kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Steinheim, Nordrhein-Westfalen

Steinheim är en stad i den tyska delstaten Nordrhein-Westfalen och hör till Kreis Höxter, som ligger mellan Teutoburger Wald och floden Weser. Staden och kommunen Steinheim ligger idylliskt i ett skogigt bergsområde. I Steinheim finns bland annat maskin- och träindustri. Närmaste större städer i väster är Paderborn med Bielefeld samt Kassel i söder.

Historia 
Det äldsta belägget i någon urkund för namnet Steinheim är från 970. Då skrevs namnet som Stenhem. Urkunden är från Sachsens äldsta kloster, Corvey vid Höxter, kretsens administrationscentrum idag. Härifrån sändes Ansgar år 826 ut som missionär till Skandinavien.

Under hela medeltiden var Steinheim en del av biskopsstiftet Paderborn. År 1275 utfärdades det första biskopliga privilegiet för staden. På 1400-talet blev staden medlem i Hansaförbundet. Därmed växte stadens befolkning och även dess betydelse. Under trettioåriga kriget drabbades det som då skrevs Stenheym av många bränder och två pestepidemier.

Efter andra världskriget var Nordtyskland ockuperat av britterna. På 1970-talet byggdes ett modernt vägnät, som var före sin tid, och som har kunnat svälja den ökande biltrafiken.

Sevärdheter 
 I centrum vid Marktplatz, det vill säga vid torget, finns det gamla rådhuset, den katolska kyrkan St. Maria från 1300-talet och en känd brunn, den så kallade "Kump".
 Thienhausens slott är ett herresäte från 1609 i stilen Weserrenässans. Tidvis bodde här den tyske skalden Friedrich Wilhelm Weber och författaren Annette von Droste-Hülshoff.
 Slottet Vinsebeck är naturskönt beläget 5 kilometer sydväst om Steinheim. Det började byggas 1717 och stod färdigt 1720. Det är byggt i barockstil.
 Bondeborgen i Ottenhausen från 1200-talet är den äldsta byggnaden i kommunen.
 Vid Sandebeck väster om staden kan man, i ett gammalt stenbrott, se basaltpelare från ett vulkanrör.

Övrigt

Stadsdelar
1970 bildades den första kommunala enheten med namnet Steinheim. Kommunen har nio stadsdelar. De listas här, inklusive invånarantal:

Vänorter
Staden har också fyra vänorter i Europa. Syftet med vänorterna är, enligt Steinheims stad, att utbyta erfarenheter och genomföra gemensamma projekt.

Steinheims vänorter:

Under de senaste tio åren har Steinheim också haft ett vänskapligt utbyte med staden Kalemie i Kongo-Kinshasa.

Källor
Steinheims Marktplatz - Steinheims-Torget (på tyska)

Externa länkar

Kommuner och städer i Kreis Höxter
Allt flyter

Allt flyter är en svensk dramakomedifilm från 2008. Filmen är skriven och regisserad av Måns Herngren. Allt flyter hade premiär på juldagen, 25 december. Filmen är löst baserad på simklubben Stockholm Konstsim Herrs upplevelser.

Skådespelare 
 Jonas Inde -  Fredrik 
 Andreas Rothlin Svensson -  Charles 
 Amanda Davin -  Sara 
 Jimmy Lindström -  Larry 
 Peter Gardiner -  Victor 
 Benny Haag -  Peter 
 Shebly Niavarani -  Börje 
 Kalle Westerdahl -  Markus 
 Paula McManus -  Lotta
 Maria Langhammer -  Lillemor
 Moa Myrén - Rika damen 
 Ossi Niskala -  Jarmo 
 Henrik Svalander -  Bobo 
 Bente Danielsson -  Åsa 
 Ylva Lööf - Peters fru
 Christian Weber - polis
 Dietrich Hollinderbäumer - Volker
 Daniel Bohlin - Dykare

Externa länkar

Svenska komedifilmer
Svenska filmer 2008
Svenska sportfilmer
Tyskland på film
I kärlekens färg

I kärlekens färg är ett studioalbum på LP/Kassett med dansbandet Sven-Erics. Albumet släpptes 1986 med SVEN-ERIC: sång, gitarr SIVERT: sång, klaviatur JANNE: trummor KEN: gitarr, sång och TOMMY: bas.

Låtlista
Sida A:
 Tiden står still (Tomas Blank, Keith Almgren)
 I kärlekens färg (Lady in red) (Chris De Burgh, Ingela Forsman)
 Varje natt och dag (Every now and then) (Ida Guillary, Sven-Erik Mörtsjö)
 Han är inte jag (Lewis Andersson, Ingela Forsman)
 När ska du va hemma ikväll (Does your mother know) (Benny Andersson, Björn Ulvaeus, Ingela Forsman)
 Bara en känsla (Kjell-Åke Noren)
Sida B:
 Det gick en liten ängel (Sivert Thurell)
 Kom och sätt dig intill mig (Åke Dahlgren, Keith Almgren)
 Jag kommer inatt (Falling in love) (Rocky Murnett, Ingela Forsman)
 Jag vill vakna upp med dig (I wanna wake up with you) (Ben Peters, Dan Ekbäck)
 Jag vill nog aldrig ge mig av (Adios Mi Corazon) (Ota Young, Mona Gustavsson)

Musikalbum 1986
Svenskspråkiga musikalbum
Max Rostock

Max Heinrich Rostock, född 29 september 1912 i Ludwigshafen, död 13 september 1986 i Mannheim, var en tysk SS-Obersturmführer. I egenskap av chef för Sicherheitsdienst (SD) i Kladno ledde han den 10 juni 1942 utplånandet av den tjeckiska byn Lidice, som var en vedergällningsåtgärd för mordet på Reinhard Heydrich, riksprotektor för Böhmen-Mähren.

Lidice 
Den 27 maj 1942 utsattes den tyske riksprotektorn för Böhmen-Mähren, SS-Obergruppenführer Reinhard Heydrich, för ett attentat och avled av sina skador en dryg vecka senare, den 4 juni. Heydrich begravdes i Berlin den 9 juni och Adolf Hitler beordrade samma dag protektoratets utrikesminister, sudettysken Karl Hermann Frank, att grundligt hämnas Heydrichs död. I gryningen den 10 juni inleddes vedergällningsaktionen — förintandet av byn Lidice. Samtliga män över 16 år, 192 stycken, arkebuserades på platsen, medan kvinnor och barn fördes till koncentrationsläger där de flesta mördades. Byn brändes och jämnades med marken.

Efter 1945 
Efter andra världskrigets slut bodde Rostock i Heidelberg, där han i juni 1946 greps av amerikanska soldater. Han flydde men greps ånyo i juni 1948 och utlämnades till tjeckiska myndigheter. Rostock dömdes i Prag 1951 till döden för krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten. Domen omvandlades dock inom kort till livstids fängelse och senare till 25 års fängelse. År 2001 offentliggjordes det att den dåvarande presidenten i Tjeckoslovakien, Antonín Zápotocký, med all säkerhet hade benådat Rostock i hemlighet. Rostock skall i gengäld ha samarbetat med den tjeckoslovakiska kommunistiska säkerhetspolisen StB.

Karriär inom SA och SS 
 SA-Mann: 1 mars 1933
 SA-Sturmmann: 15 september 1934
 SS-Unterscharführer: 1935
 SS-Oberscharführer: 1936
 SS-Hauptscharführer: 26 augusti 1939
 SS-Untersturmführer: 20 april 1940
 SS-Obersturmführer: december 1940

Referenser

Noter

Webbkällor

Tryckta källor 
 

Födda 1912
Avlidna 1986
Män
Personer från Ludwigshafen am Rhein
Personer dömda för krigsbrott i andra världskriget
SS-Obersturmführer
Mottagare av Krigsförtjänstkorset av andra klassen
Škoda 100

Škoda 100/110 var två varianter av en bakhjulsdriven bil med svansmotor på 1,0 respektive 1,1 liter. Bilen producerades av Škoda Auto i Mladá Boleslav i Tjeckoslovakien mellan 1969 och 1977.

Škoda 100/110 var en efterföljare till MB1000/1100. Tillverkaren behöll av politiskt-ekonomiska skäl ett koncept med motor och kraftöverföring vid bakre axeln. Karossen omarbetades med hänsyn till nya säkerhetsföreskrifter samt krav på utrymme och komfort. För att möta nya regler utrustades modellen med säkerhetsrattstång, nackstöd, barnspärr för bakre dörrlås, skivbromsar på framaxeln (ibland utrustad med servo) med mera. Motorn behöll samma aluminiumblock, topplocket omarbetades för bättre och högre kompression och slagvolymen utökades till 1,1 liter. Den större motorn utrustades med dubbelförgasare och oljekylare i prestandamodellerna 110 R Coupe samt 110 LS Sedan. Modellen blev en populär folkbil i framförallt Tjeckoslovakien och dess grannländer, men exporterades även till väst samt flera länder utanför Europa. Vissa varianter, såsom 130 RS och 130 RS Coupe, blev framgångsrika i internationella tävlingssammanhang där framförallt coupe-modellerna vann det mesta i sin klass.

Med tiden blev svansmotorkonceptet och stötstångsmotorn omoderna, och Škoda utvecklade en modern framhjulsdriven efterföljare (Škoda 720) med en kaross ritad av Italienska Italdesign, 1,8-litersmotor, nyutvecklad ventilstyrning, överliggande kamaxel samt hydrauliska ventillyftare. Bilen kunde utrustas med luftkonditionering från Tatra samt automatlåda, och man hade även planer på att använda pneumatisk fjädring i likhet med Citroën, men det styrande kommunistpartiet satte stopp för planerna i ett sent skede. Nästa modell blev istället Škoda 105/120, återigen med svansmotor.

Externa länkar 

100/110
Bakhjulsdrivna fordon
It's a Long Way to Tipperary

It's a (Long,) Long Way to Tipperary ('Det är (lång,) lång väg till Tipperary'), , är en irländsk Music hall-sång komponerad av Jack Judge och med text av Harry Williams från den 30 januari 1912. Judges föräldrar var irländare och hans mor- och farföräldrar kom från Tipperary.

Sången blev känd världen över genom en inspelning av John McCormack i november 1914, och sjöngs flitigt av irländska soldater under första världskriget. Sången handlar om irländaren Paddy (engelsmännens smeknamn på irländare) som har rest till London men längtar tillbaka till sin hemstad Tipperary och till sin älskade Molly. Sången finns även i en amerikansk version, där Paddy befinner sig i New York istället för London.

Sången har även spelats in på svenska av Ernst Rolf med titeln Det är långt hem till Tipperary, 1915.

Referenser

Externa länkar
 Inspelningar på Archive.org av "It’s a (Long,) Long Way to Tipperary", exempel:
John McCormack 1914
Prince's band 1914
 Jimmy Dorsey 1950 (sång av Claire Hogan)
 Nothäfte till "It’s a Long, Long Way to Tipperary" publicerat 1914 av Chappell & Co på Archive.org.

Irländska sånger
Sånger 1912
Första världskrigets sånger
Ormesberga kyrka

Ormesberga kyrka är en kyrkobyggnad i Ormesberga i Växjö stift. Kyrkan hör till Öjaby församling och ligger i ett kuperat landskap norr om Växjö och Helgasjön.

Kyrkobyggnaden
Nuvarande kyrkobyggnad föregicks av en träkyrka.
Kyrkan som är uppförd i sten har byggts i etapper; långhuset  med den rakslutande korväggen i  öster är från senare delen av 1600-talet. Sakristian belägen vid norra sidan av långhuset tillkom troligen under 1700-talet. Tornet i väster uppfördes  1840 och ersatte en tidigare fristående klockstapel.  Tornbyggnaden är byggd i tidstypisk  nyklassicistisk  stil med en sluten lanternin krönt av ett kors. I öster finns ett gravkor som tillbyggdes under början av 1700-talet av häradshövding   Johan Nyman på Svanås säteri. 
Interiören är av salkyrkokaraktär.Över kyrkorummet välver sig ett innertak av typ trätunnvalv. Koret fick sin nuvarande utformning vid den inre restaureringen 1882-83.

Inventarier
 Ludvig Frid, känd kyrkomålare, har skapat altartavlan som tillkom 1882 och har motivet Jesu uppståndelse.  Tavlan flankeras av  pilastrar   vars krön är prydda med urnor.
Altarring med svarvade balusterdockor utförd  1882.
 Den äldre predikstolen daterat till 1625 som föregick den befintliga nyklassicistiska från 1840 är idag deponerad på  Smålands museum. Vid restaureringen 1882 fick den nya predikstolen ljudtak.
 Epitafium  som har sin plats på norra långväggen över dörren till sakristian.
 Dopfunten av sandsten  tillkom omkring år 1200.
Sluten bänkinredning.
Orgelläktare med målningar i speglarna av Hans Brachwagen  1751.
 Storklockan är från 1642 och lillklockan från 1673.

Orgel
Den första orgeln byggdes 1787 av Olof Schwan, Stockholm, och hade 7 1/2 stämmor. 
1907 byggdes en ny orgel av Emil Wirell, Växjö med 7 stämmor. 
1959 års orgel från A. Mårtenssons orgelfabrik, Lund. Orgeln är mekanisk. Fasaden från 1787 års orgel är kvar.

Referenser

Noter

Litteratur
 

 Våra kyrkor, sidan 296, Klarkullens förlag, Västervik, 1990,

Webbkällor
 Ormesberga kyrka.

Kyrkobyggnader i Växjö stift
Kyrkobyggnader i Växjö kommun
Orgeldispositioner
AutoLISP

AutoLISP är en Lisp-dialekt byggd specifikt för AutoCAD och dess branschspecifika versioner. AutoLISP stöds inte i AutoCAD LT annat än med speciellt tredjepartsprogram.

Funktioner
Förutom grundläggande Lisp-funktionalitet finns stöd för geometriska funktioner och funktioner för att manipulera objekt i AutoCAD.
AutoLISP har stöd för funktioner som gör det möjligt för användaren att ge input i form av bl.a. text, siffror, koordinater, val av objekt via selection sets. DCL (Dialog Control Language) är ett språk som gör det möjligt att skapa interaktiva formulär i AutoCAD

; exempel på funktion kallad(hello_world) som visar texten "Hello World!" på kommandoraden

(defun hello_world ()
  (princ "Hello World!"))

; exempel på hur kommandot "hello_world" skapas genom prefixet c:

(defun c:hello_world ()
  (alert "Hello World!")
  (princ))

; exempel på LISP:s flexibilitet

(setq a '(1 2 3))
(defun b (x)
  (+ x 5))
(cond
  ((= a b) (princ "\n(a) and (b) are equal"))
  ((and (= (type a) 'INT) (= (type b) 'INT)) 
    (princ (strcat "\n(a)+(b)=" (itoa (+ a b)))))
  ((and (= (type a) 'STR) (= (type b) 'STR))
    (princ (strcat "\n(a)+(b)=" a b)))
  ((and (listp a) (= (type b) 'USUBR))
    (mapcar '(lambda (x) (princ (b x))) a)))
med följande resultat på kommandoraden: 678 (6 7 8)

Förklaring av sista exemplet:
 setq sätter variablen a till en lista av tre tal (1 2 3).
 defun definierar en funktion b för att addera inargumentet med 5.
 cond testar a och b och utför olika saker beroende på vad de innehåller. I vårt fall är a en lista och b en användardefinierad funktion (USUBR), varför mapcar anropas.
 mapcar behandlar element för element i listan a, här genom att köra dem i funktionen b och skriva ut beräkningarna. Funktionen princ skriver därför ut talen 6, 7 och 8 utan mellanslag. Slutligen returneras mapcar:s hela beräkningsresultat som är listan (6 7 8).

Historik
AutoLISP bygger på en mycket tidig version av XLISP skapad av David Betz. Språket introducerades av Autodesk i AutoCAD Version 2.18 i januari 1986.

Visual LISP, en förbättrad version av AutoLISP, inkluderar en integrerad utvecklingsmiljö (IDE) och kompilator ursprungligen utvecklad och såld som Vital LISP av en tredjepartsutvecklare, Basis Software. Vital LISP var en delmängd av AutoLISP men med bl.a. VBA-liknande tillgång till AutoCAD:s objektmodell, reaktorer (hantering av objekthändelser) och ActiveX-stöd. Den döptes om till Visual LISP vid Autodesks köp och såldes som tillägg till AutoCAD Version 14. I AutoCAD 2000 ingick Visual LISP som ersättning för ursprungliga AutoLISP. Visual LISP inkluderade dock AutoLISP-funktionaliteten.

Externa länkar
Visual LISP
Wiki of AutoLISP source
Jeron Criswell King

Jeron Criswell King (Jeron Criswell Konig), född 18 augusti 1907 i Princeton, Indiana och död 4 oktober 1982 i Burbank, Kalifornien, var en amerikansk siare, känd under sitt artistnamn The Amazing Criswell.

Biografi
Criswell var känd för sina vilda och oriktiga förutsägelser, bland annat att människor skulle bo på Mars 1971 och att jorden skulle gå under den 18 augusti 1999. Under femtio-talet medverkande han i två av Ed Woods filmer,  Bride of the monster (1955) och Plan 9 from Outer Space (1959). Criswell hade även en tv-show som hette Criswell Predicts. Han var god vän till Mae West. En av hans profetior var att West skulle väljas till USA:s president och åka till månen tillsammans med Criswell och George Liberace (bror till Liberace). Mae West lagade ofta mat till Criswell och spelade in en låt om honom med titeln "Criswell Predicts".

Criswell hade en prålig framtoning med krusat hår, paljettbeklädd smoking samt en hög och bullrig röst. Han ägde även en likkista som han hävdade att han brukade sova i. Han växte upp i delstaten Indiana i den amerikanska mellanvästern i en dysfunktionell familj som var begravningsentreprenörer och berättade att han på grund av detta hade blivit van att sova i kistor i begravningsbyråns förrådsrum.

Externa länkar 
 

Födda 1907
Avlidna 1982
Amerikanska skådespelare under 1900-talet
Män
The Black Velvet Band

The Black Velvet Band (Det svarta sammetsbandet), , är en irländsk folkvisa. Den lär vara skriven av okänd författare i mitten av 1800-talet.

Texten handlar om en ung man i Belfast, Nordirland, som går till en bar och träffar en kvinna som har håret uppsatt med ett svart sammetsband. Kvinnan tar ett fickur av en äldre herre i baren och placerar det i handen på mannen, varvid han grips av vakten. Dagen efter döms han i domstolen till sju års deportering till Tasmanien som i sången kallas Van Diemens Land, vilket var en vanlig benämning på ön förr i tiden.

Texten finns i olika lokala varianter men handlingen är ungefär densamma i de flesta versioner.

Sången har spelats in av flera olika band och sångare. Den tidigaste kända inspelningen hittades av en samlare i Hampshire och är från 1917. 

Andra kända inspelningar:

 The Irish Rovers, albumet The Unicorn.
 The Dubliners, albumet UK Singles chart.
 Ewan MacColl
 Dropkick Murphys, albumet Blackout
 Four to the Bar, albumet Craic on the Road Bill Monroe ("Girl In The Blue Velvet Band")
 Brobdingnagian Bards, albumet The Holy Grail of Irish Drinking Songs.
 Bakerloo, albumet Here's To The Irish, Vol. 2.
 The High Kings,albumet The High Kings.
 Seamus Kennedy, albumet By Popular Demand.
 The Blackwater Boys,albumet Irish Drinking Songs Vol. 2.
 Martin Lignell har gjort en svensk översättning, Silkesbandet, på skivan Levande Krabbor - Irländska på Svenska''.

Irländska sånger
Folkmusik
De fjorton populäraste melodierna

De fjorton populäraste melodierna är ett samlingsalbum av dansbandet Sven-Erics. Albumet släpptes både på CD, LP och kompaktkassett 1988.

Låtlista

 Det gick en liten ängel (S.Thurell)
 En underbar sång (N.Diamond-Phaedra) 
 Marlena (J.Franfurter-R.Ljng-K.Danielsson) 
 Jag vill vakna upp med dej (B.Peters-P.Ekbäck)
 Får jag lov (Uppgift saknas)
 Jag vill nog aldrig ge mej av (O.Young-M.Gustavsson)
 Han är inte jag (L.Andersson-I,Forsman)
 Ta min hand (S.Thurell)
 Tiden står still (T.Blank-K.Almgren)
 I kärlekens färg (C.De Burgh-I.Forsman) 
 Varje natt och dag (J.Guillary-S-E.Mörtsjö) 
 Plastic (T.Seebach-R.Dehnhart-M.Forsberg) 
 Lär dig att dansa (W.Theumissen-S-E.Mörtsjö) 
 Minnet av en barndomsvän (S.Thurell-B.Bäcklund)

Källor

Samlingsalbum 1988
Svenskspråkiga samlingsalbum
Svenska samlingsalbum
Leslie White

Leslie Alvin White, född 1900 i Salida i Colorado, död 1975 i Lone Pine i Kalifornien, var en amerikansk antropolog som var känd för sitt förespråkande av teorier om kulturell evolution, social evolutionism och framför allt neoevolutionism. White är även känd för sin roll vid skapandet av institutionen för antropologi vid University of Michigan i Ann Arbor i USA. White var president för det amerikanska antropologisällskapet; American Anthropological Association (1964).

Vidare läsning
 Leslie A. White: Evolution and Revolution in Anthropology av William Peace. University of Nebraska Press, 2004 (en definitive biografi över White).
 Richard Beardsley. An appraisal of Leslie A. White's scholarly influence. American Anthropologist 78:617-620, 1976.
 Jerry D. Moore. Leslie White: Evolution Emergent. Chapter 13 of Visions of Culture. Pp. 169-180. AltaMira, 1997.
 Elman Service. Leslie Alvin White, 1900-1975. American Anthropologist 78:612-617, 1976.
 The Leslie White Papers - Guide och unformation om Leslie Whites artiklar från Bentley Historical library.

Publikationer i urval
 Ethnological Essays: Selected Essays of Leslie A. White. University of New Mexico Press. 1987.
 The Science of Culture: A study of man and civilization. Farrar, Straus and Giroux, 1949.
 The Pueblo of Santa Ana, New Mexico. American Anthropological Association Memoir 60, 1942.
 The Pueblo of Santo Domingo. American Anthropological Association Memoir 60, 1935.
 The Pueblo of San Felipe. American Anthropological Association Memoir No. 38, 1932.
 The Acoma Indians. Bureau of American Ethnology, 47th annual report, pp. 1-192. Smithsonian Institution, 1932.

Referenser

Noter

Amerikanska antropologer
Personer från Chaffee County
Födda 1900
Avlidna 1975
Män
Gondwanatitan

Gondwanatitan ("Titan från Gondwana") var en växtätande dinosaurie som levde i Brasilien, daterad till slutet av kritaperioden för omkring 70 - 80 milj. år sedan. Den var en titanosaurie, som fått sitt namn på grund av att den levde på vad som då var den södra delen av kontinenten Gondwana. Typarten G. fautosi beskrevs 1999.

Gondwanatitan var nära släkt med bland annat Saltasaurus. Liksom saltasaurus var Gondwanatitan en relativt liten sauropod, med en längd på omkring 8 meter. Skallen hade spetsigare nos än de flesta andra titanosaurier, som ofta hade hästliknande huvuden, eller liknande dem hos Diplodocidae.

Källor 
avph.com.br
Engelska wikipedia

Titanosaurier
Golitsyn

Golitsyn är en rysk furstesläkt som enligt traditionen härstammar från den litauiske storfursten Gediminas, som även är stamfader för huset Jagello. Släkten är dock genealogiskt påvisbar först omkring 1480. Då ska Ivan Bulgall antagit namnet Golitsyn efter den läderhandske (på ryska: golitsa) som han bar utanpå yllevanten.

Dennes son var Michail Bulgakov-Golitsyn, bojar 1510, fältherre och besegrad och fången av polackerna i slaget vid Orsza 1514, frigiven 1552 och död i kloster 1554. Hans sonsons son Vasilij Vasiljevitj Golitsyn var bojar och tronkandidat 1610, sändebud i Polen 1610-1611 men fängslades genom förräderi och avled i fångenskap 1619.

Kända medlemmar av släkten:
 Vasilij Golitsyn (1643-1714), bojar. Under prinsessan Sofia Aleksejevnas regentskap 1682-1689 var han hennes gunstling, älskare, utrikesminister och landets faktiska regent.
 Boris Golitsyn (1654-1714) var Peter den stores informator och stödde honom aktivt i samband med palatskuppen mot hans syster Sofia Aleksejevna 1689. Under tsarens utlandsvistelse 1697-1698 ledde han landet och därefter var han ståthållare i Volgaregionen.
 Dmitrij Michajlovitj Golitsyn (1665-1737), militär och statsman, avkrävde tsaritsan Anna Ivanovna ett löfte om införande av konstitutionell regim till högadelns förmån i samband med hennes trontillträde. Tsaritsan förlät honom aldrig för detta och han fängslades 1736 på Nöteborg, där han ett år senare dog. Bror till Michail Golitsyn.
 Michail Golitsyn (1675-1730), general under stora nordiska kriget.
 Dmitrij Michajlovitj Golitsyn (1721-1793), rysk diplomat, militär och mecenat. Son till Michail Golitsyn.
 Dmitrij Alexejevitj Golitsyn (1734-1803), diplomat
 Natalja Golitsyna (1741-1837), Furstinnan Moustache
 Aleksandr Golitsyn (1773-1844), överprokurator för den ortodoxa Heliga synoden från 1803 och minister för religiösa frågor och undervisning från 1816. Han var intresserad av mystik, stod tsar Alexander I nära och anses ha utövat stort inflytande på tsarens konservativt och religiöst präglade politik vars främsta uttryck var den 1815 tillkomna Heliga alliansen. 
 Nikolaj Golitsyn (1795-1866), musikutövare och mecenat. Han har musikhistoriskt haft betydelse såsom beställare av tre Beethoven-stråkkvartetter från dennes sista tid.
 Nikolaj Sergejevitj Golitsyn (1809-1892), militärhistorisk författare
 Nikolaj Golitsyn (1850-1925), Tsarrysslands sista premiärminister.
 Dmitrij Petrovitj Golitsyn (1860-1919), romanförfattare

Fotnot

Källor 
 
 
 Nationalencyklopedin
 Bonniers Konversationslexikon

Ryska adelsätter