kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Regalskeppet Riksäpplet

Riksäpplet, eller Äpplet, officiellt HM Realskepp Riksäpplet, var ett linjeskepp i svenska Kungliga flottan. Hon var ett s.k. regalskepp, en klassifikation som användes för örlogsflottans största skepp under stormaktstiden. Riksäpplet byggdes på Gamla Varvet i Göteborg av den engelske skeppsbyggmästaren Francis Sheldon, och sjösattes den 25 april 1661. Hennes bestyckning utgjordes av 84 kanoner av olika storlekar på två batteridäck.

I Skånska krigets inledningsskede deltog Riksäpplet i egenskap av viceamiralsskepp i flottans operationer, och ingick i tredje eskadern i det för svenskarna katastrofala sjöslaget mot en dansk-nederländsk flotta vid Ölands södra udde, den 1 juni 1676. Efter slaget drog sig delar av flottan tillbaka till örlogshamnen i Dalarö, där Riksäpplet ankrade intill klipporna vid Dalarö skans för att få skydd av skansens kanoner. Natten till den 25 juni blåste en hård storm upp på Mysingen. I ett försök att lägga fartyget i lä för vinden lossade besättningen stockankaret ur bottenskiktet. Riksäpplet slet sig då från sina förtöjningar och drev utmed skansholmens östra sida, tills hon hamnade med styrborslåringen på en liten kobbe, fick kraftig slagsida och sjönk strax söder om Aspön. 

Riksäpplets vrak ligger idag på 15 meters djup. Vraket påstås ibland ha varit helt intakt och mer välbevarat än skeppet Vasa fram till 1921, då det ska ha sprängts. I själva verket har skeppet dock brutits ner kontinuerligt sedan förlisningen i samband med olika bärgningsarbeten, men är fortfarande i tämligen gott skick. År 1868 sprängdes vraket med dynamit för att tillvarata svartek. Mindre delar av detta virke lär ha använts för att tillverka portarna till Stockholms stadshus, som uppfördes mellan 1911 och 1923. Många skulpturer har genom åren bärgats från vraket, varav större delen finns bevarade på Sjöhistoriska museet i Stockholm.

Kommentarer

Referenser

Noter

Tryckta källor

Webbkällor

Vidare läsning 

Eriksson, N. 2017. Riksäpplet (1676): resurrecting a neglected wreck, In Litwin, J (Ed.) Baltic and beyond Change and continuity in shipbuilding: Proceedings of the Fourteenth International Symposium on Boat and Ship Archaeology Gdańsk 2015, National Maritime Museum, pp. 39-48.

Se även 
Lista över svenska vrak
Lista över svenska seglande örlogsfartyg
Regalskeppet Äpplet (1622)
Regalskeppet Äpplet (1628) – Vasas systerfartyg
Riksäpplet
Skeppsvrak i Stockholms skärgård
Skeppsvrak i Östersjön
Fartyg sjösatta under 1660-talet
Fartyg byggda i Göteborg
Marinarkeologi
Speakers' Corner

Speakers' Corner (engelska för 'talares hörna') är en plats där det är tillåtet för vem som helst att hålla offentliga tal. 

Speakers' Corner har London, men även på andra platser och i andra länder. Tvärtom mot vad många tror är man inte immun mot lag eller åtnjuter total yttrandefrihet, men det finns heller inga ämnen som är särskilt förbjudna. Man får tala så länge som polisen inte ingriper, men polisen är oftast tolerant och ingriper normalt endast om det kommer många klagomål eller om talen är obscena eller opassande.

Speakers' Corner i Hyde Park 
Den mest kända Speakers' Corner är kanske det i det nordöstra hörnet av Hyde Park i London, nära Marble Arch. Denna diskussionsplats kom till efter oroligheter i parken 1855, då parkbesökare var mycket upprörda över en lag som förbjöd handel på söndagar (den enda dag de var lediga). 1872 etablerades en fast plats diskussionsplats här via en lag i parlamentet.

Idag är det främst förespråkare för idéer som inte kan spridas i vanliga media som söker sig till parkhörnet. Under årens lopp har även en lång rad mer namnkunniga talare stämt upp sin röst i Hyde Park, däribland Karl Marx, Vladimir Lenin, George Orwell och William Morris.

Av de cirka hundratalet allmänna diskussionsplatserna i London, etablerade mellan 1855 och 1939, är den i Hyde Park den enda som återstår på 2000-talet.

Se även 

 Yttrandefrihet
 Fria talares tribun på Sergels torg

Referenser

Noter

Externa länkar

Parker i London
Yttrandefrihet
Saint Vincent och Grenadinernas herrlandslag i fotboll

Saint Vincent och Grenadinernas herrlandslag i fotboll debuterade med tre matcher i Prudent Cup 1948 borta mot Trinidad och Tobago, där man förlorade första matchen men sedan fixade två oavgjorda resultat, 1-1 och 2-2.

Historik 
Saint Vincent och Grenadinernas fotbollsförbund bildades 1979 och är medlem av Fifa och Concacaf, liksom det regionala förbundet CFU.

Lagets största merit är silver i Karibiska mästerskapet 1995, efter 0-5 i finalen mot Trinidad och Tobago..

VM 
 1930 till 1990 - Deltog ej
 1994 till 2006 - Kvalade inte in

I kvalet till VM i Tyskland 2006 åkte man ut i andra omgången efter förluster mot Mexiko och Trinidad och Tobago samt segrar över Saint Kitts och Nevis.

CONCACAF mästerskap 
 1963 till 1989 - Deltog ej
 1991 - Deltog ej
 1993 - Kvalade inte in
 1996 - Första omgången
 1998 - Kvalade inte in
 2000 - Kvalade inte in
 2002 - Kvalade inte in
 2003 - Deltog ej
 2005 - Kvalade inte in
 2007 - Kvalade inte in

Karibiska mästerskapet 
 1989 - Första omgången
 1990 - Första omgången
 1991 - Deltog ej
 1992 - Första omgången
 1993 - Första omgången
 1994 - Kvalade inte in
 1995 - 2:a plats
 1996 - Första omgången
 1997 - Kvalade inte in
 1998 - Kvalade inte in
 1999 - Kvalade inte in
 2001 - Kvalade inte in
 2005 - Kvalade inte in
 2007 - Första omgången

Referenser

Externa länkar 
  Rec. Sport. Soccer Statistics Foundation - Saint Vincent och Grenadinernas herrlandslag i fotboll

Fotbollslandslag
Fotboll i Saint Vincent och Grenadinerna
Landslag startade 1948
Simon Woods

Simon Woods, brittisk skådespelare mest känd som Mr. Bingley i Stolthet & fördom.

Filmografi 
2003 Cambridge spies (TV-serie)
2004 Avsnittet "Enemy Fire" i Foyle's War (TV-serie)
2005 Stolthet & fördom
2005 Elisabeth I (TV-serie)
2006 Penelope
2007 Rome (TV-serie)

Brittiska skådespelare
Alumner från Magdalen College, Oxford
Män
Födda 1980
Levande personer
Jönssonligan: Jakten på Mjölner

Jönssonligan: Jakten på Mjölner är ett peka-och-klicka-äventyrsspel som utvecklades av IQ Media Nordic och gavs ut till Microsoft Windows och Macintosh år 1999. Spelet är baserat på filmserien Jönssonligan. Spelet skapades av Per Demervall som tidigare skrivit två seriealbum baserat på filmserien.

Till spelet anlitades flera av de tidigare filmskådespelarna som röstskådespelare. Spelet fick år 2000 en uppföljare; Jönssonligan går på djupet.

Handling 
Målet i spelet är att man ska hitta ett arkeologiskt fynd, Tors hammare Mjölner. Beskrivningen till hur man hittar den finns i fyra separata delar som är utspridda i olika europeiska städer, Rom, Paris, London och Berlin. I spelet får man följa med Sickan, Vanheden och Dynamit-Harry ut i Europa.

Rollista 
Hans Wahlgren – Charles-Ingvar "Sickan" Jönsson
Ulf Brunnberg – Vanheden
Björn Gustafson – Dynamit-Harry
Birgitta Andersson – Doris
Per Grundén – Wall-Enberg
Weiron Holmberg – Biffen
Övriga röster – Odd Ahlgren, Susanne Barklund, Eva-Maria Björkström Roos, Reine Brynolfsson, Dick Eriksson, Niklas Falk, Rachel Mohlin, Jan Nygren, Ann-Sofie Rase, Per Sandborgh, Sture Ström, Kim Sulocki

Produktion 
1993 skrev Per Demervall ett seriealbum baserat på filmserien Jönssonligan. 1993 gick bolaget som distribuerade albumen i konkurs och Demervall letade efter nya sätt att publicera sina två redan färdiga album han hade skrivit. Demervall kom i kontakt med IQ Media Nordic som producerade spelet.

Handlingen i spelet bygger på nordisk mytologi och legenden om Tors hammare och inspirerades av Indiana Jones.

Mottagande 
Spelet fick ett blandat mottagande i media. Göteborgs-Posten gav spelet 4 av 5 stjärnor, Sydsvenskan gav spelet 3 av 5 stjärnor medan Aftonbladet gav det 2 stjärnor av 5 möjliga.

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats (arkiverad)
 
 

Datorspel 1999
Datorspel utvecklade i Sverige
Windows-spel
Macintosh-spel
Jakten på Mjölner, Jönssonligan
Peka-och-klicka-äventyrsspel
Filippo Smaldone

Filippo Smaldone, född 27 juli 1848 i Neapel, Italien, död 4 juni 1923 i Lecce, var en italiensk romersk-katolsk präst. Han helgonförklarades av påve Benedictus XVI den 15 oktober 2006.

Smaldone ägnade sig i stor utsträckning åt välgörenhetsarbete bland döva, blinda, sjuka samt föräldralösa barn.

Källor

Födda 1848
Avlidna 1923
Italienska helgon
Män
Marais Viljoen

Marais Viljoen, född 2 december 1915 i Robertson, Västra Kapprovinsen, död 4 januari 2007 i Pretoria, var en sydafrikansk politiker (nationalistpartiet). Som ordförande i landets senat blev han tillförordnad president under en kort period 1978 då den sittande Nicolaas Johannes Diederichs avlidit, men tvingades avstå posten till den just avgångne premiärministern B J Vorster. Sedan Vorster tvingats avgå som följd av en korruptionsskandal valdes Viljoen till president för en sjuårsperiod 1979 men tvingades avgå som del av en serie författningsändringar 1984. Han var den siste sydafrikanske presidenten med endast ceremoniell makt: efter den nya grundlag som trädde i kraft 1984 blev presidenten stats- och regeringschef med exekutiva maktbefogenheter. Viljoen var en moderat medlem av nationalistpartiet. Han erhöll vid sin död en statsbegravning och var till 2009 Sydafrikas mest långlivade president. Efter Thabo Mbeki och Jacobus Johannes Fouché är han även den mest långvarige i ämbetet med två mandatperioder om sammanlagt nästan sex år.

Sydafrikanska politiker under 1900-talet
Födda 1915
Avlidna 2007
Män
Rubens Bertogliati

Rubens Bertogliati, född 9 maj 1979 i Lugano, är en schweizisk tävlingscyklist. Han blev professionell 2000 med det italienska Lampre-stallet. Mellan säsongerna 2004 och 2008 tävlade han för det spanska stallet Saunier Duval-Prodir. Inför säsongen 2009 blev schweizaren kontrakterad av Serramenti PVC Diquigiovanni-Androni Giocattoli. Säsongen 2011 tävlar han för Team Type 1-Sanofi Aventis.

Karriär 
Rubens Bertogliatis stora genombrott kom år 2002 under Tour de France 2002 när han tävlade för Lampre-Daikin. Han vann den första etappen på tävlingen det året, en bergig etapp i Luxemburg. Efter etappen fick han bära den gula ledartröjan som han bar fram till den tredje etappen då den tyska cyklisten Erik Zabel tog över ledningen. 

Bertogliatis första proffsseger hade kommit några månader tidigare när han vann GP Chiasso.

Under säsongen 2007 blev han fyra sammanlagt på Tour of Georgia.

I september 2008 slutade schweizaren tvåa på etapp 5 av Tyskland runt bakom den tyska spurtaren Gerald Ciolek. Under säsongen tog han också en silvermedalj i nationsmästerskapens tempolopp bakom tempoloppsspecialisten Fabian Cancellara.

Rubens Bertogliati slutade tvåa på etapp 14 av Giro d'Italia 2009, en etapp där han slutade 12 sekunder bakom segraren Simon Gerrans. I juni Rubens Bertogliati tempoloppet i de schweiziska nationsmästerskapen.

Meriter 
2002
 GP Chiasso
 etapp 1, Tour de France
 Gula ledartröjan, efter etapp 1 och 2
2007
 4:e sammanlagt, Tour of Georgia 2007
2008
 2:a, Nationsmästerskapens tempolopp
 2:a, etapp 5, Tyskland runt
2009
  Nationsmästerskapens tempolopp
 2:a, etapp 14, Giro d'Italia

Stall 
 Lampre-Daikin 2000–2003
 Saunier Duval 2004–2008
 Scott-American Beef 2008
 Serramenti PVC Diquigiovanni-Androni Giocattoli 2009–2010
 Team Type 1-Sanofi Aventis 2011–

Externa länkar
Officiell webbplats
Rubens Bertogliati cyclingarchives.com
Rubens Bertogliati på Sports Reference

Schweiziska tävlingscyklister
Födda 1979
Män
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Schweiz
Tävlande i cykling vid olympiska sommarspelen 2004
Nicolaas Johannes Diederichs

Nicolaas Johannes Diederichs, född 17 november 1903 i Ladybrand, Oranjefristaten, död 21 augusti 1978 i Pretoria, Transvaal, var en sydafrikansk politiker (nationalistpartiet). Han var ordförande för Broederbond 1938-1942 och landets president 1975–1978.

Referenser

Noter

Källor
Website South African History about Nicolaas Diederichs

Diederichs, Johannes Diederichs
Födda 1903
Avlidna 1978
Män
Alumner från Leidens universitet
Alumner från Münchens universitet
Alumner från Kölns universitet
Sydafrikas ministrar
Sydafrikas presidenter
Jacobus Johannes Fouché

Jacobus Johannes Fouché, ibland endast kallad J. J. Fouché, född 6 juni 1898 i Wepener, Oranjefristaten, död 23 september 1980 i Kapstaden, var en sydafrikansk politiker (nationalistpartiet) och Sydafrikas president mellan 1968 och 1975. Han var tidigare försvarsminister i Hendrik Verwoerds regering från 1959 till 1966 och den ende presidenten under apartheidtiden att tjäna en full mandatperiod.  

Fouché var Sydafrikas mest långvarige president till 14 juli 2006 då han blev omgången av Thabo Mbeki.

Referenser

Sydafrikanska politiker under 1900-talet
Födda 1898
Avlidna 1980
Män
Jozua François Naudé

Jozua François "Tom" Naudé, född 15 april 1889 i Middelburg, Östra Kapprovinsen, död 31 maj 1969 i Kapstaden, var en sydafrikansk politiker (nationalistpartiet), delgrundare av Broederbond 1918 och senare landets president 1967–68. Han var kommunikationsminister 1950-54, hälsominister 1954-58, finansminister 1958-61 och slutligen senatens ordförande 1961-67 vilket även innebär rollen som vicepresident och ansvarig att utöva president T.E. Dönges befogenheter sedan denne insjuknat i koma 1967. Den 79-årige Naudé valdes av parlamentet att formellt efterträda honom samma år men insjuknade själv en kort tid senare och efterträddes av Jacobus Johannes Fouché.

Sydafrikanska politiker under 1900-talet
Personer från Östra Kapprovinsen
Födda 1889
Avlidna 1969
Män
Ersbodakyrkan

Ersbodakyrkan är en distriktskyrka i Umeå stadsförsamling i Luleå stift. Kyrkan byggdes samtidigt som övrig bebyggelse i Västra Ersboda centrum i Umeå och invigdes 10 oktober 1982.

Kyrkobyggnaden 
Kyrkan är byggd i tegel med ett oregelbundet polygonalt plan. Kyrkorummet, som är sammanbyggt med en församlingsdel, är högre än övriga delar av byggnaden och är täckt av ett kopparklätt pulpettak. Byggnadens fasad är av tegel. En fristående klockstapel är placerad vid entrén. 

Kyrkorummets tak är klätt med obehandlad träpanel och stiger i höjd mot koret, där korväggen är utformad som ett ljusschakt. Kyrkorummets väggar är av tegel och golvet är lagt av keramiska plattor. Kyrkan har ingen bänkinredning. Arkitekt var Thorsten Åsbjer.

Källor 
 "Nya Svenska kyrkor Del III" (Rapport RAÄ 1997:1) sidan 103,

Externa länkar 
 Svenska kyrkan: Ersbodakyrkan

Kyrkobyggnader i Umeå
Kyrkobyggnader i Luleå stift
Kyrkobyggnader invigda 1982
1982 i Sverige
Tom Hornbein

Thomas "Tom" Hornbein, född 6 november 1930 i Saint Louis, Missouri, död 6 maj 2023 i Estes Park, Colorado, var en amerikansk bergsbestigare. 1963 besteg han Mount Everest via västsidan (the West Ridge) tillsammans med Willi Unsoeld.

Referenser 

Hornbein Tom
Hornbein Tom
Män
Avlidna 2023
Alumner från Washington University in St. Louis
Sydafrikas president

Republiken Sydafrikas president () är Sydafrikas statschef och regeringschef. Statschefen besitter den praktiska verkställande makten i landet och är bland annat högste befälhavare för de Sydafrikas väpnade styrkor.

Den sydafrikanska konstitutionen har en ytterst ovanlig konstruktion med en stark president som är vald av parlamentet. I de flesta länderna som låter parlamentet välja president är dennes roll ceremoniell (så exempelvis Tysklands förbundspresident och Israels president).

Cyril Ramaphosa är Sydafrikas president sedan 15 februari 2018.

Historia
Från bildandet av Sydafrikanska unionen år 1910 som en dominion i det brittiska imperiet var den brittiske monarken Sydafrikas statschef, representerad i landet av en generalguvernör. I och med Westminsterstatuten 1931 separerades formellt det brittiska statschefsämbetet från det i samväldesrikena men en formell titel för Sydafrika gavs först Elisabet II som drottning av Sydafrika.

År 1961 upphörde Sydafrika, efter en folkomröstning, att erkänna den brittiska monarken som sin statschef och antog ett republikanskt statsskick. Landets nya statschef, formellt Republiken Sydafrikas statspresident, var Charles Robberts Swart som också var generalguvernör under landets sista år som samväldesrike. 

Fram till 1984 var presidentämbetet i Sydafrika ceremoniellt och den reella verkställande makten låg hos premiärministern, men därefter slogs de två posterna samman och Sydafrika fick en exekutiv statschef. Den första av hela folket demokratiskt valde presidenten var Nelson Mandela som valdes år 1994.

Lista över Sydafrikas statschefer

Sydafrikanska unionens generalguvernörer (1910–1961)

Sydafrikas statspresidenter (från 1961 till 1994)

Statspresidenter med ceremoniella uppgifter (1961–1984)

Statspresidenter med verkställande makt 1984–1994

Sydafrikas presidenter från 1994 (efter apartheidtiden)

Se även
 Lista över Sydafrikas regeringschefer

Referenser

Noter

Externa länkar

Sydafrikas administration
Sydafrika
Sydafrika
Sydafrika
Sydafrika
Alpförgätmigej

Alpförgätmigej är en art i familjen strävbladiga växter. Det är en 10–15 cm hög och flerårig ört. Blommorna är runt 9 mm breda och ljust till intensivt blå.

Utbredning 
Arten förekommer i bergsområden av Europa, Asien och Nordamerika. Den föredrar blötta ängar och steniga marker som ligger mellan 1300 och 3000 meter över havet. Alpförgätmigej växer på marker med silikat eller kalksten.

Strävbladiga växter
Al Växtindex
Huskors

Huskors är ett gammalt ord i svenskan, belagt sedan 1582, med betydelsen lidande i hemmet, familjesorg eller privat sorg. Sedan 1700-talet är det också belagt i en mer skämtsam mening, som en vardaglig benämning på en person som plågar sin omgivning i hemmet, särskilt om en grälsjuk, tyrannisk eller elak kvinna. 

Det finns gott om referenser till ordet och olika gestaltningar av huskors i 1900-talets populärkultur. Ett exempel är Oscar Wennersten folklustspel Bröderna Östermans huskors, som har satts upp ett flertal gånger och även filmats fem gånger och gjorts till musikal. Bröderna Östermans huskors handlar om de tre lata skärgårdsbröderna Österman som städslar en hushållerska. När hushållerskan tar befälet på gården vill gubbarna göra sig av med henne.

Externa länkar
 

Sociologi
Mellanfreden i Moskva

Mellanfreden i Moskva () är benämningen på det fredsfördrag som undertecknades av Sovjetunionen och Finland efter fortsättningskriget. Avtalet undertecknades den 19 september 1944.

Fredsvillkor  

I fråga om områdesöverlåtelser, följde fördraget Moskvafredens krav. Finland skulle överlåta Karelska näset, Ladogas norra del, samt Sallaområdet. Därtill krävde Sovjetunionen att Petsamo skulle överlåtas samt att Hangöområdet, som ingått i Moskvafreden, skulle bytas ut mot en arrendering av Porkkalaområdet under 50 år. Förutom områdeskraven krävdes Finland på 300 miljoner dollar i krigsskadestånd, att Finlands kommunistiska parti skulle tillåtas verka, och att fascistiska organisationer skulle upplösas (och även förment fascistiska, såsom Lotta Svärd-organisationen) samt att de tyska trupperna skulle fördrivas från Lappland. Fördrivningen av tyskarna gav upphov till Lapplandskriget. 

Verkställandet av mellanfredsfördraget övervakades i Finland av den allierade kontrollkommissionen, som var dominerad av Sovjet och leddes av den dess generalöverste Andrej Zjdanov. Kommissionen bestod av enbart en britt, medan de resterande medlemmarna var från Sovjetunionen. Stalin var inte närvarande under förhandlingarna, till skillnad mot hans aktiva hållning under förhandlingarna i Moskva hösten 1939, före vinterkriget.

Mellanfreden eller mellanfredstiden  

I senare ögon kan namnet mellanfreden verka förvirrande, men namnvalet beror på att ifrågavarande fred knöts enbart mellan Finland och Sovjetunionen och att det enbart var ämnat att vara i kraft tills ett nytt fördrag skrivits under. Det andra världskriget fortsatte ännu efter att fortsättningskriget avslutats, och ett fredsfördrag mellan alla länder (utom Tyskland och Japan) skrevs under först i Paris 1947. Vid detta tillfälle förnyades också fredsfördraget mellan Finland och Sovjetunionen, med samma innehåll som i mellanfredens avtal. Fred mellan Finland och Storbritannien, samt alla andra samväldesstater som förklarat Finland krig den 5 december 1941, undertecknades först vid Parisfördraget 1947. 

Mellanfreden i Moskva bör inte blandas samman med Moskvafreden, som innebar slutet för vinterkriget 1940. Tiden mellan Moskvafreden och fortsättningskriget har kallats för "mellankrigstiden" i Finland, trots att denna term även används för (och kan misstas) för tiden mellan första och andra världskriget. 

Ordet mellanfred syftar även på att krigshandlingarna inte var slut för Finlands del i och med mellanfreden, på grund av det ovannämnda Lapplandskriget.

Se även  
 Fredsfördraget i Dorpat, 1920 
 Moskvafreden, 1940 
 Parisfreden, 1947

Referenser 

1944 i Finland
1944 i Sovjetunionen
Krigsåret 1944
Finland under andra världskriget
Sovjetunionen under andra världskriget
Moskva
Moskva
Moskva under 1900-talet
Politikåret 1944
Brokförgätmigej

Brokförgätmigej (Myosotis discolor) är en cirka 2 dm hög ört i familjen strävbladiga växter, av släktet förgätmigejer. Varje planta är vanligen förgrenad ända nere från marken, och både stjälkar och blad är håriga.

Externa länkar
Den virtuella floran - Brokförgätmigej

Strävbladiga växter
Br Växtindex
T.E. Dönges

T. E. Dönges, egentligen Theophilus Ebenhaezer Dönges, född 8 mars 1898 i Klerksdorp, Transvaal, död 10 januari 1968 i Kapstaden, var en sydafrikansk politiker (nationalistpartiet). Han invaldes i underhuset 1941 för västra Worcester och utsågs till inrikesminister i Daniel Malans apartheidregering 1948. Sedan Hendrik Verwoerd tillträtt 1958 upphöjdes han till finansminister. Som andreman i regeringen tjänade han under fyra dagar som tillförordnad premiärminister 6 september-13 september 1966, sedan Verwoerd mördats i underhuset. Han utsågs att efterträda Charles Robberts Swart som president efter dennes avgång 1 juni 1967 men drabbades före ceremonin av en stroke och ersattes den 6 december av Jozua François Naudé.

Externa länkar

Sydafrikanska politiker under 1900-talet
Personer från Klerksdorp
Födda 1898
Avlidna 1968
Män
Världsmästerskapet i bandy för herrar 1999

Världsmästerskapet i bandy för herrar 1999 var det 21:a världsmästerskapet i bandy för herrar och spelades i Archangelsk i Ryssland 30 januari-7 februari 1999. Ryssland vann turneringen före Finland och Sverige.

Grundseriematchen Ryssland-Sverige spelades på grund av kylan 4x15 minuter.

Det var första gången det postsovjetiska Ryssland såväl arrangerade som vann turneringen. Ryssland, som även vunnit Russian Government Cup 1998, välte i och med världsmästartiteln 1999 ner Sverige från tronen som ledande bandylandslag. Sverige hade dominerat totalt sedan Sovjetunionen upplöstes 1991. Men Ryssland inledde nu en epok som det dominerande laget kring millennieskiftet i slutet av 1990-talet och början av 2000-talets första decennium.

Resultat

Grundserien

Slutspel

Slutspelsträd

Match om femte plats

Semifinaler

Bronsmatch

Final

Externa länkar

Bandysidan - Världsmästerskapet 1999
Bandytipset kalenderbiteri - Världsmästerskapet 1999

Sport i Archangelsk
1999 i Ryssland
Internationella bandytävlingar i Ryssland
Bandysäsongen 1998/1999
1999