kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Botaurus

Botaurus är ett släkte med rördrommar inom familjen hägrar (Ardeidae). Släktet finns representerat med en art i respektive Nordamerika, Central- och Sydamerika, Eurasien (och södra Afrika) och Australasien. Släktets två nordliga arter är delvis flyttfåglar.

De fyra Botaurus-rördrommarna är stora, satta, brunfärgade med kraftigt vattrad fjäderdräkt. De häckar i bladvassar i våtmarker och är där välkamouflerade och tillbakadragna. Vid fara ställer de sig helt stilla med huvud och näbb riktade rakt upp i en så kallad pålställning vilket gör dem än mer svårsedda och trots sin storlek är de svårobserverade så tillvida att man inte får höra deras sång eller möjligtvis se dem flyga.

Som andra arter inom familjen utgör deras föda främst av fisk och kräldjur.

Arter 
Strimmig rördrom (Botaurus pinnatus) – i Central- och Sydamerika
Amerikansk rördrom (Botaurus lentiginosus) – i Nordamerika
Rördrom (Botaurus stellata) – i Eurasien och södra Afrika
Australisk rördrom (Botaurus poiciloptilus) – i Australasien

Resultat från DNA-studier tyder på att amerikansk dvärgrördrom (Ixobrychus exilis) troligen istället är en del av släktet Botaurus.

Fossil
Botaurus hibbardi

Bildgalleri

Referenser 

Hägrar
Helmuth Wrangel von Brehmer

Gustaf Helmuth Wrangel von Brehmer (i riksdagen kallad Wrangel von Brehmer i Toppeladugård}), född 3 oktober 1843 i Hyby, Malmöhus län, död 24 februari 1917 i Växjö, var en svensk friherre, godsägare på Toppeladugårds slott, landstingsman och riksdagsman. Wrangel von Brehmer var yngre bror till Wolmer Wrangel von Brehmer.

Wrangel von Brehmer var ledamot av riksdagens första kammare 1886-1889, invald i Malmöhus läns valkrets. 1878 blev Wrangel von Brehmer hovjägmästare vid Kungliga Hovstaterna.

Utmärkelser
  Konung Oscar II:s jubileumsminnestecken, 1897.
  Riddare av första klassen av Vasaorden, 1891.
  Kommendör av första graden av Danska Dannebrogorden, senast 1915.
  Riddare av andra klassen av Ryska Sankt Annas orden, senast 1915.

Källor

Födda 1843
Avlidna 1917
Svenska friherrar
Svenska hovjägmästare
Ledamöter av Sveriges riksdags första kammare
Män
Helmuth
Personer från Hyby socken
Mottagare av Konung Oscar II:s jubileumsminnestecken
Riddare av Vasaorden
Kommendörer av första graden av Dannebrogorden
Mottagare av Sankt Annas ordens andra klass
Jan Siberechts

Jan Siberechts, född 1627 i Antwerpen, död 1703 i London, var en flamsk, först efter hans död fullt uppskattad landskaps- och genremålare.

Siberechts var son till en skulptör med samma namn. Han blev mästare 1649, gifte sig 1652 och reste 1672 till England, där han vistades till sin död, det är allt vad man känner om hans liv.

Antalet av hans arbeten, tidigare mycket litet, har genom nyare undersökningar och jämförelser avsevärd ökats. Mest bekanta är hans landskap med figurer, såsom Landskap med en kyrka (daterad 1666) i Antwerpens museum, Bondgård (1660) i Bruxelles, Landskap med en slumrande herdinna i Münchens pinakotek, Lantlig scen i Louvren, Kanallandskap i Hannovers museum, flera landskap på dörrarna och lådorna till ett skåp, tillhörigt greve Lanckorónsky i Wien. 

Många konstvetare anser att Siberechts som landskapsmålare är en flamsk parallell till holländaren Nicolaes Pieterszoon Berchem och dennes efterföljare, men både i valet av motiv och som kolorist skiljer han sig mycket från dem. I stället för att som de sträva att i sina italienska eller pseudoitalienska landskap återge söderns natur med dess glödande atmosfär, målar han hemlandets landskap, vanligen i en mörk ton, som bidrar till att framhålla luftens klara silverton. Särskilt notabel är han i sin behandling av ljuset, i vars återgivande han uppnår en strålande friskhet. Hans väl insatta figurer är därtill utmärkt tecknade, och han har med stor framgång försökt sig även som genremålare, därvid närmast besläktad med Gonzales Coques. Så är fallet med en ypperlig, i kylig ton hållen elegant Interiör (daterad 1671) i Köpenhamns museum, med en mor vid sitt barns vagga, en piga, som sopar, och på väggarna två karakteristiska landskap av Siberechts och med en annan -  Interiör med en förnäm familj i furst Liechtensteins samling i Wien. Siberechts är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum.

Referenser

Noter

Externa länkar

Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Flamländska målare
Födda 1627
Avlidna 1703
Män
Konstnärer från Antwerpen
Belgiska konstnärer under 1600-talet
James Joseph Sylvester

James Joseph Sylvester, född 3 september 1814 i London, död 15 mars 1897, var en brittisk matematiker, verksam som professor vid Oxford.

Biografi
Sylvester hette ursprungligen bara James Joseph men lade, liksom sin bror, till ett extra namn när brodern emigrerade till Amerika. Enligt dåtida amerikansk lag var alla tvungna att ha ett förnamn, ett mellannamn och ett efternamn. Sylvester hade ingen spikrak akademisk karriär. Han studerade som ung under Augustus De Morgan men  relegerades för att ha stulit en kniv från skolköket i syfte att attackera en annan student. 

Han fick dock en ny chans på annan ort men fick ingen akademisk examen i matematik då han inte var medlem i den anglikanska kyrkan. Sylvester började då studera juridik och undervisa i andra naturvetenskapliga ämnen. Florence Nightingale var under en tidsperiod en av hans studenter. Efter en sejour i USA där han blev en av de första större matematikerna verksamma i Amerika flyttade han tillbaka till Storbritannien och fick till slut sin professur i matematik.

Inspirerad av George Boole inledde Sylvester tillsammans med Arthur Cayley forskning kring särskilda funktioner som var koefficienter till särskilda polynom och lade  grunden till invariantteorin, heltalspartition och kombinatorik. Sylvester lyckades även ensam utforma ett bevis för tröghetslagen av kvadratiska former.

Sylvesters sats, Sylvesters talföljd och Sylvesterdomäner är uppkallade efter honom. År 1901 uppkallade Royal Society ett pris för matematisk forskning efter Sylvester.

Källor 
 Nationalencyklopedin, http://www.ne.se, 2008-04-03
 Thompson, Jan, Matematiklexikon, 2005, Wahlström & Widstrand

Externa länkar 

Engelska matematiker
Engelska professorer
Personer verksamma vid Oxfords universitet
Mottagare av Royal Medal
Mottagare av Copleymedaljen
Mottagare av De Morgan-medaljen
Personer i Storbritannien under 1800-talet
Personer från London
Födda 1814
Avlidna 1897
Män
Talteoretiker
Matematiker under 1800-talet
Ledamöter av Royal Society
Alumner från St. John's College, Cambridge
Alumner från Trinity College, Dublin
Rutschkana

En rutschkana eller rutschbana är en konstruktion med en sluttande yta, oftast tillverkad i metall eller plast, gjord för att glida nedför på. Rutschkanor finns ofta på lekplatser som en del av klätterställningar.

Särskilda varianter av rutschkanor är evakueringskanan som finns på flygplan, och vattenrutschkanan där den åkande avslutar turen i ett bad och farten i kanan kan göras högre genom vattensmörjning.

Ordet "rutschkana" finns belagt i svenskan sedan 1956. Formen "rutschbana" är betydligt äldre, belagt åtminstone sedan 1844.

Referenser 

Leksaker
Vattenrutschkana

En vattenrutschkana eller vattenrutschbana är en vanligtvis halv- eller helrörsformad rutschkana med vattenfylld botten. Den är ofta belägen i en simhall eller på ett äventyrsbad och mynnar ut i en bassäng. Vattenrutschkanor finns både inom- och utomhus och kan även ha fönster.

För att nå vattenrutschkanan måste man oftast gå uppför en trappa, och likt ett trafikljus blinkar en lampa rött och grönt med tidsintervall för att signalera när man kan åka. Det är vanligt med regler för att få åka. Till exempel är det i regel bara tillåtet att åka med fötterna först, och bara en åt gången. Vuxna tillåts dock ofta åka med småbarn i knäna.

En del vattenrutschkanor slutar i en skål istället för i bassängen. Denna typ kallas space bowl. Åkturen sker i ett slutet rör. Mot slutet blir det brantare och hastigheten ökar. Därefter åker man ut i en skål, och efter att ha åkt ett antal varv och tappat fart faller man ner i bassängen genom ett centralt placerat hål. I Sverige finns denna bantyp bland annat i Piteå, Söderhamn, Skara sommarland, Oskarshamn, Mölndal, Olofström och i Örebro.

Referenser

Externa länkar

Byggnader och anläggningar efter typ
Nöjen
Rutschkana
Nicolai Eigtved

Nicolai Eigtved, född 22 juni 1701 i Egtved på Jylland, död 7 juni 1754, var en dansk arkitekt.

Eigtved var den främste arkitekten under senbarocken och tillsammans med Laurids de Thurah en av de ledande förespråkarna av den franska rokokostilen i Danmark. Eigtvet utbildades dels i Dresden, där hau under Matthäus Daniel Pöppelmann var verksam vid Zwingern, dels i Italien. Han ingick därefter på den militära banan, där han steg i graderna till överste, men var samtidigt hovbyggmästare. I yngre år var han verksam vid Christiansborgs nya slott, vars båggångar anses skapade av Eigtved. Han byggde även det närliggande Prinsens Palæ med dess eleganta flyglar åt gatan. Även några slott på landet erhöll han i uppdrag att bygga. Under senare år var han sysselsatt vid hus- och palatsbyggnader vid Bredgade och Amaliegade i Köpenhamn. Vid den förra gatan märks Frederiks Hospital (huvudbyggnaden, nu Kunstindustrimuseum) och Schmmelmanns Palæ (nu Odd Fellow Palæet). Eigtved främsta arbete blev de fyra paviljonger, sirliga små palats, som nu bildar Amalienborg. Även planläggningen av trädgården är Eigtveds verk, och Marmormorkirken i anslutning till slottet, som dock uppfördes först efter hans död. Eigtved spelade en viktig del i grundandet av Det Kongelige Danske Kunstakademi i Köpenhamn, och var dess första danskfödde direktören for institutionen.

Byggnadsverk (urval)  
 Prinsens Palæ, Köpenhamn, 1743-1744
 Det Kongelige Teater, Köpenhamn, 1748
 Frederiksstaden, stadsplan, Köpenhamn, 1749-1754
 Amalienborg slott, Köpenhamn, 1749-1754

Noter

Externa länkar 
 Dansk Rokokos mester

Danska arkitekter under 1700-talet
Kyrkoarkitekter
Personer från Vejle kommun
Män
Födda 1701
Avlidna 1754
Personer med verk i Danmarks kulturkanon
Knölros

Knölros, är en pannikulit (inflammation av underhudsfett) som uppträder som en immunologisk reaktion. Knölros kan utlösas av olika infektionssjukdomar och kan ibland även uppkomma som en reaktion på läkemedel.
Knölros i sig är inte smittsamt, men den underliggande sjukdomen kan mycket väl vara det, därför går det inte att ange någon specifik inkubationstid för knölros.

Förr i tiden var knölros nästan alltid synonymt med tuberkulos; numera är det vanligare att få knölros om man blivit smittad med infektionssjukdomarna yersinios och ornithos samt infektion med så kallade betahemolyserande streptokocker (som bland annat kan orsaka scharlakansfeber och rosfeber), eller andra infektioner. Knölros kan också uppträda vid sjukdomen sarkoidos (som dock inte är någon infektionssjukdom).
Ibland ser man även knölros i samband med inflammatoriska tarmsjukdomar som till exempel Morbus Crohn.

Vid knölros uppträder rodnader i form av knölar på huden. Vanligast är att de uppträder på smalbenen men också på armarna. I sällsynta fall kan man få knölros på andra ställen på kroppen. Inflammationen drabbar även underhuden och knölarna är ofta väldigt ömma. Ibland kan man få svårt att gå på grund av smärtan. Det är vanligt med feber som kan bli ganska hög.

Det finns ingen särskild behandling för knölros, förutom vila och smärtlindring. Istället koncentrerar man sig på att finna och behandla den underliggande sjukdomen, något som inte alla gånger är helt lätt.

I cirka hälften av fallen av knölros är orsaken till tillståndet okänd. Vanligtvis försvinner knölarna av sig själva inom några veckor, vilket gör att den vanligaste behandlingen av tillståndet är vila. Antiinflammatoriska läkemedel kan användas för att lindra smärtan och påskynda läkningen. I sällsynta fall används systemiska kortikosteroider vid behandling av knölros och innan dessa läkemedel används bör sjukvårdspersonalen försäkra sig om att patienten inte har några underliggande infektioner.

Referenser

Noter

Externa länkar
Smittskyddsinstitutet Knölros

Autoimmuna sjukdomar
Hudfysiologi
Tlokweng

Tlokweng är en stad i södra Botswana, i distriktet South East. Staden är belägen strax öster om landets huvudstad Gaborone, nära gränsen mot Sydafrika, och har 36 323 invånare (2011).

Källor

Orter i Southeast
Ivan Möller

Ivan Mauritz Möller, född 12 februari 1884 i Göteborg, död där 31 juli 1972, var en svensk friidrottare (sprint- och häcklöpning samt hopp). Han tävlade för IS Lyckans Soldater fram t.o.m. 1906, därefter för Örgryte IS. 

Han hade det svenska rekordet på 110 meter häck 1911 till 1912. Han vann SM-guld i 
höjdhopp (med och utan ansats) 1909
110 meter häck åren 1910, 1911 och 1912
200 meter 1911 
stafett 4x100 meter 1907, 1909, 1910, 1911 och 1912. 

Vid OS i Stockholm 1912 var han med i det svenska laget som tog silvermedalj på 4x100 meter (de andra var Thure Persson, Charles Luther och Knut Lindberg). Han deltog även på 100 meter och 200 meter individuellt (utslagen i semifinal i bägge grenarna).

Han utsågs 1928 retroaktivt till Stor Grabb nummer 17 i friidrott.

Ivan Möller är begravd på Östra kyrkogården i Göteborg.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Svenska kortdistanslöpare
Svenska häcklöpare
Svenska höjdhoppare
Svenska stående höjdhoppare
Svenska längdhoppare
Svenska stafettlöpare
Svenska mästare i kortdistanslöpning
Svenska mästare i häcklöpning
Svenska mästare i höjdhopp
Svenska mästare i stående höjdhopp
Svenska mästare i stafettlöpning
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1912 från Sverige
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1912
Svenska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1912
Svenska idrottare under 1900-talet
Mottagare av Stora grabbars och tjejers märke
Idrottare från Göteborg
Gravsatta på Östra kyrkogården i Göteborg
Födda 1884
Avlidna 1972
Män
Joseba Llorente

Joseba Llorente Etxarri (född 24 november 1979 i Hondarribia, Baskien) är en spansk före detta fotbollsspelare som senast spelade för Real Sociedad som central anfallare.

Llorente innehar rekordet för det snabbast gjorda målet i La Liga. Den 20 januari 2008 slog han Dario Silvas gamla rekord med 0,18 sekunder i en match mot Espanyol. Det nya rekordet ligger på 7,82 sekunder.

Källor 

Real Valladolid

Spanska fotbollsspelare
Spelare i Real Valladolid
Spelare i SD Eibar
Spelare i Villarreal CF
Spelare i Real Sociedad
Spelare i CA Osasuna
Män
Födda 1979
Levande personer
Vågmaskin

En vågmaskin är en anordning, oftast i äventyrsbad, som används för att få badbasängens vatten i starkare rörelse. Vågmaskinen uppfanns av Friedrich Eduard Bilz 1911.

Vågmaskinerna är igång med förbestämda tidsintervaller. Innan de startas utlöses ljud- och ljussignaler, och befinner man sig i den berörda bassängen skall man då gå upp på bassängkanten, och de som inte vill vara i då får lämna bassängen. Därefter sätts vågmaskinen igång.

Flera olyckor i äventyrsbad har inträffat då vågmaskinen varit igång.

Källor

Bad
Maskin
Aleksandr Sibirjakov

Aleksandr Michajlovitj Sibirjakov (ryska: Александр Михайлович Сибиряков), född 8 oktober (gamla stilen: 26 september) 1849 i Irkutsk, död 2 november 1933 i Nice, var en rysk mecenat, polarforskare och hedersborgare.

Biografi 
Sibirjakov föddes i Sibirien där hans far var gruvägare. Efter att ha studerat i Zürich sökte han i sin fädernesort grundlägga kemisk-tekniska fabriker, vilket dock inte lämnade önskade resultat. År 1875, då han hörde talas om Adolf Erik Nordenskiölds färd till Jenisej, ställde han genast 25 000 rubel till hans förfogande. I kostnaderna för Vegaexpeditionen deltog Sibirjakov med en tredjedel, samt att han ensam utrustade ångaren "Lena", som under expeditionens början åtföljde "Vega" fram till Lenafloden. Då man var oviss om Vegaexpeditionens öde, lät Sibirjakov, för att forska efter de saknade, bygga ett särskilt fartyg, "A. E. Nordenskiöld", vilket dock förliste på Japans kust. Sibirjakov har även själv försökt sig som polarfarare. 1880 sökte han med eget fartyg, "Oscar Dickson", nå fram till Jenisej, men tog miste om dess mynning och inlöpte i den väster om det belägna Gydaviken, där fartyget instängdes av is, varefter han med samojedskjuts reste sig till Obdorsk, dit han anlände 29 december efter 70 dygns ytterst besvärlig resa. Där sände han en hjälpexpedition till det infrusna fartyget, som dock påföljande vår förliste vid islossningen. 

Sibirjakov fortsatte även senare att understödja företag som undersökte Sibiriens kommunikationsmöjligheter. Han bekostade en serie undersökningar av Tjuktjerhalvön och 1883 en av ingenjör R. Runeberg utförd undersökning av Angarafloden samt undersökte själv 1884 möjligheten av att genom en väg över Uralbergen förbinda Petjoras och Obs flodsystem. Även senare gjorde han resor i Sibirien. 

Sibirjakov blev 1879 ledamot av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg och 1880 korresponderande ledamot av Kungliga Örlogsmannasällskapet. Han författade flera uppsatser, även i tyska geografiska tidskrifter, om sibiriska kommunikationsleder och naturförhållanden.

Sibirjakov förlorade under ryska revolutionen 1917 all sin egendom och tvingades gå i landsflykt. Han levde därefter i största fattigdom i Frankrike. Efter en motion framlagd av Arvid Lindman, Nils Edén och Hjalmar Branting i Sveriges riksdag, beviljades han från 1921 statspension med ett årligt understöd på 3 000 kronor.

Källor
Nationalencyklopedin på internet (prenumerant). Uppslagsord : Aleksandr Sibirjakov

Ryska polarforskare (Arktis)
Ryska upptäcktsresande
Personer från Irkutsk
Ledamöter av Kungliga Örlogsmannasällskapet
Män
Födda 1849
Avlidna 1933
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg
Ramotswa

Ramotswa är en stad i södra Botswana, i distriktet Southeast. Den ligger cirka 20 kilometer sydväst om landets huvudstad Gaborone, vid gränsen mot Sydafrika.

Källor

Orter i Southeast
Expressed sequence tag

En expressed sequence tag (EST) är en kort nukleotidsekvens som representerar en bit av ett mRNA (oftast eukaryotiska mRNA). Denna sekvens kan antingen innehålla en proteinkodande region, eller inte. EST:er kan användas för att snabbt identifiera gentranskript och är ett instrument som kan användas för att upptäcka gener eller bestämma geners sekvens. Idag finns mer än 69 miljoner EST:er tillgängliga för sökning i öppna databaser, som exempelvis dbEST.

Referenser 

Genteknik
Genetiska analysmetoder
Matsal

En matsal är ett större rum som främst är avsett för servering och förtäring av måltider, till skillnad mot kök som även är anpassade för matlagning.

Ordet "matsal" är belagt i svenska språket sedan 1583.

Privata matsalar
I äldre lägenheter och hus brukar det om bostadsytan medger finnas en särskild matsal, skild från köket. En matsal är vanligen inredd med matbord och stolar, men det brukar också finnas en skänk eller någon annan serveringsmöbel eller avlastningsyta i rummet. Det är också vanligt att förvara porslin och bestick i skänken eller i något annat förvaringsutrymme i matsalen.

Allmänna matsalar
Matsalar avsedda för fler personer än en familj och dess gäster finns bland annat på skolor, arbetsplatser, hotell och restauranger.

Referenser 

Bostadsutrymmen
Rum i offentliga byggnader
UTR

En UTR (untranslated region) är inom molekylärbiologin en av de regioner på mRNA-kedjan som inte translateras till aminosyror. Begreppet syftar på ett av de två områden mot respektive ände av varje mRNA-kedja som inte kodar för aminosyror. Om den återfinns på 5'-sidan kallas den 5'-UTR och om den återfinns på 3'-sidan kallas den 3'-UTR.

UTR:s påverkar bland annat hur länge en mRNA-kedja befinner sig i cytosolen innan den bryts ner. Hur länge mRNA-kedjan befinner sig i cytosolen är direkt avgörande för hur många proteinmolekyler som translateras från mRNA-kedjan under mRNA-kedjans livstid.

Källor 

Molekylärbiologi
Contig

Ett contig (från contiguous) är en samling överlappande DNA-segment som kommer från en enda genetisk källa. Dessa uppstår vid shotgun-sekvensering av DNA. En contig kan användas för att sammanställa den ursprungliga DNA-sekvensen hos källan. En contig-karta visar den relativa ordningen hos contiger i ett sammanlänkat contig-bibliotek, som representerar ett kromosomsegment.

Genetiska analysmetoder
Japetus Steenstrup

Johannes Japetus Smith Steenstrup, född 8 mars 1813, död 20 juni 1897, var en dansk zoolog, geolog och professor vid Köpenhamns universitet; far till Johannes Steenstrup; bror till Mathias Steenstrup; farbror till Knud Steenstrup.

Steenstrup är mest känd för sina insatser inom den förhistoriska zoologin, där han skapade den grundval som man sedan byggt vidare på. Sina vetenskapliga slutsatser grundade han på fynd på havsbottnar, i torvmossar och i skalbankar. Han insåg att några skalbankar var skapade av människor. Ordet kökkenmöding blev en internationellt accepterad term. Utifrån fynden i kökkenmöddingarna kunde han beskriva levnadsförhållandena för djur och människor under förhistorisk tid.

Steenstrups största insats var att han inom forntidsforskningen införde strängare vetenskapliga krav. Han var en mycket uppskattad föreläsare och vann internationell berömmelse och respekt. Steenstrup var ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien från 1857. Han står numera staty framför Köpenhamns universitet.

Noter

Externa länkar 

 

Danska zoologer
Danska geologer
Danska professorer
Personer verksamma vid Köpenhamns universitet
Personer i Danmark under 1800-talet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1813
Avlidna 1897
Män
Båtnäbb

Det finns flera obesläktade fågelarter som bär trivialnamnet båtnäbb, se Båtnäbb (olika betydelser)

Båtnäbb (Cochlearius cochlearius) är en otypisk fågel inom familjen hägrar.

Utbredning och taxonomi
Båtnäbben är en stannfågel som förekommer i mangroveträsk från Mexiko och söderut till Peru och Brasilien. Den brukar delas upp i fem underarter med två huvudgrupper som ibland kallas nordlig respektive sydlig båtnäbb:
 Nordliga gruppen:
 C. c. zeledoni (Ridgway 1885) - förekommer i västra och centrala Mexiko.
 C. c. phillipsi (Dickerman 1973) – förekommer i östra Mexiko och i Belize.
 C. c. ridgwayi (Dickerman 1973) – förekommer i södra Mexiko, Guatemala, El Salvador, Honduras och Nicaragua.
 Sydliga gruppen:
 C. c. panamensis (Griscom 1926) – förekommer i Costa Rica och i Panama.
 C. c. cochlearia – nominatformen förekommer i östra Panama och i Sydamerika.

Tidigare fördes arten till den egna familjen Cochlearidae, men data från DNA-DNA-hybridisering indikerar att den är besläktad med släktet Tigrisoma och idag förs den därför till familjen hägrar (Ardeidae) i den egna underfamiljen Cochleariinae.

Utseende och läte
Båtnäbben har en svart massiv, bred näbb, formad som undersidan på en båt, vilket gett upphov till dess namn. Den adulta fågeln mäter 45-53,5 cm och har svart hätta med förlängda plymer i nacken och svart mantel. Ansiktet är vitt medan bröst och buk är ljusrosa till rödbruna och kroppssidorna svarta. Ovansidan av vingarna och ryggen är ljust grå. Juvenila fåglar har mestadels bruna ovansida och brun och vitspräcklig undersida och saknar de förlängda nackplymerna.

Dess läte omfattar bland annat ett djup kraxande och ett högfrekvent pee-pee-pee.

Ekologi
Den är en nattaktiv fågel som häckar i mindre kolonier i mangroveträd. Den lägger två till fyra blåaktigt färgade ägg i ett bo byggt av grenar. Dess föda består av fisk, kräftdjur och insekter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men det råder kunskapsbrist om populationsutvecklingen. Beståndet tros minska mer än 25 procent i framtiden, framför allt på grund av habitatförlust. Trots detta kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN fortfarande arten som livskraftig (LC).

Källor
Lars Larsson (2001) Birds of the World, CD-rom
Delar av informationen är hämtad från engelska wikipedias artikel Boat-billed Heron, läst 2008-04-12

Noter

Externa länkar

Foton av båtnäbb
 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

 
Fåglar i neotropiska regionen