kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Karlsruhe/Baden-Badens flygplats

Karlsruhe/Baden-Badens flygplats (tyska: Flughafen Karlsruhe/Baden-Baden) eller Baden Airpark är en internationell flygplats belägen i delstaten Baden-Württemberg i Tyskland, 40 km söder om Karlsruhe, 15 km väster om Baden-Baden och 55 km norr om Strasbourg i Frankrike.

Historia 
Flughafen Karlsruhe/Baden-Baden var en kanadensisk militär/flygbas (CFB Baden-Soellingen) mellan åren 1953 och 1993. Det nystartade företaget Baden Airpark GmbH tog över flygplatsen 1995 och första civila trafiken togs vid 17 maj 1997.

Marktransport 

Flygplatsen kan nås av flera olika lokala busslinjer från järnvägsstationerna i Baden-Baden och Rastatt. Det går även ett antal långdistansbussar från Offenburg, Freiburg im Breisgau, Strasbourg, Mannheim, Heidelberg samt Frankfurt-Hahns flygplats.

Flygbolag och destinationer 
 Blue Wings (Antalya)
 Ryanair (Alicante, Dublin, Girona, London-Stansted, Rom-Ciampino, Stockholm-Arlanda, Valencia)
 Sky Airlines (Antalya)
 Sun Express (Antalya)
 TUIfly (Antalya, Fuerteventura, Heraklion, Las Palmas, Palma de Mallorca, Rhodos, Teneriffa södra)
 Tunisair (Monastir)

Externa länkar 

  Baden Airpark  (officiell sida)
 A-Z World Airports:Baden-Baden Airport Karlsruhe (FKB/EDSB)

Karlsruhe/Baden-Baden
Transport i Baden-Württemberg
Karlsruhe
Flygplatser invigda 1951
Byggnader och anläggningar i Baden-Württemberg
Martin Nürenbach

Martin Nürenbach, i Norge även kallad Nurembach, död 1780 i Tavastaland i Finland, var en tysk-svensk akrobat, dansare, skådespelare och teaterdirektör, verksam i Sverige, Norge och Finland.  

Nürenbach var styvson till Carl Gottfried Seuerling och Margareta Seuerling. 1767 finns han på ett passbevis för Stenborgs Sällskap till Uppsala. Efter detta var han "stadsdansmästare" i Göteborg innan han i juli 1770 var danslärare och uppträdde som akrobat med den "välberömda" Madame Stuart i Oslo. I slutet av året var han medlem i en norsk teatertrupp, som ansågs dålig, men 1771-1772 bedrev han Norges första teater i Oslo.   

Under september-oktober 1773 utförde han "ekvilibirer, konster och positurer så uti hela som halfva kroppsvändningar", luftsprång, dans på lina, att klättra upp på en stege som "stå perpendikulärt utaf sig sjelf" och krypa baklänges med huvudet genom spolarna. Han blev så populär att han inte kunde uppträda på grund av platsbrist och en ny läktare fick byggas. Affischer trycktes upp om honom, i annonserna kallades han "vår maitre".
Onsdagen 9 september 1773 uppträdde den "nyligen till staden ankomne" "ekvilibristen Nürenbach" som efterpjäs till Jeppe på berget i Humlegårdsteatern; resten av säsongen förekom "ekvilibristiska konster" efter nästan varje pjäs, fre 8 oktober fick han en recett "som sjelf i komedien spelar Arlequins-rollen med flere nöjsamma fölrändringar" i Samtal i de dödas rike och en till recett i Den döende fadren tis 19 okt.

Efter säsongen följde Nürenbach "med hustru" med Stenborgs sällskap till Finland. Han köpte sedan Petter Stenborgs teatertillstånd för Finland tillsammans med aktören Beckman. 1781 ansökte Beckman om cession för att Nürenbach övergivit honom och tagit alla hans skådespelare ifrån honom; Nürenbach var dock då "ej mer existerade i riket". Han ska enligt Gjörwel ha dött i Tavastland i slutet av 1780.

Se även 
 Det Dramatiske Selskab

Referenser 
 Johan Flodmark: Stenborgska skådebanorna: bidrag till Stockholms teaterhistoria, Norstedt, Stockholm, 1893

Svenska skådespelare under 1700-talet
Avlidna 1780
Män
Födda 1700-talet
Personer i Norge under 1700-talet
Norges teaterhistoria
Teaterchefer under 1700-talet
Cirkusartister under 1700-talet
Tyska teaterchefer
Svenska teaterchefer
Svenska cirkusartister
Minsk voblast

Minsk voblast är ett voblast i Belarus. Huvudort är Belarus huvudstad Minsk, men staden Minsk ingår inte i länet.

Historia
Under Kejsardömet Ryssland ingick större delen av det nuvarande länets territorium i guvernementet Minsk. År 1921 upplöstes guvernementet och blev kärnområdet i Vitryska SSR, som bildats ur den kortlivade Vitryska folkrepubliken. Under Stalins utrensningar 1936–1938 utsattes i synnerhet länets stora polska befolkning för svåra förföljelser och många avrättade polacker och belarusier begravdes i Kurapatyskogen utanför staden Minsk.

Länet drabbades mycket hårt av den tyska ockupationen 1941–1944 och i stort sett hela den judiska befolkningen mördades på plats av nazistiska Einsatzgruppen (se: Förintelsen i Belarus).

Geografi
I Minsk voblast ligger Naratj, som är Belarus största insjö.

Källa
Jago

Jago kan syfta på 

 Jago – en av huvudpersonerna i Shakespeares pjäs Othello från 1603, i Gioacchino Rossinis opera Otello och Giuseppe Verdis opera Otello, se Iago (rollfigur)
 Jago (travhäst) – en svensk travhäst som bland annat slutade på tredjeplats i 1951 års upplaga av Svenskt Travderby
 Jago – en papegoja i en Disneyfilmen från 1992, se Aladdin (film)
 Jago – en av huvudkaraktärerna i spelet Killer Instinct

Se även
 Iago
Hjalmar Gustafson (1893–1980)

Carl Hjalmar Gustafson, född 20 maj 1893 i Dädesjö församling, Kronobergs län, död där 10 oktober 1980, var en svensk lantbrukare 
och socialdemokratisk politiker.

Gustafson var ledamot av riksdagens andra kammare från 1934, invald i Kronobergs läns valkrets. Han var även verksam som kommunpolitiker.

Referenser 
 Tidens kalender 1953, Stockholm: Nordisk rotogravyr, 1952, sid. 209.

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Socialdemokraterna
Personer från Dädesjö socken
Födda 1893
Avlidna 1980
Män
Hjalmar Gustafson

Det har funnits flera personer med namnet Hjalmar Gustafson, se:

Hjalmar Gustafson (1883–1961), socialdemokratisk riksdagsman 1921
Hjalmar Gustafson (1893-1980), socialdemokratisk riksdagsman 1934
Sulfonamid

Sulfonamider är en grupp av kemiska föreningar med antibiotisk funktion som hämmar bakteriers syntes av folsyra. Folsyra är en essentiell vitamin som bakterier inte kan ta upp från omgivningen (vilket eukaryoter kan). Sulfonamider hämmar enzymet dihydropteroatsyntas som behövs för att tillverka folsyra. Detta enzym finns inte hos människor och antibiotikumet är därför selektivt för bakterier. 

Sulfonamiderna är syntetiska och verkar genom att härma p-aminobenzoat, och konkurrera ut det från dihydropteroatsyntas. Den sulfonamiden som används idag heter sulfametoxazol och används i kombination med trimetoprim. Eftersom båda verkar på folsyrasyntesen har de en synergetisk verkan. Detta innebär att de tillsammans har en mycket större effekt än var för sig. Tillsammans är de baktericida, medan de är bakteriostatiska om de används var för sig. De används främst för att behandla urinvägsinfektioner, men även Pneumocystis carinii-infektioner hos AIDS-patienter .

Historia
Sulfonamiderna upptäcktes på 1930-talet i Tyskland av Gerhard Domagk vid Bayers laboratorier och var det första antibiotikumet. Den första versionen, Prontosil, offentliggjordes 1935, och behövde metaboliseras i levern för att vara verksam. Detta gjorde att den inte hade någon effekt alls utanför kroppen. 

Eftersom sulfonamidmolekylen var en gammal substans, som hade använts som färg sedan början av 1900-talet, hade patentet löpt ut och en mängd företag började producera olika derivat. Detta ledde bland annat till Elixir Sulfanilamide-katastrofen i USA, där åtminstone 100 människor blev förgiftade av den dietylenglykol som preparatet var löst i. Detta skyndade på den första riktiga medicinsäkerhetslagen i landet.

Sulfonamiderna revolutionerade infektionsbehandlingen och var det enda antibiotikum som var tillgängligt tills penicillinet kom.

Kemi

Sulfonamid är även namnet på den funktionella grupp som har gett läkemedlen dess namn. De har den generella formeln RSO2NH2, där R är en organisk grupp. Kvävets väten kan även vara substituerade mot andra R-grupper. Om inget väte är substituerat talar man om primära sulfonamider. När ett eller bägge är substituerade talar man om sekundära, respektive tertiära sulfonamider. De kan framställas genom reaktion mellan en sulfonylklorid och ammoniak eller en amin. De primära och sekundära sulfonamidernas väten är sura, bensensulfonamids  är 16,1.

Referenser

Noter

Vidare läsning
 

Antibiotika
Funktionella grupper
Ämnesklasser
Ubuntu Cola

Ubuntu Cola är världens första Rättvisemärkt-certifierade cola, och den säljs i Storbritannien, Norge, Sverige, Irland, Belgien och Frankrike. 

Rättvisemärkningen har en framstående position högst upp på framsidan. Colan har inte något med operativsystemet Ubuntu att göra, men namnet har samma etymologiska ursprung, i colans fall från det xhosiska ordet för medmänsklighet (ubuntu). Genom att vara fairtrade/rättvisemärkt garanteras sockerodlare i Malawi och Zambia förbättrade arbets- och levnadsvillkor. Utöver en skälig ersättning får odlarna en premie som de använder till att utveckla sitt samhälle socialt, ekonomiskt och miljömässigt.

Drycken smakar sött och har en viss smak av fruktextrakter.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Cola
Rättvis handel
Lena Holmquist Olausson

Lena Holmquist (tidigare Holmquist Olausson), född 1953, är en svensk arkeolog specialiserad på vikingatiden. Holmquist disputerade 1993 vid Stockholms universitet på en avhandling om Birka. Hon är knuten till Arkeologiska forskningslaboratoriet som forskare, docent och metallkonservator.

Holmquist är främst känd för sina insatser som Birkaforskare men hon har även arbetat med material från Sigtuna, Södertörn, Hedeby och Makedonien.

Publikationer i urval
 1993 – Aspects on Birka: investigations and surveys 1976-1989. Stockholm
 2001 – Den förste kände Sigtunabiskopens begravning. Biskopen i museets trädgård. Sigtuna
 2007 – Curious birds – two helmet (?) mounts with a Christian motif from Birka's garrison. Cultural interaction between east and west: archaeology, artefacts and human contacts in northern Europe. Stockholm

Svenska arkeologer under 2000-talet
Alumner från Stockholms universitet
Födda 1953
Levande personer
Kvinnor
Leyland Princess

Leyland Princess är en personbil, tillverkad av British Leyland mellan 1975 och 1982.

ADO71 
Sedan British Leyland ersatt BMC:s 1100/1300-modeller med Austin Allegro var det dags att ta fram en efterträdare till den större 1800/2200-serien. Den nya mellanklassbilen, internt benämnd ADO71, hämtade motor och växellåda direkt från företrädaren. Hjulupphängningarna, med gasvätskefjädringen Hydragas, kom från den mindre Austin Maxi. Karossen hade den extrema kilform som var rådande mode i mitten av sjuttiotalet och liksom företrädaren fanns den bara i sedan-utförande.

Bilen introducerades i mars 1975 och marknadsfördes, likt företrädaren, under de tre märkesnamnen Austin, Morris och Wolseley. Austin- och Morris -bilarna såldes med både fyra- och sexcylindriga motorer, medan Wolseleyn bara fanns med sexan. Wolseleyn hade lyxigare interiör än systermodellerna, med tjocka mattor och velour-klädsel. 18/22-serien togs väl emot av både press och kunder. Den kilformade karossen väckte gillande, speciellt jämfört med sextiotalets trista BMC-modeller.

Motorer:

Princess 
British Leyland gjorde stora förluster i mitten av sjuttiotalet och tvingades till rationaliseringar överallt. Bland annat slogs Austins och Morris återförsäljarnät samman och därmed kunde koncernen slå samman även 18/22-serien till en enda modell.

Från september 1975 såldes bilen under namnet Princess. Den påkostade Wolseley-modellen ersattes med en version kallad Princess HLS. Efter en bra försäljningsstart, vände snart lyckan för Princess, när det visade sig att bilen led av samma dåliga byggkvalitet och problem med tillförlitligheten som övriga British Leyland-produkter. Kvaliteten förbättrades stadigt under tillverkningstiden, men bilens rykte hade fått sig en rejäl törn och försäljningen återhämtade sig aldrig.

Motorer:

Princess 2 

I juli 1978 introducerades den modifierade Princess 2. Den största förändringen var att den fyrcylindriga motorn nu ersatts med en modernare variant i två storlekar, med överliggande kamaxel och cylinderhuvud i aluminium. Men den mest efterfrågade förbättringen, en halvkombi-lucka, fick vänta tills efterträdaren Austin Ambassador presenterades 1982.

Motorer:

Nya Zeeland 
Mellan 1977 och 1982 byggdes bilen på Nya Zeeland, där den såldes som Austin Princess. Det blev den sista BMC/British Leyland-produkt som tillverkades där.

Referenser

Externa länkar 

Princess
Framhjulsdrivna fordon
Austin Ambassador

Austin Ambassador är en personbil, tillverkad av British Leyland mellan 1982 och 1984.

Ambassador-modellen, som introducerades våren 1982, var i praktiken en rejäl uppdatering av företrädaren Leyland Princess. Karossen hade modifierats med en ny front, c-stolpen hade fått ett fönster för bättre runt-om-sikt och baktill hade bilen fått en stor halvkombi-lucka. Den sexcylindriga motorn från företrädaren utgick och ersattes av en tvåförgasarvariant av tvålitersmotorn.

Efter Princess-modellens misslyckande utomlands, försökte British Leyland inte ens exportera efterträdaren och alla Ambassador-bilar byggdes med högerstyrning.

Motorer

Referenser

Externa länkar

Ambassador
Framhjulsdrivna fordon
Ante Starčević

Ante Starčević, född 23 maj 1823 i närheten av Gospić, Kroatien, Kejsardömet Österrike
, död 28 februari 1896 i Zagreb, Kroatien, Österrike-Ungern var en kroatisk politiker och författare. 

Starčevićs betydelsefulla och mångfaldiga arbete lade grunden för den moderna kroatiska staten. Starčević hyllas som Kroatiens landsfader (kroatiska: otac domovine).

Starčević var advokat i Zagreb och invaldes 1861 i kroatiska lantdagen, där han stred för den så kallade kroatiska statsrätten, oavhängighet från Ungern och "förening av alla kroatiska länder" och blev ledare för det radikala "rättspartiet" med tidningen "Hrvatska" som organ. Förutom politiska broschyrer på kroatiska skrev han 1878 den mot Ryssland riktade skriften Woran stehen wir?. Han var farbror till David Starčević.

Se även
Kroatiska rättspartiet, grundat 1990
Kroatiska rättspartiet dr. Ante Starčević, grundat 2009

Referenser

Födda 1823
Avlidna 1896
Kroatiska politiker
Män
Personer från Gospić
Personer i Kroatien under 1800-talet
Cease to Begin

Cease to Begin är den amerikanska indierockgruppen Band of Horses andra studioalbum. Det spelades in i Echo Mountain Studios i Asheville, North Carolina och släpptes den 9 oktober 2007.

"Is There a Ghost" blev nummer 93 på tidskriften Rolling Stones lista över de 100 bästa låtarna 2007 och var bandets första singel-låt att komma på hitlistorna då den blev nummer 34 på Billboard Modern Rock Tracks. Albumet nådde plats 35 på Billboard 200. Cease to Begin klättrade också till nummer ett på Billboard Top Independent Albums.

Låtlista 
 "Is There a Ghost" – 2:59
 "Ode to LRC" – 4:16
 "No One's Gonna Love You" – 3:37
 "Detlef Schrempf" – 4:28
 "The General Specific" – 3:07
 "Lamb on the Lam (in the City)" – 0:50
 "Islands on the Coast" – 3:34
 "Marry Song" – 3:23
 "Cigarettes, Wedding Bands" – 4:35
 "Window Blues" – 4:01

Spår 4 är namngett efter den tyska basketbollspelaren Detlef Schrempf som spelade för Seattle SuperSonics under 1990-talet. Schrempf nämns dock inte i låtens text.
(Alla låter skrivna av Bridwell / Hampton / Barrett)

Medverkande
Band of Horses
Ben Bridwell – sång, gitarr
Rob Hampton – gitarr, basgitarr
Creighton Barrett – trummor

Bidragande musiker
Ryan Monroe – keyboard

Referenser

Externa länkar
Discogs.com

Musikalbum 2007
Album av Band of Horses
Porsche 904

Porsche 904 är en sport- och racerbil, tillverkad av den tyska biltillverkaren Porsche mellan 1964 och 1965. Modellen kallades officiellt Porsche Carrera GTS på grund av samma namnrättsproblem som fordrade att Porsche 901 fick döpas om till Porsche 911, på grund av att Peugeot ville skydda sina modellnamn. Bilen var, under modellåret 1964, utrustad med en fyrcylindrig boxermotor på 180 hk, vilken ihop med dess relativt låga tomvikt på cirka 655 kg blev en framgångsrik tävlingsbil

Historia 
Efter att Porsche slutade med Formel 1-säsongen 1962, började de åter att fokusera på sportbilar. 904:an visades upp 1964 som en utveckling av Porsche 718, som blev introducerad 1957. Det var den första Porschen som använde en vit glasfiberkaross. Eftersom många tyska sportracers hade använt olackade aluminiumkarosser sedan de berömda Silverpilarna från 1934, lackades de flesta 904 i silver som är de tyska racingfärgerna. Porsche 904 markerade också en början av en serie sportbilar, som kulminerade i den mäktiga Porsche 917.

Porsche designade sin GTS-variant i första hand att tävla i FIA:s GT-klass på olika internationella racingtävlingar. Gatversionen kom 1964 för att det krävdes ett visst antal bilar möjliga att köpa, för att racingreglerna skulle uppfyllas. Båda versionerna var uppbyggda genom att en glasfiberkaross limmades på en rörram, för extra styvhet. Layouten med mittmotor hade hämtats från Porsche 718, också känd som RSK, som var fabrikens ledande racerbil (RS refererar till den tyska termen för racing, Rennsport).

Under 1964 blev 100 Porsche 904 byggda, med en hårt trimmad fyrcylindrig "Fuhrmann" boxermotor på 180 hk , som ursprungligen var byggd för racinganvändning i Porsche 550 Spyder och senare i 356 Carrera. För att vara på den säkra sidan, producerades tjugo bilar under modellåret 1965, varav några fick den 6-cylindriga boxermotorn från 911. Några få bilar tävlade för fabriken med en åttacylindrig boxermotor sprungen ur 1962 års F1-bil Porsche 804. Den sexcylindriga och åttacylindriga versionen kallades 904/6 och 904/8.

En racingpreparerad 4-cylindrig 904 vägde cirka 655 kg, vilket gav den möjlighet att accelerera från stillastående till 100 km/timmen på under 6 sekunder och en toppfart på över 250 km/timmen. Vikten på bilarna kunde variera en del, eftersom karossens glasfiberskikt kunde variera i tjocklek.

Genom de framgångar Porsche 904, med den första generationens glasfiberkaross, fick med sin låga vikt, blev detta tillvarataget i Porsche 906 från 1966 ("Carrera 6"), som fick en glasfiberklädd lätt kaross med rörram.

Tekniska data

Racing

I dess debutrace säsongen 1961 vann Porsche 904 Targa Florio-loppet i Palermo, Italien. Ett annat lopp under säsongen resulterade i förstaplatsen P3.0 på Sebring 12-timmars, körd av Briggs Cunningham och Lake Underwood.

Referenser

Noter

Externa länkar

Porsche 904 från sent 1964, fast konverterad till 3,0 l sexcylindrig 911SC motor och SC 5-vxl växellåda

904
Historiska tävlingsbilar
Racersportvagnar
Stadion an der Bremer Brücke

Stadion an der Bremer Brücke (tidigare Bremer Brücke), tysk fotbollsarena i Osnabrück, Tyskland. Den används mest för fotbollsmatcher och är VfL Osnabrücks hemmaplan. Den totala åskådarkapaciteten är upp till 16 098 platser, även om arenan vanligtvis är slutsåld med 15 741 åskådare för hemmamatcher.

Historik
Från 1970-talet bestod stadion av läktaren ("South Stand"), två takterrasser bakom målen ("East Stand" och "West Stand") och en avtäckt terrass mitt emot läktaren ("North Stand"). Den 1 april 2008 började rivningen av den mycket gamla norra läktaren att ge plats för en modern, helt täckt läktare på platsen. Denna invigdes i augusti 2008, men det har varit kontroverser med en lokal invånare vars fastighet ligger mycket nära platsen. Av denna anledning kunde läktaren inte färdigställas helt förrän 2011. I och med byggandet av den nya läktaren minskade den totala stadionkapaciteten till 16 667, men antalet sittplatser ökade till 6 192.

Namnet, som kan översättas till "stadion vid Bremenbron", kommer från en angränsande järnvägsbro på järnvägslinjen Osnabrück–Bremen. År 2004 köpte ett lokalt telekommunikationsföretag, Osnatel, namnrättigheterna för stadion och den döptes om till "Osnatel Arena". När kontraktet gick ut 2016 fick arenan tillbaka sitt traditionella namn.

År 2016 utrustades arenan med LED-reklamtavlor för första gången. Under vinteruppehållet 2018/19 renoverades sanitetsanläggningarna i västra kurvan och ett elektroniskt entrésystem installerades vid alla stadions entréer. Genom en förändring i kassasystemet har betalning med kort nu blivit möjlig i snacksställen.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Sportanläggningar i Niedersachsen
Sportanläggningar invigda 1931
Susan Kare

Susan Kare, född 1954, är en konstnär och grafisk designer som skapade många av elementen i det grafiska gränssnittet som var en del av Apples Macintoshdatorer under 1980-talet. Hon var även en av de första anställda på NeXT (företaget som Steve Jobs startade efter att han lämnade Apple 1985), där hon arbetade som Creative Director.

Bakgrund 
Kare föddes i Ithaca, New York och är syster till raketforskaren Jordin Kare.
Hon tog examen från Harriton High School 1971 och hon fick sin filosofie kandidatexamen från Mount Holyoke College 1975 för att därefter avsluta sina studier vid New York University i 1978 där hon doktorerade vid en filosofisk fakultet. Då hon var färdig med sina studier så flyttade hon till San Francisco där hon arbetade på ett museum.

Apple Computer Inc. 
Kare började arbeta på Apple efter att hon fått ett samtal från sin gamla klasskompis Andy Hertzfeld. Mellan 1982 och 1985 var hennes titel på företaget Creative Director.

Hon designade många av de typsnitt, ikoner och de ursprungliga marknadsföringsmaterialet för det första Macintosh operativsystemet. Faktum är att ättlingar till hennes banbrytande arbete kan fortfarande ses i mycket av dagens datorgrafik, verktyg och tillbehör, till exempel ikoner såsom lassoverktyget och färghinken. Hon anses vara en tidig pionjär inom pixelkonst, hennes mest kända verk från hennes tid hos Apple är typsnitten Chicago samt Genève men också figurer såsom Clarus the Dogcow, Happy Mac (den leende dator som välkomnade Mac-användare när de startade sina maskiner i 18 år, fram till Mac OS X 10,2 då den ersattes med en grå Apple logo), och symbolen på kommandotangenten på Apples tangentbord.

Efter Apple 
Efter att hon lämnade Apple började hon arbeta på NeXT återigen som Creative Director. Hon lyckades därefter som en frilansande grafisk formgivare för stora företag såsom Microsoft och IBM. Hennes uppdrag för Microsoft inkluderade bland annat en kortlek till patiensspelet som följde med Windows 3.0, samt ett antal ikoner och diverse designelement för det grafiska gränssnittet. Många av hennes ikoner, som till exempel för Notepad och olika kontrollpaneler, förblev i stort sett oförändrade fram till Windows XP.

Kare är i dagsläget anställd av Chumby Industries och arbetar med att skapa Chumby.

Källor

Externa länkar 
 Susan Kares officiella webbplats

Kvinnor
Födda 1954
Personer med anknytning till Apple
Levande personer
Alumner från Mount Holyoke College
Alumner från New York University
John Johansson i Brånsta

John Harald Johansson, riksdagsnamn Johansson i Brånsta, född 2 juli 1894 i Kumla, Örebro län,död där 13 november 1954, var en svensk lantbrukare och politiker (c).

John Johansson var ledamot av Sveriges riksdags första kammare för Bondeförbundet från 1951 till sin död, invald i Örebro läns valkrets.

Referenser

Svenska centerpartister
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare för Centerpartiet
Män
Födda 1894
Avlidna 1954
Salomon Cronhielm af Hakunge

Salomon Cronhielm af Hakunge, född 1666, död 24 februari 1724 i Stockholm, var en svensk greve och riksråd, son till Polykarpus Cronhielm och Hebba Standorph, i sin tur sondotterdotter till Jöran Persson.

Biografi 
Cronhielm af Hakunge blev 1694 kammarherre, och 1698 utnämnd till stallmästare. 1707 utsågs han till landshövding över Närke och Värmland och 1714 till ombudråd och chef för handelsexpeditionen. 1719 upphöjdes han till riksråd och grevlig värdighet. Cronhielm stod nära Karl XI under dennes sista år. Vid riksdagen 1713/14 framträdde han som kungens försvarare och beskylldes av oppositionen för flatterie.

Han gifte sig 10 november 1695 på Gripsholm i Kärnbo med Charlotta Sparre.

Deras barn var:
Axel Cronhielm af Hakunge
Beata Cronhielm af Hakunge

Referenser

Noter 

Födda 1666
Avlidna 1724
Svenska riksråd under 1700-talet
Svenska grevar
Män
Landshövdingar i Närke och Värmlands län
Personer under stormaktstiden
Ämbetsmän från Stockholm
Salomon