Halsbandskungsfiskare

Halsbandskungsfiskare (Todiramphus chloris) är en fågel i familjen kungsfiskare inom ordningen praktfåglar med vid utbredning från Röda havet till Stilla havet. Efter DNA-studier har ett antal tidigare underarter urskilts som egna arter.

Utseende och läte 
Halsbandskungsfiskaren är en 22-29 centimeter lång fågel, varierande blå eller grön ovan, vit eller beige under, med ett vitt halsband. Vissa underarter (se nedan) har ett vitt eller beige ögonbrynsstreck, medan andra har en vit fläck mellan ögat och näbben, ibland också ett svart ögonstreck. Den stora näbben är svart, blekgul längst in på undre näbbhalvan. Honan tenderar att vara grönare än hanen, medan ungfågeln är mattare med mörk fjällning på hals och bröst. Fågeln har ett antal olika läten som varierar geografiskt. Det mest typiska är högljutt, hårt och metalliskt.

Utbredning och systematik 
Halsbandskungsfiskare delas numera oftast in i 14 underarter, här fem grupper:
 Todiramphus chloris abyssinicus – förekommer från västra kusten av Röda havet till spetsen på Adenviken
 Todiramphus chloris kalbaensis – förekommer längs sydkusten av Arabiska halvön till nordvästligaste delen av Oman
 humii-gruppen
 Todiramphus chloris humii – förekommer från kustnära nordöstra Indien (Västbengalen) och Bangladesh österut till Myanmar, Malackahalvön (inklusive ön Tioman och Merguiarkipelagen) och nordöstra Sumatra
 Todiramphus chloris vidali – förekommer på Indiska halvön (Ratnagiri District)
 Todiramphus chloris davisoni – förekommer på Andamanerna och Cocosöarna (Indiska oceanen)
 Todiramphus chloris armstrongi – förekommer i inlandet från Myanmar och Thailand till Kambodja, södra Laos och Vietnam
 Todiramphus chloris occipitalis – förekommer på Nicobarerna
 chloris-gruppen
 Todiramphus chloris chloropterus – förekommer på öarna utanför västra Sumatra (utom Enggano)
 Todiramphus chloris azelus – förekommer på ön Enggano utanför sydvästra Sumatra
 Todiramphus chloris palmeri – förekommer på Java, Bali och angränsande öar i Javasjön
 Todiramphus chloris laubmannianus – förekommer på södra Sumatra, Borneo och intilliggande öar
 Todiramphus chloris collaris – förekommer på Filippinerna, Suluöarna och Palawan
 Todiramphus chloris chloris – förekommer från Sulawesi till nordvästra Nya Guinea och Små Sundaöarna
 Todiramphus chloris teraokai – förekommer på Palauöarna (västra Karolinerna)

Uppdelning i flera arter 
DNA-studier visar att halsbandskungsfiskaren så som den traditionellt är konstituerad är parafyletisk gentemot flera andra arter kungsfiskararter i Stilla havet. Följande taxon har därför lyfts ut ur halsbandskungsfiskaren och anses numera vara egna arter:
 Stillahavskungsfiskare (T. sacer)
 Louisiadkungsfiskare (T. colonus)
 Torreskungsfiskare (T. sordidus)
 Marianerkungsfiskare (T. albicilla)
 Melanesisk kungsfiskare (T. tristrami)

Levnadssätt
Halsbandskungsfiskaren förekommer vanligast i kustområden, framför allt i mangroveträsk, men bebor även jordbruksområden, öppet skogslandskap, gräsmarker och trädgårdar. I vissa delar av utbredningsområdet, särskilt på öar, kan den ses längre inåt land i skog eller berg. Den ses ofta sitta synligt på ledningar, stenar eller grenar.

Föda

I kustnära områden är favoritfödan små krabbor, men den kan även inta insekter, maskar, sniglar, räkor, grodor, ödlor, småfisk och ibland även småfåglar. Den sitter nästan orörlig i långa perioder och väntar på ett byte. Efter fångst återvänder den till samma sittplats där den slår bytet mot en gren.

Häckning
Arten häckar i ett hålutrymme, antingen ett naturligt trädhål eller ett som den själv gräver ut i ruttet trä, en termitstack eller en jordbank. Den kan också ta över gamla hackspettshål. Två till sju ägg läggs direkt på golvet utan bomaterial. Båda könen ruvar äggen och matar ungarna som lämnar boet 44 dagar efter kläckning. Den lägger ofta två kullar.

Status och hot 
Arten har ett mycket stort utbredningsområde och beskrivs som vida spridd och vanlig till mycket vanlig. Den anses dock minska i antal på grund av exploatering i mangroveträsk. Den tros också vara sårbar för plötsliga händelser som tropiska stormar. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den som livskraftig (LC), men inkluderar även arterna sacer, colonus, sordidus, albicilla och tristrami i bedömningen. Underarten kalbaensis i Förenade Arabemiraten är mycket fåtalig med en population på 55 par eller färre som nästan enbart är begränsad till Khor Kalba, även om den nyligen konstaterats häcka även i Khor Shinass i Oman.

Referenser 
Artikeln bygger delvis på en översättning från engelskspråkiga wikipedias artikel Collared kingfisher, läst 2016-10-03 som anger följande källor: 
 Rob Baldwin & Colin Richardson, Mangroves: Arabian sea forests, accessed 11/04/07.
 Heinrich L. Bregulla (1992) Birds of Vanuatu, Anthony Nelson, Oswestry, England.
 C Hilary Fry, Kathie Fry & Alan Harris (1992) Kingfishers, Bee-eaters & Rollers, Christopher Helm (Publishers) Ltd., London.
 Graham Pizzey & Frank Knight (1997) The Graham Pizzey & Frank Knight Field Guide to the Birds of Australia, HarperCollins, London, UK.
 Craig Robson (2002) A Field Guide to the Birds of South-East Asia, New Holland Publishers (UK) Ltd.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Kungsfiskare
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i australiska regionen
Fåglar i etiopiska regionen
Fåglar i palearktiska regionen