kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sophie von La Roche

Marie Sophie von La Roche, född Gutermann von Gutershofen 6 december 1730 i Kaufbeuren, död 18 februari 1807 i Offenbach am Main, var en tysk författarinna.

Familj
Sophie Gutermann von Gutershofen var först förlovad med Christoph Martin Wieland, men gifte sig 1753 med Georg von La Roche. De fick åtta barn, bland dem Maximiliane von La Roche som kom att bli mor till författarna Bettina von Arnim och Clemens Brentano.

Bibliografi
Geschichte des Fräuleins von Sternheim. Von einer Freundin derselben aus Original-Papieren und andern zuverläßigen Quellen gezogen. Hrsg. v. Christoph Martin Wieland. 2 Band. Weidmanns Erben und Reich, Leipzig 1771 (München 2007, dtv, ,Originalausgabe)
Der Eigensinn der Liebe und Freundschaft, eine Englische Erzählung, nebst einer kleinen deutschen Liebesgeschichte, aus dem Französischen. Orell, Geßner, Füßli, Zürich 1772
Rosaliens Briefe an ihre Freundin Mariane von St**. 3 Band. Richter, Altenburg 1780–1781
Pomona für Teutschlands Töchter. Enderes, Speyer 1783-1784
Briefe an Lina, ein Buch für junge Frauenzimmer, die ihr Herz und ihren Verstand bilden wollen. Band 1. Lina als Mädchen. Weiß und Brede, Mannheim 1785; Gräff, Leipzig 1788
Neuere moralische Erzählungen. Richter, Altenburg 1786
Tagebuch einer Reise durch die Schweiz Richter, Altenburg 1787
Journal einer Reise durch Frankreich. Richter, Altenburg 1787
Tagebuch einer Reise durch Holland und England. Weiß und Brede, Offenbach 1788
Geschichte von Miß Lony und Der schöne Bund. C. W. Ettinger, Gotha 1789
Briefe über Mannheim. Orell, Geßner, Füßli, Zürich 1791
Lebensbeschreibung von Friderika Baldinger, von ihr selbst verfaßt. Hrsg. und mit einer Vorrede begleitet von Sophie Wittwe von La Roche. Carl Ludwig Brede, Offenbach 1791
Rosalie und Cleberg auf dem Lande. Weiß und Brede, Offenbach 1791
Erinnerungen aus meiner dritten Schweizerreise. Weiß und Brede, Offenbach 1793
Briefe an Lina als Mutter. 2 Bände. Gräff, Leipzig 1795-1797
Schönes Bild der Resignation, eine Erzählung. Gräff, Leipzig 1796
Erscheinungen am See Oneida, mit Kupfern. 3 Bände. Gräff, Leipzig 1798
Mein Schreibetisch. 2 Bände. Gräff, Leipzig 1799
Reise vom Offenbach nach Weimar und Schönebeck im Jahr 1799. Gräff, Leipzig 1800 (även som Schattenrisse abgeschiedener Stunden in Offenbach, Weimar und Schönebeck in Jahre 1799)
Fanny und Julia, oder die Freundinnen. Gräff, Leipzig 1801
Liebe-Hütten. 2 Bände. Gräff, Leipzig 1804
Herbsttage. Gräff, Leipzig 1805
Melusinens Sommerabende. Hrsg. von Christoph Martin Wieland. Societäts-Buch- und Kunsthandlung, Halle 1806 (Digitalisat)

Källor

Externa länkar 
 
 

Tyska romanförfattare
Tyskspråkiga romanförfattare
Tyska författare under 1700-talet
Födda 1730
Avlidna 1807
Kvinnor
Personer från Kaufbeuren
Clearwatersjön

Clearwater Lake är en sjö i British Columbia, Kanada. Sjön ligger i nationalparken Wells Gray, ett område med ett flertal vattenfall. Ospreyfallen och Stictafallen ligger vid sjöns södra ände. Clearwater Lake är omgiven av berg och andra sjöar. Clearwater Lake har förbindelser med flera sjöar i närheten. Några av de är Azure Lake och Mahood Lake

Sjön bildades vid ett mindre vulkanutbrott under istiden.

Källor

Externa länkar 
 Webbplats

Insjöar i British Columbia
Chaplin (film)

Chaplin är en brittisk-amerikansk-fransk-italiensk dramafilm från 1992 i regi av Richard Attenborough. Filmen är en biografi över skådespelaren och regissören Charlie Chaplin.

Om filmen 
Chaplin blev nominerad till tre Oscars, bland annat fick Robert Downey Jr. en nominering för bästa manliga huvudroll för rollen som Chaplin.

Rollista

Utmärkelser

Vinster
BAFTA: Bästa manliga huvudroll (Robert Downey Jr.)

Nomineringar
Oscar: Bästa manliga huvudroll (Robert Downey Jr.), Bästa musik (John Barry), Bästa scenografi (Stuart Craig, Chris A. Butler)
BAFTA: Bästa kostym (John Mollo, Ellen Mirojnick), Bästa makeup (Wally Schneiderman, Jill Rockow, John Caglione, Jr.), Bästa production design (Stuart Craig)
Golden Globe: Bästa manliga huvudroll - Drama (Robert Downey Jr.), Bästa musik (John Barry), Bästa kvinnliga biroll (Geraldine Chaplin)

Externa länkar

Engelskspråkiga filmer
Amerikanska biografifilmer
Amerikanska dramafilmer
Brittiska biografifilmer
Brittiska dramafilmer
Franska biografifilmer
Franska dramafilmer
Italienska biografifilmer
Italienska dramafilmer
Filmmusik av John Barry
Filmer 1992
Filmer baserade på biografier
Biografiska filmer om skådespelare
Filmer om filmskapande
Filmer från TriStar Pictures
Havanna (film)

Havanna () är en amerikansk långfilm från 1990 i regi av Sydney Pollack, med Robert Redford, Lena Olin, Alan Arkin och Tomas Milian i rollerna.

Rollista

Källor

Externa länkar

Filmer 1990
Amerikanska dramafilmer
Engelskspråkiga filmer
Poker på film
Sjöfartsfilmer baserade på verkliga händelser
Kaj (sjöfart)

En kaj är en anlagd fast konstruktion i strandlinjen, där fartyg kan lägga till för lastning och lossning, eller för att släppa på eller av passagerare. Äldre kajer var vanligen pålade trädäck eller stenmurskajer. Idag är de flesta nya kajer antingen spontkajer eller påldäckskajer. Mindre kajer kan även utgöras av stödmurar av betong gjutna direkt mot berg. Vanligen är kajer en del av en hamnanläggning, men en kaj kan även vara en fast (dvs ej flytande) angöringsbrygga för passagerarbåtar.

Källor 
 

Sjöfartsanläggningar
Nikolaj Emanuel

Nikolaj Markovitj Emanuel (), född 1 oktober 1915, död 8 december 1984, var en rysk fysiker. Han var professor i kemisk fysik vid Moskvas universitet. Han invaldes 27 november 1974 som utländsk ledamot av svenska Vetenskapsakademien. 

Ryska fysiker
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1915
Avlidna 1984
Personer från Kursk oblast
Carl Ferdinand Hartzer

Carl Ferdinand Hartzer, född 22 juni 1838 i Celle, död 27 oktober 1906 i Berlin, var en tysk bildhuggare.

Hartzer studerade efter Polytechnikum 1859–67 vid olika konstakademier och arbetade från 1869 som fri konstnär i Berlin. Han skapade bland annat Mitscherlichminnesmärket, liksom bysterna i Charité av kirurgerna Heinrich Adolf von Bardeleben (1810–85), Franz König (1832–1910), Gustav Simon (1824–76) och av Friedrich Althoff.

Offentliga verk i urval 
 Albrecht Thaer-Denkmal i Celle (1873)
 Heinrich Marschner - staty i Hannover (1877) 
 Kreis-Kriegerdenkmal 1870/71 i Gleiwitz/ Schlesien (1874)
 Louis Spohr -  staty i Kassel (1883)
 Friedrich Wöhler - staty i Göttingen (1890)
 Sebastian von Belling, byst, för Berliner Ruhmeshalle
 Bernward av Hildesheim, monument i Hildesheim (1893)
 Eilhard Mitscherlich - monument i Berlin (1894)
 Johannes von Miquel, byst (1898)
 Gauß-Weber-Denkmal i Göttingen (1899)
 Heinrich Albert Oppermann - gravmonument in Nienburg (Weser)
 Hermann Sauppe - byst i Göttingen 
 Karl Ewald Hasse - byst i Göttingen

Källor

Litteratur 
 Arndt, Karl / Arndt, Monika, Der Bildhauer Ferdinand Hartzer 1838-1906, Gebr. Mann: Berlin 1997,  (på tyska)

Tyska skulptörer
Skulptörer under 1800-talet
Tyska konstnärer under 1800-talet
Födda 1838
Avlidna 1906
Män
Landhalvklotet

Landhalvklotet eller landhemisfären är det halvklot som innehåller största möjliga landyta och minsta möjliga vattenyta. Dess centrum ligger på  vid Nantes i Frankrike. Sju åttondelar av allt land på jorden ligger på landhalvklotet, men ändå finns här mer vatten än det finns land. Dess motsats är vattenhalvklotet. 

Jordens halvklot
Vattenhalvklotet

Vattenhalvklotet är det halvklot som innehåller största möjliga vattenyta och minsta möjliga landyta.

Motsatsen är landhalvklotet.

Jordens halvklot
Jacques Saurin

Jacques Saurin,  född 1677 i Nîmes, död 1730 i Haag, var den franska protestantismens mest berömda predikant.

Saurin utvandrade till följd av upphävandet av Nantesiska ediktet (1685) med sina föräldrar till Genève, prästvigdes där 1701, var till 1705 predikant vid en fransk församling i England och sedan vid en sådan i Haag. 

Saurin var en fullödig representant för den franska klassicismen och kan i formellt hänseende jämställas med de stora katolska predikanterna under Ludvig XIV. Han har också fått namnet "protestantismens Bossuet". 

Som predikant visar han en utomordentlig tankerikedom och medryckande kraft. Hans predikningar (Sermons), av vilka han själv utgav 5 band (1707-25), trycktes i 12 band 1749 (senare upplaga 1829-35) och i urval (Sermons choisis) 1854. 

Saurin skrev dessutom Discours historiques, critiques, théologiques et moraux sur les événements les plus mémorables du Vieux et du Nouveau testament (2 band, 1720, 1728) och L'état du christianisme en France (1725-27), brev till försvar för hans förföljda trosförvanter.

Källor 

 

Franska teologer
Reformerta teologer
Födda 1677
Avlidna 1730
Män
Ugglan
Personer från Nîmes
Stockholms Luciakonsert

Stockholms Luciakonsert, fram till och med 2007 Globens Luciakonsert är världens största luciakonsert och äger rum den helg som infaller närmast under eller efter luciadagen den 13 december i Globen i Stockholm. Konserten genomförs av mellan 1 200 och 1 400 barn och ungdomar från Adolf Fredriks musikklasser och Stockholms musikgymnasium. Från traditionens start medverkade också Stockholms ungdomssymfoniorkester, men sedan år 2000 har i stället Stockholms läns blåsarsymfoniker tagit över denna del av engagemanget.

Evenemanget har genomförts varje år sedan Globens invigning med undantag för julen 2008 då finalen av tv-programmet Idol 2008 inföll i samband med luciakonserterna vilket ledde till brist de nödvändiga repetitionstiderna. Innan Globens invigning hölls en liknande konsert på systerarenan Hovet.

Konserten är registrerad i Guinness Book of World Records som världens största luciatåg och har bland annat blivit mycket positivt omtalat i New York Times.

Repertoar 
Konserten är indelad i flera akter där en av akterna byts ut helt varje år.
Repertoaren är blandad och alltifrån kända stycken som Jul, jul och Betlehemsstjärnan till nyskrivna körarrangemang framförs.

Genomförande 
Arrangemanget innefattar cirka 1200 artister som under ungefär en veckas tid helt ägnar sig åt repetitionsarbetet inför konserterna i Globen. Ett hundratal stage crews arbetar under konserterna med brandskydd, något som är vitalt mot bakgrund av den stora brandrisken med tusentals brinnande ljus och det är ovanligt men förekommande att uppträdande barn svimmar till följd av syrebrist i lokalerna. På senare år har man fått bukt på detta problem genom kraftfull ventilation.

Under många år användes Annexet till uppehållsrum för artisterna men i dag inreds istället stora underjordiska utrymmen till detta ändamål där eleverna kan vila, öva och äta.

Se även 
Adolf Fredriks musikklasser
Globen
Stockholms läns blåsarsymfoniker
Stockholms musikgymnasium

Lucia
Musik i Stockholm
Kristendom i Stockholm
Heinrich Koebner

Heinrich Koebner (eller Köbner), född den 2 december 1838 i Breslau, död den 3 september 1904, var en tysk dermatolog. 

Koebner studerade medicin i Berlin och blev medicine doktor 1859 vid universitetet i Breslau. Därefter tjänstgjorde han som läkare i Wien under Ferdinand von Hebra och i Paris hos Alfred Hardy. 

År 1876 blev Koebner föreståndare för polikliniken för syfilis och hudsjukdomar i Breslau. År 1884 flyttade han till Berlin. År 1893 valdes han in som ledamot av Leopoldina.

Koebner var särskilt känd för sin forskning kring psoriasis, vitiligo  och svampsjukdomar. Han har givit upphov till ett antal termer som ännu är i bruk i fackspråket och som genom sina namn påminner om honom.

Källor

Externa länkar

Heinrich Köbner i Who Named It

Tyska dermatologer
Tyska professorer i medicin
Personer verksamma vid universitetet i Wrocław
Ledamöter av Leopoldina
Tyska läkare under 1800-talet
Personer från Breslau
Födda 1838
Avlidna 1904
Män
Karl Ewald Hasse

Karl Ewald Hasse, född den 23 juni 1810 i Dresden, död den 26 september 1902 i Hannover, var en tysk läkare.

Hasse blev 1839 extra ordinarie professor i Leipzig, 1844 professor i medicinsk klinik i Zürich samt förflyttades 1852 till Heidelberg och var 1856–1879 professor i Göttingen.

Bibliografi (i urval) 
Anatomische Beschreibung der Krankheiten der Cirkulations- und Respirationsorgane (1841)
Die Krankheiten des Nervenapparats (1855; 2:a upplagan 1868)

Källor

Noter 

Tyska patologer
Tyska anatomer
Tyska professorer i medicin
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Personer verksamma vid universitetet i Zürich
Personer verksamma vid Heidelbergs universitet
Personer verksamma vid Göttingens universitet
Tyska läkare under 1800-talet
Personer från Dresden
Födda 1810
Avlidna 1902
Män
Ugglan
Hermann Sauppe

Hermann Sauppe, född den 9 december 1809 i Wesenstein, nära Dresden, död den 15 september 1893 i Göttingen, var en tysk klassisk filolog, bror till Gustav Albert Sauppe.
 
År 1832 blev han filosofie doktor vid universitetet i Leipzig, där han var student under Gottfried Hermann, som hade stort inflytande på hans levnadsbana. Från 1833 undervisade han inom skolväsendet i Zürich, där han 1838 knöts till universitetet. År 1837 blev han utnämnd till överbibliotekarie vid kantonens bibliotek.

År 1845 fick han tjänst vid gymnasiet i Weimar, och 1856 blev han professor i historisk lingvistik vid universitetet i Göttingen. I Göttingen ansvarade han för grundandadet av det pedagogiska seminariet.

Sauppe specialiserade sig inom området epigrafik och är ihågkommen för sitt arbete med textkritik. Han var en vän av Sachphilologie, övertygad om att förståelse av språket kunde förvärvas inte endast genom analys av texter, utan också från andra discipliner som arkeologi och numismatik med flera.

Bland hans mer betydande arbeten kan nämnas Epistola critica ad Godofredum Hermannum och Oratores Attici (1838–1850). Det senare verket, som han gav ut tillsammans med Johann Georg Baiter, är en samling fragmentariska tal och traktater av attiska retorer.

Källor 

 

Tyska klassiska filologer
Epigrafiker
Tyska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Zürich
Personer verksamma vid Göttingens universitet
Filologer under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Födda 1809
Avlidna 1893
Män
Lago Trasimeno

Lago Trasimeno är den fjärde största sjön i Italien och den största sjön söder om Po på den italienska halvön med en yta på 128 km², endast något mindre än Lago di Como. Sjön är endorheisk och medeldjupet ligger på 4,3 m och den djupaste delen är 6 m.

Historiskt sett var Trasimeno känd som "Perugiasjön" och detta namn gör det lätt att förstå vikten sjön alltid har haft för nordvästra Umbrien och Chianadistriktet i Toscana. Slaget vid Trasimenussjön, mellan Hanibal från Kartago och Flamino som ledde en armé från Rom, ägde rum på norra stranden av sjön i april 217 f.Kr. under det andra puniska kriget. 

Det finns tre öar i sjön, Isola Polvese, Isola Maggiore och Isola Minore. Isola Maggiore, den näst största, är den enda som är bebodd. Det lilla fiskeläget hade sin storhetstid under 1400-talet men idag finns det runt ett 30-tal invånare. De flesta byggnader, inklusive ruinerna av ett Franciscankloster, är från 1300-talet.

Externa länkar 

Insjöar i Italien
Difosgen

Difosgen är en organisk förening med formeln C2O2Cl4.

Egenskaper
Difosgen är mycket giftigt och har egenskaper som liknar fosgen, men den är lättare att hantera eftersom den är i vätskeform. Vid 300 °C eller vid kontakt med kol sönderfaller det till fosgen. Vid kontakt med vatten eller vattenånga bildas saltsyra.

Framställning
Difosgen framställs genom att låta metylformiat kloreras av klorgas under inverkan av UV-ljus.

Det kan också framställas av klormetylformiat som bildas av fosgen och metanol.

Användning
Difosgen framställdes ursprungligen under första världskriget för att användas som stridsgas.

Idag används det inom organisk syntes för att omvandla aminer till isocyanater och karboxylsyror till syraklorider.

Se även
Fosgen

Kemiska stridsmedel
Klorformater
Aitolien

Aitolien (på klassisk grekiska Αἰτωλία, latin Aetolia) var ett forntida landskap i Grekland. Näst Akarnanien, från vilket det skildes genom floden Acheloos (nu Aspros eller Aspropotamos), var Aitolien det västligaste landskapet i antikens Grekland. Det låg vid Korintiska viken. Enligt sagan fick området sitt namn efter Endymions son Aitolos, som skall ha invandrat dit från Elis. Landet var vid kusten och längs floderna Acheloos och Evenos (nu Fidares) jämnt och fruktbart, men för övrigt ett vilt och skogbevuxet bergland, genomdraget av bergskedjorna Arakynthos (nu Zygos), söder om sjön Trichonios, Panaitolion (nu Plokapari) samt, längst i norr, Tymfrestos och Korax, en sydlig fortsättning av Pindos. Städerna var få; de viktigaste var Thermon, Kalydon, Pleyron och Chalkis (inte att förväxla med Chalkis på Euboia).

Aitolierna tog inte någon större del i grekernas samhällsliv före den allmänna omstörtningen efter Alexander den stores död. De slöt sig då allt närmare tillsammans och var de enda bland grekerna som med framgång kunde motstå makedonierna. Omkring 280 f.Kr. kan det Aitoliska förbundet, som omfattade flertalet av mellersta Greklands stater, anses färdigbildat. Liksom i det akaiska förbundet stod en strateg i spetsen för detta, och aitolernas gemensamma angelägenheter avgjordes på en förbundsförsamling (Panaitolikon) i Thermon. Aitolerna utbildade sig alltmer till ett krigarfolk, som ställde sina vapen till deras tjänst, med vilkas hjälp de hoppades att vinna någon fördel. Deras historia är mestadels en berättelse om plundringståg som de företog i Hellas och på Peloponnesos, och om krig, som de förde än med och än mot det akaiska förbundet samt mot Makedonien, Sparta och Rom. Av det sistnämnda blev aitolerna, som med seleukiden Antiochos III av Syrien slutit förbund mot Rom, slutligen kuvade år 189 f.Kr., och det aitoliska förbundet upplöstes efter slaget vid Pydna 168 f.Kr. Efter några år av oreda och inre strider delade aitolerna de övriga grekernas öde och blev romerska undersåtar år 146 f.Kr.

I det nutida Grekland utgör Aitolien tillsammans med Akarnanien prefekturen Aitolien och Akarnanien.

Källor

Se även 
1142 Aetolia

Antikens Grekland
Greklands geografi
Aitolos

Aitolos var i den grekiska mytologin en son till Endymion. Han fick i Olympia genom kapplöpning tävla med sina bröder Paion och Epeios om arvsföljden till tronen i konungariket Elis. Epeios avgick med segern, och blev kung, men när han dog barnlös efterträddes han av Aitolos. Aitolos måste senare dock fly och stiftade ett nytt rike i trakten av Acheloos samt blev aitolernas stamfader.

Källor 

Personer i grekisk mytologi
Svanå herrgård

Svanå herrgård är en herrgård i Svanå, Västerås kommun. Herrgården såldes till Asea 1916.

Herrgården byggdes i timmer på 1670-talet av Pontus Fredrik De la Gardie, en huvudbyggnad med högt säteritak och klocktorn samt med två envåningsflyglar. Inredningen i den södra gästflygeln, i rokoko och tidig gustaviansk stil, är väl bevarad. Runt gårdsmiljön finns ett smidesjärnstaket från bruket. Trappsteg utanför herrgården och lusthuset är gjutna 1824 i Nyhyttan, Norberg, som då ägdes av Svanå bruk.

Herrgården var under hundra år disponentbostad för Surahammars bruk. Herrgården såldes år 1916 till Asea. Herrgården användes under Aseas och ABB:s tid för representation. Under den tiden försågs herrgården med inredning och möbler från Ebba Brahes tid på uppdrag av Percy Barnevik. ABB sålde Svanå bruk med herrgård, skog och jordbruk 2005 till Det ägs sedan 2005 av AB Arvid Svensson Invest i Västerås.  Herrgården är öppen för bokning av sällskap upp till 150 personer.

Källor

Externa länkar 

 Bruken som byggde Sverige på Axess Television

Herrgårdar i Västmanland
Byggnader och anläggningar i Västerås kommun
Alexander Tondeur

Alexander Tondeur, född den 17 juli 1829 i Berlin, död där den 21 juli 1905, var en tysk skulptör. 

Tondeur studerade hos Gustav Hermann Bläser och vid konstakademin i Berlin, gick 1852-1854 på Wiens konstakademi, ett år i Paris samt for 1856 till Italien, där han utförde sitt första framstående arbete, Den sårade Venus, som av Iris förs till Olympen. Han stannade i Rom i två år och utförde för dåvarande konungen av Preussen marmorgruppen Moderskärleken. 

År 1858 återkom han till Berlin. Bland hans senare alster är flera dekorativa, allegoriska figurer, såsom brunnsfiguren Borussia med Preussens fyra huvudfloder, Bülows och Blüchers bronsstoder på postamentet till Fredrik Vilhelm III:s ryttarstaty (av Bläser) i Köln, statyer av Vilhelm I i Putlitz (1890) och Dessau (1892), Karl Otfried Müllers staty i förhallen till Altes museum i Berlin, dessutom en mängd porträttbyster.

Källor 

 

Tyska skulptörer
Skulptörer under 1800-talet
Tyska konstnärer under 1800-talet
Födda 1829
Avlidna 1905
Män
Ugglan
Konstnärer från Berlin
Josiah Tattnall

Josiah Tattnall, född 1762 eller 1764 i Georgia, död 6 juni 1803 i Nassau, Brittiska Västindien, var en amerikansk politiker (demokrat-republikan) och militär.

Tattnalls familj förblev lojal mot den brittiska kronan då amerikanska revolutionskriget bröt ut. Tattnall fick gå i privatskolan Eton College i England. Han valde ändå att återvända till Amerika år 1782 och tog värvning i den kontinentala armén för att gå i krig mot britterna. Som kapten i en artillerienhet i Georgias milis var han efter revolutionskriget med om att kväsa ett slavuppror år 1787 och strida mot indianerna 1788 och 1793. Han befordrades till överste och 1801 till brigadgeneral i Georgias milis.

Tattnall efterträdde 1796 George Walton som senator för Georgia. Han efterträddes 1799 av Abraham Baldwin. Tattnall efterträdde sedan 1801 David Emanuel som guvernör. Han efterträddes följande år av John Milledge.

Tattnalls grav finns på Bonaventure Cemetery i Savannah. Tattnall County har fått sitt namn efter Josiah Tattnall.

Referenser

Externa länkar

Ledamöter av USA:s senat från Georgia
Guvernörer i Georgia
Födda 1760-talet
Avlidna 1803
Män
Chandler Canterbury

Chandler Canterbury, född 15 december 1998 i Houston, Texas, är en amerikansk skådespelare.

Filmografi (i urval)

Externa länkar 

Män
Födda 1998
Levande personer
Amerikanska skådespelare under 2000-talet
Amerikanska barnskådespelare
Skådespelare från Houston
Juanita M. Kreps

Juanita Morris Kreps, född 11 januari 1921 i Lynch, Kentucky, död 5 juli 2010 i Durham, North Carolina, var en amerikansk nationalekonom och politiker (demokrat). Hon var USA:s handelsminister 1977–1979.

Kreps avlade 1942 sin grundexamen vid Berea College. Hon avlade sedan sin master och sin doktorsexamen i nationalekonomi vid Duke University. Hon undervisade vid Denison University, Hofstra College (numera Hofstra University), Queens College (som sedan 1961 är en del av City University of New York) och Duke. Hon fick en professur vid Duke och valdes 1972 till universitetets vicerektor. Hon skrev boken Sex in the Marketplace: American Women at Work (1971) om könsdiskrimineringen på den amerikanska arbetsmarknaden.

Kreps efterträdde 1977 Elliot Richardson som handelsminister. Hon var den fjärde kvinna att bli minister i USA. Hon avgick två år senare för att återvända till Duke som professor i nationalekonomi och som vicerektor.

Referenser

 
 Miller Center vid University of Virginia
 Pioneers at Duke
 North Carolina Business Hall of Fame

Amerikanska nationalekonomer
Amerikanska professorer i nationalekonomi
USA:s handelsministrar
Personer verksamma vid Duke University
Alumner från Berea College
Alumner från Duke University
Födda 1921
Avlidna 2010
Kvinnor
Robert Luketic

Robert Luketic, född 1 november 1973 i Sydney, är en australisk regissör.

Filmografi (i urval)

Källor

Externa länkar

Australiska filmregissörer
Män
Födda 1973
Levande personer
Personer från Sydney
Lynch

Lynch kan syfta på:

Lynch. – ett japanskt rockband
Merrill Lynch – en amerikanskt finans- och försäkringsbolag
 Lynch (efternamn) – ett efternamn och personer med namnet

Geografi

Antarktis 

 Lynch Island, ö,  
 Lynch (berg),

USA 

 Lynch, Kentucky  Harlan County, 
 Lynch (ort i USA, Nebraska)  Boyd County, 

Robotskapade Antarktisförgreningar
Robotskapade USAförgreningar

Engelska efternamn
Irländska efternamn