kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vhäldemar

Vhäldemar är ett power metal/speed metal-band startat i början av 2000-talet, i Vizcaya (Spanien). Efter att ha skrivit kontrakt med skivbolaget Arise Records och släppt deras debutskiva år 2002, blev de valda som bästa nykomling av en magasin från Brasilien och har även spelat en hel del konserter i olika festivaler som Piorno Rock och Bike Festival. Ett år senare släpper de en ny skiva där de fått hjälp av J.P Fournier, som även arbetat med andra band som Edguy och Avantasia.

Medlemmar 
Nuvarande medlemmar
Carlos Escudero – sång (1999– ), gitarr (1999–2010)
Pedro J. Monge – gitarr, keyboard (1999– ) 
Alejandro "Jandro" Camuñas – trummor (2017–idag)
Raúl Serrano – basgitarr (?– )
Jon Koldo "Jonkol" Tera – keyboard (?– )

Tidigare medlemmar 
Oscar Cuadrado – basgitarr (1999–2014)
Eduardo Martínez – trummor (2001–2007)
Álex de Benito – trummor (2007–2011)
Aitor López – gitarr (2011–2012)
Gontzal (Gonzalo García) – trummor (2012–?)
Adolfo WB (Adolfo Cantoya aka "Drake") – basgitarr (2014–?)

Diskografi 
Demo
 2001: Maketa (Arise Records)

Studioalbum
 2002: Fight to the End (Arise Records)
 2003: I Made My Own Hell (Arise Records)
 2011: Metal of the World (Stormspell Records)
 2013: Shadows of Combat
 2017: Against All Kings
 2020: Straight To Hell

EP
 2017: Old King's Visions

Samlingsalbum
 2017: Fight to the End + I Made My Own Hell

Externa länkar
Vhäldemar på Encyclopaedia Metallum

Spanska metalgrupper
Spanska power metal-grupper
Speed metal
Zombie dust

Zombie dust är en drogcocktail bestående av triazolam och kokain. Snortning är den typiska metoden för intag. Den har fått sitt namn från den upplevda effekten av att kroppen är vaken men huvudet sover, liksom känslan av eufori.

Noter 

Droger
Sportkläder

Sportkläder är kläder som är anpassade till sport. Tävlingskläder är ofta tillverkade och märkta för att markera vilken nationalitet eller vilket lag som den tävlande representerar, samt för att underlätta utövandet av den specifika sporten. De första sportkläderna var kläder för jakt och ridning. Under 1800-talet så särpräglades kläderna allt mer utifrån vilken sport de skulle användas till.

Byxor och shorts används ofta som sportplagg. Skjortor i kraftig bomull samt jackor är vanliga på överkroppen, och gymnastikskor eller andra snörskor med en tjockare gummisula används ofta som skor. De första sportkläderna var ofta av ull eller flanell eller jersey. Syntetiska och stretchmaterial blev vanliga under 1950-talet och 1960-talet och inom många hastighetssporter används kroppsnära overaller eller bodyer i sådana material. I simsporter och vattenpolo används badbyxor eller baddräkt. I båtsporter används regnställ och flytväst. I motorsport har man ofta flamsäkra overaller med anledning av risken för olyckor.

Många sportkläder har ett maskulint utseende och är formgivna för att se "tuffa" ut. Därigenom har många sportutövare, så som Björn Borg, skapat populära sportplaggsserier.

Under 1900-talet har sportkläderna blivit en del av fritidsmodet.

Referenser 
Lewenhaupt, Tonie: Sportkläder från Nationalencyklopedins nätupplaga. Läst 2010-09-29.

Se även 
Sportskor

Kläder
Kläder
Fruängens centrum

Fruängens centrum ligger vid Fruängsgatan i stadsdelen Fruängen i södra Stockholm. Anläggningen invigdes 1962. Centrumbebyggelsen är grönmärkt av Stadsmuseet i Stockholm vilket innebär att bebyggelsen anses vara ”särskilt värdefull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt”.

Historik

För Fruängens centrum upprättades en särskild stadsplan vilken antogs 1958. Bakom den stod arkitekterna Göran Sidenbladh, Torsten Westman och Josef Stäck på Stockholms stadsbyggnadskontor. Stadsplanen ersatte en tidigare stadsplan och hade anpassats efter amerikanskt mönster till ökad bilism och ändrade köpvanor. För bilisterna skapades fler parkeringsplatser och för kunderna större butiksytor. Färdigställandet av Fruängens centrumanläggning fördröjdes något på grund av brist på finansiella medel och invigdes 1962, ett år efter stadsdelens invigning.

Centrumbebyggelsen utgörs av låga butikslängor med flera torgplatser däremellan. Nordväst om centrumet restes ett åtta våningar högt skivhus som blev stadsdelens och centrumets utropstecken. Det var ett tidstypiskt sätt att markera ett förortscenter och återkommer i bland annat Bandhagens centrum, Högdalens centrum, Bagarmossens centrum, Hagsätra centrum, Kärrtorps centrum, Björkhagens centrum och Västertorps centrum. Skivhuset, liksom den övriga centrumbebyggelsen, ritades av arkitekt Åke Östin.

Anläggningens hjärta är Fruängsgången som flankeras av låga butikslängor med vitt utkragande skärmtak som regnskydd. Utöver service i form av apotek, Systembolaget, läkar- och tandläkarmottagning och bibliotek finns ett 30-tal butiker, samt caféer och restauranger. Viss torghandel förekommer också. Fruängens centrum genomgick under 2012 en renovering och modernisering. Anläggningen ägs och förvaltas av finländska Citycon.

Mitt i centrumet ligger Fruängens tunnelbanestation som ritades av arkitekt Magnus Ahlgren och invigdes 5 april 1964. Kontakten med den kringliggande bostadsbebyggelsen planerades genomtänkt. Här finns siktlinjer som ger intressanta vyer, något som var karakteristiskt för 1950-talets centrumplanering. Konstnärlig utsmyckning utgörs av Fruarna av Willy Gordon, rest 1968 och Fruängsfontänen av Bertil Johnson, rest 2005.

Bilder

Referenser

Noter

Tryckta källor

Stockholmskällan: Fruängen, information till Dig som äger ett kulturhistoriskt värdefullt hus i ytterstaden.

Vidare läsning
Modernism at risk modernism at risk - Kungliga Konsthögskolan, sid. 13-18.

Externa länkar

Officiell webbplats

Fruängens centrum
Köpcentrum i Stockholms län
Grönmärkta byggnader i Stockholm
Andreas Libavius

Andreas Libavius (även Basilius de Varna, Libau), född 1555 i Halle an der Saale, död 25 juli 1616 i Coburg, var en tysk kemist.

Libavius var 1588-91 professor i historia och litteratur vid universitetet i Jena och därefter gymnasierektor och praktiserande läkare i Rothenburg ob der Tauber och från 1607 i Coburg. Inom Paracelsus skola var han den förste, som visade sig nog kritisk att som vidskepligheter utdöma åtskilliga av dennas mystiska föreställningar och hjälpmedel. Trots att han inte helt frigjorde sig från alkemin, hade han på det medicinska området blick för en förnuftsenlig användning av kemiska preparat. 

Libavius gjorde flera anmärkningsvärda upptäckter. Han uppdagade tenn(IV)kloriden (spiritus furnans Libavii), tillämpade metoden att framställa svavelsyra genom förbränning med salpeter, verkställde analyser av mineralvatten, med iakttagande av den då ännu icke närmare kända kolsyrans närvaro som självständig beståndsdel, samt uppvisade vismutnitrats fällning genom vatten (magisterium bismuthi). 

Libavius var inte främmande för en begynnande användning av blåsröret, och dess bruk vid tillsmältning av glasrör beskrivs i ett av hans utgivna arbeten (1613). Som den märkligaste bland hans skrifter kan nämnas den "äldsta läroboken i kemi", Alchymia... collecta... accurate explicata et in inlegrum corpus redacta (1595; flera senare upplagor). Hans samlade skrifter, Opera omnia medico-chymica, tre band, utkom 1615.

Källor

Tyska kemister under 1600-talet
Tyska professorer
Personer verksamma vid Jena universitet
Personer från Halle an der Saale
Födda 1555
Avlidna 1616
Män
Ugglan
Sirenomelia

Sirenomelia, även kallat sjöjungfrusyndromet, är en medfödd defekt där benen är ihopväxta som fenan på en fisk.

Sirenomelia är mycket sällsynt, bara en av 100 000 barn föds med det. Ofta så har sjukdomen också påverkat hjärtat vilket leder till att de flesta som har defekten inte överlever det första dygnet utanför mammans mage.

I de förenade benen finns två skelettben vilket gör att benen ofta går att separera om de överlever tillräckligt länge. 
De som föds med defekten kan knappt sitta upp och de har svårt att gå. De som överlevt att födas med sirenomelia som genomgått och klarat av en operation har behövt år av sjukgymnastik efteråt.

Referenser 

Missbildningar
Lorenz von Crell

Lorenz Florenz Friedrich von Crell, född 21 januari 1744 i Helmstedt, död 7 juni 1816 i Göttingen, var en tysk kemist.

Crell var bergsråd och professor i Göttingen. Han publicerade flera kemiska journaler och tidskrifter, innehållande redogörelser för samtidens kemiska forskningsarbete, samt översättningar till tyska språket av bland andra Richard Kirwans och Joseph Blacks skrifter. Åren 1778–1781 utgav han "Chemisches Journal", 1781–1784 "Die neuesten Entdeckungen in der Chemie", 1783 "Chemisches Archiv", 1783–1791 "Neues chemisches Archiv", 1798 "Neuestes chemisches Archiv", 1784–1803 "Chemische Annalen" och 1785–1799 "Beiträge zu den chemischen Annalen".

Crell invaldes 1784 som utländsk ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien i Stockholm.

Källor

Noter

Tyska kemister under 1700-talet
Tyska professorer
Personer verksamma vid Göttingens universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1744
Avlidna 1816
Ledamöter av Royal Society
Alumner från Edinburghs universitet
Alumner från Helmstedts universitet
Tyska kemister under 1800-talet
Torghandske

En torghandske är en handske som blottar fingertopparna. Torghandskar har fått sitt namn för att de används vid torghandel där man behöver hantera varor och pengar i kylan.

Kläder
Skyddsnät

Ett skyddsnät är ett nät som fångar upp personer eller föremål för att hindra skador. Skyddsnät finns bland annat vid akrobatikövningar, på idrottsarenor och på byggen.

Skyddsutrustning
Lindans

Lindans kallas balansgång på sträckt eller slak lina (oftast en vajer) uppsatt mellan två fästpunkter, där det senare alternativet anses mest krävande. Ett synonymt uttryck är ”gå på lina”.  Ett vanligt tillbehör är den så kallade balansstången. Lindans förekom i det forna Kina , liksom i antikens Grekland och Rom.

Niagarafallen och Grand Canyon har passerats av lindansare på sträckt lina. I Sverige har lindansare gått över en 250 meter bred skreva i Multråberget. Flera av dem har begåvats med namnet Multråmannen. Lokala uppgiftslämnare minns i Anbytarforum två av dem: Sture Källman  alias Max Morris (1929-) - nu bosatt i Kanada - och Ingvar Andersson (1922-1976).

Av kända lindansare kan nämnas fransmannen Charles Blondin (Jean François Gravelet, 1824-1897), som 1859 blev först att ”besegra” Niagarafallen. Den svenska cirkusartisten Elvira Madigan är mer omskriven för sitt tragiska öde än för sin lindans. En annan känd lindansare är fransmannen Philippe Petit som framförallt är känd för att ha gått på lina mellan tornen på World Trade Center i New York.

Uttrycket ”balansera på slak lina” används ibland för att beteckna ett kritiskt läge, där effekten av möjliga åtgärder är svår att överblicka, med andra ord "ett svajigt läge".

Se även
Ekvilibrism.

Källor
Bonniers Lexikon –

Externa länkar
"Multråmannen".
 På lina över Niagarafallen juni 2012

Akrobatik
Carl von Reichenbach

Carl Ludwig Friedrich von Reichenbach, född 12 februari 1788 i Stuttgart, död 19 januari 1869 i Leipzig, var en tysk kemist.

Reichenbach vistades sedan 1836 för det mesta på godset Schloss Reissenberg vid Wien. Han var under sina tidigare år verksam inom bergsbruket, särskilt med ett järnverk i Blansko (i Mähren). Han gjorde många kemiska undersökningar av stort värde. Bland dessa arbeten förtjänar att ihågkommas hans undersökningar av meteoriter, torrdestillation av trä och brunkol liksom andra undersökningar inom den organiska kemins område, varvid han upptäckte många nya ämnen, till exempel paraffin och kreosot. 

Reichenbachs forskning på de naturvetenskapliga områdena hindrade honom inte att lämna sin fantasi fria tyglar inom det psykologiska. Han trodde sig för förklaringen av själslivet kunna anta tillvaron av "ödisk-magnetiska" krafter och råkade genom att hårdnackat försvara sådana tankar i de skarpaste strider med berömda naturforskare, till exempel Gustav Fechner och Matthias Jakob Schleiden. Sina tankar nedlade Reichenbach i ett stort antal avhandlingar och skrifter, vilka närmare finnas angivna i Johann Christian Poggendorffs "Biografisch-literarisches Handwörterbuch".

 Han blev ledamot av Leopoldina 1854.

Källor

Noter

Tyska kemister
Ledamöter av Leopoldina
Kemister under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Stuttgart
Födda 1788
Avlidna 1869
Män
Ugglan
Jättemyrkott

Jättemyrkott (Manis gigantea) är ett däggdjur i familjen myrkottar. Den är den största arten i djurgruppen och den förekommer i centrala Afrika.

Kännetecken 

Arten når en kroppslängd mellan 75 och 79 centimeter, en svanslängd mellan 50 och 65 centimeter samt en vikt upp till 33 kilogram. Huvudets ovansida, ryggen, kroppens sidor och extremiteternas utsida är liksom hos alla myrkottar täckt med styva fjäll. Fjällen är hos vuxna individer gråbruna och hos ungdjur gulbruna. Den oskyddade buken är vitaktig. Vid de främre fötterna finns stora grävklor och bakfötterna har korta klor. Jättemyrkott saknar liksom alla myrkottar tänder och har en lång klibbig tunga.

Utbredning och habitat 

Utbredningsområdet sträcker sig från Senegal till västra Kenya och söderut till Ruanda, Demokratiska republiken Kongo och sydvästra Angola. Habitatet utgörs av skogar och savanner nära skogsområden.

Levnadssätt 

Jättemyrkott är vanligen aktiv mellan skymningen och gryningen. På dagen vilar den i självgrävda bon som är upp till 40 meter långa och som ligger upp till 5 meter under markytan. Vid slutet finns ett klotformigt rum. Individerna lever främst ensamma men enligt olika iakttagelser finns också par som lever i samma bo.

De rör sig ofta bara på sina bakre extremiteter och håller balansen med svansens hjälp. Vid fara kan de rulla ihop sig. Jättemyrkottar riktar vid dessa tillfällen sina fjäll upp som med sina vassa kanter är bra försvarsredskap. De slår även med svansen mot fienden.

Födan utgörs främst av myror och termiter. Per natt äter den upp till 700 gram insekter. De använder sina långa klon från de främre fötterna för att bryta upp myrstackar eller trädens bark. Sedan upptar de insekterna med den klippiga tungan. Födan söndersmulas i magsäcken. Jättemyrkott behöver vatten som dricka.

Honor föder vanligen ett ungdjur per kull. Nyfödda jättemyrkottar är bra utvecklade, de är upp till 45 centimeter långa och 400 till 500 gram tunga. Fjällen är vid födelsen mjuk liksom hos andra myrkottar, de stelnar efter några dagar.

Hot 

Det är inte mycket känt om artens hotstatus då den är aktiv på natten. Jättemyrkott jagas för köttets skull som beskrivs som välsmakande och den hotas troligen även av skogsskövling samt omvandlingen av levnadsområdet till jordbruksmark. IUCN listar arten som nära hotad (near threatened). Arten listas i appendix II av CITES.

Systematik 

Jättemyrkott bildar tillsammans med stäppmyrkott undersläktet Smutsia som ibland klassificeras som självständigt släkte. Smutsia räknas enligt nyare undersökningar som systergrupp till alla övriga myrkottar.

Referenser 
 med följande källor:
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999 
 Don E. Wilson, DeeAnn M. Reeder (red.): Mammal Species of the World. 3 upplaga. The Johns Hopkins University Press, Baltimore 2005, .

Noter 

Myrkottar
Däggdjur i etiopiska regionen
Franz Leopold Sonnenschein

Franz Leopold Sonnenschein, född 13 juli 1817 i Köln, död 26 februari 1879, var en tysk kemist.

Sonnenschein var professor vid Berlins universitet. Bland hans skrifter märks Anleitung zur qualitativen und quantitativen Analyse (1858 och 1864), Handbuch der gerichtlicher Chemie (andra upplagan 1881) och Handbuch der analytischen Chemie (två band 1870-71).

Källor

Tyska professorer i kemi
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Kemister under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Köln
Födda 1817
Avlidna 1879
Män
Ludwig Reichenbach

Heinrich Gottlieb Ludwig Reichenbach, född 8 januari 1793 i Leipzig, död 17 mars 1879 i Dresden, var en tysk naturvetenskapsman, zoolog och botaniker, filosofie och medicine doktor.

Reichenbach var praktiserande läkare, och blev 1818 extra ordinarie professor i medicin vid universitetet i Leipzig, 1820 professor i naturalhistoria vid mediko-kirurgiska högskolan och föreståndare för naturhistoriska museet i Dresden, där han även grundlade den botaniska trädgården. Reichenbach är mest bekant för sina planschverk, till vilka han själv tecknat och målat de konstnärliga tavlorna: Magazin der ästetischen Botanik (96 kolorerade tavlor, 1821–1826), Illustratio specierum Aconiti generis (72 kolorerade tavlor, 1823–1827), Iconographia botanica exotica (3 band, 250 kolorerade tavlor, 1827–1830), Iconographia botanica seu plantae criticae (10 band, 1 000 kolorerade tavlor, 1823–1832), Flora exotica (5 band, 360 kolorerade tavlor, 1834–1836) och, med biträde av sonen Heinrich Gustav Reichenbach, Icones florae germanicae et helveticae (2 800 kolorerade tavlor, 1834 ff.). Han utgav även Deutschlands Fauna (10 band, 834 tavlor, 1836–1854).

Källor

Noter

Tyska botaniker under 1800-talet
Tyska zoologer
Tyska professorer i medicin
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Zoologer under 1800-talet
Tyska läkare under 1800-talet
Alumner från Leipzigs universitet
Personer från Leipzig
Födda 1793
Avlidna 1879
Män
Ugglan
Carl Johannes Fuchs

Carl Johannes Fuchs, född 7 augusti 1865 i Nürnberg, död 4 december 1934 i Tübingen, var en tysk nationalekonom.

Fuchs studerade i München och Strassburg, reste i Storbritannien, Kanada och USA samt blev 1891 extra ordinarie och 1893 ordinarie professor i nationalekonomi i Greifswald. År 1897 flyttade han i samma egenskap till Freiburg im Breisgau, där han efterträdde Max Weber. År 1908 blev han professor i Tübingen. Han blev emeritus 1933. Bland Fuchs skrifter märks Der Warenterminhandel (1891), Die Handelspolitik Englands und seiner Kolonien (1893), den översiktliga handboken Volkwirtschaftslehre (i "Sammlung Göschen", 1901) samt många uppsatser i bostadsfrågan.

Källor

Noter

Tyska professorer i nationalekonomi
Personer verksamma vid Greifswalds universitet
Personer verksamma vid Freiburgs universitet
Personer verksamma vid Tübingens universitet
Tyska forskare under 1800-talet
Tyska forskare under 1900-talet
Personer från Nürnberg
Födda 1865
Avlidna 1934
Män
Ugglan
Heinrich Gustav Reichenbach

Heinrich Gustav Reichenbach, född 3 januari 1824 i Dresden, död 6 maj 1889 i Hamburg, var en tysk botaniker. Han var son till Ludwig Reichenbach.

Reichenbach blev extra ordinarie professor i botanik vid universitetet i Leipzig 1855 samt föreståndare för botaniska trädgården i Hamburg och professor i naturalhistoria 1863. Han var, liksom fadern, en flitig deskriptiv botanist, företrädesvis inom orkidéerna, och utgav Xenia orchidacea (2 band, 170 tavlor, 1858–1874, band 3 utgivet 1900 av Kraenzlin) med mera samt var faderns medarbetare i det stora verket Icones florae germanicae.

Källor

Noter

Tyska professorer i botanik
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Botaniker under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Personer från Leipzig
Födda 1824
Avlidna 1889
Män
Ugglan
UK Championship 2006

UK Championship 2006 var en rankingturnering i snooker som spelades mellan 4 och 17 december 2006 i York, England. Peter Ebdon vann turneringen för första gången i karriären, efter att ha slagit Stephen Hendry i finalen. Detta var Hendrys senaste final i en rankingturnering.

I Hendrys kvartsfinal mot Ronnie O'Sullivan ledde Hendry med 4-1 då O'Sullivan missade en enkel stöt i det 6:e framet. O'Sullivan fick då nog, tackade Hendry för matchen, och lämnade arenan. Hendry fick därmed segern med 9-1.

Resultat 
Den sista kvalomgången spelades i samband med huvudturneringen. Nedan redovisas resultaten från och med den omgång då de högst seedade spelarna gick in i turneringen.

Källor 

2006 i Storbritannien
Snookersäsongen 2006/2007
2006
Aldoheptos

En aldoheptos är en heptos med en aldehydgrupp och är en aldos. Aldoheptoserna är kirala och har molekylformeln C7H14O7.

Exempel på aldoheptoser:

Se även 
 Ketoheptos
Ketoheptos

En ketoheptos är en heptos med en ketongrupp inom kemi. Ketoheptoserna är kirala och har molekylformeln C7H14O7.

Exempel på ketoheptoser:

Se även 
 Aldoheptos
Type 15

Type 15 kan avse:

Bugatti Type 15 – en personbil
BRM Type 15 – en tävlingsbil tillverkad av brittiska BRM
Bristol Type 15 – ett engelskt jaktflygplan med rötter från första världskriget
 Typ 15 – en sportbil från Hispano-Suiza, se Hispano-Suiza Alphonso XIII
Wolseley 15/50 –  en personbil från 1956
Yobibit

Yobibit (Yib), tidigare ofta tvetydigt kallad yottabit (Yb) är en informations­enhet som motsvarar  (280 = 10248) bit. Namnet kommer av det binära prefixet yobi (Yi) och bit (b). Enheten ingår inte i internationella måttenhetssystemet, men sanktioneras av IEC.

Yobibit är relaterat till enheten yottabit, som antingen definieras som en yobibit eller en kvadriljon bit. Yobibit kan användas istället för yottabit när man vill specificera 280 bit, för att undvika tvetydighet bland de olika värdena av yottabit.

Källor 
 Prefix för binära multipler – NIST 

Informationsenheter
Zebibit

Zebibit (Zib), tidigare ofta tvetydigt kallad zettabit (Zb) är en informations­enhet som motsvarar  (270 = 10247) bit. Namnet kommer av det binära prefixet zebi (Zi) och bit (b). Enheten ingår inte i internationella måttenhetssystemet, men sanktioneras av IEC.

Zebibit är relaterat till enheten zettabit, som antingen definieras som en zebibit eller en tiljard bit. Zebibit kan användas istället för zettabit när man vill specificera 270 bit, för att undvika tvetydighet bland de olika värdena av zettabit.

Källor 
 Prefix för binära multipler – NIST 

Informationsenheter
Exbibit

Exbibit (Eib), tidigare ofta tvetydigt kallad exabit (Eb) är en informations­enhet som motsvarar  (260 = 10246) bit. Namnet kommer av det binära prefixet exbi (Ei) och bit (b). Enheten ingår inte i internationella måttenhetssystemet, men sanktioneras av IEC.

Exbibit är relaterat till enheten exabit, som antingen definieras som en exbibit eller en triljon bit. Exbibit kan användas istället för exabit när man vill specificera 260 bit, för att undvika tvetydighet bland de olika värdena av exabit.

Källor 
 Prefix för binära multipler – NIST 

Informationsenheter
Pebibit

Pebibit (Pib), tidigare ofta tvetydigt kallad petabit (Pb) är en informations­enhet som motsvarar  (250 = 10245) bit. Namnet kommer av det binära prefixet pebi (Pi) och bit (b). Enheten ingår inte i internationella måttenhetssystemet, men sanktioneras av IEC.

Pebibit är relaterat till enheten petabit, som antingen definieras som en pebibit eller en biljard bit. Pebibit kan användas istället för petabit när man vill specificera 250 bit, för att undvika tvetydighet bland de olika värdena av petabit.

Källor 
 Prefix för binära multipler – NIST 

Informationsenheter
Tebibit

Tebibit (Tib), tidigare ofta tvetydigt kallad terabit (Tb) är en informations­enhet som motsvarar  (240 = 10244) bit. Namnet kommer av det binära prefixet tebi (Ti) och bit (b). Enheten ingår inte i internationella måttenhetssystemet, men sanktioneras av IEC.

Tebibit är relaterat till enheten terabit, som antingen definieras som en tebibit eller en biljon bit. Tebibit kan användas istället för terabit när man vill specificera 240 bit, för att undvika tvetydighet bland de olika värdena av terabit.

Källor 
 Prefix för binära multipler – NIST 

Informationsenheter
Yottabit

Yottabit (Yb eller Ybit) är en informationsenhet samt en multipel av bit. Namnet kommer av SI-prefixet yotta (Y), för en kvadriljon, och bit (b).

Yottabit är relaterat till enheten yobibit (Yib) – en multipel baserad på det binära prefixet yobi (Yi) – som motsvarar . Ibland används yottabit som synonym till yobibit, trots att SI och IEC avråder från detta.

Yottabit används för att ange överföringshastighet i datornätverk, då i form av yottabit per sekund (Ybps).

Källor 
 Prefix för binära multipler – NIST 

Informationsenheter