kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Triumfbågen, Pyongyang

Triumfbågen (koreanska: 개선문) i Pyongyang, Nordkorea, är ett minnesmärke över det koreanska motståndet mot den japanska ockupationen 1925-1945. Triumfbågen restes 1982 för att hylla och ära president Kim Il-sungs roll i motståndet mot Japan. Den invigdes i samband med Kims 70-årsdag, och består av 25 500 vita granitblock, vilka vart och ett representerar en dag i hans liv fram till 70-årsdagen.

Bågen är världens högsta triumfbåge, tillika större än sin franska förebild.

Referenser 

Byggnader och anläggningar i Pyongyang
Triumfbågar
WP:Projekt Korea
Tjäkkokmassivet

Tjäkkokmassivet (även Tsähkkok) ligger i den sydvästra delen av Sareks nationalpark. Massivet omges av dalgångarna Sarvesvagge och Njåtjosvagge. Österut ligger högslätten Luottolako. Högsta punkten är 1946 meter. Passdalen Jeknavagge leder genom massivet från Sarvesvagge till Luottolako och Njåtjosvagge.

Källor
 Svenska fjällkartan, BD 10 

Berg i Sarek
Yurihonjo

Yurihonjō  är en japansk stad i prefekturen Akita på den norra delen av ön Honshu. Den är belägen vid Japanska havets kust.
Staden bildades 22 mars 2005 genom att staden Honjō slogs samman med ytterligare sju kommuner i den sydvästra delen av prefekturen.

Källor 

Orter i Akita prefektur
WP:Projekt Japan
Bielloriehppe

Bielloriehppe, enligt tidigare ortografi Piellorieppe, är ett fjällmassiv i de centrala delarna av Sareks nationalpark. Det högsta berget är Gådokgaskatjåhkkå med 1980 meter över havet. Massivet uppvisar en brant sida mot Rapaselet i Rapadalen med en höjdskillnad på närmare 1400 meter.

Källor
 

Berg i Sarek
Asplund

Asplund är ett svenskt och finlandssvenskt efternamn som den 31 december 2015 bars av 4 599 personer i Sverige.

Personer med efternamnet Asplund

Agneta Asplund (1955–2005), cyklist och triatlet
 Allan Asplund (1906–1961), finländsk journalist
 Anton Asplund (född 1990), friidrottare
Arne Asplund (1903–1993), ingenjör och uppfinnare
 Arne Asplund (konstnär) (1910–1992), målare
Arnold Asplund (1736–1815), präst, politiker och ämbetsman
Axel Asplund (1856–1924), medaljgravör

 Bengt Asplund (född 1946), grafiker och målare
 Birger Asplund (1929–2023), släggkastare

Carl-Erik Asplund (född 1923), skridskoåkare 
 Carl-Gustaf Asplund (1913–1999), jurist

Daniel Asplund (1749–1804), riksdagsledamot och grosshandlare

Edgar Asplund (1931–1974), matematiker
Erik Asplund (1888–1974), botanist

Folke Asplund (1930–2010), skådespelare

 Georg Asplund (1873–1963), keramiker och porslinsmålare
 Gunnar Asplund (1885–1940), arkitekt
 Gunnar Asplund (konstnär) (1893–1965)
 Gustaf Asplund (1826–1882), ämbetsman och politiker
 Gustaf Asplund (kirurg) (1876–1948), kirurg

 Hans Asplund (1921–1994), arkitekt och professor
 Harald Asplund (1831–1904), ingenjör

 Ida Asplund, jurist och samhällsaktivist

 Jan Asplund (1917–1992), läkare
 Jennie Asplund (född 1979), gitarrist
 Johan Asplund, flera personer
 Johan Asplund, född 1969, försvunnen 1980, 11-åring som försvann i Johan-fallet
 Jan Asplund (ishockeyspelare) (född 1956)
 Johan Asplund (ishockeymålvakt) (född 1980)
 Johan Asplund (sociolog) (1937–2018), sociolog, socialpsykolog och översättare
 Johanna Asplund (född 1981), basist
 John Charles Asplund (1889–1943), snickare och sjöman, överlevande från Titanic

 Karl Asplund (1890–1978), författare och konsthistoriker
 Katarina Asplund (1690–1758), finländsk pietist
 Kjell Asplund (född 1943), läkare, generaldirektör för Socialstyrelsen

 Lars Asplund  – flera personer
 Lars Asplund (datavetare) (född 1949)
 Lars Asplund (geodet) (1914–1987), professor
 Lena Asplund (född 1956), riksdagspolitiker, moderat
 Lillian Asplund (1906–2006), svenskamerikan,  sista överlevande med personliga minnen från Titanics undergång
 Lollo Asplund (1950–2019), trubadur och journalist

 Manne Asplund (1872–1943), bergmästare och politiker, socialdemokrat
 Martin Asplund (född 1970), astronom
 Mauritz Asplund (1827–1882), läkare
 Måns Asplund, musikproducent

 Nils Asplund (1874–1958), konstnär

 Per Eric Asplund (född 1952), skådespelare och koreograf
 Peter Asplund (född 1969), jazztrumpetare

 Rasmus Asplund (född 1997), ishockeyspelare
 Ruben Asplund (1900–1980), målare

 Signe Asplund (1875–1961), textilkonstnär
 Sofie Asplund (född 1985), åländsk operasångerska, lyrisk sopran
 Sven Olof Asplund (1902–1984), professor i brobyggnad

 Tess Asplund (född 1974), antinazistisk aktivist
 Tore Asplund (1903–1978), svenskamerikansk målare

 Uno Asplund  – flera personer
 Uno Asplund (arkitekt) (1920–2011), byggnadsingenjör och arkitekt
 Uno Asplund (journalist) (1910-1974), journalist och filmsamlare

 Vilhelm Asplund (1929–1998), finlandssvensk träsnidare

Företag 
Asplund (företag), svenskt möbel- och designföretag grundat 1990.

Källor

Svenska efternamn
Yuzawa

Yuzawa (湯沢市, Yuzawa-shi) är en japansk stad i prefekturen Akita på den norra delen av ön Honshu. Den har cirka 50 000 invånare. Yuzawa fick stadsrättigheter 31 mars 1954, och staden utökades 22 mars 2005 då staden slogs samman med kommunerna
Inakawa, Minase och Ogachi.

Källor

Orter i Akita prefektur
WP:Projekt Japan
Gravelotte

Gravelotte är en kommun i departementet Moselle i regionen Grand Est (tidigare regionen Lorraine) i nordöstra Frankrike. Kommunen ligger 15 km väster om Metz i kantonen Ars-sur-Moselle som tillhör arrondissementet Metz-Campagne. År  hade Gravelotte  invånare.

Slaget vid Gravelotte

Gravelotte blev känt som skådeplats för slaget vid Gravelotte den 18 augusti 1870 mellan tyskarna under kung Wilhelm av Preussen och fransmännen under marskalk Bazaine. Det var det avgörande slaget i operationsskedet i fransk-tyska kriget 1870-71.

Fransmännen hade retirerat till Metz och tänkte fortsätta återtåget men de blev stoppade av tyskarna. På tysk sida fanns det 110.000 man och 600 pjäser, på fransk sida 84.000 man och 400 pjäser. Fransmännen hade de bästa positionerna varifrån de kunde skjuta mot de tyska ställningarna. Då Saint Privat föll blev dock fransmännens position ohållbar och de tvingades kapitulera.

Vid fredsfördraget tillföll Gravelotte och grannkommunerna Tyskland i utbyte mot Belfort som styckades av från Alsace och behölls av Frankrike.

Slaget vid Gravelotte har gett upphov till det franska uttrycket: "ça tombe comme à Gravelotte" (ordagrant "de faller som i Gravelotte") vilket betyder "det regnar mycket".

Befolkningsutveckling 
Antalet invånare i kommunen Gravelotte

Se även 
 Lista över kommuner i departementet Moselle

Källor

Externa länkar 

Orter i Lorraine
Franska krig
Tyska krig
Kommuner i Moselle
Grimstad

Grimstad är en tätort i Norge som utgör centralort i Grimstads kommun i Agder fylke på Sørlandet. Grimstad blev stad 1816.

Författarstaden

Flera kända författare har haft anknytning till Grimstad:
	
 Henrik Ibsen bodde i Grimstad 1844 till 1850. Ibsenhuset (museum sedan 1916) var hans bostad från 1847.
 Knut Hamsun bodde på gården Nørholm från 1918 till 1952. Han fick Nobelpriset i litteratur 1920.
 Herman Wildenvey bodde i Grimstad under sina ungdomsår.
 Gabriel Scott bodde där sent 1890-tal.
 Roald Dahl tillbringade flera somrar på Strand Hotel i Fevik, för att hans svärföräldrar bodde i kommunen.
 Tryggve Gran var bosatt i Grimstad.

Sport 
Grimstad arrangerade VM i orientering 1997.

Amazon Grimstad är ett damfotbollslag som spelar i högsta serien i Norge.

Ann Mari Dovland är en fotbollsspelare som spelar i Piteå IF Dam och kommer från Grimstad.
Monica Knudsen är en fotbollsspelare som blev olympisk mästare 2000 med Norge. Hon kommer också från Grimstad.

De norska cyklisterna Dag Otto Lauritzen och Thor Hushovd kommer båda från Grimstad.

Referenser

Tätorter i Norge
Orter i Agder fylke
Grimstads kommun
Dodeskaden

Dodeskaden, eller Dodes'ka-den (i Finland känd som Den Fattigas express, japanska: どですかでん, Dodesukaden) är en film från 1970 av Akira Kurosawa som utspelar sig på en samtida soptipp. Den var nominerad till en Oscar för bästa utländska film vid Oscarsgalan 1972.

Rollista (i urval)
Yoshitaka Zushi - Rokkuchan
Kin Sugai - Okuni, Rokkuchans Mamma
Toshiyuki Tonomura - Taro Sawagami
Shinsuke Minami - Ryotaro Sawagami
Yûko Kusunoki - Misao Sawagami
Junzaburo Ban - Yukichi Shima
Kiyoko Tange - Mrs. Shima
Michio Hino - Mr. Ikawa
Keiji Furuyama - Mr. Matsui
Tappei Shimokawa - Mr. Nomoto

Källor

Externa länkar
 

Filmer 1970
Japanska dramafilmer
Japanska fantasyfilmer
Järnväg på film
WP:Projekt Japan
Filmer i regi av Akira Kurosawa
Ålkatjmassivet

Ålkatjmassivet (även Oalgásj) ligger i de västra/centrala delarna av Sareks nationalpark. Högsta punkten är berget Akkatjåkkos topp med 1974 meter. I de östra delarna finns två platåglaciärer, Årjep-Ålkatjjekna och Jåkkåtjkaskajekna.

Källor
 Svenska fjällkartan, BD 10 

Berg i Sarek
Yehuda Burla

Yehuda Burla född 18 september 1886 i Jerusalem, död 7 november 1969 i Tel Aviv, var en hebreisk författare. Burla deltog som tolk i den turkiska armén under första världskriget. Hade efter 1930 ett flertal offentliga uppdrag.

Bibliografi (i urval) 
 Lunah 1910
 Bli kokhav 1927
 Ishto hasnu'ah 1928
 Naftulei Adam 1929
 Alilot Akavjah 1939
 Eleh mas'ei Yehuda Halevi 1959
 Ba'ofek 1943

Referenser

Noter

Hebreiskspråkiga författare
Födda 1886
Avlidna 1969
Män
Personer från Jerusalem
High Frequency Active Auroral Research Program

Ej att förväxla med Project HARP, ett sätt att med mycket stora kanoner skjuta missiler högt upp i atmosfären.
High Frequency Active Auroral Research Program, förkortat HAARP, är ett forskningsprogram för studier av jonosfären och vädret på hög höjd.

HAARP är en anläggning placerad i Gakona i Alaska. Anläggningen består av en högeffektssändare med 180 dipolantenner i ett rektangulärt utformat nät för högfrekvent strålning. Sändaren har idag en effekt på 3,6 MW.

HAARP opererar i jonosfären dvs på 100–350 km höjd, i en volym på några hundratal meters tjocklek och några tiotal kilometer i diameter över anläggningen. På HAARP:s webbplats kan man själv göra beräkningar med de parametrar som anläggningen uppges ha för att själv kunna bilda sig en uppfattning.

Externa länkar 
HAARP
Två onlinekameror som visar anläggningen i realtid

Amerikanska forskningsinstitut
Jordens atmosfär
Pål Hanssen

Pål Hanssen, född 1972, är en norsk bandyspelare från Bærum som spelade många år i Stabæk och satte norsk poängrekord 2001 med 84 mål på 18 matcher. Han började sin karriär i Frem-31 i Stabekk. Han är en av de största talangerna som Frem-31 har fostrat.  

Som spelare har han spelat i Stabæk, Vänersborg, Västerås SK, IF Boltic, Kazan och BS BolticGöta. Han spelade också 87 matcher för det norska herrlandslaget. För säsongen 2006/2007 är han tillbaka i Stabæk.

Födda 1972
Norska bandyspelare
Män
Levande personer
Personer från Bærums kommun
Kolomenskoje

Kolomenskoje är ett friluftsmuseum i ett stort parkområde i sydöstra utkanten av Moskva, beläget ovanför Moskvafloden med en vidsträckt vy över Moskva. Hit har träbyggnader och kyrkobyggnader flyttats från olika delar av Ryssland.

Området var ursprungligen tsarens egendom, beläget vid den gamla vägen till staden Kolomna (därav namnet). Den äldsta bevarade byggnaden är den enastående 
Himmelsfärdskyrkan (eller Uppståndelsekyrkan) från 1532, vilken är inskriven i Unescos världsarvslista. 

I dag finns i Kolomenskoje flera magnifika byggnader, som Peter den stores trästuga från Archangelsk och Jungfru Maria-kyrkan från Kazan, praktexempel på tidig moskvabarock.

Kolomenskojepalatset 
Tsar Aleksej I rev alla träbyggnaderna i parkområdet, och ersatte dem med ett fantastiskt träpalats, med inte mindre än 250 rum. Palatset byggdes utan såg eller spikar, som ett "världens åttonde underverk". Palatset revs dock 1768, men en trämodell överlevde, och i september 2010 invigdes det återuppbyggda palatset i full skala.

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Moskva
Museer i Moskva
Parker i Moskva
Sevärdheter i Moskva
Världsarv i Ryssland
Gauss lag

I fysiken syftar Gauss lag på någon tillämpning av den generella matematiska satsen Gauss sats som ger sambandet mellan ytintegralen av något flöde, till exempel av vätska, som flödar ut ur en sluten yta och resultatet av källor som är inneslutna i den slutna ytan. Gauss lag används oftast inom elektrostatik och magnetostatik.

Gauss lag för det elektriska fältet

Gauss sats åberopas särskilt inom elektrostatik för sambandet mellan elektrisk laddning (enhet coulomb) och elektrisk flödestäthet (enhet C/m²) eller elektrisk fältstyrka (enhet V/m). Den säger då att den totala laddning som finns innanför en sluten yta är lika med ytintegralen av den elektriska flödestätheten över hela ytan, som figuren (a) visar ovan. Om laddningen innanför är en punktformig laddning leder detta till Coulombs lag.

Gauss lag för det magnetiska fältet

Ingen magnetisk monopol har någonsin hittats, vilket betyder att magnetfält inte har några källor i den mening som används ovan. Gauss lag för magnetiska fält säger därför att ytintegralen av det magnetiska fältet över en sluten yta alltid är noll: det kan aldrig finnas någon magnetisk laddning att innesluta. En följd av detta är att magnetiska fältlinjer alltid är slutna (dvs inte har några ändar). Bilderna (a) och (b) ovan kan därför inte visa magnetiska fält, medan dipolfältet i (c) kan existera.

Se även
Carl Friedrich Gauss

Externa länkar 

Elektrostatik
Ismail Ibn Sharif

Ismail () född 1645 eller 1646, död 1727, var sultan av Marocko mellan åren 1672 och 1727. Med hjälp av en armé utbildad i Europa gjorde han slut på den anarki som rådde i landet.

Källor 

Födda 1640-talet
Avlidna 1727
Personer i Marocko under 1600-talet
Marockanska sultaner
Män
Personer i Marocko under 1700-talet
Johan Henrik Werner

Johan Henrik Werner, född omkring 1650 troligen i Lüneburg, Tyskland, död 19 augusti 1735 i Stockholm, var en tysk-svensk kunglig boktryckare och formsnidare.

Han kom från Lunebürg till Sverige på 1670-talet, och var först stämpelskärare och så småningom faktor i Wankijfs boktryckeri, som då hade de kungliga boktryckeriprivilegierna. Redan år 1701 blev Werner emellertid akademiboktryckare i Uppsala för att år 1705 få privilegium som kunglig boktryckare. I december det året övertog han det Wankijfska tryckeriet av Niclas Wankijfs änka Maria, samtidigt som han ändrade tryckeriets namn till sitt eget.

Han utvidgade snart sin verksamhet, bland annat genom att redan före år 1710 köpa in Henrik Keyser III:s tryckeri, en del av Burchardis tryckeri och sedermera också Enaeus' tryckeri. Det kungliga boktryckeriet hade sina lokaler vid Norrbro alldeles i närheten av kungliga stallet, och utanför boktryckerihuset hade Werner åt Mälarsidan uppfört "Stall och foderhus av bräder, däruti han haver hästar, hö och fourage", och bredvid dessa trähus "kokade han sina färger, som han brukar till tryckeriet". Huset ingick i hans förmåner som privilegierad boktryckare. Dessutom frikallades han från alla borgerliga utlagor och besvär och fick till och med en årslön av 200 daler silvermynt. Denna lön indrogs dock år 1714. 

Werner hade också skyldighet att utan betalning leverera allt tryckt som gavs ut av kungens kansli eller över huvud skulle tryckas officiellt. I början var antalet levererade exemplar högst 1 200, men bestämdes år 1728 till den relativt stora upplagan 4 828, där dock kronan stod för papperet. År 1719 blev han "Directeur öfwer alla Tryckerier i Riket". Det heter i ett kungligt brev av den 14 december samma år, att han förlänades titeln "i anseende til den skickelighet och förfahrenhet, som — - Werner uti de stycken, som boktryckerikonsten angå sig förwärfwat, så wähl som des därwid med all flijt och oförtrutenhet långl. giorde upwachtning och den nytta han vid det wärket skaffatt". 

Han blev den andre boktryckare som i Sverige gav ut en svensk bok tryckt med antikva, boken var Gyllenborgs översättning av Racines Andromache. Boken trycktes år 1723. Latinska böcker trycktes sedan länge med antikva.

Werner var gift första gången 1708 med Catharina Sofia Dahlstedt och andra gången från 1729 med Catharina Stjerncrona. När han avled år 1735 fick hans efterlevande maka behålla de kungliga boktryckeriprivilegierna trots hård konkurrens från många sökande. Hon drev verksamheten i tre år, fram till år 1738, då Peter Momma, en annan mycket känd svensk boktryckare övertog verksamheten.

Källor
 Kongl. Boktryckaren Johan Henrik Werner, red. rektor Fredrik Bagge, utgiven av Grafiska Yrkesskolorna, Stockholm 1960
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 626, Allhems Förlag, Malmö. 

Typografer
Män
Födda 1600-talet
Avlidna 1735
Svenska boktryckare under 1700-talet
Zipun

Zipun (ryska зипун), en sorts klädesplagg hos bönder i Ryssland i äldre tider. Det var en sorts kaftan utan krage, som tillverkades av grovt självtillverkat tyg i klara färger med kontrastsnöre längs sömmarna.

Termen var i allmänt bruk på 1600-talet och användes för att beteckna både männens och kvinnornas övre klädesplagg. På den tiden användes ordet zipun för manliga axelplagg av jacktyp, kort och åtsittande längs kroppen. Den bars ovanpå skjortan under kaftanen. Bland bojarerna fyllde zipunen förmodligen samma funktion som våra tiders västar.

Zipunen användes som en del av uniformen bland de ryska streltsertrupperna.

Klädedräkt efter kultur
Livplagg
Kishu

Kishu är en hundras från Japan. Den är en asiatisk spets som tillsammans med kai och shikoku räknas till shika-hundarna. Rasen är namngiven efter den historiska provinsen Kishū (eller Kii) på Kiihalvön på sydöstra Honshu som nu omfattar prefekturerna Wakayama och Mie. Dess ursprungsuppgift är som jakthund på vildsvin och hjort. 1934 utsågs rasen till nationell symbol. Pälsen är kort och tät, endast rena färger är tillåtna; vit, röd och sesam. Det är en lugn hund som är misstänksam mot främlingar.

Källor 
 Renée Willes: All världens hundraser, Bromma 2003, 
 Carl-Johan Adlercreutz: Hundar i världen, Västerås 2006, 
 Desmond Morris: Dogs, North Pomfret, Vermont 2008, 

Hundraser från Japan
Spetsar och urhundar
WP:Projekt Japan
Högbo socken

Högbo socken i Gästrikland uppgick 1943 i Sandvikens stad, ingår sedan 1971 i Sandvikens kommun och motsvarar från 2016 Sandvikens distrikt.

Socknens areal var 129,3 kvadratkilometerm varav 111,35 land (innan köpingen med sina 13,9 kvadratkilometer utbröts 1927). År 1934 fanns här 1 295 invånare, köpingens 12 596 ej medräknade. Kyrkbyn Högbo med Högbo bruk och Högbo kyrka ligger i denna socken.

Administrativ historik
Högbo socken bildades 1869 genom en utbrytning ur Ovansjö socken inom vilken man dock haft eget kapell sen 1622.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknarnas ansvar för de kyrkliga frågorna till församlingarna och för de borgerliga frågorna bildades Högbo landskommun. 1927 utbröts Sandvikens köping ur landskommunen som sedan i sin helhet inkorporerades i Sandvikens stad när denna bildades 1943 och som senare 1971 ombildades till Sandvikens kommun. Församlingen namnändrades 1936 till Sandvikens församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Sandviken, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.

Socknen har tillhört fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Gästrikland.

Geografi
Högbo socken ligger mellan Storsjön och Öjaren med Årsundaåsen som går i nord-sydlig sträckning. Socknen har odlingsbygd närmast sjöarna och i dalgången däremellan, skogsbygd i övrigt.

Fornlämningar
Från stenåldern finns lösfynd.

Namnet
Namnet (1497 Högaby) kommer från en nu försvunnen storby. Förleden högg syftar på byns läge på en ås. Efterleden är svårbestämbar men troligen bo, 'bygd'.

Befolkningsutveckling

Se även
Högbo församling

Referenser

Noter

Externa länkar

Socknar i Gästrikland
Indelningar i Sandvikens kommun
Varbergs Sparbank

Varbergs Sparbank är ett bankaktiebolag med verksamhet i Varbergs kommun och Horredsbygden i Marks kommun. Banken ägs till 100% av Sparbanksstiftelsen Varberg och har inga andra aktieägare. Stiftelsen leds av en styrelse som utses av 48 huvudmän. Hälften av huvudmännen uses av Varbergs och Marks kommuner vilka förordnar 22 respektive två stycken vardera, medan de resterande utses av huvudmännen själva. Bankrörelsen bedrevs fram till år 2000 i form av en sparbank och lydde då under sparbankslagen. Banken har tre kontor, vilka är belägna i Tvååker, Varberg och Veddige.

Historik
Banken startade sin verksamhet den 2 april 1836 i Varbergs rådhus (nedbrunnet 1863). Det gamla bankhuset färdigställdes 1898 av byggmästare Johannes Nilsson, enligt Emil Billings ritningar och ligger söder om torget. I anslutning till denna finns det nya bankhuset invigt 1991.

År 2016 stängdes kontoren i Skällinge, Bua och Träslövsläge. Den 30 november 2018 stängde även kontoret i Horred. Därefter hade banken två kontor i Varberg (Torget och Håsten), samt ett vardera i Tvååker och Veddige. De två stadskontoren (Varberg och Håsten) slogs ihop under 2021 och verksamheten förlades vid kontoret vid torget.

Verkställande direktörer
1906-1909 - Waldemar Lundquist
1909-1925 - Adolf Kindvall
1925-1929 - Arvid Edvard Welander
1930-1957 - Gustaf Pehrson
1957-1982 - Bengt Stengård
1983-2003 - Per Nilsson
2003-2008 - Henrik Johansson (numera Molenius)
2008-2009 - Holger Svensson
2009-2018 - Per Richardsson
2019 - Bo Liljegren

Referenser

Externa länkar
Varbergs Sparbank
Sparbanksstiftelsen Varberg

Företag i Varberg
Svenska banker med sparbanksstiftelser som huvudägare
Banker bildade 1836
Brun kamskivling

Brun kamskivling (Amanita fulva) är en svampart i släktet flugsvampar, undergruppen kamskivlingar.

Brun kamskivling är ätlig och välsmakande, men svampguider avråder ovana svampplockare från att plocka arter i flugsvampsläktet.

Artnamnets och trivialnamnets etymologi 

För släktnamnets etymologi, se Amanita. Artepitetet fulva (maskulinum fulvus) betyder ”brungul, rödgul, gyllene” på latin.

”Kam” i det svenska trivialanamnet syftar på utseendet; se nedan. Brun kamskivling är en flugsvamp, men namngivare har valt att kalla denna undergrupp ”kamskivlingar” för att skilja denna ganska ofarliga undergrupp från de giftiga svamparna i flugsvampsläktet. ”Skivling” kallas svampar med lameller (skivor) under hatten.

Beskrivning 

Det viktigaste kännetecknet för kamskivlingar är att hattens ytterkant ser ut som om tänderna på en kam låge precis under en genomskinlig hinna, särskilt när hatten har vuxit ut (se bild).  Denna visuella effekt skapas av att lamellerna (skivorna) närmast hattkanten ligger direkt under hatthuden utan något mellanliggande hattkött.

Hatten är 4 till 10 centimeter. Den blir till slut platt. Det är mycket ovanligt med hylleplättar på hatten. Hatten har en upphöjd mittdel (umbo). Svampen är blekt brun, mörkast på hattens centrum; skivorna är vitaktiga. Ring saknas på foten, men som alla kamskivlingar har svampen strumpa (volva). Foten är avsmalnande upptill.

Ätlighet 

Orange kamskivling är en god matsvamp, men ovana svampplockare avråds från att plocka medlemmar av släktet Amanita, eftersom två arter i släktet är dödligt giftiga, och andra är giftiga.. Unga exemplar kan lätt förväxlas med de dödligt giftiga lömsk flugsvamp (Amanita phalloides) och vit flugsvamp (Amanita virosa). Brun kamskivling är i rått tillstånd möjligen svagt giftig.

Referenser

Externa länkar
 

Skivlingar