men de räknas nu till coelurosaurier, infraordningen som innehöll många rovdinosaurier som var lika fåglar. Alvarezsaurierna var små dinosaurier, med taniga huvuden och korta men muskulösa framben med 1 finger på varje hand. Forskare tror att armarna kunde användas till att gräva fram småkryp, som man tror var Alvarezsauridernas huvudföda. Alvarezsauriernas era sträcker sig över slutet av dinosauriernas tidsepok, yngre krita, och de förekom i Sydamerika och Asien.

Släkten 

Alvarezsauridae
†Achillesaurus
†Albertonykus
†Alvarezsaurus
†Heptasteornis
†Patagonykus
†Rapator? (Även kallad "Walgettosuchus")
 †underfamilj Mononykinae
†Mononykus
†Parvicursor
†Shuvuuia

Dinosauriefamiljer
Theropoder
Ledningssystem

Ett ledningssystem har uppgiften att sammanställa information från olika källor (t.ex. radar, sonar, taktiska datalänkar eller observatörer) för att ge en beslutsfattare en övergripande och korrekt bild av situationen. Med hjälp av informationen från ett ledningssystem fattas beslut om hur man vill påverka den situation som presenteras. I militära sammanhang kan det röra sig om en vapeninsats, medan det i ett civilt sammanhang kan handla om en räddningsinsats.

Ett ledningssystem kan också beskrivas som en organisations policy, mål och mätkriterier samt arbetet med att nå målen. Ett ledningssystem har olika inriktning beroende på vad det syftar till. Ett miljöledningssystem syftar till att minska verksamhetens miljöpåverkan och ett kvalitetsledningssystem syftar till att säkerställa och öka verksamhetens kund- och intressentnytta. Ett arbetsmiljöledningssystem syftar till att säkra arbetsmiljöarbetet. En organisation kan ha flera ledningssystem, till exempel kvalitetsledningssystem, ledningssystem för kompetensförsörjning, ekonomiledningssystem och miljöledningssystem.  

Det finns flera internationella standarder som kan hjälpa en organisation att bygga upp ett ledningssystem, till exempel ISO 9000-serien för kvalitetsledning, ISO 14000-serien för miljöledning och ISO 45001 för arbetsmiljöledning. Att utgå från processer istället för funktioner är en framgångsfaktor när ett ledningssystem byggs upp. Detta är ett krav i ISO 9001:2015 men inte i de andra ISO-serierna. Många organisationer väljer att certifiera sig mot en ISO-standard för att intyga kunder att man efterlever kraven i standarden. 

Det verkliga ledningssystemet är de personer och den kompetens som människorna i organisationen besitter. Men också de lokaler, den materiel (t.ex. datorer), de beslutsvägar och de val som människor i organisationen gör. Beskrivningen av ledningssystemet i text eller bild, film m.m. beskriver hur organisationen vill att det ska fungera. Men avvikelser från denna önskan sker dagligen och svårigheterna torde öka ju mer komplex organisationen är. En realistisk, enkel och tydlig önskan hur vi vill att det ska fungera, medför att det är troligare att människorna kan leva efter rutinen och uppnå de önskade målen.

En springande punkt för varje företag och organisation är alltså att ha den kompetens som erfordras för verksamheten. För att skaffa och behålla sådan kompetens behöver organisationen arbeta strategiskt med sin kompetensförsörjning. Sverige har utvecklat en ledningsstandard för just detta, vilket anknyter till övriga ledningssystem inom ISO-familjen.

Referenser

Externa länkar 

 SIS om ledningssystemsstandarder

Management
Kenneth Russell Unger

Kenneth Russell Unger född 19 april 1898 i Newark, New Jersey, död 6 januari 1979 i Pompano Beach, Florida, var en amerikansk flygare och flygaräss.

När första världskriget bröt ut tog sig Unger till Kanada för att anmäla sig som frivillig i kriget. Han placerades i Royal Flying Corps som löjtnant, och sändes till Frankrike. Under en spaningsflygning 30 oktober kom han bort från sin flyggrupp när hans flygplansmotor slutade att fungera. Ensam i luften lyckades han få igång motorn, men när han skulle flyga ikapp sin grupp anfölls han av sju Fokkerflygplan. Trots att han var i kraftigt underläge tog han upp kampen. Han lyckades träffa ett flygplan med sin eldgivning, och med luftakrobatik utmanövrerade han de andra flygplanen och tog sig åter till sin flygbas. Vid krigets slut tillskrevs han nio segrar i luftdueller och en drakballong. Han tilldelades en Distinguished Flying Cross för sina insatser under krigsåren.

Efter kriget återvände han till USA och anställdes 6 september 1920 som postflygare i San Francisco. Men arbetet som postflygare löpte inte smärtfritt. Han blev kritiserad när han satte säkerheten före flyguppdragen. Detta ledde till missnöje bland hans chefer och när Unger ansökte om ledighet för att medverka i en hastighetsflygtävling nekades han ledigheten med motiveringen att postpiloter inte fick tävla.

Medan han tjänstgjorde i Salt Lake City, struntade Unger i förbudet att bedriva egen verksamhet vid sidan av postflyget. Tillsammans med en vän startade han bolaget Unger Aircraft Co för att bedriva passagerarflygningar. 9-10 maj 1925 annonserade man i lokaltidningen Salt Lake Telegram att man genomförde flygningar över staden till en kostnad av 2,5 dollar. Under söndagen 10 maj genomförde ett par passagerarflygningar med Nelson som pilot. Under den sista flygningen havererade flygplanet och två passagerare omkom. Fem dagar senare avskedades Unger från postflyget, eftersom man ansåg att han brutit mot postflygets regler.

Referenser

Födda 1898
Avlidna 1979
Amerikanska flygare
Flygaräss
Personer från Newark, New Jersey
Män
Berit Aunli

Berit Aunli, född Kvello den 9 juni 1956 i Stjørdal, är en norsk före detta längdåkare som tävlade i slutet av 1970- och början av 1980-talet. 

Aunli deltog i två Olympiska spel. Vid OS 1980 ingick hon i det norska stafettlag som blev bronsmedaljörer. Vid OS 1984 vann Aunli guld med det norska stafettlaget och dessutom blev hon silvermedaljör på 5 km.

Aunlis stora framgång är hemma-VM 1982 i Oslo där hon vann tre guld och ett silver. Hon är gift med den norska skidåkaren Ove Aunli som tog guld i stafetten i samma VM.

Aunli mottog Holmenkollenmedaljen 1983 och avslutade sin karriär 1986.

Källor
 

Födda 1956
Norska längdåkare
Olympiska guldmedaljörer 1980
Olympiska silvermedaljörer 1984
Olympiska bronsmedaljörer 1980
Norska olympiska guldmedaljörer
Norska olympiska silvermedaljörer
Norska olympiska bronsmedaljörer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1976 från Norge
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1980 från Norge
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1984 från Norge
Världsmästare i längdåkning
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 1976
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 1980
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 1984
Mottagare av Holmenkollenmedaljen
Kvinnor
Levande personer
Ernst von der Lancken

Ernst Ferdinand von der Lancken, född den 24 augusti 1841 i Malmö, död den 18 maj 1902 i Stockholm, var en svensk militär (generalmajor). Han var bror till Ehrenfried von der Lancken.

År 1860 utnämndes von der Lancken till underlöjtnant vid Södra skånska infanteriregementet där han kvarstannade till och med utnämningen till kapten 1873. År 1881 utnämndes han till major och flyttade till Älvsborgs regemente. År 1884 utnämndes han till överstelöjtnant och tog avsked från regementet 1892. von der Lancken blev generalstabsaspirant 1866 och utsågs till generalstabens tillförordnade chef 1892, då han även befordrades till överste. År 1894 utnämndes han till generalmajor. 

År 1895 erhöll von der Lancken avsked från det militära. Åren 1878–1884 var han lärare vid Krigshögskolan, 1889–1892 inspektör för trängen. von der Lancken var dessutom ordförande i ett flertal kommittéer, bland annat tjänstgöringsreglementskommittén 1881–1883 och ordförande i krigslagstiftningskommittén 1895. Som generalstabschef utarbetade von der Lancken det förslag som låg till grund för 1892 års härordning.

Utmärkelser
Kommendör av Svärdsorden 1. klassen
Riddare av Nordstjärneorden
Riddare av Sankt Olavs Orden

Källor

Noter

Vidare läsning 
 

Födda 1841
Avlidna 1902
Män
Militärer från Malmö
Svenska militärer under 1800-talet
Generalmajorer i svenska armén
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Kari Härkönen

Kari Härkönen, född den 16 juli 1959 i Ristijärvi, är en finländsk före detta längdåkare som tävlade under 1980-talet.

Härkönens största merit är guldet från VM 1985 på 15 kilometer. Dessutom var han med i det finska stafettlag som delade bronset med DDR i stafetten vid VM 1982.

Härkönen deltog vid OS 1984 men slutade som bäst på 13:e plats på 30 kilometer.

Källor
 

Finländska längdåkare
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1980 från Finland
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 1980
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1984 från Finland
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 1984
Födda 1959
Män
Levande personer
Personer från Kajanaland
Dansterapi

Dansterapi (även dans- och rörelseterapi) är tillsammans med bild- och musikterapi en konstnärlig terapiform. Via den konstnärliga och kreativa processen i dans integreras dans och psykoterapi. Utgångspunkten är att kropp och själ utgör en helhet och att det sker en samverkan inom och mellan organismens olika delar, liksom mellan individ, samhälle och kultur.

Fortbildning i dansterapi på avancerad nivå gavs tidigare på Danshögskolan i Stockholm. Utbildningen gav grundutbildning i psykoterapi (tidigare så kallat "steg 1"). Tidigare genomgången högskoleutbildning skulle vara inom ett människovårdande/pedagogiskt yrkesområde. Idag finns inom högskola och universitet kursen DANSTERAPINS GRUNDER omfattande 15 HP vid Karlstad Universitet (kau.se). Syftet med kursen är att studenten ska tillägna sig en övergripande orientering i dans och rörelse som terapeutiska verktyg samt i dansterapins teori och metod. Genom att varva teorigenomgångar och praktiska övningar utvecklar studenten en grundläggande förståelse för dansterapi som behandlingsmetod.

Evidens och forskning
I Sverige har tre akademiska avhandlingar inom området lagts fram: Grönlund, E. (1994): Barns känslor bearbetade i dans; Nyström, K. (2002): Dans på gränsen - demensdrabbades kommunikation i dansterapi; Bojner Horwitz, E.(2004): ”Dance/movement therapy in fibromyalgia patients, aspects and consequences of verbal, visual and hormonal analyses”. Från Finland (Universitetet i Jyväskylä) finns representerat Pylvänäinen, P. (2018) "Dance Movement Therapy in the Treatment of Depression Change in Body Image and Mood - A Clinical Practice Based Study". Behov av forskning och systematiska studier är stort enligt SBU (Statens beredning för medicinsk och social utvärdering, 2019). Utöver tre systematiska studier har nio enskilda studier identifierats vilka inte har kvalitetsgranskats av SBU.

Rörelsekommunikation 
Rörelsekommunikation är ett angränsande ämnesområde som kombinerar element från gymnastik, dans, drama, rörelseterapi och lek. Begreppet skapades 1982 av lektor Johan Borghäll i samarbete med fil.dr i pedagogik John M Steinberg. Tillsammans skrev de boken Rörelsekommunikation, som genom åren har använts som kurslitteratur på universitet och seminarier i både Sverige och Danmark. Genom att kombinera gymnastikens nyttoideal och estetik, dansens sinnlighet och rytm, dramats fokus på uttryck och samarbete, rörelseterapins insikt i kroppens förbindelse med personligheten och lekens naivitet, uppstod en annan form för rörelsepraktik och rörelsepedagogik. Målet var fysisk, personlig och social kompetens. Den bärande idén i rörelsekommunikation är, ”först liv, så tänkande”, meningen framträder för deltagaren så att säga i och efter övningen. Först aktivitet, så reflektion. I dag finns ämnet på schemat på bland annat Malmö Högskola, Linköpings Universitet, Århus Universitet och på Syddansk Universitet i Danmark.

Källor

Externa länkar 
Dansterapins grunder 15 HP vid Karlstad Universitet
Svenska föreningen för dansterapi

Psykoterapi
Rehabilitering
Kulturmedicin
Gymnastik
Dans
Pedagogik
Medelby

Medelby var en kungsladugård, eller flera gårdar, som fanns under 1500-talet på Ladugårdslandet på Gärdet i Stockholm. Liksom Unnanrör, och tre andra gårdar, försvann Medelby när marken indrogs till kronan efter Gustav Vasas reduktion 1527. Möjligtvis låg Medelby på nuvarande Drottningberget (cirka 400 meter nordväst om Kaknästornet) där det finns brandgravar och andra lämningar från järnåldern.

Se även
Övriga tre gårdar:
Unnanrör
Kaknäs 
Vädla

Referenser

Webbkällor 
 
 
 

Gärdet
Stockholm under 1500-talet
Kungsgårdar i Sverige