kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Connecticutskogssångare

Connecticutskogssångare (Oporornis agilis) är en nordamerikansk fågel i familjen skogssångare.

Kännetecken

Utseende 
Connecticutskogssångaren är en rätt stor (13,5–15 cm) och trastlik skogssångare med kort stjärt, långa vingar och rätt lång näbb samt mycket långa undre stjärttäckare som nästan når stjärtspetsen. Den är lik sorgskogssångaren (Geothlypis philadelphia) med grått huvud, olivbrun ovansida och gulaktig undersida. Den är dock ljusare både ovan och under, med tydlig vit ögonring.

Läte 
Sången består av en serie med klara, tjirpande, fyrstaviga fraser som i engelsk litteratur återges som "tup-a-teepo tup-a-teepo tup-a-teepo-tup-a-teepo". Locklätet, som sällan hörs, är ett mjukt "pwik", medan flyktlätet beskrivs som grovt och elektriskt.

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar i norra Nordamerika och övervintrar i Sydamerika öster om Anderna till Bolivia och Brasilien. Tillfälligt har den påträffats på Kuba och Jamaica samt i Ecuador och Amerikanska Jungfruöarna. 12 oktober 2019 gjordes första och hittills fyndet i Europa, på ön Flores i Azorerna. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktskap 
Connecticutskogssångaren placeras i släktet Oporornis som tidigare även inkluderade arterna sorgskogssångare, gråhuvad skogssångare och kentuckyskogssångare. DNA-studier visar dock att dessa istället är en del av gulhakarna i Geothlypis och förs numera allmänt dit. Connecticutskogssångaren är därmed ensam art i släktet. Troligen är den systerart till den mycket fåtaliga och akut hotade grå skogssångaren (Leucopeza semperi) som endast förekommer på ön Saint Lucia i Västindien.

Levnadssätt 
Connecticutskogssångaren hittas i rätt öppen skogsmark med tät undervegetation, vid myrar och på torra åsar med inslag av gran och kanadalärk. Den lever ett tillbakadraget liv och kan vara svår att få syn på. Till skillnad från sorgskogssångaren (och alla andra nordamerikanska skogssångare utom rödkronad piplärksångare) rör den sig genom att gå snarare än hoppa fram på marken. Den livnär sig på små ryggradslösa djur, men även frukt, framför allt sommartid. Fågeln häckar i juni och juli, i undantagsfall in i augusti.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till 1,8 miljoner vuxna individer.

Namn 
Connecticutskogssångaren är uppkallad efter delstaten Connecticut där typexemplaret insamlades. Den är dock endast genomflyttare där.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Skogssångare
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Fleury, Aude

Fleury är en kommun i departementet Aude i regionen Occitanien  i södra Frankrike. Kommunen ligger  i kantonen Coursan som ligger i arrondissementet Narbonne. År  hade Fleury  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Fleury

Referens: INSEE

Galleri

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Aude

Källor 

Kommuner i Aude
Floure

Floure är en kommun i departementet Aude i regionen Occitanien  i södra Frankrike. Kommunen ligger  i kantonen Capendu som ligger i arrondissementet Carcassonne. År  hade Floure  invånare.

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Floure

Referens: INSEE

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Aude

Källor 

Kommuner i Aude
Gyllenskogssångare

Gyllenskogssångare (Protonotaria citrea) är en fågel i familjen skogssångare inom ordningen tättingar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende och läte 
Gyllenskogssångare är i snitt 13 centimeter lång och väger 12,5 gram. Den har olivfärgad rygg med blågrå vingar och stjärt, gul undersida, vit undergump, en relativt lång och spetsig näbb och mörkgrå ben. Den adulta hanen har svart näbb och kraftfullt orangegult huvud medan honor och juveniler har något mindre kraftfullt färgad fjäderdräkt och gult huvud. Juvenilen har också ljusrosa undre näbbhalva. Att skilja könen åt i fält kan vara svårt. I flykten kan man se hur den korta breda stjärten underifrån är vit med svart spets.

Dess fågelsång är ett enkelt, högt, ringande sweet-sweet-sweet-sweet-sweet. Locklätet är ett högt, torrt chip, och överflygninglätet ett högt seeep.

Ekologi 
Både under häckningen och övervintringen lever gyllenskogssångaren i områden med tät lövskog och närhet till vatten, som träsk, mangrove eller vid bäckar och annat rinnande vatten. Arten är den enda östliga skogssångare som placeras sitt bo i trädhålor och ibland använder den gamla hålor hackade av dunspett. Hanen bygger ofta ett flertal ofärdiga reden i sitt revir som inte används medan honan bygger det faktiska redet som sedan används. honan lägger tre till sju ägg. För födosöket föredrar den tätbevuxna skogsområden med strömmande vatten där den söker aktivt efter främst insekter och sniglar i de lägre delarna av bladverken.

Utbredning och systematik 
Gyllenskogssångaren häckar i östra USA och övervintrar från sydöstra Mexiko till västra Ecuador och Små Antillerna. Den placeras som enda art i släktet Protonotaria och ingår i en grupp med svartvit skogssångare, spetsnäbbad skogssångare samt släktena Parkesia och Vermivora.

Gyllenskogssångare i Europa 
Vid endast två tillfällen har arten påträffats i Europa, båda gånger på ön Corvo i Azorerna i oktober, först 4–7/10 2019 och därefter två år senare 12–14/10 2021.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till 2,1 miljoner vuxna individer.

Namn 
Fågeln har på svenska även kallats gyllenhättad skogssångare.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Skogssångare
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Brandkronad skogssångare

Brandkronad skogssångare (Seiurus aurocapilla), även kallad rödkronad piplärksångare är en fågel i familjen skogssångare inom ordningen tättingar.

Fältkännetecken 
Brandkronad skogssångare är en relativt stor (13,5–15 centimeter i längd) marklevande skogsbunden skogssångare. Den är rätt trastlik med en grönbrun ovansida och ljus distinkt svartfläckig undersida. Karakteristiskt är hjässbandet, rödbrunt i mitten och svart på kanterna, lite som en mycket stor kungsfågel. Den ljusa ögonringen runt ögat på en i annars otecknad kind är också ett tydligt kännetecken.

Utbredning och systematik 
Brandkronad skogssångare delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Seiurus aurocapilla aurocapilla – förekommer i centrala och sydöstra Kanada samt östra USA, övervintrar i Sydamerika
 Seiurus aurocapilla cinereus – förekommer i Klippiga bergen från södra Alberta till västcentrala USA, övervintrar i Costa Rica
 Seiurus aurocapilla furvior – förekommer på Newfoundland, övervintrar på Bahamas, Kuba och Panama

Arten är en mycket sällsynt gäst i Europa, med sju fynd från Storbritannien, tre från Irland och ett vardera från Norge och Frankrike. Därutöver har den observerats vid ett 20-tal tillfällen i Azorerna, hösten 2017 vid hela sex tillfällen. I oktober 2023 gjordes även ett anmärkningsvärt fynd så långt österut som Rumänien.

Släktskap 
Fågeln placeras numera som enda art i släktet Seiurus. Tidigare inkluderades även nordlig och sydlig piplärksångare, men DNA-studier visar att de endast är avlägset släkt och har därför lyfts ut till det egna släktet Parkesia. Den har även tilldelats ett nytt svenskt trivialnamn från tidigare rödkronad piplärksångare, för att förtydliga släktskapet. Brandkronad skogssångare är systerart till alla andra skogssångare.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Beståndet uppskattas till 26 miljoner vuxna individer.

Namn 
Brandkronad skogssångare kallades på svenska tidigare rödkronad piplärksångare, men blev tilldelad ett nytt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté eftersom arten inte är nära släkt med de övriga två piplärksångarna nu i Parkesia. I 2022 års upplaga av fågelboken Fågelguiden behåller den dock namnet rödkronad piplärksångare.

Bilder

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Skogssångare
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Setophaga

Setophaga är ett släkte skogssångare i familjen Parulidae. Hanarna är ofta väldigt färgrika i sin häckningsdräkt. Sångarna är ett exempel på adaptiv radiering där de olika arterna använder sig av olika tekniker för födointag, ofta på olika delar av samma träd.

29 av släktets medlemmar placerades tidigare i släktet Dendroica. Den enda ursprungliga medlemmen av Setophaga var rödstjärtad skogssångare. Genetiska studier har visat att Dendroica och Setophaga borde slås samman, vilket American Ornithologists' Union och International Ornithological Congress accepterat. Då Setophaga som namn är äldre än Dendroica (1827 mot 1842) har de nu placerats under Setophaga. Även ett par av messångarna (Parula) och kapuschongskogssångare (tidigare i Wilsonia) förs till detta expanderade skogssångarsläkte.

Numera omfattar släktet 34–37 arter som förekommer framför allt i Nordamerika och Västindien, men också i Centralamerika och ett par arter i Sydamerika söderut till norra Argentina:
 Blygrå skogssångare (S. plumbea)
 Elfinskogssångare (S. angelae)
 Jamaicaskogssångare (S. pharetra)
 Kapuschongskogssångare (S. citrina) – placerades tidigare i Wilsonia
 Rödstjärtad skogssångare (S. ruticilla)
 Banksianaskogssångare (S. kirtlandii)
 Brunkindad skogssångare (S. tigrina)
 Blåvit skogssångare (S. cerulea)
 Messångare (S. americana) – placerades tidigare i Parula
 Tropikmessångare (S. pitiayumi) – placerades tidigare i Parula
 Magnoliaskogssångare (S. magnolia)
 Brunbröstad skogssångare (S. castanea)
 Orangestrupig skogssångare (S. fusca)
 Gul skogssångare (S. aestiva)
 Mangroveskogssångare (S. petechia) – behandlas ofta som underart till gul skogssångare, som då får artepitetet petechia
 Brunsidig skogssångare (S. pensylvanica)
 Vitkindad skogssångare (S. striata)
 Blåryggig skogssångare (S. caerulescens)
 Brunhättad skogssångare (S. palmarum)
 Olivkronad skogssångare (S. pityophila)
 Tallskogssångare (S. pinus)
 Myrtenskogssångare (S. coronata)
 Audubonskogssångare (S. auduboni) – behandlas ofta som underart till coronata
 Guatemalaskogssångare (S. goldmani) – behandlas ofta som underart till coronata
 Gulstrupig skogssångare (S. dominica)
 Bahamaskogssångare (S. flavescens)
 Caymanskogssångare (S. vitellina)
 Prärieskogssångare (S. discolor)
 Puertoricoskogssångare (S. adelaidae)
 Barbudaskogssångare (S. subita)
 Saintluciaskogssångare (S. delicata)
 Gråkindad skogssångare (S. graciae)
 Svartstrimmig skogssångare (S. nigrescens)
 Granskogssångare (S. townsendi)
 Eremitskogssångare (S. occidentalis)
 Gulkindad skogssångare (S. chrysoparia)
 Grönryggig skogssångare (S. virens)

Referenser 

 
Fågelsläkten
Gulbröstad kubasångare

Gulbröstad kubasångare (Teretistris fornsi) är en av två fågelarter i den nybildade familjen kubasångare inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Gulbröstad kubasångare är en 13 cm lång tätting med blågrått på ovansidan, gult från strupen ner till övre delen av buken och grått på nedre delen av buken, mot undergumpen vitt. Näbben är svartgrå, benen blågrå och runt det mörka ögat syns en tunn gul ögonring. Nära släktingen gulhuvad kubasångare har just gult huvud, men även grått bröst. Bland lätena hörs ljusa och sträva "zip" och vassa men också något sträva "tip", båda vanligen avgivna i rätt snabba serier. Sången är en blandning av dessa läten, med inblandade liknande toner.

Utbredning och systematik 
Gulbröstad kubasångare förekommer som namnet avslöjar på Kuba. Den delas vanligen in i två underarter med följande utbredning:
 Teretistris fornsi fornsi – förekommer i fuktiga bergsområden och utmed semiarida kuststräckor på östra Kuba och Camagüeyarkipelagen
 Teretistris fornsi turquinensis – förekommer i Sierra Maestra på östra Kuba i Pico Turquino-regionen

Familjetillhörighet
Fram tills nyligen placerades arten tillsammans med sin nära släkting Teretistris fernandinae i familjen skogssångare (Parulidae). DNA-studier visar dock att de båda utgör en helt egen utvecklingslinje i en grupp där både skogssångare och trupialer ingår. Troligen är de närmast släkt med den enigmatiska zeledonian. Därför lyfts de allt oftare som här ut i en egen familj, Teretistridae, alternativt i familjen Zeledoniidae tillsammans med zeledonian.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, en population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar den kubanske naturforskaren Ramón Manuel Forns (1812-1881) som samlade in typexemplaret. På svenska har fågeln tidigare kallats orienteskogssångare men blev tilldelat nytt namn efter studierna som visade att den inte hör hemma bland skogssångarna.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kubasångare
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter på Kuba
Blåvingad skogssångare

Blåvingad skogssångare (Vermivora cyanoptera) är en fågel i familjen skogssångare inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Blåvingad skogssångare är en liten (11-12 centimeter) och starkt gul skogssångare med ett tunt mörkt ögonstreck, grå vinge med dubbelt vitt vingband samt vita undre stjärttäckare. I flykten syns vita hörn på den i övrigt grå stjärten.

Arten hybridiserar ofta med den mycket närbesläktade arten guldvingad skogssångare (V. chrypotera) och skapar en form som kallas "brewstersångare", med grå ovansida, gulfärgade vingband, gul hätta, svart ögonstreck och vit undersida. När denna form parar sig med en ren form av någon av arterna bildas andra generationens hybridformer som kan se ut på olika sätt, bland annat den omskrivna formen "lawrencesångare". Denna liknar guldvingad skogssångare i ansiktsteckningen men har blåvingad skogssångares vingteckning och gula undersida.

Läten 
Blåvingade skogssångarens sång är ett elektriskt beee-bzzzzz, lite som en djup suck. Kontaktlätet är ett vasst och torrt tjick, flyktlätet ett kort dzitt.

Utbredning och systematik 
Fågeln häckar i östra Nordamerika och övervintrar från sydöstra Mexiko ner till Panama. Arten är en mycket sällsynt gäst i Europa, med ett fynd av en ungfågel på irländska Cape Clear 4 oktober 2000 samt två fynd i Azorerna 2011 och 2015. 2015 sågs även en "brewstersångare" (se ovan).

Systematik och taxonomi 
Blåvingad skogssångare behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Den är mycket nära släkt med guldvingad skogssångare, så pass att de är genetiskt lika till 99.97%, trots påtagliga skillnader i både utseende och läte. Dess vetenskapliga namn var tidigare Vermivora pinus, men studier visar att det korrekta är cyanoptera.

Levnadssätt 
Blåvingad skogssångare häckar i buskmarker, snår och skogsbryn. Under flyttningen ses den även i öppen skogsmark, trädgårdar och parker. Honan väljer boplats på eller nära marken. Däri lägger hon två till sju ägg som ruvas i tio till elva dagar. Blåvingad skogssångare boparasiteras ofta av brunhuvad kostare (Molothrus ater). Fågeln lever av ryggradslösa djur som fjärilslarver, gräshoppor, spindlar, flugor, skalbaggar och myror som den ofta födosöker efter upp och ner likt en mes längst ut på grenarna.

Status och hot 
Blåvingad skogssångare är en relativt vanlig skogssångare och har sedan slutet av 1800-talet vidgat sitt utbredningsområde norrut. Det har gjort att den kommit i kontakt och hybridiserat med sin nära släkting guldvingad skogssångare – ett av flera hot mot den senare arten. Dock har blåvingad skogssångare också minskat, med 1 % per år mellan 1970 och 2017, möjligen på grund av minskad tillgång på dess levnadsmiljö. Denna minskning är dock inte tillräckligt kraftig för att internationella naturvårdsunionen IUCN ska betrakta den som hotad, varför den placeras i hotkategorin livskraftig. Världspopulationen uppskattas till 680 000 häckande individer.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Skogssångare
Fåglar i nearktiska regionen
Fåglar i neotropiska regionen
Great Yeldham

Great Yeldham är en ort och civil parish i Braintree i Storbritannien. Den ligger i grevskapet Essex och riksdelen England, i den sydöstra delen av landet,  km nordost om huvudstaden London. Great Yeldham ligger  meter över havet och antalet invånare är .

Terrängen runt Great Yeldham är platt. Den högsta punkten i närheten är  meter över havet,  km öster om Great Yeldham. Runt Great Yeldham är det ganska tätbefolkat, med  invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Braintree,  km söder om Great Yeldham. Trakten runt Great Yeldham består till största delen av jordbruksmark.

Kustklimat råder i trakten. Årsmedeltemperaturen i trakten är  °C. Den varmaste månaden är augusti, då medeltemperaturen är  °C, och den kallaste är januari, med  °C.

Kommentarer

Källor 

Orter i Essex
Civil parishes i Essex
Braintree
Vitvingad sångtangara

Vitvingad sångtangara (Xenoligea montana) är en tätting som numera placeras i den nybildade familjen sångtangaror. Den förekommer enbart förekommer på ön Hispaniola i Västindien. Där är den fåtalig och minskar i antal. Den upptas därför på IUCN:s röda lista över hotade arter, kategoriserad som sårbar.

Utseende 
Vitvingad sångtangara är en rätt kraftig tätting med en kroppslängd på 14,5 centimeter. Den olivgröna ovansidan konstrasterar med det grå huvudet. Den kraftiga näbben är svart och ögat mörkt. Under tygeln syns en vit fläck och rund ögat en partiell ögonring. Undersidan är vitaktig och handpennorna har även de mycket vitt. Stjärten är grå med vita yttre stjärtpennor. Den liknande och närbesläktade arten grönstjärtad sångtangara (Microligera palustris) är mindre kontrastrik och färgglad samt saknar både den vita fläcken under tygeln och det vita i handpennorna.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart i bergsskogar på ön Hispaniola i Västindien,  i Massifs de la Hotte och de la Selle  i Haiti samt Sierras de Baoruco och de Neiba liksom Cordillera Central i Dominikanska republiken. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktskap och familjetillhörighet 
Vitvingad sångtangara placeras som enda art i släktet Xenoligea. Tidigare placerades den i familjen skogssångare (Parulidae) och kallades tidigare på svenska just vitvingad skogssångare. DNA-studier visar dock att den tillhör en helt egen utvecklingslinje tillsammans med några andra arter skogssångare och tangaror som alla enbart förekommer i Västindien. Numera förs den därför till den nyskapade familjen sångtangaror (Phaenicophilidae) där även de två arterna i Phaenicophilus ingår, liksom grönstjärtad sångtangara (Microligea palustris).

Levnadssätt 
Vitvingad sångtangara trivs i täta stånd av bergslövskogar men även ibland tall. Den påträffas mellan 875 och 2 000 meters höjd, men främst 1 300–1 800. Den födosöker efter frön och insekter lågt i tät vegetation, framför allt i närheten av hampväxten Trema micrantha. Boet placeras även det lågt i tät undervegeation.

Status och hot 
Arten har en liten och fragmentiserad utbredning, och har historiskt minskat i antal, en utveckling som tros fortsätta till följd av habitatförlust. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som sårbar. Världspopulationen uppskattas till mellan 2 500 och 10 000 individer.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Sångtangaror
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter på Hispaniola
Zeledonia

Zeledonia (Zeledonia coronata) är en unik centralamerikansk fågel som numera förs till den egna familjen zeledonior inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Zeledonia är en liten fågel (12 cm), med satt kropp och långa kraftiga ben, men korta vingar och stjärt, kanske mest påminnande om myrpittor av släktet Grallaricula. Kombinationen av orangefärgad krona inramat av svart, mörkt olivgrön ovansida, skifferfärgat ansikte och undersida samt skärbruna ben är unik.

Läte 
Lätet är ett ljus och utdraget psiii eller psss, påminnande om svartnäbbad skogstrast och trädgränsgärdsmyg men ljusare och tunnare. Sången är en serie med tre till fem vassa och genomträngande visslingar.

Utbredning och systematik 
Zeledonian förekommer enbart i regnskog i Costa Rica och i västra Panama. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktskap 
Zeledonia placeras som enda art i släktet Zeledonia. Fågeln har en brokig taxonomisk historia där den tidigare trotts vara nära släkting till både trastar och gärdsmygar, därav det engelska trivialnamnet Wrenthrush, "gärdsmygstrast". Inom sentida taxonomi har den ofta placerats i familjen skogssångare (Parulidae), men numera förs den till den egna familjen zeledonior. 

DNA-studier visar att den visserligen är nära släkt med skogssångare, men att den utgör en helt egen utvecklingslinje i en grupp där både skogssångare och trupialer ingår. Troligen är de närmast släkt med de två arterna i släktet Teretistris som förekommer på Kuba, även de tidigare kategoriserade som skogssångare. Därför lyfts zeledonian allt oftare som här ut i en nybildad familj, Zeledoniidae, antingen som enda art, alternativt inkluderande Teretistris-arterna.

Levnadssätt 
Zeledonia för en mycket tillbakadragen tillvaro i bambustånd i svala och fuktiga bergsskogar, från 1500 meters höjd upp till trädgränsen men vanligast kring 2500 meter. Den hoppar mest runt på marken på jakt efter insekter och spindlar. Den klipper regelbundet nervöst med vingarna och springer helst skyggt undan. Om den tar till vingarna är flykten svag.

Häckning 
Fågeln häckar mellan april och juni på marken i ett bollformat bo av mossa med en sidoingång. Den lägger två ägg. Ungarna är flygga efter åtminstone 17 dagar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Den beskrivs som ganska vanligt förekommande. Beståndet är dock relativt begränsat, uppskattat till mellan 20 000 och 50 000 vuxna individer.

Namn 
Fågelns svenska trivialnamn, tillika dess vetenskapliga släkt- och familjenamn, hedrar José Castulo Zeledón (1846-1923), costaricansk affärsman och naturforskare.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Fåglar i neotropiska regionen