Självgående artilleri

Självgående artilleri, även kallat mobilt artilleri, är artilleripjäser som består av ett artillerivapen (såsom kanon, haubits, mörsare, granatkastare eller raketställ) monterat på ett självgående chassi, som förflyttar sig till och från strid samt mellan eldpositioner för egen kraft, istället för att dras dit av dragfordon såsom artilleritraktorer eller för hand. De kan uppdelas i olika typer beroende på bestyckning, såsom artillerikanonvagnar (militärförkortning: akv) bestyckade med kanon eller haubits, granatkastarvagnar (militärförkortning: grkv) bestyckade med granatkastare och raketartillerivagnar bestyckade med raketartilleri.

Det bör nämnas att det finns traditionella artilleripjäser som kan förflytta sig kortare sträckor på slagfältet via motordrivna hjul eller larvfötter på lavetten men dessa klassas inte som självgående artilleri. Några sådana exempel är den hjuldrivna 155 mm Haubits 77 och den banddrivna 203 mm haubits M1931 (B-4).

Självgående artilleri används vanligtvis för indirekt eld på långa avstånd och men kan även ofta skjuta direkt eld och agera infanterikanonvagn eller pansarvärnskanonvagn för att ge understöd eller försvara sig själv vid behov. Vid dessa fall skjuter man oftast standard spränggranat eller halvpansargranat om kanonen är kraftig nog (runt 150 mm) eller dedikerad självförsvarsammunition som pansarspränggranat om kanonen är av svagare typ (runt 105 till 120 mm).

En tidig föregångare till det moderna självgående artilleriet var ridande artilleri, en sorts hybrid av artilleri och kavalleri.

Funktion 
Den största fördelen med självgående artilleri är att de genom sin rörlighet även utanför vägnätet snabbt kan anpassa sig till stridens förlopp. I motsats till ett konventionellt artilleri som förflyttas med dragfordon kan en bandkanon snabbt växla ställning och behöver bara korta förberedelser innan den kan öppna eld på nytt. Denna egenskap är värdefull på ett slagfält, särskilt i en situation där man avancerar.

Trots detta är dragna artilleripjäser betydligt billigare att tillverka och underhålla än självgående artilleri och finns därför kvar hos moderna arméer i stora antal.

Huvudtyper

Bandkanoner 
Den vanligaste typen av självgående artilleri är bandkanonen, kort bkan. Alternativa benämningar: bandhaubits, kort bhaub eller artillerikanonvagn, kort akv.

En bandkanon är ett banddrivet pansarfordon beväpnad med en artillerikanon eller haubits. De kan ytligt sett likna en stridsvagn, men de har generellt en tunnare bepansring, främst avsedd som splitterskydd. En del är bestyckade med kulsprutor för att försvara sig mot fientligt infanteri.

Dumperartilleri 
En annan typ av vanligt självgående artilleri är dumperartilleri.

Dumperartilleri är självgående artilleri som är baserade på hjuldriva chassin. De är ofta splitterskyddade och likt bandkanoner har många kulsprutebeväpning för självförsvar.

Raketartillerifordon 
Raketartillerifordon är självgående artilleri på ospecificerat chassi vars beväpning består av raketartilleri. De är ofta av simplare konstruktion och är ofta inte skyddade mer än mot splitter. Till skillnad från eldrörssystem som de ovannämnda huvudtyperna kan de effektivt inte ge direkt eld, utan enbart indirekt eld, vilket gör att de alltid brukas bakom allierade linjer och därav inte behöver skottsäkert pansar.

Självgående artilleripjäser per nation 

 Bandkanon 1
 FH-77 BW/155 mm Haub. Archer

 Sd.Kfz. 4/1 Panzerwerfer
 Sd.Kfz. 124 Wespe
 Sd.Kfz. 138/1 Grille 
 Sd.Kfz. 165 Hummel

 Panzerhaubitze 2000

 M109 haubits
 M270 MLRS

 BM-13N Katiusja
 2S1 Gvozdika
 2S3 Akatsija
 2S4 Tyulpan
 2S5 Giatsint-S
 2S19 Msta-S

 2S35 Koalitsiya-SV

 K9 Thunder 155mm

 AS-90

 Nora B-52
 M-63 Plamen
 M-77 Oganj
 M-87 Orkan

 LRSVM Tamnava
 Šumadija

Referenser

Externa länkar 
Foton på svenska artilleripjäser

Fältartilleri