kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Trippel-alfa-processen

Trippel-alfa-processen är en kärnreaktion där heliumkärnor (alfapartiklar) fusionerar till kol och i massiva stjärnor till syre och neon. Kärnreaktionen är dominerande i medelstora och stora stjärnor som passerat huvudserien och kommit in i jättestjärnfasen och svällt upp till röda jättar.

Processen föreslogs av astrofysikerna Fred Hoyle (1946), Edwin Salpeter (1951) och Ernst Öpik (1951). William A. Fowler och Subramanyan Chandrasekhar fick 1983 Nobelpriset i fysik för nukleosyntesen i stjärnor i vilket trippelalfaprocessen ingår.

Kärnreaktioner i stjärnor
I stjärnor sker värmeproduktionen genom att 4 väteatomer fusionerar till en heliumatom i en proton-protonreaktion. Heliumet som produceras sjunker mot stjärnans mitt, och allt eftersom temperaturen stiger kommer CNO-cykeln att dominera och stegra temperaturen ytterligare. När temperaturen i kärnan överstiger 100 000 000 K börjar stjärnan förbränna helium i en trippelalfaprocess, genom att 3 heliumkärnor slås samman till en kolkärna. Heliumförbränningen ökar stjärnans energiutstrålning och den blåser upp sig till en röd jätte.

Kärnreaktion

4He + 4He + 92 keV → 8Be
8Be + 4He → 12C + γ  + 7,367 MeV

Steg 1: Två heliumkärnor slås samman till beryllium. Beryllium-8 är instabil och sönderfaller mycket snabbt, men den höga tätheten i en stjärna ger kort tid mellan stegen.
Steg 2: Genom resonans slås en beryllium-8 och en heliumkärna samman till kol-12 omedelbart efter steg 1, och en stor mängd energi avges.

I tunga stjärnor kan processen fortsätta och ger i sådana fall upphov till följande alfaprocesser.

12C + 4He → 16O + γ + 7,16 MeV
16O + 4He → 20Ne + γ  + 4,73 MeV

Steg 3: En kolkärna slås samman med en heliumkärna och bildar syre-16
Steg 4: En syrekärna slås samman med en heliumkärna och bildar neon-20.
Steg 5+: Alfaprocessen kan fortgå i tunga stjärnor till dess att järntoppen nås. Det innebär att om en atomkärna med fler än 56 nukleoner bildas, så åtgår mer energi vid fusionen än vad som frigörs. Kärnprocessen, som behöver tryck och värme, kommer inte att kunna fortgå utan stannar av. I massiva stjärnor kommer avkylningen att leda till stjärnans undergång, då den faller samman och exploderar som supernova.

Se även 
CNO-cykeln
Proton-protonkedjan
Röd jätte

Referenser och noter
Nuclear Reactions in Stars without Hydrogen av E.E. Salpeter, 1951

Nukleosyntes
Astrofysik
Autobias

Med autobias menar man att man kopplat ett katodmotstånd från katoden till jord och ett måttligt stort gallermotstånd (<1Mohm för att undvika Edison-effekten) mellan styrgallret och jord. Detta får nänmligen till följd att det automatiskt bildas en negativ spänning (läs spänningen över katodmotståndet) mellan styrgallret och katoden vilket är den rymdladdningsbegränsande arbetspunkt ett rör behöver ha för att fungera så linjärt och optimalt som möjligt.

Elektronik
Biasering

Med biasering menar man att försätta enheten i arbetspunkt. Allmänt menas att man har sett till så att den transkonduktiva enheten kan jobba som den skall det vill säga den har stabiliserats DC-mässigt och den väntar bara på signal och kan ta emot signal utan att överstyras och därmed förvränga signalen.

Elektronik
en:Biasing (electronics)
Robert Weinberg

Robert Allan Weinberg, född 11 november 1942 i Pittsburgh i Pennsylvania, är en amerikansk biolog och cancerforskare.

Weinberg är professor vid Massachusetts Institute of Technology, där han innehar Daniel K. Ludwig-professuren i cancerforskning, och innehar även en forskningsprofessur vid American Cancer Society.

Weinberg forskar kring framför allt kring onkogener och den genetiska grunden för uppkomst av cancer.

Weinberg är ledamot av The National Academy of Sciences invaldes 1992 som utländsk ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien. Han tilldelades National Medal of Science 1997, Wolfpriset i medicin 2004, delat med Roger Y. Tsien, och Prinsen av Asturiens pris 2004. 2007 promoverades han till medicine hedersdoktor vid Uppsala universitet, i samband med Linnéfesten.. 2008 fick Weinberg Visiting Professor Award av den svenska cancerforskningsstiftelsen The Georg & Eva Klein Foundation https://web.archive.org/web/20170920033345/http://gekleinfoundation.org/

Källor

Externa länkar 
Robert Weinbergs webbsida vid Whitehead Institute
Robert Weinbergs webbsida vid MIT

Amerikanska biologer under 1900-talet
Wolfpristagare i medicin
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Hedersdoktorer vid Uppsala universitet
Födda 1942
Män
Levande personer
Mottagare av prinsen respektive prinsessan av Asturiens pris
Forskare från Pennsylvania
Personer från Pittsburgh
Ágnes Simon

Ágnes Simon (födelsenamn Almási), född 21 juni 1935 i Budapest, Ungern, död 19 augusti 2020 i Moers, Nordrhein-Westfalen, Tyskland, var en ungersk, och senare nederländsk och västtysk, bordtennisspelare och världsmästare i dubbel och europamästare i singel och lag. 

Simon vann dubbeltiteln i bordtennis VM tillsammans med Lívia Mossóczy innan hon hoppade av till Nederländerna (som hon spelade ett VM för) innan hon flyttade vidare till Västtyskland.

Meriter 
Bordtennis VM
 1950 i Budapest
 kvartsfinal dubbel 
 1953 i Bukarest
 kvartsfinal dubbel 
 3:e plats med det ungerska laget
 1954 i London
 2:a plats med det ungerska laget
 1955 i Utrecht
 kvartsfinal dubbel 
 4:e plats med det ungerska laget
 1957 i Stockholm
 1:a plats dubbel (med Lívia Mossóczy) 
 4:e plats med det ungerska laget
 1959 i Dortmund
 kvartsfinal singel
 kvartsfinal dubbel 
 1963 i Prag
 kvartsfinal dubbel 
 9:e plats med det tyska laget
 1965 i Ljubljana
 6:e plats med det tyska laget
 1967 i Stockholm
 kvartsfinal dubbel 
 7:e plats med det tyska laget
 1971 i Nagoya
 7:e plats med det tyska laget

 Bordtennis EM
 1960 i Zagreb  
 kvartsfinal dubbel 
 1962 i Berlin 
 1:a plats singel
 2:a plats dubbel med Inge Harst
 2:a plats mixed dubbel med Eberhard Schöler
 1:a plats med det tyska laget
 1964 i Malmö
 kvartsfinal singel 
 1966 i London
 3:e plats dubbel med Edit Buchholz
 1968 i Lyon
 kvartsfinal singel
 kvartsfinal dubbel 
 1:a plats med det tyska laget
 1970 i Moskva
 2:e plats dubbel med Diane Schöler 
 kvartsfinal mixed dubbel 
 1972 i Rotterdam
 kvartsfinal dubbel
 2:a plats med det tyska laget
 1976 i Prag
 3:e plats dubbel (med Monika Kneip) 

 Europa Top 12
 1971 i Zadar: 5:e plats
 1972 i Zagreb: 11:e plats
 1973 i Böblingen: 9:e plats

 Swedish Open Championships
 1957 - 2:a plats singel
 1958 - 1:a plats singel, 1:a plats dubbel (med Birgitta Tegner)
 1959 - 2:a plats singel, 3:e plats dubbel (med Birgitta Tegner)
 1960 - 1:a plats singel
 1961 - 1:a plats singel
 1962 - 2:a plats singel, 2:a plats dubbel (med Inge Harst)
 1969 - 1:a plats singel

 Ungerska mästerskapen - guldmedaljer
 1950 - dubbel (med Gizella Farkas) 
 1953 - dubbel (med Gizella Farkas)

 Tyska nationella mästerskapen
 1971 in Hannover: 3:e plats singel, 1:a plats dubbel (med Diane Schöler 
 1972 in Karlsruhe: 1:a plats singel, 1:a plats dubbel (med Diane Schöler 

 Internationella Mästerskap
 1969 Belgien – 1:a plats dubbel (med Diane Schöler 
 1970 Tyskland – 2:a plats dubbel (med Diane Schöler 
 1972 Österrike – 1:a plats dubbel (med Diane Schöler

Externa länkar 
ittf.com

Källor
Agnes Simon i ITTFs - Databank
Svenska Bordtennisförbundets webbplats

Referenser 

Ungerska bordtennisspelare
Tyska bordtennisspelare
Nederländska bordtennisspelare
Världsmästare i bordtennis
Europamästare i bordtennis
Födda 1935
Kvinnor
Avlidna 2020  
Idrottare från Budapest
Ungerska idrottare under 1900-talet
Tyska idrottare under 1900-talet
Nederländska idrottare under 1900-talet
Bordtennisspelare i DSC Kaiserberg
Great Fish River

Great fish river (afrikaans: Groot-Visrivier; svenska: Stora fiskfloden)  är en flod i Östra Kapprovinsen i Sydafrika.

Namnet Great är givet för att skilja den från Fish River i Namibia.

Great Fish River är 644 kilometer lång och flyter ut i Indiska Oceanen cirka 148 kilometer öster om Port Elisabeth och cirka 87 kilometer sydväst om East London. Vid utloppet finns en fyr som heter Great Fish Point och som är byggd 1898.

Vatten flyter vanligen naturligt i floden året om även om strömmen kan vara mindre i torra områden och floden påverkas även av tidvatten cirka 20 kilometer uppströms. Vatten kan även tillföras från andra flodsystem via dammar vilket görs ibland under torra perioder.

Ekologi, historia och ekonomi 

På 1970-talet ingick floden i ett större projekt för att förse jordbruk och industri med vatten då man med dammar och tunnlar byggde ihop floden med Orange River. Detta visade sig dock ödesdigert för flodens egna ekosystem som nu har givit vika för flora och fauna från Orange River.

På 1800-talet var floden Kapkolonins östra gräns. Under Xhosakrigen blev floden omstridd med kolonisatörer på ena sidan och folket Xhosa på andra. Under apartheid var floden närmast oceanen  bantustan Ciskeis västra gräns.

Ett vattenkraftverk finns, men det används inte på grund av det inte är lönsamt.

Städer
Den enda större orten floden flyter igenom är Cradock.

Bifloder
Tarka River, Little Fish River, Kunap River, Kat River

Fritid

Trots namnet förekommer endast sportfiske, oftast nära utloppet i Indiska Oceanen. Det hålls en årlig två-dagars kanot-tävling (Fish River Canoe Marathon) från Grassridge Dam till Cradock.

Det finns många mer eller mindre kända skeppsvrak i floden närmast utloppet.

Området från utloppet västerut mot Port Elisabeth kallas för solskenskusten.

Referenser

Vattendrag i Sydafrika
Indiska oceanens avrinningsområde
Östra Kapprovinsen
Kungstensgatan

Kungstensgatan är en gata i Vasastaden och Östermalm i Stockholm. Gatan fick sitt nuvarande namn i samband med Stockholms gatunamnsreform 1885.

Historik

På Petrus Tillaeus karta från 1733 saknar gatan namn men omtalas 1770 som Kongstens Gatan. Med all säkerhet har den fått sitt namn efter kvarteret Konungz Steen (Kungsstenen). Kungstensgatan sträcker sig i öst-västlig riktning från Karlavägen vid Engelbrektskyrkan på Östermalm till Dalagatan vid Sabbatsbergs sjukhus i Vasastan. Gatan korsar bland annat Birger Jarlsgatan, Sveavägen och Drottninggatan.  Stycket mellan Saltmätargatan och Holländargatan bakom Handelshögskolan består av en trappa som kallas Kungstenstrappan. 

Längs Kungstensgatan ligger bland annat Stockholms högskolas (föregångare till Stockholms universitet) gamla huvudbyggnad vid Kungstensgatan 45. Vid Kungstensgatans östra ända uppfördes 1930–1932 Stockholms borgarskola, Kungstensgatan 2–8, vilken numera hyser Viktor Rydbergs gymnasium.

Källor

Se även 
 Gator och torg i Vasastan
 Gator och torg på Östermalm

Externa länkar 

Gator och torg i Vasastan
Gator och torg på Östermalm
Don't Stop Dancing

Don't Stop Dancing är en låt av Creed, inkluderad på deras tredje album Weathered, från 2001. Låten inkluderar Scott Stapps syster Aimee Stapp som bakgrundsvokalist.
Sånger 2001
Musiksinglar 2002
Pierre Chambon

Pierre Chambon, född 7 februari 1931 i Mulhouse, Frankrike, är en molekylärbiolog, genetiker, professor och läkare.

Hans mer kända forskningsinsatser gäller framför allt kärnreceptorer.

Chambon är ledamot av Franska vetenskapsakademin, invaldes 1985 som utländsk medlem av The National Academy of Sciences och 1987 som utländsk ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien. Han tilldelades Médaille d'or du CNRS 1979 och Albert Lasker Basic Medical Research Award 2004.

Källor

Externa länkar 

Franska läkare
Alumner från Strasbourgs universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1931
Män
Levande personer
Kommendörer av Hederslegionen
Sibylla

Sibylla kan syfta på:

 Prinsessan Sibylla (1908–1972), en svensk prinsessa
 Sibylla (profet) –  flera kvinnliga profeter under antiken
 Sibylla (namn) – ett kvinnonamn
 Sibylla (snabbmatskedja) – en snabbmatskedja
 Sibylla (låt) – en låt av punkbandet Hans & Greta, i vilken anspelas på ovan nämnd snabbmatskedja
 168 Sibylla – en asteroid
 Sibylla (djur) – ett släkte av bönsyrsor
 Sibyllegatan -  en gata i Stockholm

Se även
 Sibyllan – en roman av Pär Lagerkvist
Anders Gerner

Anders Gerner, född 18 november 1632 i Stockholm, död 23 februari 1683, var en svensk ämbetsman. Han var far till Albrecht Gerner.

Gerner var son till handelsmannen Albrekt Gerner och hans hustru Maria Vaston, båda var av skotsk släkt. Efter avslutade studier i Königsberg och ett par andra utländska universitet återkom han till Sverige 1651, och sändes då av riksmarskalken Magnus Gabriel De la Gardie till svenska envoyéen i Wien Mattias Björnklou, hos vilken han kvarstannade i över två år. Efter sin hemkomst till Sverige antog han som informator till riksmarskalkens son Gustaf Adolf De la Gardie, senare anställd i samma egentskap för några unga friherrar av ätten Leijonsköld, och företog med dessa en längre utrikes resa, och återkom först i slutet av år 1665 till Sverige.

Gerner utnämndes vid sin återkomst till förste protokollssekreterare i stora kansliet. År 1671 befordrades han till politieborgmästare i Stockholm och 1672 utsågs han till talman för borgarståndet. Han adlades 1676. Gerner avled till följderna av en illa utförd åderlåtning. Han var sedan 1669 gift med Elisabeth Pfeiff. Gerner var ägare till Edeby i Skå socken.

Källor 

 Gösta Thimon (1982), Stockholms Nations studenter i Uppsala 1649-1800, Del I 1649-1700

Noter

Borgarståndets talmän
Stockholms borgmästare
Svenskt adlade
Födda 1632
Avlidna 1683
Män
SBH
Ämbetsmän från Stockholm
Sibylla (profet)

Sibylla (latin: Sibylla; grekiska: Σίβυλλα) är termen på flera kvinnliga profeter under antiken, bland vilka särskilt den erytreiska åtnjöt högt anseende även under medeltiden. De kanske mest berömda exemplen är Oraklet i Delfi och Sibyllan i Cumae.

Se även 
 Sibyllinska böckerna
 Tiburtinska sibyllan

Referenser

Externa länkar 

Siare
Sven Lidman (kyrkoman)

Sven Fredric Lidman, född 11 december 1784 i S:t Johannes församling i Norrköping, död 9 mars 1845 i Linköping, var en svensk präst, riksdagsman och upptäcktsresande.

Biografi

Efter studier vid Uppsala universitet promoverades Lidman till filosofie magister 1806 och blev 1811 docent i arabisk litteratur vid Uppsala universitet. Från 1811 till 1817 tjänstgjorde Sven Lidman som predikant vid den svenska legationen i Konstantinopel. Under denna tid företog han upptäcktsresor längs Nilen, Syrien och Palestina. Utförliga dagböcker från denna resa finns i det Lidmanska familjearkivet. Större delen av Sven Lidmans samlingar och föremål från resan förstördes i en brand i Konstantinopel år 1818; vad som återstår finns bevarat på Medelhavsmuseet i Stockholm.

1817 fick Lidman en lektorstjänst i Linköping, där han 1824 utnämndes till domprost. Linköpingsbiskopen Marcus Wallenberg ville ha honom till sin efterträdare, men Lidman kom på femte plats i biskopsvalet 1833.
Under flera år representerade han Linköpings stift i Sveriges riksdag.

Som ung var Sven Lidman medlem av Vitterhetens vänner i Uppsala och av Götiska förbundet, under pseudonymen Sigurd Jorsalafarare, och lämnade flera bidrag till förbundets tidskrift Iduna.

Lidman är gravsatt i släktgraven i Linköping. Han var far till kaptenen Sam Lidman och farfar till författaren och predikanten Sven Lidman.

Familj 

Lidman var son till prosten Sven Lidman och Catharina Brigitta Landberg. 1820 gifte sin Lidman med Ebba Margareta Annerstedt (barnbarn till Daniel Annerstedt samt syster till biskopen Thure Annerstedt och gymnasierektor Rudolf Annerstedt) och fick med henne totalt 12 barn.

Källor 

Män
Födda 1784
Avlidna 1845
Svenska upptäcktsresande
Domprostar i Linköping
Prästeståndets riksdagsledamöter
Präster från Norrköping
Politiker från Norrköping
Filosofilektorer i Linköping
Gravsatta på Gamla griftegården i Linköping
Korskyrkan, Ludvika

Korskyrkan Ludvika  (före detta Baptistförsamlingen Filadelfia, Ludvika) är en baptistiskt kristen församling med drygt 140 medlemmar och församlingen är ansluten till samfundet Evangeliska Frikyrkan.
Korskyrkan samverkar med flera EFK-församlingar i regionen genom Dalagården - Kristen Samverkan (DKS).

Historik
Församlingen grundades 1938 och hade i många år sina samlingar i olika lokaler i Ludvika med omnejd. Från 1963 har Korskyrkan Ludvika haft sin kyrka på Dalagatan 5.

Korskyrkans föreståndare
 Ivar Säw 1938
 Erik A. Frosthagen 1938-1941
 Carl Eriksson 1941-1946
 Carl Claesson 1947-1948
 Elow Renberg 1948-1951
 Tage Nordin 1952-1956
 Göran Swensson-Sandell 1956-1962
 Per-Inge Storm 1962-1967
 Bernt Axelsson 1968-1974
 Rune Enoksson 1975-1979
 Roland Lövgren 1979-1987
 Gunnar Nyberg 1987-1995
 Bengt Dalid 1995-2005
 Gudrun Dalid 1996-2001
 Fredrik Lagerström 2003-2009
 Erika Lagerström 2004-2009
 Ruben Johansson 2009-

Verksamhet
Förutom gudstjänster och hemgrupper bedriver Korskyrkan ett omfattande barn- och ungdomsarbete. Missionsarbetet sker båda lokalt i Ludvika, men också på andra håll i Sverige, samt inte minst i ett internationellt perspektiv.

Församlingen understöder flera missionärer, som bland annat arbetar med hälsovård, teologisk utbildning och evangelisation i Centralasien, Indien och Thailand.
Dessutom är församlingen bidragsgivare till hjälporganisationen Ge för livet och underhåller fadderbarn bland annat i Rumänien.

Tro
I fråga om trosuppfattning bekänner sig Korskyrkan till en baptistisk och karismatisk kristendom, är en del av frikyrkorörelsen och har en evangelikal bibelsyn.
 
Ett av de särdrag som utmärker baptistförsamlingar, är att man inte har några bekännelsedokument utöver Nya Testamentet i Bibeln, som i sig självt anses som en tillräcklig beskrivning av tron. I likhet med övriga församlingar inom  Evangeliska Frikyrkan har Korskyrkan dock valt att ansluta sig till den s.k. Lausannedeklarationen för sin evangeliserande verksamhet.
 
Korskyrkan är en baptistförsamling som i dopfrågan enbart tillämpar och undervisar så kallat troendedop.

Externa länkar
Korskyrkans webbplats
Dalagården - Kristen Samverkan

Svenska EFK-församlingar
Kyrkobyggnader i Ludvika kommun
Kyrkobyggnader invigda 1963
Byggnader och anläggningar i Ludvika
1963 i Sverige
Ella T. Grasso

Ella Tambussi Grasso, född 10 maj 1919, död 5 februari 1981, var en amerikansk politiker (demokrat). Hon var guvernör i Connecticut mellan 1975 och 1980.

Tidigt liv
Grasso föddes som Ella Giovanna Oliva Tambussi i Windsor Locks, Connecticut. Hennes föräldrar var invandrade från Italien. Hon gick på St. Mary's School i Windsor Locks, därefter på Chaffee School i Windsor. Hon studerade sedan vid Mount Holyoke College i South Hadley i Massachusetts, där hon fick en kandidatexamen 1940 och en magisterexamen 1942. Efter examen arbetade hon som biträdande chef vid War Manpower Commission of Connecticut.

Grasso hade ett sommarhus på Duck River Lane i Old Lyme, Connecticut. Hon gifte sig med Thomas Grasso 1942 och de hade barnen Susanne och James tillsammans.

Politisk karriär
År 1952 valdes Grasso till Connecticuts representanthus och tjänstgjorde till 1957. Hon var den första kvinnan som valdes till gruppledare i representanthuset 1955. Hon valdes till Secretary of the State of Connecticut 1958 och blev omvald 1962 och 1966. Hon var den första kvinnan som var ordförande för Demokraternas kommitté i delstaten för att ta fram en politisk plattform, det var hon från 1956 till 1968. Hon var också ledamot av den kommitté som skrev den politiska plattformen för 1960 års Demokratiska nationella konvent. Hon valdes till USA:s representanthus 1970 och blev omvald 1972.

Guvernör
Grasso kandiderade inte till omval till kongressen 1974, utan kandiderade i stället till guvernör i Connecticut. Hon vann och tillträdde som guvernör efter Thomas J. Meskill den 8 januari 1975. Hon blev omvald till en andra mandatperiod 1978.

Den 31 december 1980 avgick Grasso från ämbetet som guvernör på grund av äggstockscancer och avled av sjukdomen flera veckor senare, den 5 februari 1981, vid 61 års ålder. Hon efterträddes av sin viceguvernör William A. O'Neill. Senare samma år gav president Ronald Reagan henne postumt Frihetsmedaljen. Hon valdes in i National Women's Hall of Fame 1993.

Trots att Grasso ofta ses som den första kvinnliga guvernören av en delstat i USA, var hon inte det, men hon var den första som valdes till guvernör på egna meriter, utan att vara hustru eller änka till en tidigare guvernör. Hon var också den första kvinnliga guvernören av Connecticut.

Referenser

Externa länkar
Mount Holyoke biography
Brief biography
Bartleby biography
Ella T. Grasso Papers at Mount Holyoke College Archives and Special Collections
Connecticut Women's Hall of Fame Bio
Ella Tambussi Grasso Center for Women in Politics
Connecticut State Library Bio
Photo of Grasso's Statue on the Connecticut State Capitol building - the first woman to be represented there

Guvernörer i Connecticut
Ledamöter av USA:s representanthus från Connecticut
Mottagare av Frihetsmedaljen
Personer från Windsor Locks
Födda 1919
Avlidna 1981
Kvinnor
Alumner från Mount Holyoke College
Charles Kurland

Charles Gabriel Kurland, född 14 januari 1936, är amerikansk-svensk biokemist och molekylärbiolog.

Kurland blev Ph.D. i biokemi vid Harvard University 1961, var därefter postdoc vid mikrobiologiska institutionen vid Köpenhamns universitet och blev 1971 professor i molekylärbiologi vid Uppsala universitet. Han har under senare år också varit knuten till Lunds universitet.

Hans forskning gäller bakteriers molekylärbiologi, bland annat ribosomens biokemi och biofysik, där han framför allt har forskar på E. coli. Han har också forskat inom mikrobiologisk ekologi.

Kurland invaldes 1988 som utländsk ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien, och överfördes 2002 till kategorin svenska ledamöter. Han är också ledamot av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala, Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund, Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab och Estniska vetenskapsakademin.

Källor

Externa länkar 

Svenska professorer i molekylärbiologi
Amerikanska kemister under 1900-talet
Amerikanska biologer under 1900-talet
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Personer verksamma vid Lunds universitet
Ledamöter av Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Ledamöter av Videnskabernes Selskab
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1936
Män
Levande personer
Amerikanska biokemister
Molekylärbiologer
Nyengelska

Nyengelska (på engelska: Modern English) kallas den form av engelska språket som talades från 1400-talets slut och som fortfarande talas idag. Den engelska som talades från 1400-talets slut till år 1650 brukar dock delas in i en egen period och kallas tidig nyengelska.

Referenser 

Engelska