kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Backa teater

Backa teater är konstnärligt fristående del av Göteborgs stadsteater och en av Sveriges ledande barn- och ungdomsteatrar. Teatern är belägen i en ombyggd plåtverkstad på Lindholmen på Hisingen i Göteborg.

Teatern bildades 1978 då Eva Bergman och Ulf Dohlsten grundade Skolteaterensemblen på initiativ av Göteborgs Stadsteater. Under flera år hade ensemblen ingen specifik scen utan spelade på flera olika småscener. En av scenerna som frekventerades mest var Backa kulturhus som också kom att ge gruppen sitt namn. 1989 flyttade ensemblen in i en gammal bultfabrik vid Backaplan på Hisingen, men sedan hösten 2007 ligger teatern i en ombyggd plåtverkstad på Lindholmen, Hisingen.

1997 utsåg Sveriges regering Backa teater till nationell scen för barn och ungdom under tre år.

Konstnärliga ledare
Lars Melin 2020-
Mattias Andersson 2006-2020
Alexander Öberg 2000-2006
Eva Bergman 1979-2001

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats

Teatrar i Göteborg
Lindholmen
Scenkonst för barn och unga
Ronnie O'Sullivan

Ronald Antonio "Ronnie" O'Sullivan, född 5 december 1975 i Wordsley nära Stourbridge, West Midlands, är en engelsk professionell snookerspelare, kallad "The Rocket" för sin snabba spelstil. Han har vunnit världsmästerskapen i snooker vid sju tillfällen (2001, 2004, 2008, 2012, 2013, 2020 och 2022) och varit rankad som världsetta under flera säsonger. Han växte upp och bor fortfarande i Chigwell i Essex.

O'Sullivan medverkar i TV-spelet Ronnie O'Sullivan's Snooker som släpptes 2012 på Playstation 3. Som karaktär och namn återfinns han på World Snooker Championship från 2007 och Virtual Snooker från 1996.

Titlar

Rankingtitlar 
 VM – 2001, 2004, 2008, 2012, 2013, 2020, 2022
 British Open – 1994
 China Open – 1999, 2000
 Dubai Classic – 1996
 English Open - 2017
 European Open – 2003
 German Masters – 2012
 German Open – 1996
 Grand Prix – 2004
 Irish Masters – 2003, 2005
 Northern Ireland Trophy – 2008
 Players Championship – 2018, 2019
 Scottish Open – 1998, 2000
 Shanghai Masters – 2009, 2017, 2019
 UK Championship – 1993, 1997, 2001, 2007, 2014, 2017, 2018
 Welsh Open – 2004, 2005, 2014, 2016
 World Grand Prix - 2018
 Tour Championship - 2019

Övriga titlar (i urval) 
 Masters – 1995, 2005, 2007, 2009, 2014, 2016, 2017
 Premier League – 1997, 2001, 2002, 2005, 2005, 2006, 2007, 2008, 2010, 2011
 Scottish Masters – 1998, 2000, 2002
 Irish Masters – 2001, 2007
 Charity Challenge – 1996
 Shanghai Masters – 2018
 Champion of Champions - 2013, 2014, 2018

Referenser

Noter

Externa länkar 
Profil på snookerdatabase.co.uk

Födda 1975
Världsmästare i snooker
Män
Engelska snookerspelare
Levande personer
Atalante (scen)

Atalante är en lokal för sceniska framträdanden i Göteborg. Den ligger på Övre Husargatan 1, nära Skanstorget, och var 1936–1986 en biograf med namnet Skansen.

Atalante grundades 1987 av dansgruppen Rubicon och scenen hette då Unga Atalante. Det är en konstnärsdriven scen och en mötesplats där det nyskapande och experimentella uppmuntras. I fokus står den samtida scenkonsten med nutida koreografin och experimentella musiken men även film, konst och festivaler där det ges utrymme för kulturdebatter och samtalsbarer.

Externa länkar
Officiell webbplats
Arkiv med filmer och bilder

Teatrar i Göteborg
Dansscener i Sverige
Konsertscener i Göteborg
Stereografi

Stereografi (av grekiska stereo's, hård, och gra'fein, skriva), perspektivisk teckning av solida kroppar eller figurer på en plan yta som till exempel bild eller fotografi.

Se även 
Stereoskopi
Stereografisk projektion
Stereokartering
Stereomikroskop (Stereoskop)

Källor 

Teckning
Ugglan
Alejo Carpentier

Alejo Carpentier y Valmont, född 26 december 1904 i Lausanne, Schweiz, död 24 april 1980 i Paris, Frankrike, var en kubansk författare och musikforskare som hade stort inflytande på den latinamerikanska litteraturen under dess kända boomperiod.

Biografi
Carpentier föddes i Lausanne i Schweiz. Under lång tid trodde man att han var född i Havanna på Kuba, dit han flyttat direkt efter födelsen, men efter hans död hittades ett födelsebevis i Schweiz. Hans mor var en rysk språkprofessor och hans far var en fransk arkitekt. Då han var tolv år gammal flyttade familjen till Paris, där han började studera musikteori. Då de återvände till Kuba studerade han arkitektur, men han avslutade aldrig den utbildningen. Han blev vänsterjournalist och tillbringade en tid i fängelse innan han gick i exil i Frankrike. Där mötte han surrealisterna André Breton, Paul Eluard, Louis Aragon, Jacques Prévert, och Antonin Artaud. Under tiden i Frankrike gjorde han även flera resor till Spanien där han utvecklade en fascination för barocken. 

Han återvände till Kuba och fortsatte att arbeta som journalist. Där besökte han en voodooceremoni som skulle komma att utveckla han intresse för afrokubanism. 1943 gjorde han en betydelsefull resa till Haiti, där han besökte fortet La Ferriere och palatset Sans-Souci, som både uppförts av den svarte kungen Henri Christophe.

Mellan 1945 och 1959 var han bosatt i Venezuela, vilket är den uppenbara inspirationskällan till det icke namngivna sydamerikanska land i vilket Den förlorade porten huvudsakligen utspelar sig i. Han återvände till Kuba efter revolutionen 1959 och utnämndes 1966 till kubansk ambassadör i Frankrike. Carpentier mottog Miguel de Cervantes pris 1977 och den franska Medicipriset  1979. Han var nominerad till Nobelpriset i litteratur, första gången 1965.

Carpentier var sjuk i cancer då han slutförde sin sista roman och avled i Paris 1980.

Verk
Han är känd för sitt barocka sätt att skriva och sin teori om "lo real maravilloso". Bland hans mest kända verk finns  Ecue-yamba-o!  1933), Riket av denna världen (1949) och Den förlorade porten (1953). Det var i prologen till Riket av denna världen, en roman om den haitiska revolutionen, som han beskrev sin "lo real maravilloso"-vision, vilket vissa kritiker tolkat som synonymt med magisk realism.

Bibliografi (urval) 
 (översättning Karin Alin, Bonnier, 1958) (El reino de este mundo)
 (översättning Jan Sjögren, Bonnier, 1963) (Los pasos perdidos)
 (översättning Karin Alin, Tiden, 1964) (El acoso)
 (översättning Jan Sjögren, Bonnier, 1965) (El siglo de las luces)
 (översättning Kjell A. Johansson, Bonnier, 1979) (El recurso del método)
 (översättning Jens Nordenhök, Bonnier, 1981) (El arpa y la sombra)

Priser och utmärkelser 
 Miguel de Cervantes pris 1977
 Prix Médicis étranger 1979 för La harpe et l'ombre

Referenser

Noter

Externa länkar 

Spanskspråkiga författare
Kubanska författare
Födda 1904
Avlidna 1980
Män
Mälarbron

Mälarbron är en dubbel klaffbro över Mälardelen av Södertälje kanal i centrala Södertälje som togs i drift 1971. Över kanalen fanns tre broar innan dess.

Historik
En fast bro över en ”Projecterad Canal” syns på Fredrik Adolf Wiblingens karta över Södertälje från 1780-talet. Projektet realiserades aldrig. Först den 7 oktober 1819, efter 12 års byggarbeten, kunde kanalen invigas. Den första rörliga bron över kanalen var en svängbro som syns på en illustration från 1881 i Svenska Familj-Journalen. Den ersattes 1910 av en ny svängbro som hade byggts på Södertelge Verkstäder och stod ungefär 150 meter söder om dagens Mälarbron. På den tiden gick huvudtrafiken och gamla Riksettan via dagens Rosenborgsgatan och Jovisgatan.

Redan 1924 var det dags för nästa bro sedan kanalen hade blivit ombyggd. Det blev en klaffbro som placerades i höjd med dagens Mälarbron och kallades bara ”Klaffbron” eller ”Landsvägsbron”. Den gamla svängbron såldes och flyttades till Stäksundet där den invigdes den 15 maj 1926 som Stäketbron för Enköpingsvägen. Där är den idag fortfarande i drift. Vid västra sidan om kanalen i Södertälje kvarstår fortfarande två gamla bropelare och brovaktarstugans lilla tegelbyggnad. Det fanns idéer om att bygga en restaurang på bropelarna, men det avslogs. Det fanns risk att ett fartyg ur kurs kunde ramma bygget.

Bilder, tidigare broar

”Klaffbron” var en dubbel klaffbro med två fasta brovalv på vardera sidan. För den arkitektoniska utformningen stod Ragnar Hjorth. Efter andra världskriget svalde ”Klaffbron” inte längre den allt starkare trafiken och efter en del provisoriska lösningar bestämdes att en ny och bredare landsvägsbro behövdes, helst en dubbelbro. Sedan 1965 avlastas innerstadstrafiken avsevärt då en ny motorväg med E4-bron fördes förbi öster om staden och förgreningen av E4/E20 flyttades till trafikplats Saltskog.

Mälarbron
Mälarbron konstruerades under slutet av 1960-talet och invigdes 1971. Den är 135 meter lång och 28 meter bred, den öppningsbara delen mäter 38 meter. Brons öppnings-/stängningsmekanism styrdes från början från ett övervakningstorn som finns på brons nordöstra sida. Den är numera fjärrstyrd, tillsammans med hela lotsfarleden söderifrån Landsort, från lotskontoret vid Södertälje sluss på Lotsudden. Mälarbron öppnas vid behov med följande undantag: vardagar klockan 07:30–8:30 samt 16:00–18:00. Segelfria höjden i kanalens mitt är 15 meter och vid sidorna 13,8 meter. 

Gatan på brons västra sida heter Turingegatan, och den som utgår ifrån dess östra sida heter Stockholmsvägen. Under bron, längsmed kanalen, löper två mindre gator. På västra sidan löper Västra Mälarehamnen, mellan Astra Zenecas huvudkontor i Snäckviken och Stortorget. På den östra sidan löper Bergviksgatan, mellan Mälareparken och Södertälje sjukhus.

Bilder Mälarbron

Se även
Övriga broar över Södertälje kanal:
 Slussbron (klaffbro)
 Saltsjöbron (klaffbro)
 E4-bron (lyftbro)
 Järnvägsbron (lyftbro)

Källor

Externa länkar

 

Broar i Södertälje
Klaffbroar
Broar invigda 1971
1971 i Sverige
Botilsäters kyrka

Botilsäters kyrka är en kyrkobyggnad på Värmlandsnäs i Säffle kommun i Värmlands län. Den är en av församlingskyrkorna i Södra Värmlandsnäs församling i Karlstads stift. Fram till 2010 var den Botilsäters församlings kyrka.

Kyrkan, som är tornlös, är byggd av sten. Dess västra delar har byggts under slutet av 1100-talet. Sydportalen har tidigare haft en skulpterad tympanonsten utförd av Forshemsmästaren. Denna förvaras numera på Statens historiska museum. Under 1600-talets senare hälft tillkom det tresidiga koret. Omkring år 1700 uppfördes en korsarm i söder.

Kyrkan har ett trätunnvalv, vilket försågs med målningar år 1769. År 1736 installerades altaruppsatsen och år 1775 inrättades predikstolen. Kyrkan har en dopfunt från 1100-talet.

Kuriosa
nKyrkan sägs vara byggd av en fru Botila med anledning av att hon en julotta blev uppehållen av oväder och kom för sent till mässan i Lurö kloster. En Mariabild, inmurad över västra kyrkdörren, har länge av folket ansetts vara fru Botilas bild.

Orgel
1921 byggde Anders Petter Loocrantz, Alingsås en pneumatisk orgel.

Källor

Externa länkar

 Botilsäter Kyrka (Värmland-se)

Kyrkobyggnader i Karlstads stift
Kyrkobyggnader i Säffle kommun
Kyrkobyggnader invigda under 1100-talet
Medeltida kyrkobyggnader i Sverige
Prende

Prende var kärlekens, skönhetens och fruktbarhetens gudinna i illyrisk mytologi, gift med åskguden Perendi.  I albanska folksagor kallas hon skönhetsgudinna (på albanska zoja e bukurisë). 

Prende dyrkades av illyrer och senare av albaner.

Källor
Encyclopedia Mythic

Referenser

Gudar i illyrisk mytologi
Kärleksgudar
Fruktbarhetsgudar
John Franklin Bardin

John Franklin Bardin född 30 november 1916 i Cincinnati, Ohio, USA, död 9 juli 1981 i New York, USA, var en amerikansk thrillerförfattare. Till Bardins bäst ansedda böcker räknas de tre första han skrev; Den ödesdigra hästen, Bekännelsen och Gropen (de två senare på svenska i samlingen Dimstråk).

Bibliografi 
 Den ödesdigra hästen (1979) (1946; The Deadly Percheron)
 Dimstråk (1976) (innehåller två romaner: Bekännelsen (1947; The Last of Philip Banter) samt Gropen (1948; Devil Take The Blue Tail Fly) 
 The Case Against Butterfly (1951) (under pseudonymen Gregory Tree) 
 A Shroud For Grandmama (1951) (under pseudonymerna Douglas Ashe (i England) och Gregory Tree (i USA), även under titeln The Longstreet Legacy i pocket 1970)
 So Young To Die (1959) (under pseudonymen Gregory Tree)
 Christmas Comes But Once A Year (1954)
 Purloining Tiny (1978)

Priser och utmärkelser 

 The Martin Beck award 1976 (för Dimstråk)

Engelskspråkiga författare
Amerikanska kriminalförfattare
Födda 1916
Avlidna 1981
Män
Arcturus

Arcturus eller Alfa Boötes (α Boötes, förkortat Alfa Boö, α Boö) som är stjärnans Bayerbeteckning, är en stjärna i den norra delen av stjärnbilden Björnvaktaren. Den har en skenbar magnitud på -0,05  och är den starkast lysande stjärnan på den norra stjärnhimlen och den tredje ljusaste på hela natthimlen, efter Sirius och Canopus, vilka båda befinner sig på södra stjärnhimlen (Sirius kan dock ses från större delen av Sverige). Baserat på parallaxmätningar befinner den sig på ett avstånd av cirka 37 ljusår (11 parsec) från solen.

Arcturus är en röd jätte som har en luminositet som är 115-170 gånger större än solens. Den är relativt fattig på tyngre grundämnen och är därför en av de äldsta stjärnorna man kan se med blotta ögat. 

Namnet, som betyder just Björnvaktaren, är känt redan hos den klassiske grekiske författaren Hesiodos, och används också för hela stjärnbilden som domineras av denna stjärna. Ett enkelt sätt att hitta Arcturus är att följa en båge som startas av de nedersta stjärnorna i Karlavagnen. Om man fortsätter ännu längre ner kommer man till Spica.

"Follow the arc to Arcturus, then speed up to Spica".

Arcturus och Sverige 
Arcturus är landskapet Jämtlands landskapsstjärna och har givit sitt namn till byggnaden Arctura i Östersund.

Referenser

Noter

Externa länkar
 https://www.universeguide.com/star/arcturus
 http://stars.astro.illinois.edu/sow/arcturus.html 

Stjärnbilden Björnvaktaren
Röda jättar
Landskapsstjärnor
Bayerobjekt
Flamsteedobjekt
Arcturus Moving Group
HR-objekt
HD-objekt
Leslie Thomas

Leslie Thomas, född 22 mars 1931 i Newport, död 6 maj 2014 nära Salisbury, Wiltshire, var en brittisk (walesisk) författare. Han skrev bland annat kriminallitteratur.

Bibliografi (utgivet på svenska) 

 Flickan på kyrkogården, 1977

Priser och utmärkelser 

 The Martin Beck Award 1977

Källor

Brittiska kriminalförfattare
Engelskspråkiga kriminalförfattare
Brittiska författare under 1900-talet
Personer från Newport
Födda 1931
Avlidna 2014
Män
Oscar Zeta Acosta

Oscar Zeta Acosta, även känd som Oscar Z Acosta, född 8 april 1935 i El Paso, Texas, försvunnen 1974 i Mexiko, var en amerikansk författare, advokat och politisk aktivist.

Oscar Acosta föddes i El Paso, Texas och växte upp i en liten stad i närheten av Modesto i Kalifornien. Efter att ha gått ut skolan tog Acosta värvning i det amerikanska flygvapnet. 1966 tog han juristexamen, och började praktisera som verksam jurist året efter. 1970 kandiderade han till sheriff för Los Angeles County. Han förlorade stort mot kandidaten Peter Pitchess, trots att han fick omkring 100.000 röster. Under kampanjen och sitt arbete som advokat kämpade Acosta för de fattiga latinska medborgarnas rättigheter i det amerikanska samhället. 

Han var god vän med författaren Hunter S. Thompson.

Acosta försvann mystiskt 1974 under en resa i Mexiko. Det sista man hörde från honom är ett samtal han gjorde till sin son, där han påstod att "han skulle gå på en båt med vit snö". Han dödförklarades samma år som han försvann.

Källor

Noter 

Författare från Texas
Försvunna personer
Personer från El Paso
Födda 1935
Avlidna 1974
Män
Alumner från San Francisco State University
Nickelback

Nickelback är ett kanadensiskt rockband från Hanna, Alberta, och vars musik har en tydlig rakt på aggressiv ton utan att anses tung i traditionell mening. Influenser från Soundgarden och Alice In Chains finns, men utan dessa gruppers experimenterande stil och gitarrsolon. Samtidigt finns en del ballader och mer klassiska rocklåtar i bandets repertoar.

Mike Kroeger jobbade före genombrottet i en affär och det är därifrån man fick namnet Nickelback. Det var nämligen så att växeln som kunderna fick tillbaka efter de handlat ofta var fem cent (ett mynt som kallas "nickel" eftersom det sedan 1922 tillverkas av denna metall). Därmed fick kunderna en "Nickel back".

På deras första album, Curb som utkom året 1996, skrev frontmannen Chad Kroegers bror, Brandon Kroeger, alla låtarna men på albumet The State (utgiven år 1998 i Kanada och senare släppt i USA 2000), skrev Chad Kroeger alla låtarna själv.

Deras stora genombrott kom 2001 med albumet Silver Side Up, som sålde i över 6 miljoner exemplar enbart i USA med hits som "Too Bad", "Never Again" och megaframgången "How You Remind Me" som i USA var den mest spelade låten på radio år 2002. Albumet The Long Road fick triple-platinum-utmärkelse i USA och innehöll hits som "Someday", "Figured You Out" och "Feelin' Way Too Damn Good". 

Chad Kroeger har också skrivit och sjungit ledmotivet "Hero" till filmen Spider-Man, 2002, tillsammans med Josey Scott, Tyler Connolly och Matt Cameron. 

2010 turnerade Nickelback tillsammans med Breaking Benjamin och Shinedown.

Bandmedlemmar 
Nuvarande medlemmar
Chad Kroeger – sång, sologitarr (1995–)
Ryan Peake – rytmgitarr, keyboard, körsång (1995–)
Mike Kroeger – basgitarr, körsång (1995–)
Daniel Adair – trummor, körsång (2005–)

Tidigare medlemmar
Brandon Kroeger – trummor (1995–1997)
Mitch Guindon – trummor (1997–1998)
Ryan Vikedal – trummor (1998–2004)

Diskografi 
Studioalbum 

EP

Singlar
1996 – "Fly"
2000 – "Leader of Men"
2000 – "Old Enough"
2000 – "Breathe"
2000 – "Worthy to Say"
2001 – "How You Remind Me"
2002 – "Too Bad"
2003 – "Never Again"
2003 – "Saturday Night's Alright for Fighting"
2003 – "Someday"
2004 – "Because of You"
2004 – "Figured You Out"
2004 – "Feelin' Way Too Damn Good"
2004 – "See You at the Show"
2005 – "Photograph"
2006 – "Far Away"
2006 – "Savin' Me"
2006 – "Rockstar"
2006 – Animals"
2007 – "If Everyone Cared"
2007 – "Side of a Bullet"
2008 — "Gotta Be Somebody"
2008 – "If Today Was Your Last Day"
2008 – "Something in Your Mouth"
2009 – "Never Gonna Be Alone"
2009 – "Shakin' Hands"
2009 – "I'd Come for You"
2009 – "Burn It to the Ground"
2010 – "This Afternoon"
2011 – "Bottoms Up"
2011 – "When We Stand Together"
2011 – "This Means War"
2012 – "Trying Not to Love You"
2012 – "Lullaby"
2014 – "Edge of a Revolution"
2014 – "What Are You Waiting For?"

Referenser

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Musik i Alberta
Musikgrupper bildade 1995
Musikgrupper med syskon
Kanadensiska rockgrupper
Juno Award för Årets grupp
Juno Award för Årets genombrottsgrupp
Attila - Krigarfolkets härskare

Attila Krigarfolkets härskare är en amerikansk miniserie från 2001.

Handling 
Attila lyckas som liten fly när resten av hans by utplånas. Han växer upp och drivs av en vision om ett enat hunnerrike, en ny världsordning. Med tiden blir Attila ledare för sitt folk och ser en möjlighet att förverkliga sin vision, han påbörjar det hårda arbetet att ena ett splittrat folk.

I Rom ser man med oro på händelseutvecklingen och en general, Flavius Aetuis, får i uppdrag att förhindra att imperiet faller i Attilas händer.

Två olika tankar och visioner om hur världens framtid ska se ut möts.

Om filmen 
Attila - Krigarfolkets härskare baseras på historiska händelser när Hunnerna på 400-talet enades och växte sig starka. Hunnerna hotade det redan sönderfallande Romerska riket. Även huvudpersonerna (Attila och Flavius Aetuis) är historiskt kända personer. I filmen talas engelska, till skillnad från romarnas latin eller något av de språk som pekats ut som hunnerspråkets efterföljare i modern tid.

Rollista (i urval) 
 Gerard Butler - Attila
 Rollo Weeks - Attila som ung
 Powers Boothe - Flavius Aetuis 
 Simmone Jade Mackinnon - N'Kara/Ildico
 Pauline Lynch - Galen	
 Steven Berkoff - Kung Rua
 Liam Cunningham - Kung Theodoric
 Reg Rogers - Valentinian
 Alice Krige - Placida
 Tim Curry - Theodosius
 Andrew Pleavin - Orestes	
 Tommy Flanagan - Bleda	
 Kirsty Mitchell - Honoria	
 Jonathan Hyde - Felix	
 Janet Henfrey - Palcharia

Externa länkar 
 

Amerikanska miniserier från 2000-talet
TV-seriestarter 2001
Romerska riket på film
The Number of the Beast (sång)

The Number of the Beast är en låt och den åttonde singeln av det brittiska heavy metalbandet Iron Maiden släppt den 26 april 1982. Låten väckte stor uppståndelse bland kristna, främst i USA. Detta berodde på att omslagsbilden föreställde Eddie som har slitit av Djävulens huvud. Man hade även ett talintro som är taget ur bibeln till singeln. Sången handlar om en mardröm som Steve Harris hade efter att han hade sett filmen Omen II.

Talintrot är uppläst av den brittiske skådespelaren Barry Clayton, som Iron Maiden hade hört på en lokal radiostation när han läste spökhistorier. De bad honom göra uppläsningen åt dem. Från början hade bandet velat ha en känd skräckfilmsskådespelare vid namn Vincent Price. Han i sin tur ville ha 25 000 pund, något som bandet inte hade råd eller lust att betala honom. Introt lyder:

"Woe to you, oh Earth and Sea,for the Devil sends the beast with wrath,
because he knows the time is short...Let him who hath understanding reckon the Number of the Beast
for it is a human number, its number is six hundred and sixty six."– Uppenbarelseboken 13:18

Detta är dock inte helt korrekt enligt vad det står i bibeln. De två första meningarna är från Uppenbarelseboken 12:12, alltså är det en ihopsatt version. I en dokumentär sade Bruce Dickinson att producenten av låten, Martin Birch, lät honom sjunga om de fyra första raderna av låten om och om igen i flera timmar. Frustrationen av detta gjorde att han skapade skriket som är så välkänt i låten.

B-sidan är en liveversion av "Remember Tomorrow". Enligt vad Iron Maiden själv säger är det en inspelning från en av de första konserterna med Bruce Dickinson som sångare, men om man lyssnar noga kan man höra Paul Di'Annos röst i bakgrunden. Dessutom låter den också som Remember Tomorrow på EP:n Maiden Japan, där låten är tagen ifrån. Alltså har man dubbat över Di'Annos sång med Bruce Dickinsons.

The Number of the Beast gavs ut på nytt 2005 i flera versioner, bland annat en liveversion inspelad 2002 på Brixton Arena, när gruppen gjorde tre välgörenhetskonserter för sin tidigare trummis Clive Burr, som nyligen hade diagnostiserats med multipel skleros.

Låtlista 
 "The Number of the Beast" (Harris)
 "Remember Tomorrow" (Live) (Harris, Di'Anno)

Medlemmar 
 Steve Harris - elbas
 Bruce Dickinson - sång
 Dave Murray - gitarr
 Adrian Smith - gitarr
 Clive Burr - trummor

Referenser 
maidenfans.com

Noter 

Number of the Beast
Sånger 1982
Musiksinglar 1982
Världsdagen för pressfrihet

Världsdagen för pressfrihet är temadag firas den 3 maj varje år och har till syfte att hedra de uppoffringar som gjorts runt om i världen för pressfrihet. Dagen ska också påminna regeringar om deras skyldighet att upprätthålla yttrandefriheten som återfinns i artikel 19 i FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna. Dagen utropades 1993 av FN:s generalförsamling. Anledningen till att den firas den 3 maj är att det är årsdagen av Windhoekdeklarationen som godkändes i Windhoek den 3 maj 1991. Deklarationen värnar om en självständig och pluralistisk press.

Referenser

Noter

Webbkällor 
 UNESCO World Press Freedom Day
 World Association of Newspapers (WAN – IFRA)
 Reportrar utan gränser – Pressfrihetskartan 2013

Tryckfrihet
Temadagar i maj
Yttrandefrihet
Förenta nationernas internationella dagar
Internationella solidaritetsdagen med det palestinska folket

Internationella solidaritetsdagen med det palestinska folket är en an FN:s internationella dagar. Dagen firas den 29 november varje år.

Källor

Israel-Palestina-konflikten
Temadagar i november
Förenta nationernas internationella dagar