kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Benporslin

Benporslin är ett porslin som innehåller bland annat kalciumfosfat från brända djurben.
Benporslinet uppfanns 1748 av Thomas Fry i Bow, England. Under 1700-talet tillverkades det främst i England. Det kom att få ganska liten betydelse efter flintgodsets genombrott, men under 1900-talet kom det åter på modet inom porslinsindustrin.

Källor 
 Nationalencyklopedin – Andra bandet, Höganäs: Bokförlaget Bra Böcker AB (1990) 

Porslin
Lola (namn)

Lola är ett förnamn. Det kan vara en variant av namnet Dolores med betydelsen "sorg" eller "smärtor". Dolores kommer i sig från den spanska titeln för Jungfru Maria, María de los Dolores, vilket betyder 'den smärtofyllda Maria'. Namnet kan även bildas efter namnen Viola och Carola. En sidoform är Lolita, 'lilla Lola'.

Namnet har använts i den engelsktalande världen från 1900-talet och blev populärt i Amerika under 1920- och 1930-talen.

I Sverige bär 1335 kvinnor detta namn, varav 814 som tilltalsnamn.

Personer med namnet Lola 
Lola Alvarez Bravo, mexikansk fotograf
Lola Montez, irländsk dansös och mätress

Källor

Kvinnonamn
Spanska förnamn
Akhtar Hameed Khan

Akhtar Hameed Khan (), född 15 juli 1914, död 9 oktober 1999, var en pakistansk underutvecklingsaktivist och samhällsvetare som har bidragit med tidiga utvecklingsinsatser som mikrolån och mikrofinansiering, jordbrukskooperativ och träningsprogram för jordbruk i underutvecklade länder.

Pakistanska forskare
Födda 1914
Avlidna 1999
Män
Alumner från Michigan State University
Västra Tollstads socken

Västra Tollstads socken i Östergötland ingick i Lysings härad, ingår sedan 1971 i Ödeshögs kommun och motsvarar från 2016 Västra Tollstads distrikt.

Socknens areal är 30,38 kvadratkilometer, varav 30,36 land. År 2000 fanns här 606 invånare. Tätorten Hästholmen, Alvastra klosterruin samt sockenkyrkan Västra Tollstads kyrka ligger i denna socken.

Administrativ historik
Västra Tollstads socken har medeltida ursprung under namnet Tollstads socken. Sedan mitten av 1700-talet finns dels Västra Tollstads socken och dels Östra Tollstads socken. Tidigt införlivades Hästholmens socken (församling).

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Västra Tollstads församling och för de borgerliga frågorna till Västra Tollstads landskommun. Landskommunen inkorporerades 1952 i Alvastra landskommun som 1969 uppgick i Ödeshögs landskommun som 1971 ombildades till Ödeshögs kommun. Församlingen uppgick 2006 i Ödeshögs församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Västra Tollstad, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört samma fögderier och domsagor som Lysings härad.  De indelta soldaterna tillhörde  Första livgrenadjärregementet, Ombergs kompani och Andra livgrenadjärregementet, Vadstena kompani.

Geografi
Västra Tollstads socken ligger längs Vätterns östra strand, söder om Omberg. Socknens norra delen domineras av Omberg. Öster om Omberg ligger Dags mosse, en plats av stort arkeologiskt intresse då Alvastra pålbyggnad var belägen där under yngre stenåldern. Södra delen av socknen består främst av slättlandskap.

Gårdar
Lista över gårdar i socknen.

Fornlämningar

Kända från socknen är Alvastra pålbyggnad och stenkammargrav från stenåldern, en hällristning, gravrösen och flera skålgropar från bronsåldern samt gravfält och två fornborgar från järnåldern. Tre runristningar är kända alla från kyrkan och nu borta.

Namnet
Namnet (1358 Tholfstadhe) kommer från kyrkbyn. Förleden är mansnamnet Tholf (Thorulf). Efterleden är sta(d), 'ställe, plats'.

Se även
Lista över fasta fornminnen i socknen

Referenser

Fotnoter

Vidare läsning 
Sveriges bebyggelse : statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Östergötlands län, del 5 Hermes 1948 libris

Externa länkar

Indelningar i Ödeshögs kommun
Socknar i Lysings härad
Our Sound

Our Sound: The Asia-Pacific Song Contest är en musiktävling för länder i Asien och Oceanien som bygger på konceptet Eurovision Song Contest. Till skillnad från Eurovision Song Contest drivs dock Asia-Pacific Song Contest kommersiellt. När första tävlingen kommer att hållas är ännu oklart då tävlingen skjutits upp flera gånger.

Historia 
Konceptet presenterades för första gången 2007 då den Europeiska radio- och TV-unionen, arrangör av Eurovision Song Contest, berättade att man var på väg att sälja formatet till att asiatiskt företag som kommer att hålla en liknande tävling i Asien. Namnet på tävlingen var ursprungligen Asiavision Song Contest, men detta namn slutade användas till förmån för Asia-Pacific Song Contest under början av 2009. Man annonserade att den första tävlingen skulle hållas i november 2009, men tävlingen sköts upp till november 2010. I slutet av 2009 fick tävlingen sitt nuvarande namn Our Sound med underrubriken The Asia-Pacific Song Contest. Även tävlingen som skulle hållits i november 2010 sköts upp.

Deltagare 
Dessa länder angavs för deltagande inför tävlingen som skulle hållits 2009. Sedan dess har varken dessa eller nya länder bekräftats.

Se även 
 Eurovision Song Contest
 American Song Contest

Externa länkar 

 Officiell webbplats

Musik i Oceanien
Musik i Asien
Musiktävlingar
Populärmusikprogram på TV
Television i Asien
Aliens in the Attic

Aliens in the Attic (även känd som They Came From Upstairs) är en amerikansk komedi/drama som hade premiär 31 juli 2009 i USA och 20 oktober 2009 i Skandinavien. 
I filmen medverkar bland annat Robert Hoffman, Ashley Tisdale, Carter Jenkins, Henri Young, Regan Young och Austin Butler. Filmen spelades in på Auckland, Nya Zeeland.

Handling 
En grupp tonåringar tar det lugnt på sin semester hemma i Maine. Plötsligt börjar utomjordingar invadera jorden, och med hjälp av andra måste Bethany, Ricky, Tom, Lee och Art samarbeta för att göra sig av med utomjordingarna för att kunna rädda sina hem, eller till och med... världen.

Skådespelare 
 Robert Hoffman - Ricky 
 Ashley Tisdale - Bethany Pearson 
 Carter Jenkins - Tom Pearson
 Gillian Vigman - Nina Pearson
 Henri Young - Art Pearson
 Regan Young - Lee Pearson 
 Tim Meadows - Doug Armstrong
 Austin Butler - Jake
 Ashley Boettcher - Hannah Pearson 
 Kevin Nealon - Stuart Pearson
 Andy Richter
 Doris Roberts - Nana

Källor

Externa länkar 
 
 Officiell webbplats

Amerikanska filmer 2009
Amerikanska dramakomedifilmer
Engelskspråkiga filmer
Emil Sandin

Emil Sandin, född 28 februari 1988, är en svensk ishockeyspelare, som sedan 2015 spelar i IK Pantern.

Referenser

Externa länkar 
 Profil på brynas.se
 Profil på eliteprospects.com

Ishockeyspelare i Brynäs IF
Ishockeyspelare i Rögle BK
Födda 1988
Män
Svenska ishockeyspelare
Levande personer
Idrottare från Uppsala
Spelare valda i NHL Entry Draft 2008
Spelare valda av Ottawa Senators i NHL Entry Draft
13 våningar upp

13 våningar upp är ett studioalbum av den svenska musikgruppen Wilmer X. Skivan är producerad av Chips Kiesbye och släpptes år 2005 på Amigo Musik.

Låtlista

Källor

Musikalbum 2005
Album av Wilmer X
Simon Crüger

Simon Crüger, född 1687, död 24 april 1760 i Köpenhamn, var en dansk kirurg.

Som pojke kom Crüger i bardskärarlära och utbildades senare hos den skicklige kirurgen och senare professorn Johannes de Buchwald. Åren 1715–20 var han överkirurg vid Landetatens Hospital i Köpenhamn, blev 1720 livkirurg och kammartjänare hos kung Fredrik IV av Danmark och samtidigt fältskär vid Drabantgardet. År 1728 avgick han som livkirurg och reste till Paris, där han studerade anatomi och kirurgi. Först 1731 återvände han och anställdes som livkirurg hos kung Kristian VI. År 1736 blev han generaldirektör for den danska (och norska) kirurgin.

Crügers stora betydelse ligger inte i hans vetenskapliga arbeten, ty hans författarskap är tämligen obetydligt, men däremot lyckades han i mycket hög grad förbättra den danska kirurgiska undervisningen. De dåtida kirurgerna fick gå i lära hos en bardskärarmästare, bli sven och resa till utlandet for att få arbete hos olika mästare. Någon systematisk undervisning var det inte tal om. Några försök hade förvisso gjorts i Köpenhamn, bland annat av Crüger själv, men det var först efter att han i Paris hade sett, hur en enda person ledde hela kirurgin och att det fanns en särskild, från universitetet tämligen fristående läroanstalt, som han kom med förslag till inrättandet av Theatrum anatomico-chirurgicum med honom själv som ende lärare och tillika som generaldirektör för kirurgin i Danmark och Norge, för vilken han ensam skulle vara ansvarig.

Crüger lyckades att genomföra detta 1736, men kom emellertid redan samma år i konflikt med såväl Köpenhamns universitet som bardskärarskrået, och det tillsattes en kommission, vilken ledde fram till att danska Collegium medicum inrättades 1740, varigenom hans makt inskränktes något. Crüger lyckades dock, tack vare sin begåvning och genom hänsynslöshet, att hävda sin myndighet under hela sin levnadstid. När han inte kunde uppnå sitt mål genom förhalning blev han i högsta grad obekväm mot professorerna vid universitetet och han segrade alltid. Collegium medicums återkommande försök att genomföra åtgärder mot honom misslyckades därför fullständigt.

Från 1736 var varje kirurg tvungen att avlägga examen vid Theatrum anatomico-chirurgicum, där de säkerligen fick en för tiden god teoretisk undervisning. Att Crüger lyckades väcka sina elevers vetenskapliga intresse framgår därav, att det i början av 1700-talet nästan helt saknades betydande läkare i Danmark, medan det i slutet av samma århundrade fanns en rad mycket framstående läkare, som samtliga antingen själva studerat vid Theatrum anatomico-chirurgicum, eller var lärjungar till dessa. Crüger kallas därför, inte utan skäl, för den danska kirurgins fader.

Källor

Danska kirurger
Födda 1687
Avlidna 1760
Män
Salmonsens
Georges Perec

Georges Perec, född 7 mars 1936 i Paris, död 3 mars 1982 i Ivry-sur-Seine, var en fransk författare. Perec debuterade 1965 med romanen Tingen. Till hans mest kända verk hör romanen Försvinna, skriven helt utan att använda bokstaven e, den vanligast förekommande bokstaven i franska språket, och Livet en bruksanvisning. 1974 filmatiserade han tillsammans med Bernard Queysanne sin egen roman En man som sover från 1967. 

Utöver romaner författade Perec en lång rad essäer och bidrog under en tid med korsord till den franska tidskriften Le Point. 

Perec är en av de mest framstående och produktiva medlemmarna av Oulipo.

Svenska översättningar 
 Tvåhundrafyrtiotre vykort i sanna färger (Deux cents quarante-trois cartes postales en couleurs veritables) (översättning Magnus Hedlund) (Dramatens förlag 1992, Rámus 2009)
 Livet en bruksanvisning (La vie mode d'emploi) (översättning Sture Pyk) (Bonnier, 1996)
 Historier (Le voyage d'hiver och Un cabinet d'amateur) (översättning och förord C. G. Bjurström) (Propexus, 1997)
 W eller minnet av barndomen (W ou le souvenir d'enfance) (översättning Sture Pyk) (Bonnier, 1998)
 Försvinna (La disparition) (översättning Sture Pyk) (Bonnier, 2000)
 Jag minns (Je me souviens) (översättning Magnus Hedlund) (Modernista, 2005)
 Löneförhöjningen eller Hur du, oavsett sanitära, psykologiska, klimatologiska, ekonomiska eller andra omständigheter, maximerar dina chanser när du ber din avdelningschef om uppjustering av din lönenivå (L'augmentation) (översättning Magnus Hedlund) (Rámus, 2005)
 81 lättlagade recept för nybörjare (81 fiches-cuisine à l'usage des débutants) (översättning Magnus Hedlund) (Rámus, 2006)
 Ellis Island (Ellis Island) (översättning Magnus Hedlund) (Modernista, 2007)
 (Rámus, 2009)
 Tingen: en berättelse om sextiotalet (Les choses) (översättning Fredrik Rönnbäck) (Modernista, 2010)
 Cantatrix sopranica L. och andra vetenskapliga skrifter (Cantatrix sopranica L.) (översättning Magnus Hedlund) (Rámus, 2011)
 Rummets rymder (Especes d'espaces) (översättning Fredrik Rönnbäck) (Modernista, 2012)
 En man som sover (Un homme qui dort) (översättning Fredrik Rönnbäck) (Modernista, 2016)
 Vilken liten moped med kromat styre längst in på gården? (Quel petit vélo à guidon chromé au fond de la cour) (översättning Fredrik Rönnbäck) (Modernista, 2018)

Se även 
2817 Perec

Referenser 

Franska romanförfattare
Franskspråkiga romanförfattare
Franska författare under 1900-talet
Författare från Paris
Födda 1936
Avlidna 1982
Män
John Wyer

John Wyer, född den 11 december 1909 i Kidderminster i England, död 1989 i Scottsdale, Arizona, var en stallchef och stallägare i sportvagnsracing. Hans bilar var länge kända för sina tävlingsfärger ljusblått och orange, kopplade till sponsorn oljebolaget Gulf och Gulf Racing Team med dess svenske PR chef och racingteam manager Jan Olof Böckman. 

John Wyer vann, i rollen som stallchef, flera Le Mans 24-timmars-lopp. Första segern kom 1959, då Wyer var stallchef för Aston Martin. Carroll Shelby och Roy Salvadori vann loppet i en Aston Martin DBR. Stallet vann även Nürburgring 1000 km tre år i rad. 

1963 lämnade Wyer Aston Martin för att bli chef för Ford Advanced Vehicles (FAV) och leda utvecklingen av Ford GT40. Satsningen ledde till två vinster på Le Mans, 1966 och 1967 och seger i Sportvagns-VM för Ford 1966 och 1967 i klassen S+2.0, (sportvagnar med motorer över två liters slagvolym). 

När Ford drog sig ur sportvagnsracingen bildade Wyer JW Automotive (JWA), tillsammans med John Willment. Ett framgångsrikt samarbete inleddes nu med Gulf Racing Team. Stallet vann ytterligare två vinster på Le Mans 1968 och 1969 och gav Ford segern för tredje året i rad i Sportvagns-VM 1968 och då i klassen S&P, (sportvagnar och prototyper), med Ford GT40:n i de klassiska ljusblå och orange Gulf Racing Team färgerna. 

1970 inleddes ett samarbete med Porsche AG där JW Automotive och Gulf Racing Team blev Porsches officiella tävlings och utvecklingsteam, Gulf-Porsche Team, som hjälpte Porsche AG att vinna Sportvagns-VM 1970 och 1971 med god marginal med Porsche 917 och Porsche 908. 

Wyer vann ett sista Le Mans-lopp 1975, med JWA:s egen Gulf-Mirage prototyp. Året därpå sålde John Wyer sitt stall och drog sig tillbaka från motorsporten.

Referenser
Engelskspråkiga Wikipedia

Noter 

Födda 1909
Avlidna 1989
Personer verksamma inom bilindustrin
Personer verksamma inom Ford Motor Company
Män
Stand by Me (sång)

"Stand by Me" är en sång från 1961 skriven av Ben E. King, Jerry Leiber och Mike Stoller. Låten är inspirerad av gospeln "Lord Stand by Me", ursprungligen komponerad av Charles A. Tindley 1905. I och med användandet av låten i filmen Stand by Me blev den åter populär och nådde placering på flera länders singellistor 1987.

1961 spelade Damita Jo in "I'll be there" på samma melodi, och den är som ett feminint "svar" på "Stand by Me", så Ben E. King gjorde med sin inspelning den egentligen andra versionen men det finns över 400 inspelningar av den med andra artister.

Ben E. Kings inspelning finns sedan 2015 bevarad i USA:s kongressbiblioteks National Recording Registry. Magasinet Rolling Stone listar Kings inspelning på plats 122 i listan The 500 Greatest Songs of All Time.

John Lennon släppte en cover av låten på sitt album Rock 'n' Roll 1975.

Muhammad Ali gjorde en cover i mitten på 60-talet, men då under namnet Cassius Clay. Låten nådde top 20 på Billboard Hot 100. 

1998 spelade 4 The Cause in låten och nådde plats 1 på den tyska hitlistan. 4 The Cause var ett tonårsband från Chicago.

Svante Thuresson framförde en svenskspråkig version av låten, Nära mej, med svensk text av Henrick Lindström, och släppte den på sin platta Du ser en man år 1968. 

Andra musiker som tolkat låten är Otis Redding och Björn Skifs.

Listplaceringar, Ben E. King

Listplaceringar, John Lennon

Annan textversion 
 Damita Jo 1961 - I'll be there

Referenser 

Sånger 1961
Sånger skrivna av Jerry Leiber och Mike Stoller
Musiksinglar 1961
Musiksinglar 1975
Reinhold Joest

Reinhold Joest, född 1937, är en tysk före detta racerförare, numera stallägare. Hans stall Joest Racing har de senaste 25 åren vunnit Le Mans 24-timmars femton gånger.

Racingkarriär
Joests förarkarriär startade i en lokal backtävling i Odenwald 1962 och han hade fem år senare hunnit bli tysk mästare i backe två gånger. Han tog en klasseger vid Nürburgring 1000 km 1966. Han tog två totalsegrar på Ringen, 1970 och 1980, och vann fem klassegrar.   

Joests körde Le Mans 24-timmars första gången 1968, i en Ford GT40, tillsammans med Helmut Kelleners. Hans första anmärkningsvärda resultat kom 1972, sedan femlitersbilar som Porsche 917 förbjudits. Joest lånade en äldre treliters Porsche 908 från Jo Siffert-museet och tillsammans med sina medförare lyckades han komma trea i en bil från 1969. Trots att Joest körde för Porsches fabriksstall vid flera tillfällen, lyckades han aldrig vinna. Närmast kom han 1980, då han kom tvåa tillsammans med Jacky Ickx i en privatbyggd Porsche 936, officiellt kallad ”Porsche 908/80” eftersom Porsche inte sålde 936:an till privatstall.

1978 blev Joest Interserie-mästare. 1980 vann han Daytona 24-timmars med en Porsche 935 och Nürburgring 1000 km med Porsche 908/3 Turbo (bägge loppen tillsammans med Rolf Stommelen). 1981 körde Joest Deutsche Rennsport Meisterschaft, där han vann flera lopp med en Porsche 935 "Moby Dick". Han avslutade karriären efter att ha vunnit Kyalami 9-timmars tillsammans med Jochen Mass i slutet av året.

Sedan 1978 driver Joest sitt eget stall Joest Racing.

Referenser
Engelskspråkiga Wikipedia

Externa länkar
Joest Racing officiell hemsida  

Födda 1937
Tyska racerförare
Män
Levande personer
Alfred Neubauer

Alfred Neubauer, född den 29 mars 1891 i Maehrisch-Ostrau i nuvarande Tjeckien, död den 22 augusti 1980 i Stuttgart, var stallchef i Mercedes-Benz Grand Prix-stall mellan 1926 och 1955.

Neubauer anställdes av den österrikiska biltillverkaren Austro-Daimler efter första världskriget och utsågs till testchef. Från 1922 körde han även tävlingar åt sin arbetsgivare, utan större framgång. När Ferdinand Porsche flyttade till moderbolaget Daimler-Motoren-Gesellschaft i Stuttgart 1923 tog han med sig Neubauer. 1926 gav Neubauer upp sina ambitioner som tävlingsförare och skapade i praktiken en ny roll åt sig själv, som stallchef. 

På den tiden satt föraren helt isolerad i bilen och visste ofta inte ens hur han låg till i loppet. 
Alfred Neubauer skapade ett system med flaggor och skyltar för att kunna kommunicera med föraren. Mercedes-stallet hade stor nytta av Neubauers system och började snart vinna tävlingar med sina SS och SKK-bilar, ofta med Rudolf Caracciola bakom ratten. Neubauer bidrog inte bara med sina taktiska kunskaper. Han drillade stallets personal att utföra sina uppgifter med närmast militärisk precision, vilket gav stora fördelar gentemot konkurrenterna.   

Trettiotalets Grand Prix-racing dominerades av de tyska silverpilarna från Mercedes-Benz och Auto Union. Under den här framgångsrika perioden mönstrade Mercedes-stallet förare som Rudolf Caracciola, Hermann Lang, Manfred von Brauchitsch och Richard Seaman.

Efter andra världskriget förbjöds alla tyskar att delta i motorsporter fram till 1950. Mercedes-Benz var ivriga att återuppta tävlandet så snart som möjligt, men FIA meddelade att man skulle införa ett nytt reglemente för formel 1 till säsongen 1954 och Mercedes hade inte resurser att ta fram en interimsmodell enligt gällande reglemente för den korta mellantiden. Därför satsade man på att bygga en sportvagn, baserad på Mercedes-Benz 300. Med den nya bilen, Mercedes-Benz W194, vann stallet under Neubauer både Carrera Panamericana och Le Mans 24-timmars under 1952. 

När Mercedes-stallet kom tillbaka till Grand prix racing 1954 visade sig de nya silverpilarna vara lika överlägsna som de varit före kriget. Juan Manuel Fangio blev världsmästare 1954 och 1955.

Vid Le Mans-loppet 1955 drabbades sporten av en katastrof, när en Mercedes-Benz 300SLR slungades in bland publiken och dödade mer än 80 åskådare. Sedan han konsulterat företagsledningen drog Neubauer tillbaka de återstående bilarna från loppet. Efter säsongen lade Mercedes-Benz ned sin tävlingsverksamhet och Alfred Neubauer gick i pension.

Referenser
Engelskspråkiga Wikipedia

Noter

Externa länkar
Dennis Davids Grand Prix History.

Födda 1891
Avlidna 1980
Personer med anknytning till Mercedes-Benz
Grand Prix-racing
Personer verksamma inom Formel 1
Män
JW Automotive

JW Automotive (förkortat JWA) är ett engelskt sportvagnsracing-stall bildat 1967 av John Wyer tillsammans med John Willment.

Stallet bildades när Ford drog sig ur sportvagnsracingen. Uppbackade av oljebolaget Gulf och Gulf Racing Team med dess svenske PR chef och racingteam manager Jan Olof Böckman byggde JWA en sportvagnsprototyp med Ford-motor, Mirage M-1, som vann Spa 1000 km 1967. Till 1968 ändrades reglementet och motorstorleken för prototyper begränsades till tre liter, medan sportvagnar, byggda i fler än 50 exemplar, (senare ändrat 1969 till 25 exemplar), fick ha femlitersmotorer. Detta passade in på den Ford GT40 som Wyer arbetat med som chef för Ford Advanced Vehicles. Bilen vidareutvecklades nu av JWA och Gulf Racing Team. Stallet vann sportvagns-VM för Ford 1968. Den  4.9 liter stora V8 motorn trimmades nu av den välkända trimfirman Gurney-Weslake i East Sussex, England och med dess högpresterande motorer med topplock i aluminium, ett omfattande arbete för att göra bilen lättare med kolfiberförstärkning i karossen och ett chassi i aluminium, goda väghållning tillsammans med bra prestanda i motor och bromsar och en för den tiden modern aerodynamik blev Ford GT 40 bilen mycket konkurrenskraftig främst på snabba banor. Med JWA uppbackade av Gulf Racing Team som teammanager och sponsor tog den ljusblå och orange Ford GT 40 ytterligare två vinster på Le Mans 1968 och 1969. Den Ford GT 40 med racing och filmhistoria som vann Spa 1000 km 1967 och sedan byggdes om av JWA/Gulf Racing Team till de nya 5 litersreglerna 1968 med chassinummer P/1074 och vann Monza 1000 km 1968 för Gulf Racing Team såldes den 17 augusti 2012 i Pebble Beach, Kalifornien, USA för 11 miljoner dollar eller ca 73 miljoner kronor av bilauktionsfirman RM Auctions. Priset är det högsta hittills för en amerikansk/engelsk bil på auktion. Bilen var med i filmen "Le Mans" 1971 som kamerabil när filmen spelades in med bland annat Steve McQueen som skådespelare, regissör och racerförare och är en av tre bilar som byggdes av JWA/Gulf Racing Team med kaross i förstärkt kolfiber vilket man var först med att använda i racing  och endast en bil finns idag kvar förutom den som såldes på auktion.

Till 1970 bytte JWA tävlingsbil till Porsche 917. JWA och Gulf Racing Team blev Porsches officiella tävlingsteam, Gulf-Porsche Team, och hjälpte till med utvecklingen och tävlandet med de ljusblå och orangea Porsche 917 och Porsche 908. Stallet vann ett flertal tävlingar under 1970 och 1971, dock inte Le Mans men hjälpte Porsche att med god marginal vinna sportvagns-VM 1970 och 1971. 

1972 förbjöds femlitersbilarna och Porsche drog sig ur sportvagns-VM. JWA byggde nya Gulf-Mirage prototyper, med formel 1-motorer från Cosworth. F1-motorn lämpade sig inte för långa sportvagnslopp och krävde omfattande modifieringar. 1975 lyckades JWA vinna ett sista Le Mans-lopp, med Jacky Ickx och Derek Bell bakom ratten. 

Året därpå sålde John Wyer sitt stall och drog sig tillbaka från motorsporten.

 
Ford
Porsche
Sportvagnsracingstall
Brittiska racingstall