kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Indisk dvärguv

Indisk dvärguv (Otus bakkamoena) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Kännetecken

Utseende  
Indisk dvärguv är en 23-25 cm lång uggla som förekommer i en gråbrun och en rostfärgad form. Den liknar orientdvärguven, men skiljer sig genom större storlek, tydligt beigefärgad krage kantad i mörkbrunt, något finare streckad under och svagare beigefärgade fläckar på skapularerna. Ögonen är vanligtvis mörkorange eller bruna, men kan vara gula som orientdvärguvens. Kinesisk dvärguv är mycket lik, dock något kraftigare tecknad med kortare streck.

Läten  
Lätet är ett grodlikt, dämpat och stigande eller frågande "whuk?" som upprepas oregelbundet.

Utbredning och systematik 
Indisk dvärguv delas in i fem underarter med följande utbredningsområde:
 Otus bakkamoena deserticolor – södra Pakistan och eventuellt i sydöstra Iran, dock inga säkra fynd
 Otus bakkamoena gangeticus – nordvästra Indien till låglänta områden i Nepal
 Otus bakkamoena marathae – centrala Indien
 Otus bakkamoena bakkamoena – södra Indien och Sri Lanka

Tidigare inkluderas även kinesisk dvärguv (O. lettia), sundadvärguv (O. lempiji) och japansk dvärguv (O. semitorques) med underarter i Otus bakkamoena och vissa gör det fortfarande. De urskiljs dock idag oftast som egna arter, främst baserat på skillnader i läten. Taxonet plumipes fördes tidigare till indisk skrikuv, men har flyttats till kinesisk dvärguv på utseendemässiga grunder.

Levnadssätt 
Indisk dvärguv förekommer i skogsområden upp till 2400 meters höjd, alltifrån tät skog till ungskog, lundar intill städer och jordbruksbygd samt i trädrika trädgårdar. Den är starkt nattaktiv och tillbringar dagen gömd i tätt lövverk i ett träd, ofta intill stammen, eller i ett trädhål. Födan består huvudsakligen av ryggradslösa djur som skalbaggar, gräshoppor och andra insekter. Fågeln häckar mellan december och maj, oftast under regnperioden i södra delen av utbredningsområdet.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig och vida spridd.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn bakkamoena kommer från singalesiska Bakamūnā för olika sorters större ugglor. På svenska har den även kallats indisk kragdvärguv.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Andamandvärguv

Andamandvärguv (Otus balli) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar. Den påträffas enbart i ögruppen Andamanerna tillhörande Indien.

Utseende och läten 
Andamandvärguven är en 19 cm lång medlem av släktet Otus. Ovansidan är ostreckat mörkt rostbrun md otydliga gulbruna och mörkbruna teckningar, medan undersidan är marmorerad i samma färger. Lätet beskrivs i engelsk litteratur som ett abrupt "hoot...hoot-coorroo".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer endast i indiska ögruppen Andamanerna i Bengaliska viken. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Andamandvärguven hittas i olika halvöppna områden, jordbruksbygd och trädgårdar, även kring bebyggelse där den till och med påträffats inne i hus. Födan består huvudsakligen av fjärilslarver som den plockar från lövverket likt en papegoja. Den tar också skalbaggar och andra insekter. Fågeln är strikt nattlevande.

Häckning  
Arten häckar mellan februari och april. Boet placeras i ett naturligt trädhål eller i ett övergivet hål uthackat av en hackspett eller barbett. vanligen två till fyra meter ovan mark. Däri lägger den två till tre ägg.

Status och hot 
Andamandvärguven har ett litet utbredningsområde, men det finns inga tecken på vare sig några substantiella hot eller att populationen minskar. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den därför som livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Valentine Ball (1843-1895), irländsk geolog verksam i Indien 1864-1880.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Andamanöarna
Biakdvärguv

Biakdvärguv (Otus beccarii) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läten 
Biakdvärguven är en 25 cm lång gulbrun uggla med korta och oansenliga örontofsar. Ansiktsskivan och ögonbrynen är rätt tydligt vitaktiga. Ovansidan är brun och tätt bandad med lite vitt på skapularerna. Undersidan är brun eller djupt roströd (två olika färgmorfer eller könsskillnad) med mycket tät och fin bandning. Lätet tros vara ett hårt kväkande ljud, på närhåll raspigt men på håll mer likt ett skall från en hjort.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på ön Biak (utanför nordvästra Nya Guinea). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Arten är skogslevande, framför allt i delvis avverkad skog, upp till åtminstone 300 meters höjd. Den kan också ses i kustnära sumpskogar kantade av kraftigt beskogade kalkstensklippor. Födan är dåligt känd, men består av insekter, spindlar och möjligen små ryggradslösa djur. Den sägs häcka i trädhål.

Status och hot 
Biakdvärguven har en liten världspopulation bestående av uppskattningsvis endast 2 500–10 000 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust. Fågeln är därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter, kategoriserad som sårbar (VU).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Odoardo Beccari (1843-1920), italiensk botaniker, upptäcktsresande och samlare av specimen i Ostindien och på Nya Guinea.

Noter

Externa länkar 
 Faktablad Birdlife International (engelska)

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Biak
Rajadvärguv

Rajadvärguv (Otus brookii) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Rajadvärguven är en liten uggla. tydliga vita ögonbrynen och örontofsar kombinerat med eldröda ögon ger den ett något skrämmande intryck. Lätet består av ett kort kväkande skall.

Utbredning och systematik 
Rajadvärguv delas in i två underarter med följande utbredning:
 Otus brookii solokensis – förekommer i bergsskogarna på Sumatra
 Otus brookii brookii – förekommer i  bergsskogarna på Borneo

Levnadssätt 
Rajadvärguven är en dåligt känd uggla som förekommer i bergsbelägna regnskogar. Där håller den sig ofta relativt lågt, men liksom de flesta små ugglor upptäcks den i huvudsak med hjälp av lätet.

Status 
Trots det begränsade utbredningsområdet och det faktum att den minskar i antal anses beståndet vara livskraftigt av internationella naturvårdsunionen IUCN.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Blek dvärguv

Blek dvärguv (Otus brucei) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar som förekommer i västra och centrala Asien.

Kännetecken

Utseende 
Blek dvärguv är en liten uggla, mycket lik dvärguven med trubbiga och breda örontofsar, upprätt hållning, kort stjärt och långa vingar. Den skiljer sig dock med sin ljusare fjäderdräkt (mer gråbeige än brun), tydligt längsstreckad under men svag tvärvattring, beigea band på skuldrorna ("hängslen") istället för vita samt avsaknad av vita prickar på rygg och panna. Juvenil fågel är fint tvärvattrad utan den juvenila dvärguvens längsstreckning.

Läten 
Den bleka dvärguvens sång skiljer sig tydlig från dvärguvens genom att vara dovare, tystare och buktalaraktig snarare än visslande, ofta hörbar på endast 150 meters håll. Den består av ungefär tio toner i en serie, vuå vuå vuå..., inte olikt skogsduva i takten och likt lappuggla svagare i början och slutet.

Utbredning och systematik 
Blek dvärguv delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Otus brucei brucei – förekommer från området runt östra Aralsjön till Kirgizistan och Tadzjikistan
 Otus brucei obsoletus – förekommer från södra Turkiet till norra Syrien, norra Irak, Uzbekistan och norra Afghanistan
 Otus brucei semenowi – förekommer från södra Tadzjikistan till västra Kina, östra Afghanistan och norra Pakistan
 Otus brucei exiguus – förekommer i Israel, Irak, södra Iran, Oman, södra Afghanistan och västra Pakistan

Levnadssätt 
Blek dvärguv förekommer i liknande miljöer som dvärguven. Den är delvis flyttfågel. Dagtid vilar den ofta i en tät akacia. Fågeln är nattaktiv och lever av insekter, men tar även små däggdjur och fåglar. Den bygger sitt bo i ett hål i ett träd eller i ett gammalt skatbo.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som förhållandevist vanlig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Henry James Bruce (1835–1909), amerikansk missionär verksam i Indien 1862–1909.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Anjouandvärguv

Anjouandvärguv (Otus capnodes) är en starkt utrotningshotad fågel i familjen ugglor som enbart förekommer på en enda ö i Indiska oceanen.

Utseende och läten 
Anjouandvärguven är en liten (20–22 cm) och mörk uggla med örontofsar. Två färgformer förekommer, båda bandade, streckade och marmorerade. Den ena är mörkt askgrå, den andra ljusare rödbrun med ljusgrå svartkantad ansiktsskiva. Lätet är en karakteristisk utdragen vissling, ofta upprepade i serier åtskiljda av korta pauser.

Utbredning och status 
Fågeln förekommer på ön Anjouan i Komorerna. Det begränsade utbredningsområde och det lilla beståndet på endast 2300–3600 vuxna individer som dessutom tros minska i antal till följd av habitatförlust gör att fågeln är upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter, kategoriserad som starkt hotad (VU).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Egentliga ugglor
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Anjouan
Sangihedvärguv

Sangihedvärguv (Otus collari) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på ön Sangihe (norr om Sulawesi). Den beskrevs som ny för vetenskapen så sent som 1998.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Dr Nigel James Collar (född 1946), brittisk ornitolog och medförfattare till HBW & BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World 2014-2016.

Referenser

Externa länkar 

Ugglor
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter i Indonesien
Ryukyudvärguv

Ryukyudvärguv (Otus elegans) är en östasiatisk fågel i familjen ugglor som förekommer på öar från södra Japan till norra Filippinerna.

Kännetecken

Utseende 
Ryukyudvärguven är en långvingad, medelstor (19-22 cm) och mörkt rostbrun dvärguv med korta örontofsar som ofta inte är synliga. På hjässan syns mörka fläckar, fin marmorering och mörka streck på manteln och på skapularerna (fjädrarna på skuldrorna) ett tydligt, vitt band. I ansiktet syns vitt på ögonbryn och hakan. Undersidan är fint bandad och kraftigt streckad. Fötterna är relativt stora, med fjäderförsedda tarser. Den saknar kragen hos japansk dvärguv (O. semitorques) med släktingar och är mer fläckad än orientdvärguven (O. sunia).

Läten  
Ryukyudvärguven är en ljudlig fågel. Från hanen hörs repetitiva och nästan hostande "ko-ho ko-ho". Honan svarar ibland med nasala "niea", ibland också ett diskant tjatter som påminner om tiggande tornfalksungar.

Utbredning och systematik 
Ryukyudvärguv delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Otus elegans elegans – förekommer på Ryukyuöarna (söder om Japan)
 Otus elegans interpositus – förekommer på Daitoöarna
 Otus elegans botelensis – förekommer på ön Lanyu (utanför sydöstra Taiwan)
 Otus elegans calayensis – förekommer i norra Filippinerna i Batan och Babuyanöarna, bland annat på Itbayat, Batan, Sabtang, Calayan, Camiguin Norte och möjligen flera öar

Levnadssätt 
Ryukyudvärguven förekommer i subtropisk städsegrön skog från havsnivå till åtminstone 550 meters höjd, lokalt i eller intill byar. Den är nattaktiv och lever huvudsakligen av insekter, men även spindlar, små däggdjur och småfåglar. Fågeln häckar mellan mars och juli. Den bygger sitt bo i ett trädhål, ofta ett gammalt hackspettsbo. Arten är förmodligen huvudsakligen stannfågel, men det har föreslagits att nordliga populationer är flyttfåglar.

Status 
Ryukyudvärguven har ett mycket litet utbredningsområde på ett antal små öar. Den påverkas dessutom negativt av habitatförstörelse. Populationen anses dock inte vara fragmenterad eller begränsad till några enstaka lokaler, varför internationella naturvårdsunionen kategoriserar den som nära hotad. Världspopulationen har inte uppskattats men beskrivs som vanlig i Ryukyuöarna. På Lanyu tros det finnas 150-230 individer.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Engganodvärguv

Engganodvärguv (Otus enganensis) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Engganodvärguven är en liten, rostbrun dvärguv med lysande gula ögon och ett vitaktigt "kryss" i ansiktet, format av två halvmånar mellan ögonen. Arten är normalt den enda i sitt utbredningsområde, men flyttande orientdvärguv kan passera. Denna är dock större, med mer tydligt avgränsad ansiktskiva och avsaknad av de vita ansiktsteckningarna. Lätet är en serie djupa och guttural, grodliknande ljud.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer endast på den indonesiska ön Enggano utanför sydvästra Sumatra. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Vissa kategoriserar den som en underart till Otus umbra.

Status 
Engganodvärguven har ett mycket litet utbredningsområde, men dess levnadsmiljö verkar fortfarande vara intakt och beståndet är troligen stabilt. Världspopulationen uppskattas till mellan 2 500 och 10 000 vuxna individer. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Indonesien
Ponderosauggla

Ponderosauggla (Psiloscops flammeolus) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar. Den förekommer i västa Nordamerika och Mexiko.

Utseende och läten 
Ponderosaugglan är en liten uggla med en kroppslängd på 16–17 cm. Den liknar skrikuvar, men är mindre med kortare örontofsar. Fjäderdräkten är gråmarmorerad med svarta och rostfärgade flammor. Olika färgvariationer förekommer, från mer rostrött till gråare. Ögonen är mörka. Sången skiljer sig tydligt från skrikuvar, ett mjukt och lågt "poot" eller "pooip", ibland dubblerat "podo poot", som upprepas varannan eller var tredje sekund.

Utbredning 
Fågelns utbredningsområde är från södra British Columbia till sydvästra USA och södra Mexiko. Fåglar som häckar i Kanada och USA flyttar söderut över vintern. I Guatemala förekommer den bara som övervintrande, inte som häckande.

Systematik 
Ponderosaugglan placerades tidigare i Otus, även efter att skrikuvarna urskildes från detta släkte till Megascops. Genetiska studier visar dock att den tillhör samma grupp, om än en avlägsen släkting. Den förs numera som ensam art till släktet Psiloscops. Arten behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Ponderosaugglan hittas i öppna bergsbelägna barrskogar, framför allt med inslag av ponderosatall. Den är strikt nattlevande och tillbringar dagarna vilande i ett hålutrymme. Födan består nästan uteslutande av insekter. Fågeln häckar mellan maj och augusti.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Palawandvärguv

Palawandvärguv (Otus fuliginosus) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läten 
Palawandvärguven är en rätt liten uggla. Den har mörkbrun ovansida med ett vitt band bakom skuldran. Undersidan är ljusare och varmare brun med svarta teckningar. På huvudet syns ett brett och grunt V från mellan ögonen ut till spetsarna på de rätt långa örontofsarna. Den mörka ansiktsskivan kantas undertill av vitt. Ögonen är djupt orangefärgade. Den liknar mantananidvärguven som enbart förekommer på små öar utanför Palawan, men skiljer sig i ögonfärg. Lätet är ett lågt, raspigt och kväkande ljud: "gruk grrrrrrrrr".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på Palawan (sydvästra Filippinerna). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
Palawandvärguven tros ha ett begränsat utbredningsområde och en liten världspopulation, uppskattad till mellan 10 000 och 20 000 vuxna individer. Den minskar också i antal till följd av habitatförlust. Eftersom den verkar kunna anpassa sig till miljöer påverkade av människan verkar dock beståndet inte vara kraftigt fragmenterat. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Palawan
Sãotomédvärguv

Sãotomédvärguv (Otus hartlaubi) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Sãotomédvärguv är en liten (16–19 cm) och oanselig uggla med mycket små örontofsar. Ansiktet är ljust rödbrunt med vit haka och vita ögonbryn. På hjässan och resten av ovansidan är den varmare rödbrun med roströd marmorering och svarta spolstreck. På skapularerna syns svartspetsade vita fläckar, på vingpennorna beigefärgade och vita fläckar, och på stjärten smala beigefärgade tvärband. Undersidan är fint marmorerad i vitt, brunt och rostrött, med tydlig svart längsstreckning. Ungfågeln är blekare i fjäderdräkten. Lätena består av en hoande vissling, "hu-hu-hu", och ett morrande "urrr".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i högländer på São Tomé (Guineabukten). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Sãotomédvärguven har en liten världspopulation bestående av uppskattningsvis endast 250–1000 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust. Fågeln är därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter, kategoriserad som sårbar (VU).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Karel Johann Gustav Hartlaub (1814-1900), tysk ornitolog och samlare.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på São Tomé
Västafrikansk dvärguv

Västafrikansk dvärguv (Otus icterorhynchus) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Västafrikansk dvärguv är en liten uggla, med en vit strimma på skuldran, små örontofsar och ljusa fläckar på undersidan. Färgen varierar från brun i västra delen av utbredningsområdet till mer kanelbrun längre österut. Arten liknar afrikansk dvärguv, men är brun eller rostbrun istället för grå och har fläckig, ej strimmig undersida.Lätet är en lång och fallande vissling som upprepas efter flera sekunder lång tystnad.

Utbredning och systematik 
Västafrikansk dvärguv förekommer som namnet avslöjar i Västafrika. Den delas in i två underarter med följande utbredning:
 Otus icterorhynchus icterorhynchus – förekommer i regnskog i Liberia, Elfenbenskusten och Ghana
 Otus icterorhynchus holerythrus – förekommer från södra Kamerun till norra Kongo, norra och östra Demokratiska republiken Kongo och eventuellt Gabon

Levnadssätt 
Västafrikansk dvärguv hittas lokalt och sparsamt i låglänt regnskog. Den upptäcks framför allt genom sina läten.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i etiopiska regionen
Seychelldvärguv

Seychelldvärguv (Otus insularis) är en starkt utrotningshotad fågel i familjen ugglor som enbart förekommer på en enda ö i Indiska oceanen.

Utseende och läten 
Seychelldvärguven är en liten (20–22 cm) uggla med örontofsar. Endast en färgform förekommer. Den är gråbrun med rostbrunt på undersidan och kring ansiktsskivan. Fjäderdräkten är vidare kraftigt bandad, streckad och marmorerad. De gula till orangeröda ögonen är förhållandevis stora. Tarser och tår är obefjädrade. Lätet beskrivs i engelsk litteratur som ett vittljudande, raspigt och ihållande "waugh waugh" samt olika varianter på "tok tok".

Utbredning och status 
Fågeln förekommer enbart i höglänta skogar på ön Mahé som hör till Seychellerna. Den är upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter, placerad i kategorin akut hotad. Beståndet är mycket litet, endast uppskattningsvis 200–280 vuxna individer. Den hotas av habitatförstörelse genom exploatering, sjukdomar och påverkan från invasiva arter.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Seychellerna
Sokokedvärguv

Sokokedvärguv (Otus ireneae) är en östafrikansk starkt hotad fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Kännetecken
Sokokedvärguven är en mycket liten uggla, endast 15 centimeter lång, med små örontofsar. Liksom de flesta dvärguvar är den tätstrimmig och streckad. Både grå och rostfärgade former förekommer. Lätet är ett mjukt tu-tu-tu, upprepat tio eller fler gånger per minut.

Utbredning och systematik 
Sokokedvärguven förekommer i skogsområden i östra Kenya Arabuko Sokoke Forest mellan Kilifi och Malindi, men 1992 upptäcktes den även i låglänta områden i östra Usumbarabergen i Tanzania. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Ekologi 
Sokokedvärguven återfinns i låglänta områden mellan 50 och 170 meter över havet i Kenya och 200-400 meter över havet i Tanzania. Arten förekommer i skog, helst Cynometra- och Brachylaena-skog på röd sand, men finns även i Cynometra-buskmarker och Afzelia- och Cynometra-skogar på vitsand. Den vandrar tillfälligtvis in i miombo, men förekommer inte där träden är kortare än tre till fyra meter. Som föda intar den insekter, huvudsakligen skalbaggar. 

Fågeln födosöker mest på natten men även i skymning och gryning, huvudsakligen på jakt efter insekter. Häckningsvanorna är okända, men den tros häcka i trädhål som andra dvärguvar.

Status och hot 
Beståndet räknas totalt till åtminstone 2 500 individer, men studier mellan 2005 och 2008 visar att arten tros ha minskat med över 20 % på 16 år. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som starkt hotad på grund av dess begränsade och splittrade utbredning, den minskande populationen och habitatförstörelse.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Irene Morden, amerikansk sponsor och samlare av specimen i Kenya 1965.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i etiopiska regionen