kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Fläcknäbbad pelikan

Fläcknäbbad pelikan (Pelecanus philippensis) är en asiatisk fågel i familjen pelikaner inom ordningen pelikanfåglar. Den var tidigare vanlig i stora delar av södra Asien, men har minskat kraftigt. IUCN kategoriserar den som nära hotad.

Utseende 
Fläcknäbbad pelikan är en relativt liten (127-140 centimeter) och smutsgrå pelikan med fläckad näbb och näbbsäck. Den tufsiga nacken och bakre delen av huvudet är sotfärgad, tygeln är blåaktig, övre delen av näbben är rosafärgad och i flykten underifrån syns, till skillnad från den mycket större arten vit pelikan, bleka vingpennor.

Utbredning 
Fläcknäbbad pelikan förekommer i låglänta områden från Indien till Sydostasien. Idag tros den endast häcka i Indien, Sri Lanka och Kambodja, möjligen även i Thailand. Tidigare förekom den i Filippinerna där den numera är utdöd, liksom i Bangladesh.

Systematik 
Arten är systerart till krushuvad pelikan (Pelecanus crispus). Arten behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Fågeln bebor olika typer av våtmarker, både naturliga och av människan skapade. Den häckar i kolonier i akaciabuskar, höga träd och palmer, och födosöker på öppet vatten huvudsakligen efter fisk.

Status och hot 
Fläcknäbbad pelikan var tidigare vanlig i stora delar av Asien men har minskat mycket kraftigt på många håll. Tack vare ökad kunskap och skydd har den visats sig vanligare än man tidigare trott. Från en uppskattning av minsta antal på 5 000–10 000 fåglar 2002 tror man nu att beståndet minst består av 13 000–18 000 individer. Arten kategoriseras därför av internationella naturvårdsunionen IUCN sedan 2007 som nära hotad från att tidigare ha behandlats som sårbar.

En viktig faktor i att arten minskade kraftigt var när häckningskolonin i Sittangdalen i Myanmar kraschade till följd av avverkning. Fortfarande hotas den av att dess häckningsträd fälls, men också invasiva växter i våtmarker där den födosöker, jakt och insamling av ägg.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn poliocephala betyder "från Filippinerna".

Bilder

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Pelikaner
Fåglar i orientaliska regionen
Rosaryggig pelikan

Rosaryggig pelikan (Pelecanus rufescens) är en huvudsakligen afrikansk fågel i familjen pelikaner inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende 
Rosaryggig pelikan är som alla pelikaner en mycket stor fågel, lätt igenkänd på den enorma, påsförsedda näbben med vilken den fångar fisk. Denna art är med kroppslängden 135–152 cm tydligt mindre än vit pelikan. Fjäderdräkten är gråare, med skär rygg och gulskär näbb. Vingpennorna är mörkare grå, men kontrasterar inte tydligt mot de vita täckarna som på vit pelikan. I häckningsdräkt har den en grå tofs. Ungfågeln är mörkbrun och blir gråare med åldern.

Utbredning 
Fågeln förekommer lokalt i Afrika söder om Sahara och på södra Arabiska halvön. Den är huvudsakligen en stannfågel men genomför spridda förflyttningar beroende på vattentillgång. Lokalt i Sydafrika är den nomadisk och populationen i västra Afrika flyttar norrut, under regnperioden, till subsahariska stäppområden som då översvämmas.

Förekomst utanför utbredningsområdet 
Arten har tillfälligt påträffats i andra delar av Mellanöstern som Turkiet, Libanon, Israel, Kuwait, Oman och Jordanien. I Europa tros fynd i Spanien utgöra vilda fåglar, medan det anses möjligt att de i Tyskland, Österrike, Frankrike, Portugal, Nederländerna och Polen härrör från förrymda individer.

Systematik 
Arten är närmast släkt med krushuvad pelikan (Pelecanus crispus) och fläcknäbbad pelikan (P. philippensis). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Rosaryggig pelikan lever i en mängd olika akvatiska biotoper, främst lugna grunda vatten med uppvuxen vegetation. Den föredrar färskvattenbiotoper som sjöar, våtmarker, stora långsamrinnande floder, men kan även uppträda på översvämmade marker, i dammar och liknande. Ibland förekommer den även i salthaltiga sjöar och laguner, till och med vid kusten i vikar. Den häckar och tar ofta vila i träd, som mangrove, med vilar även på sandig öar, klippor, korallrev och sanddyner. Eftersom häckningsträden ofta dör efter upprepade häckningar förflyttar sig kolonierna lokalt. Den lever nästan enbart av fisk.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och som inte tros vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågeln har på svenska också kallats rosaryggad pelikan och afrikansk pelikan.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Pelikaner
Fåglar i etiopiska regionen
Perupelikan

Perupelikan (Pelecanus thagus) är en fågel nära släkt med brun pelikan som förekommer i västra Sydamerika.

Utseende 
Perupelikanen är lik brun pelikan som den tidigare behandlades som underart till, men är betydligt större med en längd på 137 till 152 centimeter och en vingbredd på ungefär 228 centimeter. Den har också proportionellt längre tofsfjädrar samt annorlunda färgad strupsäck, näbb, skapularerna och vingtäckare.

Utbredning och systematik 
Perupelikanen från 33.5° S i centrala Chile till Piura i norra Peru. Den förekommer också som besökare i södra Chile och Ecuador. Vid ett tillfälle har den sett i sydöstra Brasilien.

Arten är systerart till brun pelikan (Pelecanus occidentalis). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Ekologi 
Arten häckar i lösa kolonier på klippig kust och öar från september till mars. Den lägger två till tre ägg som ruvas i fyra till fem veckor. Liksom andra pelikaner lever den nästan uteslutande av fisk. Den dyker från låg höjd eller fångar bytet simmande. Undantagsvis kan den ta annan föda, som fågelungar från kejsarskarv, perudykpetrell, ökenmås eller till och med kannibaliserar på andra pelikanungar.

Status 
Perupelikanen har en stabil populationsutveckling eller till och med ökar i antal. Dock anses den fortfarande återhämta sig efter en dramatisk minskning i samband med El Niño 1998. Detta i kombination med en risk för liknande händelser i framtiden gör att internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som nära hotad (NT). Världspopulationen uppskattas till mellan 100.000 och en miljon individer.

Bilder

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Pelikaner
Fåglar i neotropiska regionen
Nya högern

Nya högern kan syfta på:

 Nya högern (kulturrörelse) – en starkt högerorienterad fransk kulturrörelse
 Nya högern (Nederländerna) – det politiska partiet i Nederländerna
 Nya högern (Israel) – det politiska partiet i Israel
Flikibis

Flikibis (Bostrychia carunculata) är en fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar. Den förekommer endast i höglänta områden i Etiopien. Arten tros ha en liten världspopulation, men beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende 
Flikibisen är en stor (60 cm) och mörk ibis med vita skulderfläckar och vita ögon. En tunn hudflik hänger från den relativt breda näbbens rot. Dessa egenskaper samt avsaknaden av en vit linje på kinden skiljer den från nära släktingen hadadaibisen.

Utbredning och systematik 
Fågeln är endemisk för det etiopiska höglandet och förekommer enbart i Etiopien och Eritrea, från 1500 meter över havet till de högst belägna bergshedarna på 4100 meters höjd. Den har även observerats vid kusten i Eritrea. Arten behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Flikibisen hittas ofta i klippiga områden där den samlas och häckar, men även i öppet landskap, jordbruksbygd, statsparker och skogar med olivträd (Olea africana) och enarten Juniperus procera. Arten har anpassat sig väl till människan och kan till och med ses på gräsytor i centrala Addis Abeba.

Flikibisen är en social fågel som ofta formar flockar med mellan 30 och 100 individer, men kan även ses födosöka ensam eller i par. Födan består av maskar, insektslarver och små ryggradslösa djur, ibland även grodor, ormar och möss. Den kan också ses tillsammans med boskap där den letar efter skalbaggar i dynghögarna.

Häckning 
Flikibisen häckar i små till stora klippbelägna kolonier, men bon har också rapporterats i trädtoppar eller på avsatser på byggnader. Boet är en plattform av grenar och pinnar som fodras med gräs och barkremsor. Den häcjar från mars till juli, tillfälligt även i december under torrsäsongen. Den lägger två till tre smutsvita ägg.

Status 
Flikibisen har en liten världspopulation på endast mellan 1 000 och 25 000 individer. Dess populationstrend är okänd, men den tros inte minska tillräckligt kraftigt för att betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Referenser

Noter

Tryckta källor
 Jose Luis Vivero Pol, 2006, A Guide to Endemic Birds of Ethiopia and Eritrea. Shama Books.

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i etiopiska regionen
Hadadaibis

Hadadaibis (Bostrychia hagedash) är en fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende och läte 
Hadadaibisen är en stor och kraftig gråbrun ibis med grön- och purpurfärgad glans på vingarna. Näbben är tvåfärgad i svart och rött, och en vit strimma löper över kinden under ögat. Det ofta hörda lätet är ett av det mest karaktistiska i Afrika, ett högljutt och grovt "ha-da-da" som gett arten dess namn.

Utbredning och systematik 
Hadadaibisen har ett mycket stort utbredningsområde i Afrika söder om Sahara. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Bostrychia hagedash brevirostris – förekommer från Senegal till Kenya och söderut till Zambezidalen
 Bostrychia hagedash nilotica – förekommer från Sudan och Etiopien till nordöstra Kongo-Kinshasa, Uganda och nordvästra Tanzania
 Bostrychia hagedash hagedash – förekommer söder om Zambezidalen i södra Afrika

Levnadssätt 
Hadadaibisen hittas i en rad olika miljöer från våtmarker till öppet landskap och skogskanter. Den ses i par eller i småflockar födosökande på marken efter ryggradslösa djur.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i etiopiska regionen
Olivibis

Olivibis (Bostrychia olivacea) är en fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende och läte 
Olivibis är en mörk ibis med en raggig huvudtofs och gröna skuldror. Den liknar fläckbröstad ibis, men är större och kraftigare, har diagnostisk svart bar hud i ansiktet och saknar fläckar på undersidan. Jämfört med hagedashibisen är den istället mindre med mindre näbb. Lätet är ett tvådelat trumpetande "hee-haa", lik hagedashibisen men enklare.

Utbredning och systematik 
Olivibis delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Bostrychia olivacea olivacea – låglandsskogar i Sierra Leone och Liberia
 Bostrychia olivacea cupreipennis – låglandsskogar i Kamerun, Gabon, Kongo och Demokratiska republiken Kongo
 Bostrychia olivacea akeleyorum – bergsskogar i Kenya och Tanzania
 Bostrychia olivacea rothschildi - förekom tidigare på ön Príncipe i Guineabukten (utdöd ca 1901)

Tidigare betraktades sãotoméibis (B. bocagei) utgöra en underart till olivibis men den urskiljs nu oftast som egen art.

Levnadssätt 
Olivibisen är en skogslevande fågel. Den påträffas i fuktig undervegetation i regnskog, men även lokalt i mangroveträsk. Den är generellt fåtalig och mycket skygg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i etiopiska regionen
Fläckbröstad ibis

Fläckbröstad ibis (Bostrychia rara) är en fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende och läte 
Fläckbröstad ibis är en liten (47 cm) och mörk ibis. Den liknar olivibisen, men är mindre och slankare. Karakteristiskt är blå bar hud i ansiktet och fläckar på bröst och hals. Lätet består av ett trumpetande tvådelat gåslikt ljud.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Liberia, Kamerun, Gabon, Demokratiska republiken Kongo och allra nordöstligaste Angola. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Fläckbröstad ibis är en mycket skygg och generellt fåtalig fågel som lever i undervegation i fuktig regnskog. Födan består av skalbaggar, larver, vattenlevande snäckor och maskar. Diet includes beetles, larvae, grubs, aquatic snails and worms.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i etiopiska regionen
Spetsstjärtad ibis

Spetsstjärtad ibis (Cercibis oxycerca) är en sydamerikansk fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar. Arten är fåtalig men beståndet anses ändå vara livskraftigt.

Utseende 
Spetsstjärtad ibis är en 76–86 cm lång medlem av familjen, med ett rätt unikt utdraget utseende skapat av den ovanligt långt utstickande stjärten. Fjäderdräkten är övervägande glansigt svart, med röd näbb och röda ben, röd bar hud i ansiktet, orangefärgade hudflikar och en vitaktig kindfläck. Den liknar endast rödmaskad ibis, men är mycket större, med annorlunda proportioner och en buskig tofs i nacken.

Läte 
Arten är rätt talför. I flykten hörs nasala och utdragna trumpetanden, "tah-taaaah" eller "tah-taaah-taaah-taaah-taaah". Från sittande fågel hörs likaledes nasala men kortare ljud från fåglar som fyller i varandra, där en låter ett "kah-kah-kah..." som svaras av ett "kow" i längre intervaller från en annan fågel. Även dämpade och mörkare stönande "grrrrrrrreh" kan höras.

Utbredning och systematik 
Spetsstjärtad ibis placeras som enda art i släktet Cercibis. Fågeln förekommer på de gräsmarker som kallas llanos i östra Colombia och Venezuela. Den finns även i sydvästra Guyana och östra Roraima i Brasilien och i Surinam.

Levnadssätt 
Spetsstjärtad ibis hittas på savann utmed vattendrag, men även i öppna våtmarker, leriga risfält och fuktiga gräsmarker. Den har också rapporterats födosöka i översvämmad galleriskog under regnperioden. Arten påträffas i låglänta områden, från havsnivån upp till 500 meters höjd. Födan tros bestå huvudsakligen av insekter, men den tar även groddjur, daggmaskar, kräftdjur och sniglar. Den födosöker ensam, i par, i familjegrupper eller småflockar genom att gå fram och födosöka i leran, djupare än andra ibisar i området. Arten häckar i träd, men dess häckningsbiologi är i övrigt okänd.

Status 
Spetsstjärtad ibis har en rätt liten världspopulation bestående av uppskattningsvis mellan 6.700 och 17.000 vuxna individer. Utbredningsområdet är dock relativt stort och den tros inte minska i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn oxycerca betyder just "spetsstjärtad", medan släktesnamnet Cercibis är en kombination av grekiska kerkos och ibis, det vill säga "stjärtibis".

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i neotropiska regionen
Vit ibis

Vit ibis (Eudocimus albus) är en fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende 
Denna ibis är en mellanstor fågel med vit fjäderdräkt, kraftigt rödoranga nedåtböjd näbb och ben och svarta vingspetsar som vanligtvis endast syns när den flyger. Hanen är större och har längre näbb än honan.

Utbredning och systematik 
Vit ibis förekommer från södra USA till Colombia, Venezuela och Ecuador, Bahamas och Stora Antillerna. Den påträffas från North Carolina och USA:s gulfkust söderut till större delen av den Nya världens tropiska områden.

Häckningsområdet löper längs Mexikanska golfen, USA:s södra Atlantkust och Mexikos och Centralamerikas kuster på båda sidorna. Utanför häckningssäsongen, sträcker sig utbredningsområdet längre in i landet i Nordamerika och till Karibien. Den påträffas också på Sydamerikas nordvästra kust i Colombia och Venezuela. Populationerna i centrala Venezuela överlappar och hybridiserar med röd ibis. En del av auktoriteter klassificerar dessa två arter som en och samma art.

Vit ibis delas idag in i två underarter, där den sydamerikanska populationen urskiljs som ramobustorum.

Ekologi 
Vit ibis lever främst av små vattenlevande djur, som insekter och fisk. I de flesta regionerna föredrar den kräftdjur, men den anpassar dieten till naturtyp och hur vanliga de olika bytesdjuren är. Den söker födan genom att med näbben känna efter byten på bottnen i grunda vatten och gripa tag i dem med näbben när de påträffas. Vanligtvis ser ibisen inte bytet när det fångas.  

Under häckningssäsongen samlas den vita ibisen i enorma kolonier nära vatten. Paren är övervägande monogama och båda föräldrarna tar hand om ungarna, men hanarna kan ibland ändå para sig med andra honor. Detta ökar deras reproduktiva framgång. Hanar har också setts stjäla mat från unga individer och från honor som saknar partner. 

Den vita ibisens beteende har påverkats av ökande koncentrationer av metylkvicksilver som spritt sig i naturen från obehandlat avfall. Exponering för metylkvicksilver förändrar dess hormonnivåer så att reproduktionen minskar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling som inte tros vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC).

Bildgalleri

Referenser 
Artikeln bygger på en översättning från engelskspråkiga wikipedias artikel American White Ibis, läst 2015-10-10

Noter

Externa länkar

Ibisar
Fåglar i neotropiska regionen
Fåglar i nearktiska regionen
Skallig ibis

Skallig ibis (Geronticus calvus) är en fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar, förekommande i södra Afrika.

Utseende och läten 
Skallig ibis är en 78 centimeter lång glänsande blå svart ibis med ett typiskt skalligt rött huvud och vitt ansikte. Den långa nerböjda näbben är röd, liksom ben och fötter. På framsidan av vingen syns kopparglänsande fläckar. I flykten slår den sina långa vingar snabbt mellan glidflyg. Ungfågeln är mattsvart och färglös på huvud och näbb. Lätet är ett distinkt, högfrekvent kalkonliknande ljud.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergsområden i nordöstra Sydafrika, Lesotho och västra Swaziland. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Skallig ibis påträffas i bergsbelägna gräsmarker med avsaknad av träd och med en låg och tät grässvål. Den påträffas också i lätt beskogat torrt landskap. Fågeln födosöker helst på nyligen bränd mark, men också andra naturliga gräsmarker, betesmarker, skördade majsfält och plogade åkrar. Den lever huvudsakligen av insekter och andra ryggradslösa djur.

Status och hot 
Skallig ibis har en liten världspopulation bestående av endast 6.500-8.000 individer. Den tros dessutom minska i antal till följd av habitatförlust, och antas också påverkas negativt i framtiden på grund av klimatförändringar. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som sårbar (VU).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i etiopiska regionen
Vitvingad ibis

Vitvingad ibis (Lophotibis cristata) är en stor skogslevande fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar som enbart förekommer på Madagaskar.

Utseende 
Vitvingad är en stor ibis, mestadels rödaktig, med grönglänsande fjädrar på huvud och tofs, den senare försedd med en gul- eller vitaktig spets. Runt ögat syns röd bar hud och även benen är röda. Vingarna är vita och näbben blekgul. Det högljudda lätet som hörs nattetid beskrivs som ett knarrande "ank-ank-ank-ank-ank".

Utbredning och systematik 
Vitvingad ibis placeras som enda art i släktet Lophotibis. Den delas in i två underarter:
 Lophotibis cristata cristata – förekommer i skogar på östra Madagaskar
 Lophotibis cristata urschi – förekommer i skogar på västra Madagaskar

Status och hot 
Vitvingad ibis har en världspopulation på endast 10.000 individer. Den tros minska i antal i framtiden på grund av tjuvjakt och skogsavverkning. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som nära hotad.

Levnadssätt 
Vitvingad ibis är en skogslevande fågel som hittas såväl i regnskog i norr och öster som torra skogar i söder och väster. Den verkar åtminstone i östra delen av utbredningsområdet kunna anpassa sig till miljöer påverkade av människan, så som vaniljodligar och oljepalmsplantage, men bara när dessa ligger intill mer ursprungliga skogar. Tillfälligt ses den även i mangroveträsk. Födan består av ryggradslösa djur och små ryggradsdjur som grodor och reptiler som den söker efter på marken.

Häckning 
Arten häckar i stora träd inne i skog, med start från början av regnperioden. Boet består av en stor plattform byggd av grenar som vanligen placeras i en trädklyka sju till 15 meter ovan mark. Den lägger vanligen tre, ibland två ägg.

Noter

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter på Madagaskar
Gambusia bucheri

Gambusia bucheri är en fiskart i familjen levandefödande tandkarpar som lever endemiskt på Kuba.

Utseende 
Arten är en liten men robust fisk. Förutom genom storleken skiljs könen från varandra genom honans större buk, och genom att analfenan hos hanen är omvandlad till ett kanalförsett parningsorgan – ett så kallat gonopodium.

Fortplantning 
Hos Gambusia bucheri sker fortplantningen genom inre befruktning, där hanens gonopodium används som parningsorgan. Arten är vivipar och honan föder sålunda levande ungar. Detta kan upprepas flera gånger utan mellanliggande parningar, eftersom honan som hos alla Gambusia kan spara livskraftig sperma i äggledarna genom så kallad förrådsbefruktning.

Referenser 

Levandefödande tandkarpar
Gambusia
Grön ibis

Grön ibis (Mesembrinibis cayennensis) är en fågel i familjen ibisar inom ordningen pelikanfåglar.

Utseende och läten 
Grön ibis är en 52–58 cm lång ibis korta gröna ben och en lång grågrön böjd näbb. Fjäderdräkten är övervägande mörkt metallgrön med bronsglans på ovansidan och några längre uppruggade fjädrar på halsen. Ungfågeln är mattare och mörkare i färgerna. Flykten är irrande och vingslagen spänstiga och snabba. Lätet är högljutt och snabbt, återgivet i engelsk litteratur som ett "corOcorOcorOcorO...".

Utbredning och systematik 
Grön ibis förekommer i låglänta områden från Costa Rica till nordöstra Argentina och Brasilien. Den placeras som enda art i släktet Mesembrinibis.

Levnadssätt 
Grön ibis hittas i sumpskogar och vid sjökanter, i mer beskogade områden än andra ibisar. Den är också mer ensamlevande och rätt skygg. Födan består av insekter, maskar och växtdelar, men även små sniglar. Fågeln häckar i juni–juli i llanos i Venezuela, en till två månader efter regnperioden inletts.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ibisar
Fåglar i neotropiska regionen