kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rosendals orangeri

Rosendals orangeri ligger vid Rosendalsterrassen 2-6 på Södra Djurgården i Stockholm. Orangeriet, som hörde ursprungligen till Rosendals trädgård, är numera privatbostad och ett statligt byggnadsminne sedan 1935 (förnyat 2006). Orangeriets byggnad är även blåmärkt av Stadsmuseet i Stockholm, vilket innebär "att bebyggelsen bedöms ha synnerligen höga kulturhistoriska värden".

Historik

Strax söder om dåvarande Rosendals trädgård, som låg med sitt stora växthus på Rosendalsterrassen, uppfördes 1848-1850 av byggmästaren Carl Hallström trädgårdens orangeri efter ritningar av arkitekt Georg Theodor Chiewitz. Uppdragsgivare var kung Oscar I som ungefär samtidigt även anlitade Chiewitz att rita Oscar I:s orangeri vid Tullgarns slott. 
Den mest drivande för utvecklingen av Rosendals trädgård var förmodligen Oscar I:s gemål, Josefina av Leuchtenberg. 

För Rosendal ritade Chiewitz en rosafärgad stenbyggnad bestående av en cylindrisk mittendel i två våningar med två flyglar i en våning. I flyglarna fanns teknisk utrustning som uppvärmningsanordingar och liknande. Den cylindriska mittendeln innehöll kontor och bostäder för trädgårdsmästarna samt orangeri. Själva växthusdelen existerar inte längre. Den låg mot norr och var en halvrund konstruktion i trä och glas som följde huvudbyggnadens rundning. Här kunde hovfolket från närbelägna Rosendals slott njuta av palmer och andra exotiska växter. 

Svenska trädgårdsföreningen drev anläggningen mellan 1861 och 1911. Under vinterhalvåret hölls lektioner i odlingens allmänna grunder i orangeriet och under sommarhalvåret ägnade man sig åt botanisk genomgång av vilda och odlade växter. Utbildningen var på två år. Sammanlagd hade ungefär 700 trädgårdsmästare fått sin utbildning här. 

När verksamheten avvecklades 1911 revs växthusen på Rosendalsterrassen, bara Trädgårdsdirektörens bostad blev kvar. På platsen uppfördes en kafépaviljong, dagens Rosendals värdshus. Orangeriet byggdes om för att inhysa bostäder. Bland de boende på 1980-talet märks dåvarande direktören för Vin & Sprit, Egon Jacobsson. Rosendals orangeri har givit namn åt den närliggande Orangerivägen.

Bilder

Se även 
 Oscar I:s orangeri
 Orangerimuseet vid Ulriksdals slott
 Nynäs slotts orangeri

Noter

Källor

Husen i Nationalstadsparken, Stockholmsdelen, Stockholms stadsmuseum, 2005, sid. 50
Informationstavla på platsen uppsatt av Djurgårdsförvaltningen

Externa länkar

Djurgården
Byggnadsminnen i Stockholms län
Svenska trädgårdar
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Báste čearru

Báste čearru eller Baste sameby, tidigare Mellanbyn, är en av tre fjällsamebyar i Gällivare kommun, med sydöstra spetsen vid Harrå.

Baste är en av de mindre samebyarna i Norrbottens län med 31 registrerade renskötselföretag. Byn har ett tillåtet renantal på 7 000 renar. År 2009 fanns enligt renlängden 5 914 renar.
Njallan på Samevistet på Skansen är en kopia av en njalla från Baste sameby som flyttades till Skansen 1891.

Historia 
På 1500-talet var Lule lappmark indelad i fyra historiska lappbyar, Sirkesluokta, Suoksjokk, Tuorponjaur och Jokkmokk. Sirkesluokta, namngiven efter viken Sirgesluokta på södra sidan om Stora Lulevatten, omfattade bland annat det område som nu är Báste čearru. Den norra delen av Sirkesluoktabyn, där Báste čearru ligger, utbröts under 1600-talet som byn Kaitumjaur. År 1695 fanns där 45 skattebetalare, varav 37 med namngivna lappskatteland: Jokaswalda, Koudelus, Kajtomjaur (Kaitumsjöarna), Stimitz kietz, Sockas, Hiertawarj (Stuor-Jiertá N om Padje-Kaitumjaure), Rosipota, Koudeliswarj, Kiellijaur, Pirkawarj (Bierká vid Sitasjaure), Piriaigzwarj, Koriawarj (Gorjjačohkka NO om Kaska-Kaitumjaure), Waisawarj, Neskitt, Kiebbija, Poitiswarj (Buoiddasvárri vid Stuor-Ratek), Nuriowara, Paurowara, Rautouwara, Sittajaur (Sitasjaure), Kobejäck, Satajaur (Satihaure), Sangopolda, Moratiorfwou, Teratt och Hwtawarj.

Kaitumsamerna hade sedan 1605 sin kyrkplats i Jokkmokk, men i början av 1700-talet nåddes Sveriges riksdag av ryktet att de ännu inte hade blivit riktigt kristnade. År 1738 beslöt därför riksdagen att en ny kyrka skulle inrättas närmare Kaitumsamerna och Fredrik I befallde att varje matlag i hela Sverige skulle bidra med ett öre silvermynt. År 1742 reste missionärerna Pehr Högström och Petrus Holmbom runt i Kaitumbyn och bestämde tillsammans med samerna att påsken skulle firas i närheten av Gällivare. Inte långt därifrån anlades 1744 Gällivare gamla kyrka, kallad Ettöreskyrkan.

I början av 1800-talet var Kaitumsamerna indelade i två byar, Norrkaitum och Sörkaitum, med Kaitumälven som skiljelinje. Den nuvarande indelningen av fjällsamerna i Gällivare kommun i tre byar tillkom genom ett beslut 1887, varvid Sörkaitum uppdelades i Mellanbyn och Sörkaitum. Samerna själva kallade Norrkaitum för Kirjas (efter vattendraget Girjásjohka), Mellanbyn för Baste tjeru (efter den lilla sjön Bástejávre) och Sörkaitum för Unna tjerutj ("Lilla byn").

Kända personer från Báste čearru 
Maj-Lis Skaltje och Ingrid Inga är samer födda i Báste sameby.

Referenser

Noter

Källor
Om Báste på Sametingets webblats, läst 2012-01-14

Externa länkar
Karta över Báste sameby

Samebyar i Gällivare kommun
Marguerite Leféron

Marguerite Leferon, född Galart, var en åtalad i den berömda Giftmordsaffären.  

Hon tillhörde Paris högre borgarklass och var sedan 1654 gift med domare Jerome Leferon. Marguerite Leferon var missnöjd med sin makes impotens och ville gifta sig med sin älskare, en man vid namn De Prade. Hon var en regelbunden kund till La Voisin, som försåg henne med afrodisiakum för att få De Prade förälskad i sig, och sedan med gift, som hon använde för att mörda maken. Marguerite Leferon blev änka 8 september 1669 och gifte sig sedan i hemlighet om sig med De Prade. De Prade visade sig dock vara en lycksökare som endast ville ha hennes pengar, och hon bestämde sig för att mörda även honom, något som dock förhindrades genom hans flykt. 

Leferon utpekades av La Voisin som kund 20 mars 1679 och arresterades 9 april och ställdes inför rätta åtalade för mordet på sin man. Åtalet mot Leferon var övertygande med 14 vittnen till hennes skuld. La Voisin uppgav att Leferon hade besökt henne med en önskan om att köpa gift för att mörda sin make med. Voisin läste Leferons hand och sade sig kunna förutspå dennas makes död. Voisin uppgav 12 september att Leferon hade fått köpa ett harmlöst preparat från henne. Giftet ska ha blandats av Magdelaine de La Grange och levererats till Leferon av Catherine Leroux. Leferon hade efter sin makes död besökt henne och gett sina sorgkläder till henne med en lyckönskan om att Voisins egen make, som Voisin gärna ville skulle dö, skulle avlida. La Voisin och Leferon konfronterades i fängelset, och den senare förnekade då anklagelserna. Leferon uppgav att hon hade erbjudits gift av Voisin, men att hon hade avböjts eftersom maken vid samma tidpunkt var döende av naturliga orsaker i vilket fall som helst. Den 7 april 1680 dömdes Marguerite Leferon till nio års förvisning från huvudstaden och böter på 1500 livres.

Fallet mot Leferon och Françoise de Dreux uppmärksammades för att de tillsammans med Marguerite de Poulaillon var de första personer med tillhörighet i överklassen som indrogs i affären, och de lätta domarna mot dem trots deras skuld framstod som en skandal som skadade domstolens legitimitet, särskilt när det blev tydligt att domarna lät sig påverkas av klasstillhörighet, eftersom personer i samma process, som inte tillhörde överklassen, blev avrättade för samma brott. En jämförande dom var den mot Madame Philbert, som 1673 med hjälp av gift från Marie Bosse hade mördat sin förste make, hantverkare Brunet, för att kunna gifta om sig med sin älskare och dotters trolovade, hovflöjtisten Philippe Rebille Philbert: hennes brott var identiskt med Leferons, men till skillnad från denna dömdes hon till att få sin högra hand avhuggas och hängas.

Referenser

 Frantz Funck-Brentano: Princes and Poisoners Or Studies of the Court of Louis XIV
 H Noel Williams: Madame de Montespan and Louis XIV
 Anne Somerset - The Affair of the Poisons: Murder, Infanticide, and Satanism at the Court of Louis XIV (St. Martin's Press (October 12, 2003) )

Födda 1614
Kvinnor
Dödsår saknas
Giftmordsaffären
Yumurta

Yumurta (även känd under titeln Egg) är en turkisk långfilm från 2007 i regi av Semih Kaplanoglu.

Handling 
Yusuf har inte besökt staden han växte upp i på många år, men återvänder dit efter att hans mamma dött. Hans kusin Ayla väntar honom där, och Yusuf har inte varit medveten om att hon tagit hand om hans moder de senaste åren.

Efter begravningen ställs Yusuf inför många svåra frågor och känslor.

Om filmen 
Yumurta utgör den första delen i Kaplanoglus trilogi om Yusuf. Den följdes av Süt och Honung.

Rollista

Källor

Externa länkar

Filmer 2007
Turkiska dramafilmer
Filmer i regi av Semih Kaplanoglu
Turkiskspråkiga filmer
The Masters Tournament 2012

The Masters Tournament 2012 blir den 76:e upplagan av The Masters Tournament. Turneringen är en av golfens fyra majors och planeras att spelas mellan den 5 och 8 april 2012. Tävlingen kommer att traditionsenligt spelas på Augusta National Golf Club i Augusta, Georgia, USA.

Startfält
The Masters Tournament är den major som har det minsta startfältet, 2011 års tävling hade 99 deltagare (varav 6 amatörer) från 22 länder. Deltagarna bjuds formellt in, men ett antal kvalificeringskriterier är det som ligger bakom inbjudningarna.

Dessa spelare är just nu kvalificerade (inom parentes återfinns de övriga kvalkriterier som spelaren uppfyllt)Uppdaterades senast: 14 januari 2012

Referenser

Sportåret 2012
Golftävlingar
Den sista enhörningen

Den sista enhörningen (engelska: The Last Unicorn) är en amerikansk-japansk animerad film från 1982. Den är baserad på Peter S. Beagles roman Sagan om enhörningen. Filmen producerades av den japanska animationsstudion Topcraft efter Rankin/Bass-ledning. Filmen visades i en svenskdubbad version på TV3 julen 1989.

Handling 
En enhörning får veta att hon kan vara den sista enhörningen i världen och beslutar sig för att ta reda på vad som har hänt med de andra enhörningarna.
Hon får reda från en fjäril att en röd tjur har tagit dem till världens ände. På sin väg lär hon känna Schmendrick och Molly Grue. Deras sökande leder dem till kung Haggards slott.

Röster i urval 
Alan Arkin - Schmendrick
Jeff Bridges - prins Lir 
Mia Farrow - Enhörning / Amalthea
Tammy Grimes - Molly Grue
Robert Klein - Fjärilen
Angela Lansbury - Mommy Fortuna
Christopher Lee - kung Haggard

Musik 
Musiken och sångtexterna är skrivna av Jimmy Webb.

Sånger 
 "The Last Unicorn" 
 "Man's Road" 
 "Man's Road (Reprise)" 
 "In The Sea" 
 "Now That I'm A Woman" 
 "That's All I've Got To Say" 
 "The Last Unicorn (Finale)"

Produktion 
Filmen producerades av japanska studion Topcraft. Två år senare var studion ansvarig för produktionen av Hayao Miyazakis Nausicaä från Vindarnas dal, och efter framgången med den filmen övergick större delen av studion 1985 till det nybildade Studio Ghibli.

Referenser

Externa länkar 
 
 
 
 

Filmer 1982
Animerade filmer 1982
Amerikanska animerade filmer
Amerikanska fantasyfilmer
Amerikanska familjefilmer
Anime (film)
Enhörningar på film
WP:Projekt Japan
Thunderbirds (film)

Thunderbirds är en amerikansk-fransk-brittisk science fiction-äventyrsfilm från 2004.

Handling 
Filmen handlar om familjen Tracy som driver den internationella räddningskåren Thunderbirds. Den yngste sonen Alan Tracy (spelad av Brady Corbet) drömmer om att få bli en i Thunderbirdpatrullen och en dag får han chansen att visa sig värdig när han tillsammans med sina vänner blir tvungen att rädda både sin familj och världen från superskurken The Hood (spelad av Ben Kingsley).

Om filmen
Thunderbirds regisserades av Jonathan Frakes. Filmen är löst baserad på TV-serien Thunderbirds från 1960-talet.

Rollista (urval)
Bill Paxton - Jeff Tracy
Anthony Edwards - Hiram "Brains" Hackenbacker
Sophia Myles - Lady Penelope Creighton-Ward
Ron Cook - Parker
Brady Corbet - Alan Tracy
Vanessa Hudgens - Tin-Tin
Ben Kingsley - The Hood

Svenska röster 
Mattias Knave - Jeff Tracy
Hasse Jonsson - Brains
Pernilla Wahlgren - Lady Penelope
Per Sandborgh - Parker
Linus Wahlgren - Alan Tracy
Therese Reuterswärd - Tin-Tin
Claes Ljungmark - Hood
Kim Sulocki - diverse röster

Externa länkar 

Filmer 2004
Brittiska äventyrsfilmer
Brittiska science fiction-filmer
Franska äventyrsfilmer
Franska science fiction-filmer
Brittiska kuppfilmer
Franska kuppfilmer
Luftfart på film
Brittiska filmer baserade på TV-serier
Amerikanska äventyrsfilmer
Amerikanska science fiction-filmer
Amerikanska kuppfilmer
Filmer i regi av Jonathan Frakes
Engelskspråkiga filmer
Filmmusik av Hans Zimmer
Franska filmer baserade på TV-serier
Arne Mohlin

Arne Mohlin kan avse:

 Arne Mohlin (1909–1992), general
 Arne Mohlin (1921–1997), ordförande i Sveriges verkstadsförening
Ernst Meyer (lingvist)

Ernst Alfred Meyer, född den 29 juli 1873 i Angerburg, Tyskland, död 1 maj 1953 i Tyska Sankta Gertruds församling, Stockholm, var en tyskfödd svensk språkforskare.

Utbildning 
Meyer promoverades till dr.phil. (tysk motsvarighet till fil.dr) i Marburg 1898 på doktorsavhandlingen Die gereimten Liebesbriefe des deutschen Mittelalters.

Karriär 
Meyer var lektor i Uppsala 1899–1907, docent vid Uppsala universitet, bibliotekarie vid och chef för Handelshögskolan i Stockholms bibliotek från 1909, lektor i tyska språket vid Handelshögskolan i Stockholm 1909–1942 och vid Stockholms högskola 1928–1940.

Forskning 
Meyers forskning var banbrytande inom den experimentella fonetiken. Han gjorde röntgenfotograferingar av vokaler samt durations-undersökningar och grundtonsmätningar av tonaccenten i nordiska språk. Karl Gustav Ljunggren, professor i svenska språket vid Lunds universitet efter 1940, skriver i Svensk Uppslagsbok att Meyer gjorde "en betydande insats genom sina experimentalfonetiska undersökningar över ett flertal germanska och romanska språk, särskilt har han ägnat olika typer av intonation i svenskan ett ingående studium".

Frukten av det sistnämnda framlades i arbetet Die Intonation im Schwedischen (1937). Bengt Sigurd sade "Ernst A Meyer studerade de svenska ordtonernas utbredning redan på 1930-talet." För ändamålet konstruerade Meyer apparater, som kom till vidsträckt användning.

Meyer var läroboksförfattare och utgav tysk-svenska ordböcker. Hans röst finns bevarad i form av tyska språkkurser på grammofonskivor från Husbondens röst.

Utmärkelser 
 Riddare av Vasaorden 1916
 Promoverades till filosofie hedersdoktor vid Lunds universitet 1951

Se även 
 Handelshögskolan i Stockholms bibliotek
 Stockholms högskola
 Handelshögskolan i Stockholms historia

Referenser

Tryckta källor 
 Svensk Uppslagsbok, andra upplagan (1947–55)

Webbkällor 
 Stockholms universitet, Institutionen för lingvistik, Ur institutionens historia
 Handelshögskolan i Stockholm 1909 – 1984
 SSE Library in the beginning
 Projekt Runeberg, Nordic Authors, Ernst A Meyer

Externa länkar 
 Die gereimten Liebesbriefe des deutschen Mittelalters (1899)

Noter 

Födda 1873
Avlidna 1953
Svenska lingvister
Fonetiker
Personer verksamma vid Handelshögskolan i Stockholm
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Hedersdoktorer vid Lunds universitet
Svenska fackboksförfattare
Tyskspråkiga fackboksförfattare
Män
Riddare av Vasaorden
Kaber

Kaber är en by (village) och en civil parish i Eden i nordvästra i Storbritannien. Den ligger i grevskapet Cumbria och riksdelen England, i den centrala delen av landet,  km norr om huvudstaden London. Orten har 89 invånare (2001).

Kustklimat råder i trakten. Årsmedeltemperaturen i trakten är  °C. Den varmaste månaden är juli, då medeltemperaturen är  °C, och den kallaste är december, med  °C.

Källor

Externa länkar 
 http://www.britishlistedbuildings.co.uk/england/cumbria/kaber

Orter i Cumbria
Eden (distrikt)
Civil parishes i Cumbria
Kirkoswald

Kirkoswald är en by (village) och civil parish i Eden i Cumbria i nordvästra England. Parish har 870 invånare (2001). Den har ett slott.

Referenser

Externa länkar 
 http://www.britishlistedbuildings.co.uk/england/cumbria/kirkoswald

Orter i Cumbria
Eden (distrikt)
Civil parishes i Cumbria
Lowther, Cumbria

Lowther är en by och en civil parish i Eden i Cumbria i England. Orten har 402 invånare (2001). Den har en kyrka och ett slott.

Referenser

Externa länkar 
 http://www.britishlistedbuildings.co.uk/england/cumbria/lowther

Orter i Cumbria
Eden (distrikt)
Civil parishes i Cumbria
Martindale

Martindale är en by och en civil parish i Eden i Cumbria i England. Orten har 49 invånare (2001).

Referenser

Externa länkar 
 http://www.britishlistedbuildings.co.uk/england/cumbria/martindale

Orter i Cumbria
Eden (distrikt)
Civil parishes i Cumbria
Mungrisdale

Mungrisdale är en by och en civil parish i Eden i Cumbria i England. Orten har 284 invånare (2001). Den har en kyrka.

Referenser

Externa länkar 
 http://www.britishlistedbuildings.co.uk/england/cumbria/mungrisdale

Orter i Cumbria
Eden (distrikt)
Civil parishes i Cumbria
Adolf Meyer (skolman)

Adolf Meyer, född den 15 november 1860 i Stockholm, död den 11 juni 1925 på Pettersberg vid Vaxholm, var en svensk skolman, bror till Ernst Meyer.

Meyer blev student i Uppsala 1879, filosofie doktor där 1888, adjunkt vid Högre realläroverket å Norrmalm 1896 och lektor i matematik och fysik vid Högre realläroverket å Östermalm 1904. 

Meyer framträdde som läroboksförfattare, pedagogisk skriftställare och föredragshållare. Han var en av grundläggarna av tidskriften "Elementär tidskrift för matematik, fysik och kemi" (1917) och inlade stor förtjänst som dess huvudredaktör.

Källor

Noter 

Svenska lärare under 1900-talet
Svenska läroboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Svenska författare under 1900-talet
Lärare från Stockholm
Födda 1860
Avlidna 1925
Män
Ugglan
Författare från Stockholm
Arthur Meyer

Arthur Meyer, född den 16 juni 1846 i Le Havre, död den 2 februari 1924 i Paris, var en fransk tidningsman av judisk börd.

Meyer inköpte vid unga år och utgav en kort tid tidskriften "Revue de Paris", blev därefter medarbetare i "Gaulois" och "Paris-journal" samt förvärvade på 1870-talet en stor del av aktierna i "Gaulois", vilken tidning då under hans ledning blev "kejsarprinsens" officiösa organ. 

Meyer lämnade efter prinsens död 1879 "Gaulois", inköpte kort därefter "Paris-journal", "Gaulois" och "Clairon" samt sammanslog dessa tre tidningar till en ny "Gaulois" med monarkistisk färg. Han stödde vid denna en tid boulangismen.

Meyer var under Dreyfusprocessen en av franska generalstabens medhjälpare vid försöken att hindra revision och skydda de militära förfalskarna för efterräkningar. Det finns dock ingen anledning att betvivla att han i det längsta var övertygad om Dreyfus skuld.

Meyer utgav bland annat memoarböckerna Ce que mes yeux ont vu (1911) och Ce que je peux dire (1912).

Källor 

 

Födda 1846
Avlidna 1924

Franska chefredaktörer
Franska memoarskrivare under 1800-talet
Franskspråkiga författare
Personer inom Frankrikes näringsliv under 1800-talet
Personer från Le Havre
Män
Memoarskrivare under 1900-talet
Frederick Brotherton Meyer

Frederick Brotherton Meyer, född den 8 april 1847, död den 28 mars 1929, var en engelsk predikant och författare.

Meyer tillhörde sitt lands ledande frikyrkomän och beklädde presidentvärdigheten i National Federation of Free Churches. Själv ansluten till baptistsamfundet, var han uppskattad långt utanför dess råmärken, och hans många skrifter fann läsare inom alla trosbekännelser och länder. 

Flera tiotal av dem översattes till svenska, bland andra uppbyggelseboken "Dag för dag" (3 delar, 1899-1911), bibelstudierna "Saliga ären I" (1899), "Herdepsalmen" (samma år), "David, herde, psalmist och konung" (1907) och "Petrus, fiskare, lärjunge och apostel" (1924).

Bibliografi 

 The Way Into the Holiest: Expositions on the Epistle to the Hebrews, 1893 (Online Text)
 The Secret of Guidance (Online Text)
 Our Daily Homily (Online Text)
 Christian Living (Online Text)
 John the Baptist
 The Prophet of Hope
 Christ in Isaiah
 The Gospel of John
 Saved and Kept
 Tried by Fire
 Israel: a Prince with God - The Story of Jacob Re-Told

Referenser 

 Fullerton, W.Y. (1929) F.B.Meyer: a biography, London:Marshall, Morgan, Scott
 Cowman, Lettie B. (1933) Consolation, Los Angeles:Oriental Missionary Society
 Holman, Bob (2007) F.B.Meyer: if I had a hundred lives, London:Christian Focus

Noter

Externa länkar 

F.B. Meyers Works
Böcker av Frederick Brotherton Meyer på Project Gutenberg
Böcker om och av F. B. Meyer at Internet Archive

Födda 1847
Avlidna 1929

Personligheter inom baptismen
Brittiska fackboksförfattare
Engelskspråkiga fackboksförfattare
Män
Personer från London
Augusto Novelli

Augusto Novelli, pseudonym Novellino, född 7 januari 1867 i Florens, död 7 november 1927 i Carmignano, var en italiensk författare och journalist.

Novelli grundlade det socialistiska partiet i Florens och förfäktade sina idéer med ett temperament, vilket vid ett flertal tillfällen åsamkade honom fängelsestraff. Han författade en rad komedier och övergick sedermera helt till dramatiskt författarskap. Av hans arbeten kan nämnas L'amore sui tetti (1890), La vergine del Lippi (1890), Canto de delinquente (1895), Una scossa ondulatoria (1895) och Ultimi drammi: Dopo, II peccato (1899). Han startade även tidningen "II vero monello".

Källor

Italienska socialister
Italienska författare
Italienskspråkiga författare
Italienska journalister
Personer från Florens
Födda 1867
Avlidna 1927
Män
Ugglan
Happy Feet 2

Happy Feet 2 är en amerikansk animerad familjefilm från 2011, regisserad av George Miller. Filmen är uppföljaren till filmen Happy Feet från 2006. Filmen hade biopremiär den 18 november 2011 i USA och den 9 december i Sverige.

Handling 
I det kalla Antarktis får den steppdansande pingvinhjälten Mummel ett problem – hans son Erik har koreografifobi och har Den Mäktiga Sven, en pingvin som kan flyga, som sin största idol och förebild. Men Erik får lära sig om sin fars hjältemod när denne samlar hela Antarktis djurbefolkning, från små krill till gigantiska elefantsälar för att rädda deras värld från en säker undergång.

Rollista

Engelska röster 
 Elijah Wood - Mummel
 Ava Acres - Erik (sångröst av Elizabeth Daily)
 Robin Williams - Ramón och Lo
 P!nk - Gloria
 Hank Azaria - Den Mäktiga Sven
Brad Pitt - Will
Matt Damon - Bill
 Meibh Campbell - Boadica (sångröst av Elizabeth Daily)
 Lil P-Nut - Adrian
 Carlos Alazraqui - Nestor
 Johnny A. Sanchez - Lombardo
 Lombardo Boyar - Raul
 Jeffrey Garcia - Rinaldo
 Magda Szubanski - Viola
 Sofía Vergara - Carmen
 Anthony LaPaglia - Alpha Skua
 Michael Cornacchia - Frankie
 Danny Mann - Dino och Brokebeak
 Gabe Newell - Späckhuggare
 Hugo Weaving - Noah
 Richard Carter - Bryan 
 Common - Seymour
 Mason Vale Cotton - Bo

Svenska röster 
 Oskar Nilsson - Mummel
 Leon Pålsson Sälling - Erik		
 Anna Sahlin - Gloria		
 Denise Perning - Lo		
 Simon Iversen Sannemark - Adrian		
 Figge Norling - Den Mäktiga Sven		
 Kim Sulocki - Bill		
 Fredrik Hiller - Will		
 Pablo Cepeda - Rámon		
 Anna Book - Carmen		
 Adam Fietz - Manfred		
 Jan Åström - Brian		
 Göran Engman - Noah		
 Magnum Coltrane Price - Sigmund		
 Susanne Barklund - Viola		
 Magnus Rongedal - Lombardo	
 Jakob Stadell - Memphis		
 Myrra Malmberg - Marianne	
 Ole Ornered - Nestor		
 Lars-Göran Persson - Raul		
 Göran GilliRaul - Rinaldo

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 
 Filmen hos MovieZine
 Dubbningshemsidan

Amerikanska filmer 2011
Amerikanska miljöfilmer
Antarktis på film
Amerikanska animerade filmer
Amerikanska komedifilmer
Amerikanska familjefilmer
Amerikanska äventyrsfilmer
Australiska komedifilmer
Australiska familjefilmer
Australiska äventyrsfilmer
Animerade miljöfilmer
Filmer om pingviner
3D-filmer
Animerade filmer 2011
Animerade musikalfilmer
Filmer från Warner Bros.
Australiska filmer 2011
Filmer i regi av George Miller
Engelskspråkiga filmer
Samsung Galaxy W

Samsung Galaxy W  I8150  är en smartphone tillverkad av Samsung.

Telefonen kör operativsystemet Android och lanserades under hösten 2011.

Referenser

Externa länkar 
Officiell produktsida på Samsungs webbplats

Galaxy W
Mobiltelefoner med Android