kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Gyllenborg

Gyllenborg var en svensk grevlig ätt nummer 42 som stammade från borgmästaren Johan Wolimhaus (död 1622) i Königsee, Thüringen, vars son Simon Wolimhaus (1601–1658) blev apotekare, inkallad 1624 till Sverige av Gustav II Adolf och grundade 1628 på dennes anfordran i Uppsala Sveriges första akademiapotek, benämnt Kronan. Av de båda sönerna i hans andra äktenskap blev Jakob Gyllenborg adlad 1680, friherre 1689 och greve 1695, medan andre, Anders Wolimhaus, blev stamfar för grevliga ätten Leijonstedt. Ätten utslocknade år 1863.

Bland ättens medlemmar återfinns:
 Jakob Gyllenborg (1648-1701), statsman och vitterhetsidkare
 Olof Gyllenborg (1676-1737) ämbetsman och vitterhetsidkare
 Carl Gyllenborg (1679-1746), ämbetsman, diplomat, politiker och författare
 Johan Gyllenborg (1682-1752) riksråd
 Fredrik Gyllenborg (1698-1759), domare
 Henning Adolf Gyllenborg (1713-1775), riksråd
 Jacob Johan Gyllenborg (1721-1788), jurist, landshövding
 Sofia Emerentia Gyllenborg (1727-1783), abbedissa
 Gustaf Fredrik Gyllenborg (1731-1808), författare, ledamot av Svenska akademien
 Carl Johan Gyllenborg (1741-1811), jurist och landshövding
 Gustaf Adolf Gyllenborg (1743-1789), jurist och assessor
 Johan Henning Gyllenborg (1756-1830) politiker
 Fredrik Gyllenborg (1767-1829), justitiestatsminister

Källor 

Svenska grevliga ätter
Mellin

Mellin kan syfta på:

Orter
 Mellin, Beetzendorf – en ort i Beetzendorf i Sachsen-Anhalt i Tyskland

Personer
 Mellin (släkt) – en ursprungligen tysk adlig ätt
 Carl Gustaf Mellin (1670–1738), svensk greve och militär
 Carl Johan Mellin (1851–1924), en svensk-amerikansk ingenjör och uppfinnare
 Gustaf Mellin, (1840–1919), en svensk lantbrukare och riksdagsman
 Gustaf Henrik Mellin (1803–1876), en svensk författare och präst
 Hjalmar Mellin 1854–1933), en finländsk matematiker
 Jürgen Mellin (1633–1713), en svensk greve, militär och ämbetsman
 Mellin de Saint-Gelais (1491–1558), fransk skald
Sveafallen

Sveafallen är ett naturreservat i Degerfors kommun, nära tätorten Degerfors. Naturreservatet är beläget på gränsen mellan Närke och Värmland, huvudsakligen inom Närke. Det är av främst geologisk betydelse – bland annat finns många jättegrytor i området. Tidigare trodde man att Ancylussjön hade sitt utlopp i Västerhavet via Svea älv på denna plats, men det har visat sig felaktigt eftersom man har hittat sediment som är äldre än Ancylussjön i området. De första forskarna som studerade området menade att det skulle ha funnits stora vattenfall där, men senare forskning har visat att höjdskillnaderna inte var så stora som man tidigare hade trott. Området är lättillgängligt för besökare.

Källor
Länsstyrelsen Örebro län om Sveafallen

Noter

Naturreservat i Degerfors kommun
Kvartärgeologi
Geologiska naturfenomen
Naturskyddsområden bildade 1975
Gyllenstierna af Björksund och Helgö

Gyllenstierna af Björksund och Helgö var en svensk grevlig ätt introducerad 1719 på Riddarhuset i Stockholm. Ätten utslocknade år 1799.

Historik 
 Två bröder blev gemensamt stamfäder för denna ätt,  Riksrådet friherre Göran Göransson Gyllenstierna af Lundholm (1632–1686) och hans bror riksrådet friherre Johan Göransson Gyllenstierna af Lundholm (1635–1680), söner till landshövdingen i Uppland, friherre Göran Göransson Gyllenstierna den äldre och friherrinnan Anna, född Skytte.

Göran Göransson Gyllenstierna var Karl X Gustavs kammarherre (1655), och 1657 utnämndes Gyllenstierna till landshövding i Kronobergs län och i Uppland 1664, och han upphöjdes 1666 till riksråd. Samma år utnämndes han till hovrättsråd i Svea hovrätt samt kommissarie i reduktionskollegium och blev 1668 president i samma ämbetsverk. Han blev guvernör över drottning Kristinas underhållsländer 1674.

Brodern Johan Göransson Gyllenstierna af Lundholm, född 18 februari 1635 på Älvsjö gård i Brännkyrka socken vid Stockholm, död 10 juni 1680, var riksråd och Karl XI:s gunstling vilket gjorde honom till en av Sveriges mäktigaste män vid sin död.

Båda bröderna upphöjdes till grevlig värdighet på Stockholms slott av kung Karl XI år 1674. De introducerades först 1719 under nr 45, med namnet Gyllenstierna af Björksund och Helgö.

Johan slöt själv sin ättegren redan 10 juni 1680, Jörans ättegren utgick på svärdssidan 17 maj 1799.

Gyllenstierna af Björksund och Helgö 
Göran Göransson Gyllenstierna (1632–1686), riksråd 1666, greve af Björksund och Helgö  (tillsammans med brodern) 1674, överståthållare i huvudstaten 1678, pådrivande bakom reduktionen vilken slutligen kom att drabba honom själv hårt.
Nils Göransson Gyllenstierna af Björksund och Helgö (1670–1731), militär i Karl XII:s krig, generallöjtnant 1722, riksråd 1727.
Göran Gyllenstierna (1724–1799), jurist, riksråd, riksmarskalk 1781.
Johan Göransson Gyllenstierna (1635–1680), hovkansler 1666, riksmarskalk 1668, s.å. riksråd,  greve af Björksund och Helgö (tillsammans med brodern) 1674, Karl XI:s gunstling, framgångsrik i Skånska kriget, generalguvernör över de tidigare danska provinserna 1679.

Referenser 

Adlade 1719
Svenska grevliga ätter
John Macleod

John Macleod, född 
6 september 1876 i Clunie i Perthshire, död 16 mars 1935 i Aberdeen, var en skotsk fysiolog. År 1923 erhöll han Nobelpriset i fysiologi eller medicin för upptäckten av insulin.

Biografi
Macleod blev 1899 demonstrator i fysiologi vid London hospital, 1903 professor i Cleveland, Ohio, 1918 i Toronto, samt från 1928 i Aberdeen. Han bedrev uppmärksammade undersökningar angående kolhydratomsättningen, angående andningscentrum, dykarsjuka med mera men är mest känd genom de arbeten där han utvecklade Frederick G. Bantings upptäckt av insulinet, för vilka han tillsammans med denne erhöll Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1923. Banting delade i sin tur sin del av priset med Charles Best.

Bland Macleods skrifter märks Diabetes, its pathological physiology (1913), Physiology an biochemistyr in modern medicine (1916, 6:e utgåvan 1930), Insulin (1925, tillsammans med W. R. Campbell) och Carbo-hydrate metabolism and insulin (1926).

Noter

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1923
 Nobelprize.org, John Macleod - biografi

Nobelpristagare i medicin
Födda 1876
Avlidna 1935
Män
Ledamöter av Royal Society
Alumner från University of Aberdeen
Jag arma barn, som litet har erfarit

Jag arma barn, som litet har erfarit är en psalmtext med elva verser diktade av Abela M. Berglund-Gullbrandson, som använde signaturen A. M. G.

Melodin komponerad av Oscar Ahnfelt.

Publicerad i
Andeliga Sånger nr 6 i första häftet av "Ahnfelts Sånger" 1855 och i EFS nyutgåva 1893.
Hemlandssånger 1891 som nr 314 under rubriken "Kärleken".
Nya Pilgrimssånger 1892 8 verser, som nr 248 under rubriken "Det kristliga lifwet. Strid och lidande".
Sionstoner 1889 med 7 verser, som nr 213
Sionstoner 1935 nr 405 under rubriken "Nådens ordning: Trosliv och helgelse".
Sions Sånger 1951 nr 90
Sions Sånger 1981 nr 137 under rubriken "Kristlig vandel".
Lova Herren 1988 nr 553 under rubriken "Guds barn i bön och efterföljelse".

Svenska psalmer
Frederick Hopkins

Sir Frederick Gowland Hopkins, född 20 juni 1861 i Eastbourne, Sussex, död 16 maj 1947 i Cambridge, var en brittisk läkare och biokemist. År 1929 erhöll han Nobelpriset i fysiologi eller medicin.

Hopkins blev 1913 professor i biokemi vid Cambridge University, och var en av vitaminforskningens grundläggare. År 1901 upptäckte han aminosyran tryptofan. Härigenom kom han in på frågan om äggvitekropparnas fullvärdighet i biologiskt hänseende. Utfodringsförsök med rena substanser, vilka han senare utförde på råttor, övertygade honom snart att tillväxten blir ofullständig och snart avstannar, om man uteslutande använder fett, äggvita, kolhydrater, vatten och salter. Hopkins visade att tillförsel av små mängder mjölk åter satte igång tillväxten. Redan 1906 och 1909 meddelade Hopkins dessa rön, men först 1912 kom den utförliga publikationen med beviset för ett fettlösligt vitamin som nödvändigt för tillväxten. Dessa och Christiaan Eijkmans upptäckter av vitaminerna innebar en revolution inom näringsläran och skapade också nya möjligheter till förståelse för ett flertal bristsjukdomar och deras förebyggande. Välkända är även Hopkins undersökningar av mjölksyrebildningen i vävnaderna genom att från levande vävnader isolera ämnet glutation.

Asteroiden 9677 Gowlandhopkins är uppkallad efter honom.

Referenser

Noter

Källor 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 13 s. 299.

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1929
 Nobelprize.org, Frederick Hopkins - biografi

Nobelpristagare i medicin
Födda 1861
Avlidna 1947
Män
Ledamöter av Royal Society
Svensk uppslagsbok
Mottagare av Copleymedaljen
Alumner från King's College London
Alumner från Trinity College, Cambridge
Alumner från University of London
Frölich

Frölich är en svensk adlig och grevlig ätt från Tyskland. Ursprungligen var det en adlig ätt i Steiermark där stamfadern Didrich Frölich till Gerdorf levde under 1500-talet.

Historik 
En gren av ätten inkom till Sverige med översten Hans Christoffer Frölich, som stupade i svensk tjänst vid slaget om Köpenhamn 1658. Från denne och hans hustru Elisabet von Plessen utgår den adliga ätten Frölich, som slocknade 1940 på svärdssidan. Den grevliga ätten utgår från en yngre son till Hans Christoffer Frölich, och introducerades som grevlig ätt vid Riddarhuset 1713 på nummer 49.

Personer med efternamnet Frölich 
 Carl Gustaf Frölich (1637-1714), general, hovrättspresident och landshövding
 Eva Margareta Frölich, mystiker och pietistisk författare
 Carl Frölich (1680-1754), militär och ämbetsman
 David Frölich (1682-1742), militär
 Bengt Frölich (född 1684), militär
 Charlotta Frölich (1698-1770), författare och poet
 Bengt Gustaf Frölich (1715-1783), militär och landshövding
 David Fredrik Frölich (1788-1862), politiker
 Fredrik Frölich (1861-1933), militär

Källor 
Riddarhusets databas
Svenska män och kvinnor, del 2, Albert Bonniers förlag 1944
Svenska adelsätter
Svenska grevliga ätter
Charles Sherrington

Sir Charles Scott Sherrington, född 27 november 1857 i Islington, London, död 4 mars 1952 i Eastbourne, East Sussex, var en brittisk neurofysiolog, histolog, bakteriolog och patolog.

Biografi
År 1932 erhöll Sherrington, tillsammans med Edgar Adrian, Nobelpriset i fysiologi eller medicin för forskning över nervsystemets fysiologi, i synnerhet reflexerna och hjärnans kontrollfunktioner.

Sherrington var ordförande för Royal Society i början av 1920-talet och invaldes som ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien 1926.

Referenser

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1932
 Nobelprize.org, Charles Sherrington - biografi

Brittiska bakteriologer
Nobelpristagare i medicin
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1857
Avlidna 1952
Män
Personer från London
Ledamöter av Royal Society
Mottagare av Copleymedaljen
Nieroth

Nieroth är en svensk adlig ätt från Estland. Den inkom troligen dit från Tyskland med Johan van Nuwerode som 1486 var tyska ordens fogde i Jerwen. 

Flera grenar har i omgångar blivit naturaliserade i Sverige. Johan Nieroth (död 1545) var godsägare i Estland. Hans son Johan Nieroth bosatte sig i Gladhammars socken utanför Kalmar och i sin tur far till Johan Nieroth som var kaptenmajor vid Kalmar regemente och övervaktmästare vid Kronobergs regemente. Ättlingarna till hans äldre son Svickert Nieroth adlades 1654 Gyllenieroth. Hans yngre son Johan Nieroth adlades 1648 von Nieroth som ätt nummer 529 (senare ändrat till 564). Ätten von Nieroth har inget känt samband med övriga Nierothätter och har fört ett annat vapen. Med tanke på att de inkommit från Estland, och att Carl Nieroth som naturaliserades 1693 såg denna ätt som en gren av sin är det troligt att de har ett gemensamt ursprung. Ätten utslocknade på 1700-talet, möjligen 1761.

Magnus Nieroth (död 1638) var ståthållare i Wittensten och Reval, samt landshövding i Kexholms län. Han blev far till Carl Nieroth, som 1693 naturaliserades som svensk adelsman, 1706 erhöll grevlig värdighet och 1719 introducerades på riddarhuset som grevlig ätt nummer 52. Otto Nieroth var kusin till Magnus Nieroth som var ryttmästare i svenska armén och lantråd i Estland. Hans son Magnus Vilhelm Nieroth inträdde i svensk militärtjänst 1689 och blev samma år friherre och introducerad på riddarhuset som friherrlig ätt nummer 90. Han tjänstgjorde som överste i Reval vid stadens kapitulation och valde att stanna kvar där och trädde i stället i rysk tjänst. 

Baltzar August Carl von Nieroth blev 1818 naturaliserad svensk adelsman och 1820 introducerad som adlig ätt nummer 2274. Han härstammade ifrån Jakob von Nieroth som under 1600-talet bodde strax utanför Greifswald. Släktskapet med övriga grenar är okänt. Vid hans död 1842 upphöjdes ätten till friherrlig värdighet på nummer 372. Släkten utslocknade 1883.

Källor 

Svenska adelsätter
Svenska friherrliga ätter
Svenska grevliga ätter
Ernest Belfort Bax

Ernest Belfort Bax, född den 23 juli 1854, död den 26 november 1926, var en brittisk socialist, journalist och filosof.

Bax stod ursprungligen nära den idealistiska socialismen, som företräddes av William Morris och hade sitt organ i tidskriften Commonwealth. Senare anslöt han sig till Socialdemocratic federation som leddes av Henry Hyndman och var principiella ståndpunkter stod närmare socialdemokratin på europeiska kontinenten.

Bax kombinerade i sina otaliga skrifter Karl Marx ekonomiska idéer med filosofiska tankar från Immanuel Kant, Arthur Schopenhauer och Eduard von Hartmann.

Verk 
 Jean-Paul Marat (1878)
 Handbook to the History of Philosophy (1884)
 Religion of Socialism (1886)
 Ethics of socialism (1889)
 French Revolution (1890)
 The Problem of Reality (1893)
 Socialism; Its Growth and Outcome, skriven tillsammans med William Morris (1894)
 Essays in Socialism, New and Old (1906)
 The Roots of Reality (1907)
 The Legal Subjection of Men (1908), skriven tillsammans med en onämnd irländsk advokat
 The Last Episode of the French Revolution (1911)
 Problems of Men, Mind, and Morals (1912)
 The Fraud of Feminism'' (1913)

Referenser 

http://runeberg.org/nfcn/0463.html

Brittiska filosofer
Brittiska marxistiska teoretiker
Födda 1854
Avlidna 1926
Män
Meijerfeldt

Meijerfeldt var en grevlig ätt med nummer 59 i Adelskalendern. Ätten utslocknade 1739 och 1800. Ätten stammade från Livland och blev adlad 1674.

Se även 
Johan August Meijerfeldt d.ä.
Johan August Meijerfeldt d.y.

Svenska grevliga ätter
Låtom oss sjunga, sjunga om

Låtom oss sjunga, sjunga om är en psalmtext med sex 4-radiga verser.

Publicerad i
Andeliga Sånger nr 113, i "Ahnfelts Sånger"  8:e häftet utgivna  1855 och återutgivna av EFS 1893. 
Sions Sånger 1951 nr 126.
Sions Sånger 1981 nr 107 under rubriken "Guds nåd i Kristus".

Svenska psalmer
Bonde af Säfstaholm

Bonde af Säfstaholm var en grevlig ätt som utgrenar sig ur adliga ätten Bonde. Riksrådet Claës Ulfsson Bonde (1664–1726), upphöjdes i grevlig värdighet genom kunglig resolution 1719, introducerades samma år med namnet Bonde af Säfstaholm under nr 64, men ätten utgick redan med en av hans söner 1783.

Kända medlemmar 
Gustaf Bonde (1698–1772)

Källor 

Svenska grevliga ätter
Peyton Rous

Francis Peyton Rous, född 5 oktober 1879 i Baltimore, Maryland, USA, död 16 februari 1970 i New York, var en amerikansk virolog. År 1966 erhöll han tillsammans med Charles B. Huggins Nobelpriset i fysiologi eller medicin för att ha upptäckt att vissa virus kan orsaka cancer. Han tilldelades 1958 Albert Lasker Basic Medical Research Award.

Biografi
Rous’s far dog tidigt och lämnade hans mor med tre små barn och bara knapphändiga medel för att försörja dem. Hon var ändå fast besluten att få bästa möjliga utbildning för sina barn och lyckades på ett eller annat sätt med detta.
Rous utbildades vid Johns Hopkins University, Baltimore och vid University of Michigan. Han började arbeta vid i Rockefeller Institute for Medical Research (nu Rockefeller University) i New York City 1909 och stannade där under hela sin karriär.

Vetenskapligt arbete
Rous var involverad i upptäckten av virusens roll i överföringen av vissa typer av cancer. År 1911 gjorde han som patolog sin viktiga observation att en elakartad tumör (specifikt en sarkom) som växte på en tamkyckling kan överföras till en annan fågel helt enkelt genom att utsätta den friska fågeln för ett cellfritt filtrat. Detta fynd, att cancer kunde överföras av ett virus (nu känt som Rous sarkomvirus, ett retrovirus), misskrediterades då brett av de flesta experterna på området. Eftersom han var en relativ nykomling, tog det flera år innan någon ens försökte replikera hans förutseende resultat. Några inflytelserika forskare var dock tillräckligt imponerade för att nominera honom till Nobelkommittén redan 1926 (och under många påföljande år). Rous fick slutligen utmärkelsen 40 år senare vid 87 års ålder; Han är fortfarande den äldsta mottagaren av Nobelpriset i medicin eller fysiologi.

Förutom cancerforskning gjorde Rous undersökningar av lever- och gallblåsafysiologi, och han arbetade med utvecklingen av blodbevarande tekniker som gjorde de första blodbankerna möjliga.

Utmärkelser och hedersbetygelser 
Förutom Nobelpriset valdes Peyton Rous till utländsk medlem av Royal Society (ForMemRS) 1940, och han tilldelades Albert Lasker Award för grundläggande medicinsk forskning 1958 och National Medal of Science 1965.

Referenser

Noter

Ytterligare läsning
 Cornwall, Claudia M. Catching cancer : the quest for its viral and bacterial causes. Lanham: Rowman & Littlefield Publishers, 2013.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Nobel Lectures, Physiology or Medicine 1963–1970, Elsevier Publishing Company, Amsterdam, 1972

Externa länkar

 Nobelprize.org, Nobelpriset i fysiologi eller medicin 1966
 Nobelprize.org, Peyton Rous – biografi

Nobelpristagare i medicin
Amerikanska nobelpristagare
Amerikanska läkare
Amerikanska virologer
Födda 1879
Avlidna 1970
Män
Personer från Baltimore
Ledamöter av Royal Society
Alumner från Johns Hopkins University
Von Liewen

Liewen eller Lieven, var en ursprungligen baltisk adlig ätt. En gren av ätten introducerades 1654 som friherrlig ätt nummer 45 på svenska riddarhuset. En annan gren upphöjdes 1719 till grevliga ätten nummer 67 på Sveriges Riddarhus men utslocknade 1781.
En rysk gren, furstlig från 1826, fanns kvar i Ryssland fram till 1917.

Personer med namnet Liwe, Lieven eller Liewen 
 Reinhold Lieven (1621–1665), friherre till Eksjö, guvernör på Ösel, friherrliga ätten nummer 45 (1653)
 Bernhard von Liewen (1651–1703), militär
 Hans Henrik von Liewen den äldre (1664–1733), greve, riksråd, militär
 Berndt Vilhelm von Liewen (1685–1771), general
 Hans Henrik von Liewen den yngre (1704–1781), greve, riksråd, militär
 Carl Fredrik von Liewen (1721–1763), greve, militär
 Henrika Juliana von Liewen (född 1710), svensk hovdam
 Carl Gustaf von Liewen (1722–1770), svensk ämbetsman
 Carl Gustaf von Liewen (1748–1809), svensk militär 
 Charlotte von Lieven (1748–1828), rysk hovdam
 Karl von Lieven (1767–1844), rysk militär och ämbetsman
 Kristofor von Lieven (1774–1839), rysk militär och diplomat
 Dorothea von Lieven (1785–1857), rysk furstinna

Källor

Externa länkar

 Ätten von Liewen
 Liewen
 Genealogisches Handbuch der Oeselschen Ritterschaft 1935 - adelsätter i Öselska Riddarhuset
 von Lieven i Svenskt biografiskt handlexikon 
 von Lieven i Nordisk familjebok
 Lieven

Svenska friherrliga ätter
Svenska grevliga ätter
Lillienstedt

Lillienstedt var en svensk grevlig ätt, av samma ursprung som ätterna Lagerflycht och Lindheim.

Ättens stamfader var Paulus Simonis Raumannus, av namnet att döma från Raumo i Finland där han var skolpräst innan han fick tjänst som kyrkoherde i Selkis. Hans hustru ska ha hetat Agneta Henriksdotter. De fick tre söner. Simon Paulinus Raumannus var professor vid Kungliga Akademien i Åbo och blev stamfader för ätten Lindheim. Carl Paulin var landshövding och adlades Lagerflycht. Deras bror Johan Paulin blev landshövding, riksråd, kansliråd och president i Wismarska tribunalet. Han adlades med namnet Lillienstedt år 1690 och introducerades enligt gamla matrikeln på nummer 1192, upphöjdes år 1713 till friherre och blev 1719 greve, samt introducerades i den egenskapen år 1720 på nummer 72 varmed den adliga och friherrliga ätten blev utgången.

Johan Paulinus Lillienstedt var först gift med friherrinnan Cronhielm, men gifte om sig med Margareta Törnflycht från Bureätten och fick bara barn i andra äktenskapet. En dotter, Christina Margareta Eleonora, gifte sig Wrangel af Sauss men fick inga barn i det äktenskapet. I ett föregående äktenskap med greve Carl Posse fick hon däremot barn. Hennes systrar gifte sig Sparfvenfelt, von Krassow och greve Spens. Hedvig Maria Fredrika, som gifte sig von Krassow, blev stammoder till tyska furstehus bland annat genom att en dotter gifte sig med Carl Julius Bernhard von Bohlen.

Deras bror Gustaf var fänrik vid livgardet men stupade i Norge. Äldste brodern Carl Lillienstedt var kanslijunkare och avled ogift 1767 och slöt då ätten på svärdssidan.

Källor 
 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor
 Genos 5 (1934), s. 37-87 https://web.archive.org/web/20100111065210/http://www.genealogia.fi/genos/5/5_37.htm

Svenska grevliga ätter
Leijonstedt

Leijonstedt var en svensk grevlig ätt (nr: 73.). Ätten dog ut i Sverige år 1830.
En gren hade flyttat till England. Ätten hade gemensamt ursprung med släkten Gyllenborg.

Anders Volimhaus adlades 1686 med namnet Leijonstedt. Han blev 1716 friherre och 1719 greve. Han blev far till landshövdingen Olof Leijonstedt som var far till landshövdingen Carl Wilhelm Leijonstedt. Han var i sin tur far till generalmajoren och brigadchefen under finska kriget Carl Johan Leijonstedt (1751–1817). Ätten utslocknade på svärdssidan i Sverige med Carl Johan Leijonstedts bror Johan Jakob Leijonstedt (1766–1830).

Källor 

Svenska grevliga ätter
Lagerberg

Lagerberg är ett svenskt efternamn, som den 31 december 2013 bars av 612 personer bosatta i Sverige. Namnet har burits dels av en adlig ätt, dels av ofrälse släkter.

Personer med efternamnet Lagerberg

Adam Otto Lagerberg (1726–1798), greve, ämbetsman, landshövding
Axel Lagerberg (1885–1964), skådespelare
Bengt Lagerberg (född 1973), trumslagare
Carl Lagerberg (1708–1767), riksråd, justitiekansler, politiker
 Carl Lagerberg (1859–1922), museiman 
Charlotta Lagerberg (1836–1916), telegrafist och telegrafföreståndare
 Charlotta Lagerberg Thunes (född 1972), barnboksförfattare
Göran Lagerberg (född 1947), popmusiker
Hans Lagerberg (född 1943), författare
 Jenni Lagerberg (1867–1958), skulptör, målare och konsthantverkare
Joen Lagerberg (1888–1975), diplomat, överceremonimästare
Magnus Lagerberg (1844–1920), kammarherre, museiman, numismatiker
Sven Lagerberg (1822–1905), greve, general, överkommendant 
Swen Lagerberg (1672–1746), greve, general och ämbetsman
Thomas Lagerberg (född 1958), pianist, kördirigent och musikpedagog
 Tineke Lagerberg (född 1941), nederländsk simmare
Torsten Lagerberg (1882–1964), botanist, professor

Adel
Lagerberg (ätt) – svensk adelsätt

Källor 

Svenska efternamn