kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Alfreds hjort

Alfreds hjort (Rusa alfredi eller Cervus alfredi) är en art i familjen hjortdjur som är endemisk på Filippinerna. Den är uppkallad efter prins Alfred av Sachsen-Coburg-Gotha, son till den brittiska drottningen Victoria.

Kännetecken 

Djuret har tät päls med mörkbrun färg. Många ljusa prickar är fördelade på hjortens rygg och kroppssidor. Buken och svansen har en vit till grå färg. Liksom hos de flesta hjortdjuren har bara hannar horn och de är jämförelsevis tjocka. I motsats till andra hjortdjur har den en ganska smal skalle. Med en kroppslängd av ungefär 125 centimeter och en mankhöjd på 65 till 80 centimeter är Alfreds hjort en av de minsta i familjen.

Systematik 

Att Alfreds hjort är en självständig art fastslogs under 1980-talet. Innan kategoriserades djuret som underart till sambarhjort eller till Rusa marianna.

Utbredning och habitat 

Arten förekommer i regnskogen av Visayaöarna som räknas till Filippinerna. På flera öar där den ursprungligen förekom är arten utdöd. Till exempel fanns i början av 1980-talet mindre populationer på Leyte och Samar men det antas att de numera är utrotade där. Beståndet är idag begränsat till öarna Negros och Panay.

Ekologi 

Mycket av artens beteende är okänt. Den är aktiv på natten och lever främst ensam. Den vistas vanligen i tät undervegetation och äter gräs och löv. Dräktigheten varar i ungefär åtta månader och vanligen föds en unge åt gången, oftast i maj eller juni.

Hot och status 

På grund av jakt och habitatförstöring har beståndet minskat oroväckande mycket. Som nämnts tidigare är utbredningsområdet numera begränsat till några få områden. Efter att arten upptäckes har dess utbredningsområde minskat med 95 %. Enligt uppskattningar finns det några hundra individer och IUCN listar arten som starkt hotad (EN). Det finns avelsprojekt för att säkra djurets bestånd.

Referenser 

 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. The Johns Hopkins University Press, Baltimore 1999, .
 Don E. Wilson, DeeAnn M. Reeder (utgivare): Mammal Species of the World. 3 upplaga. The Johns Hopkins University Press, Baltimore 2005, .

Noter

Externa länkar 

Hjortdjur
Däggdjur i orientaliska regionen
Studentsången (sångsamling)

Studentsången är en tryckt samling sånger för manskör redigerad av Ivar Hedenblad.

Samlingen utgavs i tre delar under åren 1883–1901 och en fjärde del utkom år 1914, efter Hedenblads död. Sammanlagt innehåller den 250 sånger, där de första 100 utgjorde Allmänna Sångens stamrepertoar. Sångerna kan sägas utgöra en sammanfattning av 1800-talets repertoar för akademisk manskör.

De oftast förekommande tonsättarna bland stamsångerna nummer 1–100 i samlingen är Carl Michael Bellman, J.C.F. Haeffner, Otto Lindblad och Gunnar Wennerberg.

Se även
Odinslund och Lundagård
Stamsånger i körer

Källor

Externa länkar
Studentsången i Libris
Noter till Studentsången nr 1–100

Studentsång
Akademiskt musikliv
Svenska körantologier
Sånger för manskör
Testikelcancer

Testikelcancer är en relativt ovanlig form av cancer. Den drabbar vanligen män mellan 20 och 40 år, i sällsynta fall även män över 50 år. Varje år drabbas cirka 300 män i Sverige. 

95% av de personer som har diagnostiserats med testikelcancer botas för gott. Det vanligaste tecknet på sjukdomen är att en testikel har svullnat eller blivit större. Andra vanliga symptom är ömhet, värk, tyngdkänsla och en diffus obehagskänsla från testikeln. Gynekomasti (bröstförstoring hos män, visar sig ofta som en knöl i bröstet) kan också vara ett symptom.  

Sjukdomsorsaken är för närvarande inte känd men testikelcancer förekommer oftare hos män vars testiklar inte har glidit på plats i pungen. Om personer i släkten har haft testikelcancer är risken att drabbas större.

Det finns två olika typer av testikelcancer, seminom, som oftast drabbar män i 30–45-årsåldern, och icke-seminom, som oftast drabbar män mellan 20 och 30 år. Icke-seminomtestikelcancer sprider sig och växer relativt snabbt.

Upptäcker man något annorlunda med en testikel är det viktigt att gå till vårdcentral för läkarundersökning, oavsett man tycker det är pinsamt eller inte.

Referenser

Genital cancer hos män
Testikelsjukdomar
Sluring (mat)

Sluring är en gammal nordisk maträtt som lagades på enklast möjliga sätt direkt i grytan eller stekpannan. Den var vanlig bland skogsarbetare, kolare, rallare och andra kroppsarbetare som levde under primitiva förhållanden (bland annat i Värmland, Dalarna och Norrland).

Tillredning
Man steker små bitar av saltat fläsk så att flottet steker ut, sedan blandar man ner mjöl och små bitar av potatis eller andra rotfrukter tills man får en lämplig konsistens. 

Vad man gjorde sedan varierade:

Vissa blandade ut ingredienserna med vatten eller, om man hade råd och kunde, med mjölk, och åt det hela som ett slags soppa eller välling. Denna variant, en enkel soppa med korngryn och potatis och/eller kål, serverades förr ofta till beväringar och fångar. Den ingår även i mattraditionen i bland annat Hälsingland och Östergötland och är även känd under namnen bataljonsvälling och tisdagssoppa.

Andra lät smeten stelna till något pannkaksliknande som påminner om kolbullar. Det första var lämpligt om man hade bråttom och skulle äta direkt, det senare var lämpligt om en del av sluringen skulle sparas till senare tillfälle.

Tisdagssoppa 
Tisdagssoppa är en sluring som görs av spadet av kokt fläsk eller salt kött, pärlgryn, morötter, kålrot, palsternacka, persiljerot, potatis, mjölk, mjöl, ingefära och
peppar, samt eventuellt finhackad persilja och ägg. I andra versioner av rätten än den som ges ovan har purjolök och grädde tillsatts, samt hackade ägg och ingefära uteslutits. Namnet tisdagssoppa kan härledas från gammal svensk mattradition som föreskriver att middagsmålet på tisdagar skall utgöras av soppa.

Modern variant
En modern variant tillagas med bacon och potatismospulver.

Referenser

Externa länkar
"Sluring på skrädmjöl" i Dagens Nyheter 26 april 2014

Svenska maträtter
Kötträtter
Soppor
Tisdag
Sluring (cementvatten)

Sluring, även slurry, är en benämning på cementvatten. 

Vatten och cement blandas till en vällingkonsistens, utan grus eller annat bärande material.
Sluring kan användas för att slura tankar, det vill säga invändig rostskyddsbehandling av ståltankar som till exempel bunkertankar för vatten på större båtar. Det används också till att binda ihop material till exempel lecakulor, makadam eller singel, som bland annat används till olika typer av golvgjutningar. Lecablock gjuts av lecakulor och sluring till fyrkantiga stenar. Även värmeisolerande betong tillverkas av speciella cellplastkulor och sluring.

Sluring kan också användas som ankarmassa.

Källor 

Byggnadsmaterial
Tamarau

Tamarau eller mindorobuffel (Bubalus mindorensis) är ett oxdjur endemiskt för ön Mindoro som tillhör Filippinerna.

Utbredning 
Tidigare fanns tamarau på hela ön Mindoro, upp till 2000 meter över havet. Ön Mindoro har en areal på 9735 km² och idag förekommer tamaraun bara i två skyddszoner centralt på ön som tillsammans uppgår till 100  km². Under pleistocen förekom en population även på ön Luzon.

Systematik 
Tamaraus artstatus var länge oklar. Den behandlades ibland som underart till vattenbuffel eller som nära släkting till låglandsanoa. Nyare studier av djurets DNA slog fast att tamarau är en egen art, nära släkt med vattenbuffeln.

Utseende 
Tamarau är tydlig mindre och kraftigare än vattenbuffel. Den når en kroppslängd på omkring 220 centimeter utan svans, har en mankhöjd på en meter och en vikt på mellan 220 och 300 kilogram. Pälsen är mörkbrun till svartgrå. Båda könen bär horn som är särskilt tjocka, men med en längd på 35 till 50 cm är de tydligt kortare än hos vattenbuffeln.

Ekologi 
Den behöver skogar eller områden med tät undervegetation för att vila, och gräsmark för att äta. Vanligen lever den ensam och kan vara aktiv både på dagen och på natten. Kanske kan störningar från människan tvingat den till nattaktivitet. Tamarau är växtätare och livnär sig främst av gräs.

Efter dräktigheten, som varar i 276 till 315 dagar föder honan en enda unge. Ungdjuren har i början rödbrun päls, först efter tre till fyra år liknar de vuxna individer. Ungefär vid samma tidpunkt lämnar de modern. Livslängden uppskattas till 20–25 år.

Tamarau och människan

Status och hot 
Arten kategoriseras av IUCN som akut hotad (CR). Hotet utgörs av olaglig jakt, habitatförstöring och sjukdomar som introducerats genom tamboskapens etablering på ön. Beståndet uppskattas beroende på olika källor med 30 till 200 individer.

I kulturen 
Tamarau är det största landlevande däggdjur på Filippinerna. Sedan 1936 finns omfattande skyddsåtgärder för arten som betraktas som nationell symbol. Tamarau är avbildat på mynten för 1 peso.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak (1999): Walker's Mammals of the World. The Johns Hopkins University Press, Baltimore, .

Externa länkar 
 Ytterligare information på engelska med utbredningskarta och bilder

Oxdjur
Däggdjur i orientaliska regionen
Sluring (steg)

Sluring har använts inom det militära som inofficiell benämning på det trippande dubbelsteg som måste tas av någon som marscherar i otakt för att komma i takt med de övriga. Talspråksexempel: "göra en sluring", "ta en sluring", "ta ett sluringsteg". Det är allmänt använt bland annat på infanteriregementet I 20 i Umeå av stambefäl och inkallade i samband med marschövningar och högvaktsträning.

Dubbel sluring är en inofficiell benämning på marschsteg som förekommer inom bland annat ingenjörtrupperna och Livkompaniet som består av snabbare, trippande marschsteg som avslutas med ett markerat taktsteg.

Militära termer och begrepp
Chile Open

Chile Open är en tennisturnering för herrar som startade 1993 och spelas årligen i Santiago, Chile. Den har tidigare även spelats i Viña del Mar. Turneringen ingår i kategorin 250 Series på ATP-touren och spelas utomhus på grus.

Resultat

Singel

Dubbel

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 ATP, turneringsprofil

Källor 

 
Tennisturneringar i Chile
ATP-touren
Mindoro

Mindoro är en 10 244,50 km² stor ö som tillhör Filippinerna. Enligt folkräkningen från året 2000 har ön 1 000 340 invånare. Mindoro ingår i ögruppen Luzon, och är, frånsett huvudön Luzon, den största ön i denna ögrupp.

Invånarna talar Tagalog och visaya. Öns jordbruk kultiverar ris, kokospalm, olika frukter och grönsaker. I gruvor bryts bland annat marmor, mangan, koppar och baryt.

I öns centrum lever det utrotningshotade oxdjuret tamarau.

Filippinernas öar
Linda Grant

Linda Grant född 15 februari 1951, är en brittisk journalist och romanförfattare.

Biografi 
Grant föddes i Liverpool som dotter till en rysk och en polsk immigrant. 

Hon studerade vid The Belvedere Academy, läste engelska vid University of York (1972 till 1975), senare även vid McMaster University i Kanada och därefter vid Simon Fraser University.

1985 återvände hon till Storbritannien och arbetade som journalist för The Guardian. Hon gav ut sin första bok, en fackbok, Sexing the Millennium: A Political History of the Sexual Revolution 1993. 1998 skrev hon en memoar om sin mors kamp mot sin vaskulära demens med titeln Remind Me Who I Am, Again.

Hennes andra roman, When I Lived in Modern Times vann Orangepriset. Hennes romaner har en tung förankring i hennes judiska bakgrund, familjehistoria och Liverpools historia. Hon har utvecklat ett speciellt intresse för staten Israel.

Bibliografi

Fackböcker 
 The People on the Street, a writer's view of Israel, 2006
 Remind Me Who I Am, Again 1998
 Sexing the Millennium: A Political History of the Sexual Revolution. 1993

Romaner 
 The Clothes On Their Backs, 2008
 Still Here, 2002
 When I Lived In Modern Times, 2000
 The Cast Iron Shore, 1995

Utgivet på svenska 
 När jag levde i modern tid 2004

Priser och utmärkelser 
 Orangepriset 2000 för When I Lived In Modern Times

Brittiska författare
Engelskspråkiga författare
Födda 1951
Kvinnor
Levande personer
Alumner från Simon Fraser University
Alumner från McMaster University
Ernst Danielson

Ingemar Ernst Danielson, född 19 januari 1866 i Voxna, Gävleborgs län, död 15 augusti 1907 i Kolbäcks församling, Västmanlands län, var en elektroingenjör och en av pionjärerna inom den svenska högspänningstekniken.

Ernst Danielson gjorde sin examen 1887 vid Tekniska Högskolan i Stockholm och började som ingenjör på Elektriska aktiebolaget. 1890 företog sig Danielsson studieresor i USA, där han samarbetade med de amerikanska el-ingenjörerna Henry G. Reist och W. J. Foster. Teamet presenterade 1891 de första utkasten för en trefas-växelström-maskin. 1892 återvände han till Sverige och fick anställning som konstruktör vid ASEA i Västerås.

På 1890-talet presenterade flera uppfinnare tekniska lösningar för trefasväxelström och dess praktiska användning, bland annat Nikola Tesla i USA och Jonas Wenström i Sverige. Den första kraftöverföringen efter dessa principer ägde rum 1891 i Tyskland på en 175 km lång försökssträcka i närheten av Frankfurt am Main. Den första kommersiella kraftöverföringen lyckades i Sverige 1893 mellan Hällsjö kraftverk och gruvsamhället Grängesberg i Bergslagen. Elkraften skulle mata lampor, pumpar och motorer och överföringen skedde på en sträcka av cirka 12 kilometer. Wenström och Danielson var ansvariga konstruktörer för anläggningen, som var i drift till 1912.
Detta var en helt ny och förut oprövat användning, innan dess fanns för överföring av energi på kortare sträckor bara de så kallade stånggångar att tillgå. 

Jonas Wenström dog strax efter att Hällsjöanläggningen invigdes och Danielsson, som hade blivit chefskonstruktör hos ASEA, fortsatte med utvecklingen av Wenströms påbörjade arbeten. Danielsson gjorde en del uppfinningar och förbättringar inom elektomotortekniken och författade talrika vetenskapliga avhandlingar för in- och utländska facktidskrifter. År 1906 blev han ledamot i Kungliga Vetenskapsakademien.

Bilder

Referenser

Noter

Källor
Jonas Wenström, Välkänt och okänt: Eriksson, Sture och Industrihistoriska föreningen i Västerås:  Västerås, 2013, Edita Västra Aros Tryckeri AB, . 

 Om Ernst Danielson på Tekniska museet

Svenska ingenjörer under 1800-talet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Personer från Voxna socken
Födda 1866
Avlidna 1907
Män
Mottagare av Polhemspriset
Claes Norgren

Claes-Göran Gunnarsson Norgren, född 23 april 1954 i Oscars församling, Stockholm, är en svensk civilekonom och ämbetsman som 2008-2015 var riksrevisor.

Norgren arbetade som utredare vid Sveriges riksbank och Finansdepartementet under åren 1980-1987 och var därefter upplåningschef vid Riksgäldskontoret 1987-1990. Därefter var han vice riksbankschef fram till 1993, och därefter generaldirektör och chef för Finansinspektionen 1993-2002. Åren 2003-2008 var han generaldirektör och chef för Konkurrensverket. 1 juli 2008 tillträdde han posten som en av tre riksrevisorer vid Riksrevisionen med en mandatperiod till 2015. Vid Riksrevisionen hade Norgren följande ansvarsområden: Förvaltningspolitik, internationella relationer, arbetsmarknads- och socialfrågor, hälso- och sjukvård, miljöfrågor, samhällsplanering och bostadspolitik samt infrastruktur.

Källor

Noter 

Riksrevisorer
Generaldirektörer för Finansinspektionen
Generaldirektörer för Konkurrensverket
Civilekonomer
Män
Födda 1954
Levande personer
Ämbetsmän från Stockholm
Leksands OK

Leksands OK bildades 1981 då orienteringssektionen i Leksands IF bröt sig ur och bildade en renodlad orienteringsklubb. Klubben har cirka 350 st medlemmar och har haft stora framgångar på elitnivå, bland annat ett SM-silver i lag 2007 och fostrat framgångsrika orienterare som Kalle Dalin.

Externa länkar 
Leksands OK:s webbplats

Orienteringsklubbar i Dalarna
Sportklubbar bildade 1981
Sport i Leksands kommun
Tjockfotar

Tjockfotar (Burhinidae) är en familj med stora vadarfåglar.

Utbredning
Tjockfotarna förekommer i torra eller halvtorra miljöer över hela världen inom den tropiska zonen, men några arter häckar också i det tempererade Europa och Australien. De flesta arter är stannfåglar men tjockfot (Burhinus oedicnemus) är en flyttfågel som häckar i tempererade Europa och övervintrar i Afrika.

Utseende och läte
Arterna i familjen är medelstora till stora fåglar med kraftiga svarta eller gula näbbar och stora gula ögon som ger dem ett reptillikt utseende. De är främst aktiva på natten då man kan höra deras starka, klagande läten som påminner om spovarnas.

Föda
Deras föda består huvudsakligen av insekter och andra små ryggradslösa djur. Större arter tar också ödlor och även små däggdjur.

Systematik	
Tjockfotar är en del av ordningen vadarfåglar (Charadriiformes). Deras närmaste släktingar är de antarktiska slidnäbbarna (Chinoidae) samt den sydamerikanska magellanpiparen (Pluvianellidae).

Lista med släkten och arter 
Enligt Clements et al 2019:
Släkte Burhinus
Tjockfot ( Burhinus oedicnemus)
Indisk tjockfot (Burhinus indicus) – behandlas av vissa som underart till tjockfoten
Senegaltjockfot (Burhinus senegalensis)
Vattentjockfot (Burhinus vermiculatus)
Fläcktjockfot (Burhinus capensis)
Amerikansk tjockfot (Burhinus bistriatus)
Perutjockfot (Burhinus superciliaris)
Stylttjockfot (Burhinus grallarius) 
Släkte Esacus
Strandtjockfot (Esacus recurvirostris)
Kusttjockfot (Esacus neglectus)

Referenser

Noter

Källor
Lars Larsson (2001) Birds of the world, Cd-rom

Externa länkar 
 Videor med tjockfotar - Internet Bird Collection

Fågelfamiljer

eo:Burhinus
fr:Burhinus
Heinrich von Wild

Heinrich (Ivanovitj) von Wild, född 17 december 1833 i Uster, kantonen Zürich, död 5 september 1902 i Zürich, var en schweizisk meteorolog och fysiker, till stor del verksam i Ryssland.

Wild blev filosofie doktor 1857 samt kallades 1858 till professor i fysik och astronomie direktor i Bern. Han utvidgade därvarande observatorium till en meteorologisk centralanstalt för kantonen Bern och lade grunden till det stora schweiziska observationsnätet (1863). Som justeringsinspektör genomförde han 1861-67 en reform av det gamla schweiziska mått- och viktsystemet samt inrättade ett normaljusteringsverk i Bern, för vilket han blev chef.

Åren 1868-95 var han föreståndare för fysikaliska centralobservatoriet i Sankt Petersburg och upprättade ett nät av välskötta meteorologiska och jordmagnetiska stationer i hela Ryssland samt inrättade en filial, det meteorologisk-magnetiska observatoriet i Pavlovsk. Han införde vid meteorologiska observationers beräkning barometeravläsningarnas reduktion till normaltyngd, genom vilken reform observationer från skilda länder och områden blir sinsemellan jämförbara. Han förbättrade instrument och metoder för väder- och jordmagnetiska observationer. Bland hans uppfinningar blev en sackarimeter mycket känd. Av värde var även hans termoelektriska undersökningar och hans nybestämning av resistansenheten ohm.

Wild var redaktör för "Annalen des physikalischen Observatoriums für Russland" (från 1870) och "Neues Repertorium für Meteorologie" (1869-94, utgiven av ryska vetenskapsakademien, vars ledamot han var). Han förordnades 1870 till medlem av internationella meterkommissionen. Tillsammans med Karl Christian Bruhns i Leipzig och Karl Jelinek i Wien tog Wild initiativet till internationella meteorologiska kongresser och blev vid den första (i Wien 1873) medlem av den då tillsatta "permanenta kommittén" samt vid den andra (i Rom 1879) president i Internationella meteorologiska kommittén. Wild var ledamot av Vetenskaps- och vitterhetssamhället i Göteborg och av svenska Vetenskapsakademien (1891).

Källor

Schweiziska fysiker
Schweiziska meteorologer
Schweiziska professorer
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1833
Avlidna 1902
Män
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg
Personer från kantonen Zürich
Korskyrkan, Karlstad

Korskyrkan är en frikyrka i Hagaområdet i Karlstad. Kyrkan har idag cirka 400 medlemmar och är ansluten till Evangeliska frikyrkan (före detta Nybygget). Föreståndare är sedan 1997 Anders Nordström.

Källor 

Byggnader och anläggningar i Karlstad
Svenska EFK-församlingar
Amadou Jawo

Amadou Jawo, född 26 september 1984 i Banjul, är en svensk fotbollsspelare som spelar för Brottby SK. Amadou har en bror, Omar Jawo. Både han och hans bror spelade tidigare för Gefle IF.

Karriär
Jawo spelade som inlånad spelare två matcher för Djurgårdens IF i utvecklingsserien sommaren-hösten 2007 innan han anslöt till Gefle IF inför säsongen 2008. Jawo lämnade sedan Gefle IF för IF Elfsborg under sommaren 2009 och är bland de dyraste försäljningarna Gävleklubben gjort.

Den 12 mars 2013 stod det klart att Amadou Jawo lånas ut till Djurgårdens IF hela säsongen 2013.

Jawo vann Djurgårdens interna skytteliga i Allsvenskan under 2013 med sina 12 mål. Han blev även utnämnd till Årets Järnkamin 2013 av Djurgårdens supportergrupp Järnkaminerna.

Efter säsongen 2013 som utlånad till Djurgården var Jawos förutsättningar att han hade kontrakt med Elfsborg till sommaren 2014. Den 19 januari 2014 skrev Jawo på ett 5-årskontrakt med Djurgårdens IF som köpte loss honom från kontraktet med Elfsborg. Kontraktet med Djurgården sträcker sig till slutet av år 2018. 

Den 16 mars 2018 lånades Jawo ut till IK Frej på ett låneavtal över säsongen 2018. I april 2019 blev Jawo klar som spelande assisterande tränare i division 3-klubben Brottby SK. Han spelade 14 matcher och gjorde ett mål under säsongen 2019. Följande säsong spelade Jawo sju matcher och gjorde ett mål i Division 4. Säsongen 2021 spelade han åtta matcher.

Källor

Noter

Svenska fotbollsspelare
Spelare i Vallentuna BK
Spelare i Gefle IF Fotboll
Fotbollsspelare i IF Elfsborg
Spelare i Djurgårdens IF Fotboll
Spelare i IK Frej
Spelare i Fotbollsallsvenskan
Spelare i Superettan
Födda 1984
Levande personer
Män
Personer från Banjul
Borommaracha I

Borommaracha I (thai: บรมราชาธิราชที่ 1) var den tredje kungen i det thailändska kungariket Ayutthaya. Han härstammade från Suphanburi och efterträdde Ramesuan 1370 som kom från Lopburi, den andra delen av Ayutthaya som konkurrerade om kungatronen. Han genomförde flera militära expeditioner norrut mot Sukhothai och Phitsanuloke. När han dog 1388 efterträddes av sin som efter bara en vecka blev avsatt av den återvändande Ramesuan som blev kung en andra gång.

Referenser
 

Thailands regenter
Män
Avlidna 1388
Födda 1300-talet (decennium)
Jozy Altidore

Josmer Volmy "Jozy" Altidore, född 6 november 1989 i Livingston, New Jersey, är en amerikansk fotbollsspelare (anfallare) som spelar för New England Revolution och för USA:s landslag.

Klubbkarriär

Hull City
Säsongen 2009/2010 var Altidore utlånad till Premier League-klubben Hull City.

AZ
Den 15 juli 2011 bekräftade Altidore via sin Twittersida att han skrivit på för nederländska AZ, han blev då den första amerikanen att spela i Holland.

Sunderland
Den 5 juli 2013 skrev Altidore på för Premier League-klubben Sunderland AFC. Kontraktet sträckte sig över fyra år.

Källor 
Jozy Altidore på Major League Soccers webbplats

Noter

Amerikanska fotbollsspelare
Amerikanska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Red Bull New York
Spelare i Villarreal CF
Spelare i Xerez CD
Spelare i Hull City AFC
Spelare i Bursaspor
Spelare i AZ Alkmaar
Spelare i Sunderland AFC
Spelare i Toronto FC
Spelare i New England Revolution
Spelare i Major League Soccer
Spelare i La Liga
Spelare i Premier League
Spelare i Süper Lig
Spelare i Eredivisie
Spelare i Fifa Confederations Cup 2009
Spelare i VM i fotboll 2010
Spelare i Concacaf Gold Cup 2011
Spelare i VM i fotboll 2014
Spelare i Concacaf Gold Cup 2015
Spelare i Concacaf Gold Cup 2017
Spelare i Concacaf Gold Cup 2019
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från USA
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 2008
Födda 1989
Levande personer
Män
Personer från Essex County, New Jersey
Idrottare från New Jersey
Amerikanska idrottare under 2000-talet