kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Donaulöja

Donaulöja (Alburnus chalcoides) är en art i familjen karpfiskar (Cyprinidae). Den var tidigare en vanlig matfisk i Centraleuropa men undviks idag då den innehåller mycket ben. I Sydosteuropa finns fortfarande nämnvärt fiske av arten.

Kännetecken 

Fisken når en kroppslängd av 15 till 30 (40) cm och har en grönaktig ovansida. Sidorna och buken är silverfärgade. Rygg- och stjärtfena har en svart skugga och övriga fenor saknar färg. Längs sidolinjen har arten 57 till 70 fjäll.

Utbredning 

Flera underarter lever i vattendrag som mynnar i västra Kaspiska havet och norra Svarta havet. I Donau når fisken på grund av flera dammar bara fram till Rumänien. Ett flertal mindre populationer finns i sjöar som ligger i eller nära Alperna (inklusive tillflöden).

IUCN listar bara den kaspiska populationen under Alburnus chalcoides och betraktar beståndet som livskraftig (Least Concern).

Levnadssätt 

De östeuropeiska och västasiatiska populationerna lever i bräckt vatten och vandrar under våren till flodernas övre del för att lägga ägg. Underarter som förekommer i insjöar lever vanligen i sjöns djupa delar och uppsöker mellan maj och juni grunda avsnitt för att lägga ägg. Födan utgörs av maskar, kräftdjur, mollusker, plankton och mygglarver.

Referenser 
 med följande källa:
 Roland Gerstmeier, Thomas Romig: Die Süßwasserfische Europas, Kosmos-Verlag, Stuttgart 1998, 
Kompletterad 7 september 2012 med uppgifter från:
 Peter S Maitland, Keith Linsell: Europas Sötvattensfiskar, Bonniers, Stockholm 1978,

Noter 
 

Karpfiskar
Cyprinidae
Lusflugor

Lusflugor (Hippoboscidae) är en familj inom insektsordningen tvåvingar som innehåller omkring 200 arter världen över. De fullbildade insekterna är ektoparasiter som suger blod från varmblodiga djur, det vill säga däggdjur eller fåglar.

Kännetecken 
Till utseendet är lusflugor platta, ofta gråbrunaktiga insekter med kraftiga ben och tarser som är försedda med klor som ger ett bra grepp på hud, päls eller fjädrar. Storleken varierar mellan olika arter, men många har en längd på cirka 4–7 millimeter. De har en kort sugsnabel vars vassa spets de använder för att komma igenom huden på sitt värddjur. Hos en del arter är vingarna bara rudimentärt utvecklade eller saknas helt. De arter som har flygdugliga vingar bryter av dem efter att de hittat ett värddjur.

Levnadssätt   
Lusflugor genomgår fullständig förvandling, vilket innefattar utvecklingsstadierna ägg, larv, puppa och imago. Hos lusflugor behåller honan de befruktade äggen inne i sin kropp och även larvutvecklingen sker inne i honans kropp. Larven får näring genom speciella körtlar och föds fram av honan när den är fullväxt. Förpuppningen sker kort därefter. Övervintring sker som puppa i marken.

Då lusflugornas födovanor är ensidiga, de fullbildade individerna lever uteslutande på blod, så har de för att täcka behovet av vitaminer särskilda mikroorganismer som producerar sådana i sin tarm.

Arter i urval (de i Sverige påträffade)

Referenser 
 Schou, Per (red.). Djur: illustrerad guide till världens djurliv, Globe Förlaget, 2007.

Externa länkar 
Lusflugor - Hippoboscidae

Tvåvingar
Hematofagi
Via Latina

Via Latina var en väg i antikens Italien. Vägen gick från Rom till Casilinum, där den anslöt till Via Appia. Såväl Via Appia som Via Latina började vid Serviusmurens Porta Capena. Vägarna delade på sig inne i Rom (området mellan dem var fullt med gravmonument) och genom  Aurelianusmuren tog de olika portar: via Latina gick genom Porta Latina.

Via Latina följde sedan floden Trerus (dagens Sacco) och vidare över slätten och till några av hernikernas städer: Anagnia, Ferentinum, Frusino bland andra. Via Latina fortsatte till Fregellae där den korsade floden Liris och sedan genom Aquinum och Casinum. Via Latina fortsatte sedan mellan Apenninerna och Roccamonfina - ursprungligen hade vägen här gått över bergen mot Venafrum. På så sätt var det lätt att nå Samnium, och de vägar som bar till Aesernia, Cubulteria, Alifae och Telesia.

Man tror att man också byggde en alternativ sträckning genom Rufrae (dagens Presenzano) och San Pietro Infine som förkortade vägen. Den alternativa sträckan och huvudsträckan möttes nära Caianello. Via Latina fortsatte där till Teanum, Cales och Casilinum (dagens Capua), där vägen korsade Volturno och anslöt till Via Appia.

Via Latina var 129 romerska mil mellan Rom och Casilinum. Den äldre sträckningen (som passerade Venafrum) var 135 romerska mil. Den alternativa sträckningen via Rufrae var 126 romerska mil.

Via Latina bär inte namn efter den som lät bygga den, till skillnad från de flesta andra romerska vägar. Detta är en indikation på att vägen är äldre än många av de andra vägarna. Etruskerna använde också vägen när de koloniserade Kampanien 1 000-700 f.Kr. En annan indikation är att vägen är krokig. Den har med andra ord förmodligen följt de naturliga förutsättningarna för vägbygge.

Det finns lämningar av Via Latina, inte minst i parco degli acquedotti i Rom.

Källor 

Latina
Melanocytstimulerande hormon

Melanocytstimulerande hormon, MSH, är en grupp peptidhormon med receptorer på melanocyter, pigmentceller. MSH stimulerar dessa till att öka sin produktion av melanin, ett pigmentämne. Det bildas av proopiomelanokortin.

Tre olika molekyler har kunnat verifieras alfa-MSH, beta-MSH och gamma-MSH. Den första varianten, alfa-MSH, är den mest aktiva.

Trots att MSH påverkar melanocyters pigmentproduktion, är skillnader i koncentration av hormonet inte den huvudsakliga anledningen till variation i hudfärg hos människan. Denna variation beror snarare på genetiska faktorer som påverkar melanocyternas aktivitet, samt hur mycket UV-strålning individen utsätts för.

Se även
 Agoutiprotein

Källor 

Hypofyshormoner
Presenzano

Presenzano är en kommun i provinsen Caserta, i regionen Kampanien i södra Italien. Kommunen hade  invånare (2017) och gränsar till kommunerna Conca della Campania, Marzano Appio, Mignano Monte Lungo, Pratella, Sesto Campano, Tora e Piccilli samt Vairano Patenora.

Under antiken var Presenzano känt som Rufrae och en alternativ sträckning av via Latina passerade där.

Referenser 

Orter i Kampanien
Kommuner i provinsen Caserta
Venafro

Venafro (latin: Venafrum) är en kommun i provinsen Isernia, i regionen Molise i Italien. Kommunen hade  invånare (2018) och gränsar till kommunerna Capriati a Volturno, Ciorlano, Conca Casale, Mignano Monte Lungo, Pozzilli, San Pietro Infine, San Vittore del Lazio samt Sesto Campano.

Referenser

Externa länkar 

 Venafros officiella webbplats

Orter i Molise
Kommuner i provinsen Isernia
Atmosfear

Atmosfear (i kommersiellt bruk utskrivet AtmosFear) är en åkattraktion av typen fritt fall, i nöjesparken Liseberg i Göteborg. Med ett fall från 146 meters höjd över havet är åkattraktionen Europas högsta fritt fall. Åkattraktionen invigdes i april 2011.

Tornet 
Tornet byggdes 1990 och fungerade då som ett utsiktstorn med namnet Lisebergstornet. Ombyggnationen till Atmosfear påbörjades den 31 maj 2010 och utfördes av företaget Intamin AG. Atmosfear stod klar vid premiären i april 2011 efter att ha kostat cirka 50 miljoner kronor. Inför premiären hann man dock inte måla om tornet till dess nya ljusblågrå färg.

Inne i tornet finns en motvikt till gondolen och catchcaren. När tornet fungerade som ett utsiktstorn vägde motvikten 52 ton, men vikten har reducerats något i samband med att tornet byggts om till Atmosfear.

Historia 
Läs mer under rubriken historia på sidan Lisebergstornet.

Åkattraktionen 
Färden startar i tornbyggnadens källare där åkarna får sätta sig i en gondol som omsluter tornet. Gondolen har plats för 36 personer. En så kallad "catchcar" lyfter upp gondolen till toppen, vilket tar cirka 100 sekunder. Catchcaren släpper sedan taget om gondolen som då faller fritt ungefär 90 meter med en topphastighet på omkring 110 km/h, något som tar cirka tre sekunder. Vid inbromsningen, som sker med hjälp av magnetbroms, utsätts åkarna för som mest 4 G. Efter åkturen sänks catchcaren ner med hjälp av vajrar och greppar tag i gondolen, för att hissa upp den igen vid nästa åktur.

Se även 
 Lisebergstornet
 Höjdskräcken
 Spaceport Liseberg

Referenser 

Åkattraktioner på Liseberg
Carl August von Steinheil

Carl August von Steinheil, född 12 oktober 1801 i Ribeauvillé, Alsace, död 14 september 1870 i München, var en tysk fysiker och astronom.

Steinheil studerade 1822-25 matematik och astronomi i Göttingen och Königsberg, var 1835-49 professor i matematik och fysik i München, sedan sektionsråd och föreståndare för departementet för telegrafi i Wien. Efter en kortvarig vistelse i Schweiz återvände han 1852 till München, där han verkade som bayerskt ministerialråd och tekniskt råd i handelsministeriet. 

Steinheil gäller som uppfinnare av den elektromagnetiska telegrafen, begagnade induktionsströmmarna samt visade (1837) att jorden kan användas som återgångsledning vid telegrafering och att sålunda endast en telegraftråd är behövlig. Han grundlade 1854 i München en optisk-astronomisk anstalt, som sedan 1865 under firma C.A. Steinheil Söhne innehades av hans son Hugo Adolf Steinheil (1832-93), som bland annat 1868 konstruerade ett periskop, och sonson Rudolf Steinheil (1865-1930). Firman fick stort rykte, särskilt genom konstruktion av stora refraktorobjektiv samt olika slag av fotografiska objektiv. 

Steinheil uppfann 1834 en ny prismacirkel och konstruerade 1842 en sinnrik astrofotometer, kallad Steinheils prismafotometer. Han författade en stor mängd vetenskapliga avhandlingar av astronomiskt, fysikaliskt och tekniskt innehåll.

Källor

Tyska astronomer
Tyska professorer i fysik
Tyska professorer i matematik
Tyska uppfinnare
Personer från Ribeauvillé
Födda 1801
Avlidna 1870
Män
Ugglan
San Pietro Infine

San Pietro Infine  är en kommun i provinsen Caserta, i regionen Kampanien i Italien. Kommunen hade  invånare (2017) och gränsar till kommunerna Mignano Monte Lungo, San Vittore del Lazio samt Venafro.

Referenser 

Orter i Kampanien
Kommuner i provinsen Caserta
Caianello

Caianello  är en kommun i provinsen Caserta, i regionen Kampanien i Italien.  Kommunen hade  invånare (2017)
och gränsar till kommunerna Marzano Appio, Roccamonfina, Teano samt Vairano Patenora.

Caianello ligger vid motorvägen A1, L'Autostrada del Sole.

Referenser

Externa länkar 
 Caianellos officiella webbplats

Orter i Kampanien
Kommuner i provinsen Caserta
Bolus

Bolus (från grekiska βῶλος och latin bolus, "jordkoka", "klump") är en klumpformad massa av tuggad föda och saliv som bildas vid tuggning i munhålan och som sedan, vid sväljning, passerar genom matstrupen.

Källor

Noter

Tryckta källor 
 

Matsmältningssystemet
Dipeptidylpeptidas 4-hämmare

Dipeptidylpeptidas 4-hämmare (DPP-4-inhiberare) är en klass av läkemedel som blockerar enzymet dipeptidylpeptidas 4 (DPP-4). Dessa kan användas vid typ 2-diabetes. 

Mekanismen bakom läkemedlet är att det förhindrar att DPP-4 bryter ned GLP-1. Detta gör att GLP-1 kan verka under en förlängd tid och därigenom ge mer effekt genom stimulering av insulinfrisättning, inhibering av glukagonfrisättning och sakta ned magsäckstömningen samt minska det totala födointaget.

Källor 

Diabetesmedel
Motovuns filmfestival

Motovuns filmfestival (kroatiska: Motovunski filmski festival) är en årlig filmfestival som äger rum i bergsbyn Motovun i Istrien i nordvästra Kroatien. Festivalen startade 1999 och pågår i fem dagar. Filmer från hela världen visas på två stormbildsskärmar utomhus. Det finns även en mindre inomhusbiograf. Festivalen lockar flera tusen turister, skådespelare och regissörer från hela världen.

Externa länkar
Officiell webbplats (kroatiska och engelska)

Filmfestivaler i Kroatien
Istrien
Morano Calabro

Morano Calabro  (på latin Moranum) är en kommun i provinsen Cosenza, i regionen Kalabrien i Italien. Kommunen hade  invånare (2018) och gränsar till kommunerna Castrovillari, Mormanno, Rotonda, San Basile, Saracena, Terranova di Pollino samt Viggianello.

Referenser 

Orter i Kalabrien
Kommuner i provinsen Cosenza
Valentia

Valentia kan syfta på:

 Valentia (mytologi) – en gud för umbrer
 Valentia Island – en ö i republiken Irland
 Vibo Valentia – en kommun i provinsen Vibo Valentia i Kalabrien, Italien
 Vickers Valentia – brittiskt bomb- och trupptransportflygplan under andra världskriget
Via Popilia

Via Popilia var namnet på tre olika vägar i antikens Italien. Den här artikeln handlar om den via Popilia som ibland även kallas Via ab Regio ad Capuam eller Via Annia.

Via Popilia gick från Rom till yttersta spetsen på "tån", det vill säga Rhegium. Via Popilia passerade bland annat städerna Capua, Nuceria Alfaterna, Moranum, Consentia, Vibona nuvarande Vibo Valentia och Rhegium. Vägen var cirka 475 kilometer. Vägen byggdes år 132 f.Kr.

Referenser

Popilia
Google I/O

Google I/O är en konferens med fokus på webbutveckling som sedan 2008 hålls årligen av Google för att diskutera webbapplikationer som förknippas med Google och öppna webbteknologier. Produkter såsom Android, App Engine, Chrome, Google Web Toolkit, OpenSocial och Google Wave har tagits upp på konferensen. Google Wave annonserades för första gången ut till utvecklare på just Google I/O.

Google I/O 2008, 28-29 maj 

 De stora teman var OpenSocial, App Engine, Android, Google Maps API och Google Web Toolkit.
 Bland talarna fanns David Glazer, Alex Martelli, Steve Souders, Dion Almaer, Mark Lucovsky, Guido van Rossum, Jeff Dean, Chris DiBona, Josh Bloch.

Google I/O 2009, 27–28 maj 

De stora teman var Android, App Engine, Chrome, Google Web Toolkit, OpenSocial, Googles AJAX API och Google Wave.

Google I/O 2010, 19–20 maj 

De stora teman var Android, App Engine, Chrome, Enterprise, Geo, Google API, Google TV, Google Web Toolkit, sociala webben och Google Wave.
 Bland talarna fanns Aaron Koblin, Adam Graff, Adam Nash, Adam Powell, Adam Schuck, Alan Green, Albert Cheng, Albert Wenger, Alex Russell, Alfred Fuller, Amit Agarwal, Amit Kulkarni, Amit Manjhi, Amit Weinstein, Anders Sandholm, Angus Logan Anne Veling, Arne Roomann-Kurrik, Bart Locanthi, Ben Appleton, Ben Cheng, Ben Collins-Sussman.

Hårdvara presentreklam till deltagarna:

 Vid händelse: HTC Evo 4G
 Före händelsen: USA deltagarna: Motorola Droid
 Före händelsen: icke-USA deltagare: HTC Nexus One

Google I/O 2011, 10–11 maj 

Huvudtemat för den första dagen var Android, den andra – Chrome och Google Chrome OS.

Huvudsaklig Android meddelanden:

 Google Musik – En trådlös musik streaming-tjänst något besläktad med Amazon Cloud Player och Spotify
 Honeycomb uppdatering 3,1 – För att honeycomb enheter direkt överföra innehåll från USB-enheter
 Ice Cream Sandwich – Sammanfoga Honeycomb och pepparkakor till en enhetlig OS

Huvud Chrome och Chrome OS meddelanden:

 Chromebooks från Samsung och Acer börjar sälja till 15 juni
 I-app inköp i Chrome Web Store apps med platt 5 % avgift
 Web version av Angry Birds

Hårdvara presentreklam till deltagarna:

 Samsung Galaxy Tab 10,1 
 Samsung Series 5 Chromebook

Google I/O 2012, 27–29 juni 

Introducerade nya versionen av Android 4.1 Jelly Bean och första ‘Nexus’ pekplatan Nexus 7 samt Nexus Q.

Den hölls på Moscone Center West i San Francisco och har förlängts till tre dagar, i stället för den vanliga två.

Google gav bort följande hårdvara till deltagarna:

 Samsung Galaxy Nexus
 Asus Nexus 7
 Nexus Q
 Samsung Chromebox

Referenser

Noter 

IO
Bartolomeo Campagnoli

Bartolomeo Campagnoli, född 10 september 1751, död 6 november 1827, var en italiensk tonsättare och violinist.

Campagnoli var lärjunge till bland andra Pietro Nardini, och bereste som orkestermusiker och solist kontinenten, var 1797-1816 anställd som konsertmästare vid Gewandhaus i Leipzig och senare som hovkapellmästare i Neustrelitz. Campagnoli skrev åtskilliga kompositioner för flöjt och för violin (Préludes, Raccolta di 101 pezzi, duetter, 41 caprices pour l'alto viola, en violinskola med mera).

Diskografi 
År 2022 spelade den italienske violisten Marco Misciagna in världspremiären av 41 Caprices op.22 av Campagnoli i version av Karl Albert Tottmann.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Italienska klassiska kompositörer
Italienska violinister
Klassiska violinister
Violinister under 1700-talet
Violinister under 1800-talet
Italienska musiker under 1700-talet
Italienska musiker under 1800-talet
Födda 1751
Avlidna 1827
Män
Svensk uppslagsbok

Externa Länkar 

 Campagnoli: 41 Caprices för viola op.22, arrangerad för viola och piano av Carl Albert Tottmann - Artist: Marco Misciagna på hemsidan https://www.brilliantclassics.com/
Magdalena Nordenson

Magdalena Nordenson, född den 20 juli 1950 i Kalmar, är en svensk kulturjournalist, författare och lärare i journalistik. Hon har en masterexamen i statsvetenskap från Uppsala universitet och University of Michigan och är adjunkt i journalistik.

Magdalena Nordenson är dotter till Ulf K. Nordenson, justitieråd, och Eva Nordenson, Skansenchef 1982–92 samt syster till skådespelaren Jacob Nordenson och dessutom barnbarnsbarnbarnsbarn till Lars Johan Hierta som grundade Aftonbladet.

Journalistiskt arbete 

Nordenson började skriva för svensk dagspress 1972 och har arbetat som reporter på bland annat Svenska Dagbladet och Associated Press. På 1990-talet var hon kulturredaktör på Förenade Landsortstidningar (FLT). Nordenson har arbetat på Dagens Nyheters ledarredaktion under åren 1987, 2001-2003 och 2007. Som ledarskribent berörde hon framför allt ämnen som kultur och sociala frågor. Hon författade bland annat artiklar som Ingmar Bergman och folksjälen, Inte samma mallar för alla barnaskallar och Hönan som valfråga.

Till Södertörns Högskola kom Nordenson 2001, som lärare och ansvarig för programmet Journalistik och multimedia. Högskoleutbildningen leder till en filosofie kandidat examen i journalistik. Hon handleder projektarbeten i journalistik och undervisar om det journalistiska hantverket.
 
Opinionsjournalistik är Nordensons specialitet och 2008 gav hon ut en bok i ämnet, Opinionsjournalistik, Att skriva ledare, kolumner och recensioner. I denna handbok ger Nordenson skrivråd och konkreta tips till journalistikstuderande och andra som önskar lära sig att skriva professionella åsiktstexter. Hon lär ut sin SPADERmodell, med vilken argumentation kan byggas. SPADER står för:

	Statistik
	Personlig erfarenhet
	Analogi
	Dialog
	Exempel
	Retorisk fråga

Med ”Än sen-testet” prövas textens intresse och relevans i förhållande till den tänkta målgruppen. Nordenson understryker vikten av tänkvärda, engagerande och journalistiskt genomslagskraftiga opinionstexter.

Bibliografi

Källor

Externa länkar 
Ingmar Bergman och folksjälen, DN 31/7 2007
Inte samma mallar för alla barnaskallar, DN 11/8 2003
Hönan som valfråga, DN 4/8 2002

Kvinnor
Födda 1950
Levande personer
Svenska journalister under 1900-talet
Personer från Kalmar
Henriette Campan

Jeanne-Louise-Henriette Campan född Genet född 2 oktober 1752, död 16 mars 1822, var en fransk hovfunktionär, memoarförfattare och pedagog. Hennes memoarer tillhör de mest citerade skildringarna av den franska kungafamiljens liv under franska revolutionen.

Biografi
Campan var dotter till Edme-Jacques Genet och Marie-Anne-Louise Cardon. Hennes far var en fattig sekreterare vid utrikesministeriet. Hon gifte sig 1774 med sonen till en sekreterare vid kungliga rådet, men äktenskapet var olyckligt och paret separerade 1790. 

Hennes far gav henne en fin utbildning som 1768 fick henne utnämnd till uppläsare hos Ludvig XV:s döttrar, de så kallade mesdames Adélaïde, Victoire och Sophie, och 1770 till Femme de chambre hos Marie-Antoinette; hon blev mycket populär vid hovet, blev 1786 Première femme de Chambre och följde Marie Antoinette fram till stormningen av Tuilerierna 10 augusti 1792, då även hennes eget hem attackerades.  

Hon levde under jorden på landsbygden 1792–1794 och öppnade sedan en framgångsrik flickskola. Napoleon I, som beundrade hennes metod, utnämnde henne 1807 till föreståndare för hederslegionens uppfostringsanstalt för officersdöttrar i Écouen. Hon förlorade denna position 1814 och drog sig sedan tillbaka till Mantes, skandaliserad av sitt samarbete med Napoleon.

Svenska översättningar
 Anteckningar rörande drottning Marie Antoinettes af Frankrike och Navarra enskilda lefnad  (Mémoires sur la vie privée de Marie-Antoinette, 1822) (översättning Gustaf Eriksson, Catharina Sofia Lagberg och Johan Gabriel Collin, Mariefred, 1825)
 Om uppfostran i allmänhet och unga flickors i synnerhet (De l'éducation, suivi des conseils aux jeunes filles, 1824) (översättning Sophie Gyllenborg, Stockholm, 1829)
 Råd till unga flickor (översättning Jonas Magnus Stiernstolpe, Hörberg, 1830)

Källor

 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Externa länkar
 MEMOIRS OF MARIE ANTOINETTE, By Campan

Franska pedagoger
Franskt hovfolk
Marie-Antoinette
Födda 1752
Avlidna 1822
Kvinnor
Franska memoarskrivare under 1700-talet
Ludvig XVI:s hov
Pedro de Campaña

Pedro de Campaña, egentligen Pieter de Kempeneer, född 1503,, död 1580, var en flamländsk-spansk målare.

Campaña utbildades i Italien och blev verksam företrädesvis i Spanien, där han i Sevilla utförde en mängd tavlor, mestadels antaktsbilder för kyrkor. I stilen följer Campaña den italienska hög- och senrenässansen, men visar i färgställningen mest inflytande från sin hemtrakt Bryssel.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930
 Pieter de Kempener  på webbplatsen för Nederlands Instituut voor Kunstgeschiedenis

Externa länkar 

Spanska målare
Flamländska målare
Spanska konstnärer under 1500-talet
Födda 1503
Avlidna 1580
Män
Svensk uppslagsbok
S/S Magne

S/S Magne var ett svenskt lastfartyg, sjösatt 1912 och sänkt av en torped utanför Skottlands ostkust 1945.

Historik 
Magne byggdes 1912 samtidigt som systerfartyget . Fartygen levererades med nio månaders mellanrum vilket blev samma intervall mellan deras krigsförlisningar 1944 och 1945. Båda fartygen insattes på traden Malmö–London för transport av smör, ägg och kött. Under första världskriget rekvirerades Magne för ententens räkning och gick i fart mellan engelska och franska hamnar. Efter krigets slut frigavs Magne och återvände till Sverige. Även under andra världskriget gick Magne i allierad fart, men denna gång återvände fartyget aldrig hem. 1923 hade Magne kolliderat med den tyska ångaren Frielinhaus, 1925 med den lilla belgaren Alberta och 1928 med det franska fartyget Aurilles. Magnes förste befälhavare var kapten A. E. Öhrwall. Han avled ombord under fartygets resa från Kingston upon Hull till Sverige, varefter Magne fördes av kaptenerna; J. Borg, G. Svanström, O. Malmgren som förde Magne från 1928 tills han avgick med pension 1939. Samma år avgick Magne för sista gången från svensk hamn med kapten A. W. Ericsson som befälhavare. Magne skulle bli krigets sista torpedoffer i den svenska handelsflottan under andra världskriget.

Torpederingen 
Kriget hade börjat lida mot sitt slut och när Magne torpederades blev fartyget den svenska handelsflottans sista krigsförlisning. Magne var på väg från Liverpool till London och gick runt norr om Skottland. den 14 mars 1945 befann hon sig utanför Longstone på den engelska ostkusten. Där träffades hon av en torped. Tio man torde ha omkommit omedelbart vid explosionen. En man kastades samtidigt ut i sjön som kunde räddas levande efter några minuter. Torpeden hade sprängt bort nästan hela akterskeppet och det övriga fartyget vattenfylldes omedelbart och började kränga åt styrbord. Befälhavaren låg vid ögonblicket i badkaret i sin hytt. De överlevande gick i styrbords livbåt och rodde bort från fartyget precis innan detta sjönk. Männen rodde därefter mot den engelska kusten. Endast efter en halvtimma bärgades männen i livbåten av en mindre tankbåt som förde dem till skotsk hamn.

Se även 
Lejdtrafiken

Referenser

Fartyg sänkta av ubåtar
Svenska lastfartyg
Historiska svenska ångfartyg
Fartyg sjösatta 1912
Svenska fartyg under första världskriget
Svenska fartyg under andra världskriget
Sjöolyckor 1945
Skeppsvrak i Nordsjön
Fartyg byggda i Danmark