kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Hjälteresan

Hjälteresan, även känd som monomyten eller hjältens äventyr, är ett begrepp i komparativ mytologi för ett mönster som förekommer i många mytologiska berättelser.

Begreppet blev allmänt känt genom Joseph Campbells bok Hjälten med tusen ansikten (första utgåvan på engelska kom ut 1949). Även många moderna berättelser, såsom Hollywoodfilmer, påminner om hjälteresan.

Grunden i hjälteresan är att en huvudperson - hjälten - får en utmaning att uppleva ett äventyr, reser till en främmande verklighet och ställs inför prövningar, för att slutligen återvända till vardagen med en konkret eller abstrakt gåva.

Momenten i Hjältens resa

Enligt innehållsförteckningen i boken "Hjälten med tusen ansikten" finns följande moment:
 KAPITEL I: Avfärd 
 Kallelsen till äventyret 
 Kallelsen avvisas 
 Övernaturlig hjälp 
 Färden över den första tröskeln 
 I valfiskens buk 
 KAPITEL II: Invigning 
 Prövningarnas väg 
 Mötet med gudinnan 
 Kvinnan som fresterska 
 Försoningen med fadern
 Upphöjelsen
 Den yttersta gåvan 
 KAPITEL III: Återkomst 
 Vägran att återvända 
 Den magiska flykten
 Räddningen utifrån 
 Färden över återkomstens tröskel 
 Herre över de två världarna 
 Frihet att leva

Populärkultur 
Star Wars-filmserien utgör det mest kända exemplet på det direkta inflytandet för hjälteresan inom populärkulturen. När George Lucas skrev på filmmanuset till Stjärnornas krig mellan ca 1973-76, så beskriver han själv att det lossnade först när han studerade Joseph Campbells bok, Hjälten med tusen ansikten, som innehåller Hjälteresan.

Referenser 
 Joseph Campbell: Hjälten med tusen ansikten (The Hero With a Thousand Faces), översättning Lars Göran Larsson & Björn Wahlberg, Stockholm 2011,

Noter

Externa länkar
 
 Hero's journey, The Writer's Journey

Begrepp med anknytning till mytologi
Hjältar
Frederick, Maryland

Frederick är en stad i Frederick County i delstaten Maryland, USA med 59 220 invånare (2007). Frederick är administrativ huvudort (county seat) i Frederick County. 

 
Orter i Maryland
Kopparacetylid

Kopparacetylid eller koppar(I)cetylid, är en kemisk förening med formeln Cu2C2. Även om det aldrig fastställts av röntgenkristallografi, har materialet hävdats åtminstone sedan 1856. En form påstås vara ett monohydrat med formel Cu2C2.H2O. Det är ett rödaktigt fast ämne som lätt exploderar när det är torrt.

Framställning
Material som påstås vara kopparacetylid kan framställas genom att behandla acetylengas med en lösning av koppar(I)klorid i ammoniak.

Denna reaktion ger en rödaktig fast fällning.

Egenskaper
När kopparacetylid är torr är den värme- och chockkänslig högexplosiv förening, mer värmekänslig än silveracetylid.

Kopparacetylid tros bildas inuti rör av koppar eller en legering med hög kopparhalt, vilket kan leda till våldsam explosion. Detta visade sig vara orsaken till explosioner i acetylenfabriker och ledde till att koppar övergavs som byggmaterial i sådana anläggningar. 

Kopparkatalysatorer som används inom petrokemin kan också ha en viss risk under vissa förhållanden.

Reaktioner
Kopparacetylid är råvara för Glaser-koppling för bildning av polyyner. I en typisk reaktion behandlas en suspension av Cu2C2.H2O i en amoniacal lösning med luft. Kopparn oxideras till Cu+2 och bildar ett blått lösligt komplex med ammoniaken och lämnar en svart fast rest. Den senare har påståtts bestå av karbyn, en svårfångad allotrop av kol:
  Cu+ −C(≡C−C≡)nC− Cu+

Denna tolkning har dock ifrågasatts.

Nyberedd kopparacetylid reagerar med saltsyra för att bilda acetylen och koppar(I)klorid. Prover som har åldrats med exponering för luft eller koppar(II)joner frigör också högre polyyner H(−C≡C−)n H, med n från 2 till 6, när de sönderdelas av saltsyra. En "kolhaltig" rest av denna sönderdelning har också spektralsignaturen av (−C≡C−)n-kedjor. Det har antagits att oxidation orsakar polymerisation av acetylidanjonerna C2−2 i det fasta ämnet till anjoner av karbyntyp .C(≡C−C≡)nC2− eller anjoner av polykumulentyp C(=C=C=)mC4−.

Termisk sönderdelning av kopparacetylid i vakuum är inte explosiv och lämnar koppar som ett fint pulver i botten av kolven, samtidigt som ett fluffigt mycket fint kolpulver deponeras på väggarna. Baserat på spektraldata påstods detta pulver vara karbyn C(−C≡C−)nC snarare än grafit som förväntat.

Användning
Även om det inte är praktiskt användbart som sprängämne, på grund av hög känslighet och reaktivitet mot vatten, är det intressant som en kuriositet eftersom det är ett av de mycket få sprängämnen som inte frigör några gasformiga produkter vid detonation.

Bildningen av kopparacetylid när en gas passerar genom en lösning av koppar(I)klorid används som ett test på närvaro av acetylen.

Reaktioner mellan Cu+ och alkyner uppträder endast om ett terminalt väte är närvarande (eftersom det är något surt i naturen). Således används denna reaktion för identifiering av terminala alkyner.

Se även
Karbid
Walter Reppe

Referenser

Noter

Externa länkar

Kopparföreningar
Acetylider
Explosiva föreningar
Habit

Habit är svensk tidskrift som ser sig som modebranschens egen facktidning.

Tidningen grundades 1961 av familjen Rebane. Habit kommer ut med 12 nr per år i 6 400 exemplar och beräknas ha drygt 30 000 läsare.

Externa länkar
tidskriftens webbplats

Svenska tidskrifter
Israel i Egypten

Israel i Egypten, originaltitel Israel in Egypt (HWV 54) är ett oratorium av Georg Friedrich Händel. Musikforskare tror att librettot är av Charles Jennens. Texterna är huvudsakligen hämtade från Andra Mosebok och Psaltaren, de delar i Gamla Testamentet i Bibeln som är skrivna på hebreiska. 

Oratoriet hade premiär på King's Theatre i London den 4 april 1739. Händel påbörjade det strax efter att operasäsongen vid King's Theatre plötsligt avslutats på grund av för få abonnenter. Israel i Egypten blev inte särskilt väl mottaget av publiken, men omnämndes i tidningen The Daily Post. Det andra framförandet kortades ner och körsatserna kompletterades med italienska arior.

En del av Israel i Egypten brukar anses vara den äldsta ännu existerande inspelningen av musik. På inspelningen sjunger flera tusen sångare "Moses and the Children of Israel" i Kristallpalatset i Hyde Park  vid "Crystal Palace Handel Festival" den 29 juni 1888, inspelad på en Edison fonografcylinder av George Gouraud. Tidens beränsade inspelningsteknik, antalet sångare, avståndet mellan sångarna och inspelningsutrustningen samt akustiken i Crystal Palace, medförde att kvaliteten är låg men det som finns bevarat är dock identifierbart och ger en bild av hur framförandet lät och av Händelfestivalfenomenet.

Externa länkar
 Komplett libretto i Stanford
 Programkommentarer av Boston Cecilia.

Referenser
Anthony Hicks. "George Frideric Handel", Grove Music Online, ed. L. Macy (läst 1 september 2009), grovemusic.com (inloggning krävs).

Oratorier av Georg Friedrich Händel
Richard Coke

Richard Coke, född 13 mars 1829 i James City County, Virginia, död 14 maj 1897 i Waco, Texas, var en amerikansk demokratisk politiker. Han var den femtonde guvernören i Texas 1874-1876. Han representerade Texas i USA:s senat 1877-1895. Han kallades "Old Brains" av sina beundrare.

Antebellum
Coke utexaminerades 1849 från The College of William & Mary. Han studerade sedan juridik och inledde 1850 sin karriär som advokat i Waco. Han gifte sig 1852 med Mary Evans Horne. Parets båda döttrar dog som barn och de båda sönerna avled innan de hade fyllt trettio år.

Inbördeskriget
Coke deltog i amerikanska inbördeskriget i sydstatsarmén och befordrades till kapten.

Guvernör och senator
Coke var domare i Texas högsta domstol 1866-1867. Han besegrade ämbetsinnehavaren Edmund J. Davis i guvernörsvalet i Texas 1873 och tillträdde som guvernör den 15 januari 1874. Han efterträddes 1876 av Richard B. Hubbard. Coke efterträdde 1877 Morgan C. Hamilton som senator för Texas. Han omvaldes två gånger. Han kandiderade inte en fjärde gång till senaten utan efterträddes 1895 av Horace Chilton.

Gravplats
Cokes grav finns på Oakwood Cemetery i Waco.

Noter

Externa länkar
Biografi på National Governors Associations webbplats

Handbook of Texas Online

Amerikanska jurister
Guvernörer i Texas
Ledamöter av USA:s senat från Texas
Amerikanska demokrater
Personer i Amerikanska inbördeskriget (Konfederationen)
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från James City County
Födda 1829
Avlidna 1897
Män
Alumner från College of William & Mary
Lospindlar

Lospindlar (Oxyopidae) är en familj av spindlar som innehåller över 400 kända arter världen över, uppdelade på 9 olika släkten.

Kännetecken
Lospindlar har som de flesta andra spindlar åtta ögon, varav de två främre sidoögonen är framåtriktade och betydligt större än de andra ögonen. De kännetecknas också av långa, smala ben som är försedda med fina taggliknande utskott och av en avlång, mot spetsen avsmalnande bakkropp. Vanligen har hanarna av en art smalare bakkropp än honorna av samma art och hanarna har också ofta något längre ben än honorna. Storleksmässigt finns en variation inom familjen från arter med en längd på endast ett par millimeter till arter med en längd på upp till 20 millimeter.

Utbredning
Familjen har en världsvid utbredning och saknas bara i de mest nordliga och kalla områdena och i vissa ökenområden. Den högsta artrikedomen finns dock i de tropiska och subtropiska delarna av världen. Längre norrut avtar artrikedomen och i de nordligaste delarna av utbredningsområdet representeras familjen bara av ett fåtal arter.

Levnadssätt
Lospindlar spinner inga fångstnät utan är aktiva jägare som förlitar sig på sin goda syn och sitt känselsinne för att upptäcka byten. De kan dock spinna så kallade ankartrådar som en säkerhet under sina strövtåg och trådar att hänga i under parningen. Vanligen är de mycket aktiva spindlar som med lätthet rör sig i vegetationen över blad, stjälkar och grenar. Bara ett fåtal arter är mindre rörliga och tillbringar mer tid med att ligga i bakhåll för sina byten än att aktivt jaga. Visuella signaler spelar en betydande roll i kommunikationen mellan hanen och honan inför parningen, men även kemiska signaler och beröring ingår.

Referenser
Sandhall, Åke & Almquist, Sven. Spindlar och deras släktingar: naturguide i färg om spindeldjurens utseende, utveckling, levnadssätt och beteende, Interpublishing AB, 1980.

Externa länkar
Lars Nilsson (historiker)

Lars Herbert Nilsson, född 31 maj 1945 i Norrköpings S:t Olai församling, Östergötlands län, är en svensk historiker.
Nilsson studerade nationalekonomi och historia vid Stockholms universitet och blev filosofie doktor i historia där 1980 på avhandlingen Näringsliv och befolkning i Kalmar 1910–1975. Han var forskningsassistent vid historiska institutionen 1985–1989 och var därefter vikarie för Christer Winberg som professor i stads- och kommunhistoria vid Stockholms universitet, innan han 1995 blev innehavare av denna professur. Han var även föreståndare för Stads- och kommunhistoriska institutet 1990–2015.

Nilssons forskning är inriktad på den moderna urbaniseringen och svensk stadsutveckling i ett jämförande perspektiv. Han är ledamot av priskommittén för Hertig Karls pris.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats, historia.su.se
Libris

Svenska professorer i historia
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Födda 1945
Män
Levande personer
Svenska lokalhistoriker
Forskare från Norrköping
Svenska historiker under 1900-talet
Svenska historiker under 2000-talet
Össeby kyrkoruin

Össeby kyrkoruin ligger i Brottby, Vallentuna kommun, Stockholms län.

Historia 
Össeby kyrka byggdes på 1200-talet och var en medeltida sockenkyrka. 1797 kom ett förslag om att slå ihop Garns och Össeby församlingar. Då fanns det en stor spricka i muren och valvet på Össeby kyrka. Det saknades pengar för reparationer och 1837 övergavs kyrkan och den fick förfalla. 
Garns kyrka blev nu församlingens enda kyrka. 1856 utsattes Össeby kyrka för en blixt under ett oväder. Blixten antände kyrkan och det som återstod förföll sedan helt. Några inventarier togs till Garns kyrka och en del auktionerades bort. Altaruppsats och predikstol fördes till Eksta kyrka på Gotland.

Restaurering 
År 1963 bildades föreningen Össeby kyrkoruin vars mål var att vårda och restaurera den gamla ruinen. Tack vare bidrag från staten och diverse privata gåvor blev projektet möjligt och 1976 återinvigdes kyrkan. Under restaureringen gjordes arkeologiska undersökningar där man bland annat fann en del runstensfragment. 

Föreningen Össeby kyrkoruin ombildades på 1970-talet till en hembygdsförening och står idag som beskyddare av kyrkoruinen. Föreningen har bland annat låtit bygga en klockstapel, altare och bänkar. Man har även gjort en förvaringsplats för de gamla gravstenar som funnits inne i kyrkoruinens golv. Numera används Össeby kyrkoruin vid friluftsgudstjänster, konserter, dop och vigslar.

Runsten
Vid kyrkan står runstenen Upplands runinskrifter 184. Stenen härrör från omkring 1100 och har troligen stått på en grav på kyrkogården. Inskriptionen lyder "Här ligger Huskarl". En huskarl var en fri tjänare till en hövding, men det är även belagt som egennamn i en del runskrifter.

Bilder

Se även 
 Upplands runinskrifter 184, runsten vid kyrkan
 Össeby-Garns kyrka
 Össeby-Garns socken
 Össeby församling

Vidare läsning

Externa länkar 

 Össeby hembygdsförening

Kyrkobyggnader i Vallentuna kommun
Kyrkobyggnader i Stockholms stift
Kyrko- och klosterruiner i Uppland
Kyrkobyggnader invigda under 1200-talet
Robert Olin (läkare)

Robert Olin, född 9 november 1932, död 21 juni 2022 i Simrishamn, var en svensk läkare och professor i socialmedicin med arbetsmedicinsk inriktning.

Olin disputerade 1971 vid Karolinska Institutet. Han skrev flera böcker om fibromyalgi och andra så kallade nya diagnoser.

Källor 

Svenska professorer i socialmedicin
Alumner från Karolinska Institutet
Födda 1932
Avlidna 2022
Män
Insektsätare

Insektsätare (Insectivora) är en föråldrad systematisk indelning som omfattade flera grupper (familjer) av mindre däggdjur, som troddes vara besläktade och därför fördes till denna ordning. Dessa djurgrupper ingår numera i flera olika ordningar. En av huvudgrupperna kallas för äkta insektsätare och placeras i ordningen Eulipotyphla. Övriga före detta insektsätare placeras i ordningarna Afrosoricida, spetsekorrar, elefantnäbbmöss, och pälsfladdrare.

a Familjen uppdelad och/eller namnändrad.
b Enligt uppdateringat i Erinaceidae som inte finns i ITIS.

Källor

Däggdjur

simple:Insectivora
th:อินเซคทิวอรา
FK Karpaty Lviv

FK Karpaty (Lviv) () är en tidigare ukrainsk fotbollsklubb från Lviv. Klubben hade sitt namn efter Karpaterna.
 
Karpaty vann den sovjetiska cupen 1969 efter 2-1 mot SKA Rostov-on-Don, vilket gav en plats i Cupvinnarcupen 1970/1971, men här förlorade Karpaty efter 0-1 och 3-3 mot rumänska FC Steaua Bukarest i 1:a ronden. 

Karpaty deltog 17 av 19 säsonger i Ukrainska ligan. Bästa placering är en tredje plats 1997/1998.
 
Karpaty var två gånger, 1993 och 1999, i den ukrainska cup-finalen men båda gångerna förlorade man mot Dynamo Kiev. Då Dynamo även blev mästare båda gångerna fick Karpaty deras plats i de europeiska turneringarna. 

I Cupvinnarcupen 1993/1994 förlorade klubben i kvalet mot irländska Shelbourne FC från Dublin med 1-0, 1-3. I UEFA-cupen 1999/2000 förlorade klubben i första rundan mot svenska Helsingborgs IF. Efter att båda matcherna hade slutat 1-1, blev Karpaty utslaget efter straffsparksläggning med 2-4.

Karpaty Lvivs huliganer kallade sig ”Banderstadt Ultras”, ett namn som syftar på den gamle ukrainske fascistledaren och antisemiten Stepan Bandera, vars fana ofta sågs på matcherna.

Placering tidigare säsonger

Trupp 2019 
Uppdaterad: 2 maj 2019

Källor

Externa länkar 
 FCKarpaty.Com.Ua

Fotbollsklubbar i Ukraina
Sportklubbar bildade 1963
Sport i Lviv
Franska värdshuset

Franska värdshuset är ett före detta värdshus på Södra Djurgården i Stockholm som grundades 1808. Huset är beläget vid Djurgårdsslätten 104 mellan Djurgårdsstaden och Rosenvik, ovanför bron som förbinder Djurgården med Beckholmen. Byggnaden är blåklassat av Stadsmuseet i Stockholm, vilket innebär att bebyggelsens kulturhistoriska värde av stadsmuseet anses motsvara fordringarna för byggnadsminnen i Kulturmiljölagen. På tomten intill finns Villa Fernström, adress Djurgårdsslätten 100, ritad 1930 av arkitekt Kurt von Schmalensee.

Historik

Tomten med den ursprungliga beteckningen Alberget 2 förvärvades 1775 av timmermannen Westerlund. Hans son uppförde 1783 ett bostadshus, som idag kvarstår som ett av de äldsta inom området. Nuvarande värdshusbyggnaden byggdes 1808 på uppdrag av den franskfödde restauratören Jean Babtist Le Maire. Han inrättade här ett värdshus, som kallades De Maires Wärdshus och senare Franska värdshuset. Stället blev snabbt populärt och besöktes av kungligheter, konstnärer och litteratörer.

Värdshusbyggnaden är ett större, gult trähus. Byggnaden omges av två mindre, fristående flyglar mot Djurgårdsvägen. Huset är ett av flera stora hus i området från Karl XIV Johans tid, och det ska på 1830-talet haft en rosa fasad. En av stamgästerna på 1800-talets början var publicisten Carl Christoffer Gjörwell den äldre.

På värdshuset hölls Konstnärsklubbens första sommarfest 1857 där alla tidens ledande konstnärer närvarande. Festen förevigades i en detaljerad akvarell målad av medlemmen Fredrik Wilhelm Scholander.

Byggnaderna användes inför de olympiska sommarspelen 1912 i Stockholm av svenska roddare som utnyttjade närheten till den olympiska roddbanan i Djurgårdsbrunnsviken. Roddarna döpte om fastigheten till Roddarhemmet Ching-Ching. Bland de som besökte roddtruppens träningar fanns det dåvarande kronprinsparet, kronprins Gustaf Adolf och hans gemål Margareta.

Bland huset historiska invånare fanns poeten och tullinspektören Elias Sehlstedt. Sehlstedt bodde dock inte i själva värdshuset utan i grannhuset, Djurgårdsslätten 102, som i stadsplanen från 1809 benämns "den äldre byggningen". Där bodde han från att han lämnade Sandhamn 1869 till sin död 1874. 

År 1921 övergick äganderätten till bokförläggaren Karl Otto Bonnier och de inom tomten belägna byggnaderna har sedan dess huvudsakligen bebotts av hans ättlingar. Under 1900-talet bodde Tor Berg och Greta Berg, född Bonnier i Franska värdshuset. Idag (2020) är deras barnbarn Cecilia Hagen bosatt i huset.

Villa Fernström
På 1930-talet lät Karl Otto Bonniers yngste son Kaj uppföra ett nytt hus på tomten väster om den äldre bebyggelsen (nuvarande Djurgårdsslätten 100). Huset, som är delvis hopbyggt med Nannylund, ritades av arkitekt Kurt von Schmalensee. År 1987 såldes villan till direktören Bo Fernström och byggnaden kallades därefter "Villa Fernström".

Bilder

Se även
Stockholms historiska krogar, värdshus och restauranger

Referenser

Tryckta källor

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Djurgården
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Ej längre existerande restauranger i Stockholm
Johan Petter Aschan

Johan Petter Aschan (uttalas aská:n)  född 1722 och avliden i Stockholm 1781. Verksam som bagare, hovkonditor, och herrnhutistisk psalmförfattare. I Svenska Missionsförbundets Sångbok 1920 finns han representerad med en psalm, diktad 1757, Så hav nu, själ, ett fröjdfullt sinne, som har fyra verser med åtta strofer i varje vers. I Herde-Rösten 1892 finns en psalm med inledningsstrofen Så haf nu, själ, ett fröjdfullt mod, med sex rytmiskt lika verser, som har lika många strofer i varje, varför det kan antas att bägge sjungs till samma melodin: Hör hur himlens sånger.

Psalmer
Så hav nu, själ, ett fröjdfullt sinne, nr 63 i Sions Nya Sånger (5:e upplagan 1876 efter ett manuskript från 1700-talet.) och i Svenska Missionsförbundets Sångbok 1920 nr 263 samt i Svenska Missionsförbundets Sånger och psalmer 1951 nr 428.
Så haf nu, själ, ett fröjdfullt mod (Herde-Rösten 1892 nr 575).

Svenska psalmförfattare
Män
Födda 1722
Avlidna 1781
Fredric von Rettig

Pehr Fredric von Rettig, född 1843 i Gävle, död 1914 i Åbo, var en finländsk fabrikör, stadsfullmäktig och gynnare av kulturen i Åbo.

Biografi 
Fredric von Rettig var son till Robert Rettig och sonson till Pehr Christian Rettig. 

Fredric von Rettig var Åbo stadsbiblioteks viktigaste mecenat både ekonomiskt och på andra sätt. Då han var ordförande i direktionen för stads- och folkbiblioteket 1903 möjliggjorde han genom en stor donation uppförandet av det nya stadsbiblioteket, som numera rymmer bibliotekets avdelning för skönlitteratur. Efter uppförandet av huset sammanslogs de båda biblioteken 1912. Han donerade också 10 000 böcker, en betydande konstsamling och en stor summa pengar för anskaffning av litteratur. 1896 hade han finansierat kopierandet av för Åbo centrala dokument i Sveriges riksarkiv.

von Rettig var också stadsfullmäktig 1875–1892, ordförande och kassör i styrelsen för Åbo stads historiska museum från grundandet 1891 och för Sällskapet för utgivande av bidrag till Åbo stads historia 1885 samt kassör i Folkupplysningssällskapets Åbofilial 1875. 

Som fabrikör var von Rettig ägare till P.C. Rettig & Co i Åbo från 1871 (delägare från 1867), för vilken han byggde Rettigska fabriken, en byggnad som senare kommit att användas av Yrkeshögskolan Novia i Åbo. År 1897 grundade han rederiet Ångfartygs AB Bore. Bolagen finns kvar i form av Rettig Group. Rettig var också ägare till Radelma gård i Pikis. Han blev kommerseråd 1883 och adlades och introducerades på Finlands riddarhus 1898. Han blev 1887 utländsk ledamot av svenska Lantbruksakademien.

Han gifte sig 1865 och fick sex barn, däribland Henning von Rettig. Rettigs grav finns på Gamla begravningsplatsen i Åbo. Sonsonen Hans von Rettig uppförde Rettigska palatset. En sonsons son är regissören Claes von Rettig.

Källor

Noter

Externa länkar
 
 

Personer inom Finlands näringsliv under 1800-talet
Ledamöter av Lantbruksakademien
Män
Födda 1843
Avlidna 1914
Finländska innehavare av kommerseråds titel
Näringslivspersoner från Gävle
Finlandssvenskar inom näringslivet
Plutonsbefäl

Plutonsbefäl är en beteckning (PB) på en nivå av befäl i svenska Försvarsmakten. Plutonsbefälet fungerar som troppchefer (ca 20 personer), ställföreträdande plutonchefer (ca 40 personer) och i vissa fall även plutonchefer. Värnpliktiga plutonsbefäl hade graden sergeant. Utbildningstiden för plutonsbefäl var tidigare varierande mellan lägst 325 och högst 525 dagar beroende på vapenslag samt befattning.

Försvarsmakten har börjat utbilda plutonsbefäl igen i samband med återinförandet av värnplikten. Tidigare fanns en befälsnivå för värnpliktiga ovanför plutonsbefäl som kallades kompanibefäl (KB). Kompanibefäl finns inte längre som befattning och därför är plutonsbefäl nu den högsta befälsnivån som värnpliktiga kan bli uttagna till. Utbildningstiden för plutonsbefäl är idag cirka 15 månader (varierar med truppslag), vilket motsvarar utbildningstiden som kompanibefäl hade förr. För att bli uttagen till plutonsbefäl idag krävs samma mönstringsvärden som för att bli kompanibefäl förr (innan yrkesförsvaret). Plutonsbefäl är den befattning som ställer högst krav på I-provet (generell begåvning) av alla befattningar för värnpliktiga.

Referenser

Noter 

Militära grader i Sverige
John Hemphill

John Hemphill, född 18 december 1803 i Chester District i South Carolina, död 4 januari 1862 i Richmond i Virginia, var en amerikansk demokratisk politiker och jurist. Han representerade delstaten Texas i USA:s senat 1859-1861.

Hemphill studerade juridik och inledde 1829 sin karriär som advokat i South Carolina. Han flyttade 1838 till Republiken Texas.

Hemphill deltog 1845 i Texas konstitutionskonvent. Han var chefsdomare i Texas högsta domstol 1846-1858. Han efterträdde 1859 Sam Houston som senator för Texas. Han uteslöts 1861 ur senaten i samband med att Texas utträdde ur USA.

Hemphills grav finns på Texas State Cemetery i Austin. Hemphill County har fått sitt namn efter John Hemphill.

Externa länkar

Handbook of Texas Online
Political Graveyard

Amerikanska jurister
Ledamöter av USA:s senat från Texas
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Chester County, South Carolina
Födda 1803
Avlidna 1862
Män