kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Stockholms gröna kilar

Stockholms gröna kilar benämns de större naturområdena i Stockholms län som gränsar till tätorten Stockholm samt till några närliggande tätorter.

Expansionen av bebyggelse utanför Stockholms innerstad har främst skett utefter järnvägar och vägar, vilket lett till att mellan dessa uppkommit större obebyggda eller glest bebyggda områden. Dessa områden har ofta fått kilform och sträcker sig från närförorterna utåt mot den omgivande  landsbygden.  Behovet av fler bostäder utanför den redan fullt bebyggda innerstaden har sedan 1960-talet ställts emot behovet att behålla dessa gröna kilar för att ge goda rekreationsområden och bibehålla korridorer för biologisk spridning så långt in mot stadens centrum som möjligt. Debatten om dessa naturområden intensifierades mot slutet av 1900-talet, då även begreppet grön kil myntades. Till följd av debatten har sedan ett antal av grönområdena givits officiell fredad status genom att klassas som naturreservat. Klassningen som naturreservat innebär dock inte en för evigt helt fredad natur utan diskussionerna fortsätter både vid önskemål av större rekreationsanläggningar i naturreservaten som t.ex. ridskolor och vid önskemål av nya infrastruktursatsningar, t.ex. Förbifart Stockholm.

Definition enligt RUFS 2010

De tio gröna kilarna

De tio gröna kilarna i Stockholms län är (börjar i norr och medurs):
 Järvakilen med Järva kilstråk (utgår från Järfälla kommun)
 Rösjökilen (utgår från Rösjön, Sollentuna kommun)
 Angarkilen (utgår från Vallentuna kommun)
 Bogesundskilen inklusive Lidingö (utgår från Bogesundslandet, Vaxholms kommun)
 Nacka-Värmdökilen (utgår från Nacka / Värmdö)
 Tyrestakilen (utgår från Haninge- och Tyresö kommuner)
 Hanvedenkilen (utgår från Huddinge kommun)
 Bornsjökilen (utgår från Bornsjön, Salems kommun)
 Ekerökilen (utgår från Ekerö kommun)
 Görvälskilen (utgår från Görvälns naturreservat, Järfälla kommun)

Järvakilen är den längsta av Stockholms tio gröna kilar och här pågår sedan 2008 projektet Järva kilstråk med markerade vandringsleder. Genom kilstrukturen får många människor tillgång till sammanhängande naturområden, vilket kan bidra till möjligheter till varierade upplevelser och till längre strövtåg i naturen. Stora sammanhängande grönområden skapar även förutsättningar för biologisk mångfald.

Bilder

Se även
 Stockholms natur
 Grönt bälte

Referenser

Noter

Webbkällor 
 Stockholms läns landsting: Grön storstadsregion.
 Sollentuna om Stockholms gröna kilar

Natur i Stockholms län

Rekreations- och fritidsområden i Stockholms kommun
Berlinerfilharmonikerna

Berlinerfilharmonikerna (Berliner Philharmonisches Orchester) är en symfoniorkester i Berlin i Tyskland och en av världens främsta. Orkestern finansieras av staden Berlin i samarbete med Deutsche Bank. Dess chefsdirigent är sedan 23 augusti 2019 den rysk-österrikiske dirigenten Kirill Petrenko.

Historia 

Berlinerfilharmonikerna grundades av 54 musiker under namnet Frühere Bilsesche Kapelle i Berlin våren 1882. Musikerna i gruppen bröt med den tidigare dirigenten Benjamin Bilse efter att han meddelat att han tänkte ta med dem till en konsert i Warszawa i Polen på ett fjärdeklasståg. Orkestern fick sitt nuvarande namn 1887 då den också omorganiserades under Hermann Wolff. Den första dirigenten under den nya organisationen var Ludwig von Brenner. Samma år anslöt sig den ansedde dirigenten Hans von Bülow, och sedan dess fick orkestern sitt goda rykte. Under de följande åren gästade dirigenter som Hans Richter, Felix von Weingartner, Richard Strauss, Gustav Mahler, Johannes Brahms och Edvard Grieg.

Orkestern leddes under 35 år (1954–1989) av den österrikiske dirigenten Herbert von Karajan.

Sedan 1963 är Berlinerfilharmonikerna lokaliserade till Berliner Philharmonie sedan deras gamla byggnad förstörts under andra världskriget.

Chefsdirigenter 
 Ludwig von Brenner (1882–1887)
 Hans von Bülow (1887–1892)
 Arthur Nikisch (1895–1922)
 Wilhelm Furtwängler (1922–1945) 

 Wilhelm Furtwängler (1952–1954) 
 Herbert von Karajan (1954–1989)
 Claudio Abbado (1989–2002) 
 Sir Simon Rattle (2002–2018)
 Kirill Petrenko (2019-)

Externa länkar 
 Officiell webbplats
 Digital Concert Hall

Tyska symfoniorkestrar
Musikgrupper bildade 1882
Musik i Berlin
Materialismen och empiriokriticismen

Materialismen och empiriokriticismen (rysk originaltitel:  Материализм и эмпириокритицизм, Materializm i empiriokrititsizm) är ett verk skrivet av Vladimir Lenin 1908 och utgivet 1909 (svensk översättning 1942, som del av Filosofiska arbeten). Verket är ett försvar av den marxistiska dialektiska materialismen gentemot de som vid seklets början påstod att upptäckten av bl.a. radioaktivt sönderfall förnekade materialismen.

Den österrikiske fysikern och filosofen Ernst Mach – numera känd för sin forskning, men i Lenins ögon företrädare för empiriokriticismen – avfärdas i verket som idealistisk.

Externa länkar 
 Materialismen och empiriokriticismen (PDF)

Litteratur 1909
Marxism
Verk av Lenin
Dialektisk materialism
Berliner Philharmonie

Berliner Philharmonie, byggnad för konserter i Berlin på Kemperplatz vid Tiergarten, uppförd 1960-63 (i dåvarande Västberlin). Byggnaden ritades av Hans Scharoun och är en del av Kulturforum. Här spelar sedan 1963 Berliner Philharmoniker.

Historia
Den 1882 grundade orkesterns första fasta lokal var en tidigare rullskridskobana vid Bernburger Straße 22a/23 i stadsdelen Berlin-Kreuzberg, som 1888 byggdes om till konsertsal av Franz Heinrich Schwechten. Tio år senare, 1898, utökades denna med Beethovensalen i den intilliggande Köthener Straße. Den gamla konsertsalen förstördes genom flygbombning den 30 januari 1944 under andra världskriget.

Den nya filharmonin byggdes 1960-1963 och invigdes 15 oktober 1963. Byggnaden ingår tillsammans med bland annat Kammermusiksaal och Musikinstrumenten-Museum Berlin i Kulturforum. Arkitekturen av Scharoun utmärks genom sin asymmetri och tältliknade struktur med en stor femhörnig konsertsal. Formen föreslogs av akustikern Lothar Cremer och ledde fram till ett samarbete där man utvecklade en mycket god akustik i hela salen som även utmärks av en konfiguration i vingårdsform med orkesterscen i mitten av rummet. 

Filharmonin byggdes som första byggnad i det planerade Kulturforum och försenades av byggandet av Berlinmuren. I närheten ligger Neue Nationalgalerie av Ludwig Mies van der Rohe och Scharouns Neue Staatsbibliothek. 1984-1987 tillkom Kammermusiksaal av Edgar Wisniewski som utgick från ursprungliga planer av Scharoun.

Externa länkar 

Byggnader och anläggningar i Berlin
Musik i Berlin
Hans Scharoun
Neue Nationalgalerie

Neue Nationalgalerie är ett museum för 1900-talskonst i Berlin. Det är beläget i området Kulturforum i stadsdelen Tiergarten och invigdes 1968. Närmaste tunnelbanestation är Mendelssohn-Bartholdy-Park.

Museibyggnaden var arkitekten Mies van der Rohes sista verk i Tyskland. Museet blev Västberlins nationalgalleri då Alte Nationalgalerie (det gamla nationalgalleriet) låg i Östberlin.

Se även
Skulpturparken vid Neue Nationalgalerie

Konstmuseer och konsthallar i Berlin
Ludwig Mies van der Rohe
Museer invigda 1968
Tiergarten
Alte Nationalgalerie

Alte Nationalgalerie (gamla nationalgalleriet) är ett museum för konst i Berlin, del av Museumsinsel.

Alte Nationalgalerie stod klart 1876, ritat av August Stüler, för att hysa en samling med 1800-talskonst, donerad av bankmannen Joachim H. W. Wagener. Samlingen utökades senare och omfattar idag en av de största samlingarna av 1800-talsskulpturer och målningar i Tyskland. Byggnaden skadades svårt under andra världskriget och restaurerades i omgångar efter kriget fram till 1969. 1998-2001 var museet helt stängt för omfattande restaurering. Idag finns endast målningar här (skulpturerna finns numer i Friedrichswerdersche Kirche).

Museumsinsel
Konstmuseer och konsthallar i Berlin
Funkturm

Funkturm (Berliner Funkturm) är ett sändningstorn i västra Berlin som byggdes 1924-1926. Det ligger i anslutning till Messe Berlin.

Funkturm har av samma konstruktion som Eiffeltornet. Tornet skapades från början som en 150 meter och 600 ton tung sändningsmast men sedan lades en restaurang till på 52 meters höjd och en utsiktsplattform på 125 meters höjd till. Till respektive plats tar man sig med hiss. Den 22 mars 1935 sändes världens första regulära TV-program ut från Funkturms topp. I anslutning till Funkturm i Messe Berlin arrangeras Internationale Funkausstellung Berlin. Sedan 1963 används Funkturm inte längre för radiosändningar. Senaste gången Funkturm sanerades var inför Berlins 750-årsjubileum 1987.

Se även
Fernsehturm

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Berlin
Torn i Tyskland
Westend, Berlin
Arkitekturåret 1926
Utsiktstorn i Tyskland
Beskydd

Beskydd kan avse:

 Beskyddare – person som är ceremoniellt överhuvud för en organisation
 Beskyddarverksamhet – kriminell verksamhet där en organisation begär pengar från personer eller företag
Tegel (stadsdel)

Tegel är en stadsdel i stadsdelsområdet Reinickendorf i Berlin. Tegel är bland annat känt för att Berlins tidigare flygplats, Flughafen Berlin-Tegel, ligger där.

Tegel är ett mycket populärt utflyktsmål för berlinarna som åker ut och badar eller åker båt vid Tegeler See. I Tegel finns många restauranger och barer för sommargästerna. Det finns också många kolonistugor. Den gamla byn Tegel, idag benämnd Alt-Tegel, har givit namn till stadsdelen, och här finns även Tegels slott. Under 1800-talet blev Borsig en storindustri i Tegel och fortfarande finns stora byggnader kvar från vad som en gång i tiden var Europas största loktillverkare.

Sevärdheter
Alt-Tegel
Villa Borsig
Tegels slott

Kommunikationer

Personligheter
August Borsig

Galleri

Externa länkar
Bahnhof Berlin Friedrichstrasse

Bahnhof Berlin Friedrichstrasse (med tysk stavning Friedrichstraße), är en av Berlins största järnvägsstationer och knutpunkt för Berlins pendeltåg (S-Bahn), Berlins tunnelbana (U-Bahn) och regionaltåg. Stationen har därtill en plats i historien som gränsstation mellan Västberlin och Östberlin. I anslutning till stationen trafikerar även Berlins spårvagnar.

Järnvägsstationen är genom sitt centrala läge mellan Unter den Linden, Brandenburger Tor och Reichstag en populär utgångspunkt för turister. Pendeltågen och regionaltågen i öst-västlig riktning stannar ovan jord vid tre perronger med beteckningarna A, B och C. Dessa ligger på stadsbaneviadukten i en banhall. Tunnelbanans linje U6 går under Friedrichstraße. Berlins pendeltågs Nord-Süd-S-Bahn går under Reichstagufer. 

Stationen är en av Berlins stora stationer på järnvägslinjen Berlins stadsbana tillsammans med bland annat Berlin Zoologischer Garten, Berlin Hauptbahnhof, Berlin Alexanderplatz samt Berlin Ostbahnhof.

Historia

Stationen skapas 
Bahnhof Berlin Friedrichstrasse började byggas 1878 efter Johannes Vollmers planer. Invigningen ägde rum tillsammans med stadsbanans invigning 7 februari 1882 för lokaltrafiken (senare S-Bahn) och 15 maj samma år för fjärrtrafiken. Järnvägsstationshallen blev redan innan första världskriget för liten och revs 1914. 1919–1925 byggdes dagens dubbelhall av Carl Theodor Brodführer samtidigt som man började bygga under jord. 30 januari 1923 stod tunnelbanestationen färdig där dagens linje U6 går. 1928 började S-Bahn trafikera där tidigare förortsbanan gått. 1936 stod Nord-Süd-Tunnel för pendeltågtrafiken klar. Nazisterna hade drivit igenom projektet som orsakade flera dödsolyckor. Vid samma tid fick tunnelbanestationen de gula paneler som den än idag har.

Stationen mellan öst och väst 
1961 blev station Friedrichstrasse gränsövergång mellan Västberlin- och Östberlin och anpassades för att noggranna kontroller av passagerarna skulle kunna göras. Byggnaden för gränsövergången finns idag kvar under namnet Tränenpalast. Platsen användes i flera verk med Kalla Kriget som motiv, bland annat böcker av John le Carré.

Efter återföreningen 
1990 kunde man återigen köra genomgående trafik på stationens C-perrong (Bahnsteig C) efter omfattande sanering av såväl Stadsbanan som Nord-Süd-Bahn. Nord-Süd-Tunnel sprängdes av SS-förband i krigets slutskede och låg oanvänd (och delvis översvämmad) och sanerades en första gång under 1991–1992 och en andra gång under 2002.

Bilder

Externa länkar 

Technische Universität Berlin Architekturmuseum, architectural plans
 bildindex der Kunst und Architektur (the train shed under construction 1881) 
 bildindex der Kunst und Architektur (Friedrichstraße station prior to the extension 1914-25)

Berlin-Mitte
Berlins tunnelbanestationer
Järnvägsstationer i Berlin
Järnvägsstationer invigda 1882
Järnvägsstationer invigda 1923
1882 i Tyskland
1923 i Tyskland
Friedrichstrasse

Friedrichstrasse (tyska: Friedrichstraße) är en av Berlins mest kända huvudgator. Gatan är uppkallad efter kurfurst Fredrik III av Brandenburg som 1701 kröntes till kung Fredrik I av Preussen.

Gatan börjar vid torget Mehringplatz i stadsdelen Kreuzberg och går sedan norrut. Den passerar den före detta gränsövergången Checkpoint Charlie vid Zimmerstrasse, där den också går in i Mitte, korsar sedan Leipziger Strasse och Unter den Linden, passerar Bahnhof Friedrichstrasse och Tränenpalast, går över Spree på Weidendammer Brücke och fram till Oranienburger Tor, där den går över i Chausseestrasse. Vid Friedrichstrasse ligger flera teatrar och andra kulturella institutioner som till exempel Friedrichstadt-Palast (för revyer), Admiralspalast (från 1955 till 1997 under namnet Metropol-Theater) och Kunsthaus Tacheles (ingången från Oranienburger Strasse).

Vid gatans etablering låg området utanför själva Berlin, i förstäderna Dorotheenstadt och Friedrichstadt. Huvudsakligen flyttade hugenotter till området. Utbyggnaden av gatans mellersta del forcerades under kung Fredrik Vilhelm I av Preussen. Under revolutionsåren 1848–1849 utkämpades flera gatustrider på Friedrichstrasse. Senare under 1800-talet blev gatan allt mer fylld med hotell, restauranger och platser för konstframställningar. Friedrichstrasse blev även känt som en plats för handel med guld och juveler samt för sin prostitution.

Liksom andra stadsdelar av Berlin förstördes många byggnader vid Friedrichstrasse under andra världskrigets bombningar. Friedrichstrasse låg före andra världskriget mitt i det som ansågs som Berlins centrum. Under efterkrigstiden låg den något öster om Berlinmuren. Östberlins centrum lades längre österut. Gatan har efter Berlins återförening upplevt en renässans. Nya byggnader har uppförts och här finns idag kontor, utställningshallar och butiker.

Kända personer som har varit bosatta eller verksamma på Friedrichstrasse 

 Christoph Wilhelm Hufeland, hus nr. 130
 Alexander von Humboldt, hus nr. 139
 Johann Gottlieb Fichte, hus nr. 139/141
 Rahel Varnhagen, hade en salong för litteratur här
 Adelbert von Chamisso, hus nr. 208
 Friedrich Engels, i korsningen med Dorotheenstrasse
 Max Skladanowsky, visade 1 november 1895 de första filmerna i varieté Wintergarten, ungefär ett halvt år efter Auguste och Louis Lumière, som verkade i Paris
 Paul Linckes operett Frau Luna visades för första gången i Apollotheater vid Friedrichstrasse
 Adolph von Menzel, vistades ofta i Café Bauer (hus nr. 85) och ritade personer
 Max Reinhardt, hus nr. 134
 Georg Tappert, växte upp i hus nr. 10

Angränsande gator och torg 

Från norr till söder:
 Friedrichstrasse ansluter till Chausseestrasse i norr vid den tidigare platsen för stadsporten Oranienburger Tor, i höjd med Torstrasse.
 Oranienburger Strasse
 Unter den Linden
 Behrenstrasse
 Französische Strasse
 Mohrenstrasse
 Leipziger Strasse
I söder slutar Friedrichstrasse vid Mehringplatz. Gatan är här spärrad för genomfartstrafik men ledde tidigare vidare över Hallesches Tor och Landwehrkanal mot Mehringdamm.

Externa länkar 

Berlin-Mitte
Kreuzberg
Gator i Berlin
BVB

BVB kan syfta på:

 BVB – en fotbollsklubb grundad 19 december 1909 i Dortmund i Tyskland, se BV Borussia 09 Dortmund
 BVB – ett kommunalt lokaltrafikbolag i Östberlin 1949–1992, se Berliner Verkehrsbetriebe,
Massiv vedergällning

Massiv vedergällning är en militär doktrin enligt vilken en part förbinder sig att, i händelse av en attack, hämnas med mycket större kraft. Om exempelvis land A fäller en atombomb på land B och land B använder sig av massiv vedergällning, så fäller land B tio atombomber på land A. Målet med denna strategi är att avskräcka en motståndare från att genomföra den inledande attacken. För att strategin ska fungera måste motståndaren vara medveten om den, tro att den andra staten har andraslagsförmåga och att den är beredd att fullfölja strategin, vilket troligen skulle inbegripa att använda kärnvapen i stor skala.

Doktrinen för massiv vedergällning med kärnvapen anammades av USA under 1950-talet och baserades på västs ökande rädsla för den upplevda obalansen ifråga om konventionella stridskrafter och den motsvarande oförmågan att försvara sig själv eller segra i konventionella konflikter. Genom att förlita sig på en stor kärnvapenarsenal för avskräckning, trodde USA:s president Eisenhower att man kunde minska de konventionella styrkorna men ändå behålla sin militära prestige och styrka och förmågan att försvara västblocket.

Under Kubakrisen 1962 bytte John F. Kennedy ut strategin mot flexibelt gensvar.

Se även
Mutually assured destruction

Källor

Doktriner
Kalla kriget
Kärnvapen
Säkerhetspolitik
Nödrätt
Dwight D. Eisenhower
Berliner Verkehrsbetriebe

.
Berliner Verkehrsbetriebe, BVG, är Berlins kommunala lokaltrafikbolag. BVG bedriver Berlins tunnelbana, Berlins spårväg samt mesta delen av den lokala busstrafiken. Det är Tysklands största lokaltrafikbolag.

Historia
1928 grundades Berliner Verkehrs-AG (BVG) genom att flera bolag slogs samman på initiativ av trafikstadsrådet Ernst Reuter. 1929 startades verksamheten upp. 1938 fick bolaget sitt nuvarande namn, Berliner Verkehrsbetriebe, men man valde att ändå behålla den väl inarbetade förkortningen BVG. Då Berlin delades 1949 skapades två olika BVG-bolag men 1969 tog BVG i Östberlin namnet BVB - VEB Kombinat Berliner Verkehrsbetriebe och blev ett folkägt företag. 

Berlins pendeltåg kom att köras av östtyska Deutsche Reichsbahn i hela Berlin med en bojkott i väst som följd. 1984 kom BVG att ta över pendeltågstrafiken i Västberlin.

Under 1980-talet startades projektet M-Bahn i Västberlin där man provade att köra med magnettåg. Projektet lades ner 1991.

Dagens BVG skapades 1992 då BVG i Västberlin slogs samman med BVB i Östberlin.

Statistik
Statistik 31 december 2005
906,9 miljoner resenärer (2005)
1288 tunnelbanevagnar
600 spårvagnar
1238 bussar
173 tunnelbanestationer
373 spårvagnshållplatser
2611 busshållplatser

Se även
Berlins pendeltåg (S-Bahn)
Berlins tunnelbana (U-Bahn)
Berlins spårvägar 
M-Bahn

Externa länkar 
BVG
Sporvognsrejser: Berliner Verkehrsbetriebe (BVG)

Transport i Berlin
Tyska trafikföretag
Kollektivtrafik i Tyskland
Företag bildade 1928
Slaget vid Marstrand

Slaget vid Marstrand var en dansk belägring under Skånska kriget som varade mellan 6 juli och 23 juli 1677.

Upptakten
I januari 1677 hade Strömstad tagits av en svensk styrka. Efter en osedvanligt kall vinter gjordes inga militära manövrer förrän i juni, när Ulrik Fredrik Gyldenløve skickade 2 000 man under general Hans Løvenhjelm över gränsen till Bohuslän för att återta Strömstad. Efter att ha åstadkommit detta fortsatte Løvenhielm till Uddevalla. Samtidigt sjösatte Gyldenløve en stor styrka (1 600 man enligt danska källor, 3 000 enligt svenska) i riktning mot Marstrand. Han landsteg på den närbelägna Koön den 6 juli och började belägra staden.

Belägringen
Marstrand skyddades av Karlstens fästning och skansarna Malepert (på östra sidan av hamnens norra inlopp), Gustafsborg (vid det södra inloppet), och Hedvigsholm (på ett skär beläget mitt i hamnen). Det svenska försvararna var inalles 600, ledda av kommendant Anders Sinclair. När danskarna krävde att fästningen skulle utrymmas skall Sinclair ha svarat "...det var ingen fästning att uppgifva, utan om danskarna behagade att helsa på, så vore all i ordning till ett välkomstkalas.""

Danskarna anföll Hedvigsholm först; efter att ha avslagit flera anfall måste de försvarande svenskarna överge skansen och retirera till Karlsten 20 juli. Malepert hade redan tagits 13 juli, och Gustafsberg övergavs snart därefter. Karlsten hade inte längre några utanverk, och efter kraftigt bombardemang från alla sidor gav sig kommendanten, mot villkoret att han och manskapet inte skulle fängslas utan tillåtas retirera till Värmland.

Följder 
Efter segern vid Karlsten, lade Gyldenløve in en besättning under Løvenhjelm för att försvara Marstrand innan han återvände till Norge. Genom intagandet av Marstrand fick danskar en skyddad och isfri hamn, vilket ytterligare förstärkte deras blockad av Göteborg. Dock fann Løvenhjelm sig snart hotad av en styrka på 3 000 man under Magnus De la Gardie och drog sig till Strömstad i augusti.

Källor
 Berättelser ur svenska historien, vol 6, p 685, Carl Georg Starbäck & Per Olof Bäckström (1886)
 Dansk biografisk lexikon, vol 10, p 597, Carl Frederik Bricka (1905)

Marstrand
Marstrand
Marstrand
Marstrand
Bohusläns historia
Marstrands historia
1677 i Sverige
Krigsåret 1677
George Lamsa

George Mamishisho Lamsa, född 5 augusti 1892 i Mar Bishu, nuvarande Turkiet, död 22 september 1975. George Mamishisho Lamsa var av assyriskt/syrianskt ursprung och översatte Nya Testamentet från syriska till engelska. Han var en kontroversiell teolog.

Lamsa var medlem av Öst-Syriska kyrkan, och förespråkade Peshittabibelns överhet över andra bibeltexter. Han lät därför översätta den syriskt skrivna Bibeln till engelska, och menade att hans översättningar låg närmare originalet. Ett av hans argument var att Jesus talade arameiska. Flera teologer är emellertid av den uppfattningen att Nya testamentets texter skrevs av grekisktalande icke-judar, och bestrider Lamsas åsikt. Vidare anförs att den syriska och den palestinska skiljer sig åt, även vad beträffar skrivsätt.

Gamla Testamentet var skrivet på hebreiska, ansåg Lamsa, men originalet försvann och den masoretiska texten som finns kvar bygger på en arameisk översättning av det förlorade originalet. Dödahavsrullarna verkar dock motsäga Lamsas teori.

En markant och betydelsefull skillnad mellan Lamsas översättning av evangelierna och de västerländska som bygger på de grekiska texterna, är orden Jesus uttalade på korset: Eli, Eli, lama sabachthani, Min Gud, min Gud, varför har du övergivit mig? i Markusevangeliet 15:34. Översatt från arameiska var Jesus ord i stället: Min Gud, min Gud, till detta sparades jag!, vilket enligt Lamsa betyder: "detta var mitt öde".

På svenska finns Markusevangeliet översatt 1975 i Från Jesu eget språk från Lamsas engelska översättning, av Erik Martinsson.

Bibliografi 
Böcker och översättningar
 Gospel light; comments on the teachings of Jesus from Aramaic and unchanged Eastern customs; Philadelphia : A. J. Holman company, [omkring 1936]
New Testament commentary from the Aramaic and the ancient Eastern customs;   Philadelphia : A. J. Holman company, 1945
New Testament origin;   Chicago ; New York : Ziff-Davis publishing company, 1947
 Peshittabibeln, eller The Holy Bible from ancient Eastern manuscripts : containing the Old and New Testaments. Transl. from the Peshitta, the authorized Bible of the Church of the East; Philadelphia, 1957
  Från Jesu eget språk : Markusevangeliet från den gamla arameiska Peshittabibeln ;   Vällingby : Harrier ; 1975

Externa länkar 
Biografi på metamind (eng)

Bibeln
Syriska teologer
Assyrier/syrianer
Syriska översättare
Personer inom pseudovetenskap
Män
Födda 1892
Avlidna 1975