kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Palila

Palila (Loxioides bailleui) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar som enbart förekommer i Hawaiiöarna.

Utseende och läten 
Palilan är en stor (19 cm) fink med en kort, rundad näbb. Hanen har guldgult huvud och bröst, svart tygel och näbb och vit undersida. Den är mörkgrå på rygg och övergump medan de mörka ving- och stjärtpenorna är brett guldkantade. Honan är inte lika gyllene och det grå på ryggen sträcker sig fram till hjässan. Sången är vacker och kanariefågelliknande, medan lätet i engelsk litteratur beskrivs som "chee-klee-o" eller "pa-lee-la" (varifrån fågeln fått sitt namn).

Utbredning och systematik 
Palilan är den enda nu levande arten i släktet Loxioides. Den förekommer i mamane- och naioskogarna på ön Hawaii i Hawaiiöarna.

Familjetillhörighet 
Arten tillhör en grupp med fåglar som kallas hawaiifinkar. Länge behandlades de som en egen familj. Genetiska studier visar dock att de trots ibland mycket avvikande utseende är en del av familjen finkar, närmast släkt med rosenfinkarna. Arternas ibland avvikande morfologi är en anpassning till olika ekologiska nischer i Hawaiiöarna, där andra småfåglar i stort sett saknas helt.

Levnadssätt 
Palilan är begränsad till bergsområden 2000–3000 meter över havet, där den föredrar torra skogar med Sophora chrysophylla (māmane) eller māmane-niao (Myoporum sandwicense). Den lever huvudsakligen av frön från māmane, men även blommor och insekter.Tillgången på māmanefrön påverkar häckningsframgång och de adulta fåglarnas överlevnad. Under torka verkar de flesta fåglar inte försöka häcka.

Status och hot 
Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som akut hotad. Sedan 2003 har arten minskat mycket kraftigt årligen, framför allt på grund av torka som begränsar tillgången på föda. Även habitatförstörelse på grund av överbetning, predation från katter och konkurrens om föda (fjärilslarver) från införda parasitsteklar. Världspopulationen uppskattas till mellan 1000 och 2500 vuxna individer.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Pierre Étienne Théodore Ballieu (1828-1885), fransk konsul i Hawaii 1869-1878.

Bildgalleri

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter på Hawaii
Loxioides

Loxioides är ett fågelsläkte i familjen finkar inom ordningen tättingar. Släktet omfattar två arter i Hawaiiöarna, varav en är akut utrotningshotad och en har varit utdöd sedan länge:
 Palila (Loxioides bailleui)
 Kauai-palila (Loxioides kikuchi) – endast känd från fossil, utdöd under holocen

Referenser

Externa länkar

Finkar
Fågelsläkten
Akekee

Akekee (Loxops caeruleirostris) är en akut hotad fågel i familjen finkar. Den förekommer endast på en enda ö i Hawaiiöarna.

Utseende och läten 
Akekeen är en 11 cm lång fink med kluven stjärt och konformad näbb med något korsade spetsar, som dock är svårt att se i fält. Hanen är olivgrön ovan och gul under. På huvudet syns en ljusblå näbb och en svart ögonmask från näbben till bakom ögat. Panna och övergump är gula. Honan är mer dämpad i färgerna och den svarta ögonmasken mindre utbredd. Sången beskrivs som livfull och drillande som varierar i både hastighet och tonhöjd.

Utbredning och status 
Fågeln förekommer enbart på ön Kauai i Hawaiiöarna (Kokee- och Alakaiträsket med omgivningar). Den har en mycket liten världspopulation bestående av 310 och 1000 häckande individer. Fram tills nyligen ansågs den vara relativt vanlig, men de senaste tio åren har den minskat kraftigt i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som akut hotad.

Familjetillhörighet 
Arten tillhör en grupp med fåglar som kallas hawaiifinkar. Länge behandlades de som en egen familj. Genetiska studier visar dock att de trots ibland mycket avvikande utseende är en del av familjen finkar, närmast släkt med rosenfinkarna. Arternas ibland avvikande morfologi är en anpassning till olika ekologiska nischer i Hawaiiöarna, där andra småfåglar i stort sett saknas helt.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter på Kauai
Hawaii-akepa

Hawaii-akepa (Loxops coccineus) är en starkt utrotningshotad fågel i familjen finkar. Den förekommer enbart på en enda ö i Hawaiiöarna.

Utseende och läten 
Hawaii-akepan är en liten (10 cm) fink med korsade näbbspetsar som dock är svåra att se i fält. Hanen är lysande rödorange med sotfärgade vingar och stjärt. Näbben är halmgul. Honan är matt grågrön, mörkare ovan, med gulorange anstrykning på bröstet. Liknande hawaiiklätterfinken liknar honan men har mörkare ansikte och helt annorlunda beteende. Hawaii-amakihin har böjd näbb och mörk tygel. Sången är en långsam och rätt slö drill som varierar i tonhöjd och hastighet. Lätet beskrivs i engelsk litteratur som ett distinkt "cheedle-ee".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart i bergsbelägna ohia- och konaskogar på ön Hawaii i Hawaiiöarna. Fram tills nyligen betraktades hawaii-akepa som samma art som oahu-akepa (L. wolstenholmei) och maui-akepa (L. ochraceus), båda troligen utdöda.

Familjetillhörighet 
Arten tillhör en grupp med fåglar som kallas hawaiifinkar. Länge behandlades de som en egen familj. Genetiska studier visar dock att de trots ibland mycket avvikande utseende är en del av familjen finkar, närmast släkt med rosenfinkarna. Arternas ibland avvikande morfologi är en anpassning till olika ekologiska nischer i Hawaiiöarna, där andra småfåglar i stort sett saknas helt.

Levnadssätt 
Arten bebor fuktiga bergssskogar, huvudsakligen över 1500 meters höjd och framför allt med inslag av "koa" (Acacia koa) och "ohia" (Metrosideros polymorpha). Den förekommer tätast i gammelskogar, men kan också vara flertalig i yngre skogar så länge det finns tillgång på äldre träd. Födan består av små insekter och spindlar som den söker efter i lövverket. Arten häckar uteslutande i trädhål. Äggen ruvas i 14–16 dagar. Ungarna lämnar boet 16–20 dagar efter kläckning, men är fortfarande beroende av föräldrarna i ytterligare fyra månader.

Status och hot 
IUCN kategoriserar den som starkt hotad. Utbredningsområdet är mycket litet, krympande och kraftigt fragmenterat, och arten tros minska i antal. Världspopulationen uppskattas till 9300 vuxna individer.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter på Hawaii
Poo-uli

Poo-uli (Melamprosops phaeosoma) är en fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Tidigare förekomst och utdöende 
Fågeln var endemisk för ön Maui där den förekommer i skogarna på vulkanen Haleakalas  nordöstsluttning på  meters höjd. Den upptäcktes först 1973 av studenter vid University of Hawaii under Hana Rainforest Project. Sedan 2018 betraktas den som utdöd. Under åren 2003-2004 observerades endast två individer, vilket var de senaste observationerna. Populationen har stadigt minskat sedan den upptäcktes på 1970-talet, vilket antas bero på att fågelns huvudsakliga föda, trädlevande sniglar, har minskat i antal. Vidare har habitatet krympt och predationstrycket ökat genom introducerade djur som katt, råtta, gris och javanesisk mungo.

Systematik 
Poo-ulin placeras som enda art i släktet Melamprosops. Arten tillhör en grupp med fåglar som kallas hawaiifinkar. Länge behandlades de som en egen familj. Genetiska studier visar dock att de trots ibland mycket avvikande utseende är en del av familjen finkar, närmast släkt med rosenfinkarna. Arternas ibland avvikande morfologi är en anpassning till olika ekologiska nischer i Hawaiiöarna, där andra småfåglar i stort sett saknas helt. 

Genetiska studier visar att poo-ulin utgör en systerart till alla andra hawaiifinkar. Dess utvecklingslinje tros ha skilts från övriga hawaiifinkar under sen miocen, för cirka 5,7-5,8 miljoner år sedan (och är därmed bara något yngre än hawaiifinkarna som grupp, som bildades för 7,2 miljoner år sedan). Vid denna tidpunkt fanns inte Maui än som ö, vilket tyder på att poo-ulin måste ha utvecklats på någon av de äldre öarna och därefter spridit sig till Maui, för att senare dö ut annorstädes.

Noter

Externa länkar
Försöken att rädda Poo-ulin, The Guardian läst 4 maj 2022.

Finkar
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter på Maui
Halsbandsstenknäck

Halsbandsstenknäck (Mycerobas affinis) är en asiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Den förekommer i bergsskogar från norra Pakistan till centrala Kina. Arten har påträffats i Sverige, men det anses inte sannolikt att den tagit sig till Europa på naturlig väg. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Utseende och läten 
Halsbandsstenknäcken är en av de största finkarna med en kroppslängd på 22–24 cm. Hanen är glansigt svart på huvud, vingarna och stjärten. Resten av fjäderdräkten är gul, med ett jordbrunt halsband. Honan är olivgrön på ryggen och gulaktig under utan svart i ansiktet. Hanens sång är en klar, ljudlig och stigande serie visslingar med fem till sex toner. Bland lätena hörs ett mjukt men snabbt "pip-pip-pip-pip-uh" och ett varnande "kurr".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergstrakter från norra Pakistan till sydöstra Tibet, nordöstra Myanmar och centrala Kina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Arten har observerats i Sverige, men det har bedömts osannolikt att den nått landet på naturlig väg.

Levnadssätt 
Denna fågel återfinns i bergstrakter på 2 700–4 200 meters höjd, vintertid ner till 1 060 meter. Den påträffas i barr- och blandskog kring lönn, ek eller rhododendron men även i dvärgväxande enbuskmarker ovan trädgräsen. Halsbandsstenknäcken ses ofta sitta i par eller grupper i trädtoppar, men födosöker ofta längre ner i vegetationen eller till och med på marken. Den lever av olika sorters frön, knoppar, skott, nötter och frukter som paradisäpplen, möjligen även insekter som fjärilslarver och sniglar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ganska vanlig, lokalt eller sparsamt förekommande.

Namn 
På svenska har även stavningen halsbandstenknäck utan binde-s förekommit.

Referenser

Tryckta källor 
 Clement, P., Harris, A. and Davis, J. 1999. Finches and sparrows. Christopher Helm, London.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Tujastenknäck

Tujastenknäck (Mycerobas carnipes) är en bergslevande asiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Tujastenknäck är en 22 centimeter lång gul och svart finkfågel. Hanen har matt svart huvud, stjärt, bröst och ovansida med gula spetsar på vingtäckare och tertialer samt en vit fläck på handpennorna. Buk och övergump är olivgula. Honan liknar hanen men det svarta är ersatt av sotgrått.

Läten 
Lätet beskrivs i engelsk litteratur som ett hest och nasalt "tvaeeet-tett-re-teht" eller ett mjukare "djew-dweed". Sången inleds vanligen med det hesa lätet och övergår i pipande eller tjirpande toner.

Utbredning och systematik 
Tujastenknäck delas in i två underarter med följande utbredning:
 Mycerobas carnipes speculigerus – förekommer från nordöstra Iran och sydvästra Turkmenistan till nordvästra och östcentrala Afghanistan samt västra Pakistan (Baluchistan)
 Mycerobas carnipes carnipes – förekommer från östra och sydöstra Kazakstan (Alataw Shan och Tien Shan) söderut till östra Uzbekistan, nordöstra Afghanistan, Tadzjikistan och västra, centrala och södra Kina (centrala och södra Xinjiang, södra Inre Mongoliet, Gansu, Ningxia och nordöstra Qinghai söderut till södra Xizang, nordvästra Yunnan, södra Sichuan och södra Shaanxi); även Himalaya från norra Pakistan österut till nordöstra Indien (Arunachal Pradesh) och norra Myanmar

Levnadssätt 
Tujastenknäcken häckar i bergsbelägna enbuskage och enskogar nära eller ovan trädgränsen på mellan 2800 och 4600 meters höjd. Vintertid rör sig vissa individer nedåt till 1000-2400 meters höjd. Fågeln lever mestadels av enbär, men också kornellbär och frön från gran och rönn. Fågeln häckar monogamt mellan maj och september. Honan bygger ensam boet.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig eller lokalt vanlig.

Namn 
Tuja är ett barrträd i familjen cypressväxter som tujastenknäcken frekventererar.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Svartgul stenknäck

Svartgul stenknäck (Mycerobas icterioides) är en bergslevande asiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Svartgul stenknäck är en stor (22 cm) stenknäck, med stort huvud, massiv näbb och medellång, kluven stjärt. Hanen har helsvart huvud, svarta vingar och svart stjärt, medan den är gul på rygg och undersida. Jämfört med liknande halsbandsstenknäcken (Mycerobas affinis) saknar svartgul stenknäck orange anstrykning, det svarta är mattare och den har även unikt svarta "byxor". Honan är blekgrå på huvud, mantel och bröst och persikofärgad på övergump och undersida. Sången är en klar och fyllig serie som i engelsk litteratur beskrivs som "prr-trweeet-a-troweeet" eller "tri-a-tr-a i-i-t tra-tr-u-wa-ey".

Utbredning och systematik 
Svartgul stenknäck förekommer i bergsskogar från nordöstra Afghanistan till centrala Nepal. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Svartgul stenknäck återfinns i begsbelägna skogar med bland annat Cedrus deodar, från 1800 till 3500 meters höjd. Födan består av frön, knoppar, skott och bär från tall, gran, idegran, paradisäpple och nyponros. Fågeln häckar från maj till början av september och lägger två kullar. Arten är stannfågel i norra Pakistan och höjdledsflyttare i övriga områden.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som vanlig eller ganska vanlig.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Fläckvingad stenknäck

Fläckvingad stenknäck (Mycerobas melanozanthos) är en asiatisk fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar.

Kännetecken

Utseende 
Fläckvingad stenknäck är en stor (22–23 cm) stenknäck med stort huvud, massiv näbb och kort, kluven stjärt. Hanen är skiffersvart på huvudet och ovansidan med vita spetsar på tertialer, armpennor och större täckare. Undersidan från bröstet till undergumpen är gul. Honan är blekare, gulstreckad på huvud, mantel och undersida. I ansiktet syns ett tydligt gult ögonbrynsstreck.

Läten 
Sången är en ljudlig, tretonig melodisk vissling som faller i tonhöjd. Bland lätena hörs bland annat ett skallrande "krrr".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer från bergstrakter i norra Pakistan till södra Tibet, sydvästra Kina, Myanmar och Thailand. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Fläckvingad stenknäck häckar i barr- och blandskogar i bergstrakter mellan 1400 och 2440 meters höjd. Vintertid söker den sig till längre regioner och kan då ses ända ner till 300 meters höjd lokalt. Den lever av frön och bär, som körsbär och pors, och ses i flockar, ofta rätt stora. Fågeln häckar i mars-april och placerar det skålformade boet fyra meter eller mer upp i ett träd. Däri lägger den två till tre blekgröna rödbrunfläckade eller streckade ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som ovanlig.

Namn 
Fågeln har på svenska även kallats bändelstenknäck.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Stenknäckssiska

Stenknäckssiska (Crithagra concolor) är en akut hotad fågel i familjen finkar inom ordningen tättingar. Den förekommer enbart på ön São Tomé i Guineabukten.

Utseende och läten 
Stenknäckssiskan är en stor (18 cm) och satt fink med mycket stor, gråbeige näbb. Fjäderdräkten är enfärgat rostbrun under och ovan, på huvud, vingar och stjärt något mörkare. Lätet liknar príncipesiskans, men djupare, enklare och mer repetitivt: en kort serie med fyra till fem korta, kanariefågelliknande visslingar, där den andra tonen är högst.

Utbredning och systematik 
Fågeln är endemisk för den afrikanska ön São Tomé och återupptäcktes 1996 efter 101 år utan observationer. Tidigare placerades den som ensam art i släktet Neospiza ("den nya finken"). Efter DNA-studier förs den numera till Crithagra och är närmast släkt med príncipesiskan (C. rufobrunnea).

Levnadssätt 
Stenknäckssiskan troddes tidigare vara begränsad till låglänt urskog, men sentida fynd har även gjorts i av människan påverkad skog på 1300–1400 meters höjd. Den lever troligen i trädtaket och ska vara rätt tystlåten, vilket delvis kan förklara varför den så sällan är sedd. Fågeln rör sig i par eller enstaka och kommer ner till marken för att ta frön som den krossar med sin kraftiga näbb. Möjligen häckar den under torrsäsongen, i januari–februari.

Status och hot 
Stenknäckssiskan tros ha en mycket liten världspopulation bestående av uppskattningsvis mellan 50 och 250 häckande individer. Den tros också minska i antal till följd av förändringar i dess levnadsmiljö. Fågeln förekommer i ett enda område som inte är skyddat. Även införda invasiva predatorer kan möjligen påverka populationen. Sentida observationer har dock gjorts utanför det tidigare uppskattade utbredningsområdet och i andra miljöer. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar ändå arten ännu som akut hotad.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på São Tomé
Akikiki

Akikiki (Oreomystis bairdi) är en akut utrotningshotad fågel i familjen finkar. Den förekommer enbart på en enda ö i Hawaiiöarna.

Utseende och läten 
Akikiki är en 13 cm lång fågel med konformad och något nedåtböjd näbb. Ovansidan är gråbrun, undersidan vit och ben och näbb skära. Ungfågeln har en tydlig vit ring runt ögat. Liknande hona kauai-nukupuu är grönare ovan med inslag av gult i ansiktet. Sången består av en kort, fallande drill medan ungfåglarna följer föräldrarna med korta "chit-chit, chi-chi-chit, chit".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer enbart i ohia-skogar på ön Kauai i Hawaiiöarna. Den placeras som ensam art i släktet Oreomystis.

Familjetillhörighet 
Arten tillhör en grupp med fåglar som kallas hawaiifinkar. Länge behandlades de som en egen familj. Genetiska studier visar dock att de trots ibland mycket avvikande utseende är en del av familjen finkar, närmast släkt med rosenfinkarna. Arternas ibland avvikande morfologi är en anpassning till olika ekologiska nischer i Hawaiiöarna, där andra småfåglar i stort sett saknas helt.

Status och hot 
Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som akut hotad. Världspopulationen består av endast mellan 150 och 610 vuxna individer. Den minskar dessutom i antal och är begränsad till ett enda bergsområde. Fågeln hotas av effekter från orkaner samt sjukdomar och predation från invasiva arter.

Namn 
Fågelns svenska och vetenskapliga artnamn hedrar den amerikanske ornitologen Spencer Fullerton Baird (1823-1887).

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter på Kauai
Hawaiiklätterfink

Hawaiiklätterfink (Loxops mana) är en starkt utrotningshotad fågel i familjen finkar som enbart förekommer ön Hawaii i Hawaiiöarna. Där hittas den i bergsbelägna skogar på mellan 1000 och 2300 meters höjd.

Utseende och läten 
Hawaiiklätterfinken är en 11 cm lång oansenlig fågel med konformad och något nedåtböjd näbb. Adulta fåglar är matt gröngrå, undertill ljusare med vit haka och strupe, ljusgrå näbb och en mörkgrå ögonmask från näbbroten till bakom ögat. Ungfåglarna har ljust ansikte och vitt ögonbrynsstreck. Liknande hawaii-amakihi har aldrig vit strupe, näbben är mörkare, smalare och mer nedåtböjd och tygeln är mörk. Sången är en skallrande och fallande drill, medan lätet beskrivs som ett stigande "sweet".

Utbredning och systematik 
Hawaiiklätterfinken förekommer endast på ön Hawaii i Hawaiiöarna. Tidigare har den placerats i släktena Oreomystis eller Manucerthia och vissa gör det fortfarande, men de flesta auktoriteter för den till Loxops. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Familjetillhörighet 
Arten tillhör en grupp med fåglar som kallas hawaiifinkar. Länge behandlades de som en egen familj. Genetiska studier visar dock att de trots ibland mycket avvikande utseende är en del av familjen finkar, närmast släkt med rosenfinkarna. Arternas ibland avvikande morfologi är en anpassning till olika ekologiska nischer i Hawaiiöarna, där andra småfåglar i stort sett saknas helt.

Levnadssätt 
Hawaiiklätterfinken förekommer i blandade koa- och ohia-skogar på mellan 1000 och 2300 meters höjd, men mest koncentrerad vid 1500–1900 meter över havet. Arten ses även torra mamaneskogar varigenom vissa individer säsongsmässigt rör sig alternativt förekommer med en mycket liten population året runt. Fågeln häckar i koaträd, i både trädhål och öppna boskålar, men även i höga ohiaträd. Den har även noterats häcka i skogar påverkade av människan.

Status och hot 
IUCN kategoriserar arten som starkt hotad. Utbredningsområdet är mycket litet och fragmenterat och minskar i storlek. Den har nyligen försvunnit från ett område och minskar i övriga delar. Arten hotas av habitatförstörelse på grund av överbete från grisar och hovdjur. Den kan också påverkas av sjukdomar som sprids av invasiva myggor. Världspopulationen uppskattas till under 10.000 vuxna individer.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Finkar
Fåglar i oceaniska regionen
Endemiska fågelarter på Hawaii