kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
FAKE Design

FAKE Design är en kinesisk arkitektfirma.

FAKE Design grundades av Ai Weiwei år 2003 och leds av hans hustru Lu Qing. Arkitektfirman grundades sedan Ai Weiwei hade ritat och uppfört en egen ateljé med bostad i Caochangdi i Beijing 1999 samt en ny byggnad för galleriet Chinese Art Archive and Warehouse (CAAW) 2000. 
 
Företaget har ett tjugotal anställda och har sitt kontor i Caochangdi i Beijing.

Verk i urval
 Pekings Nationalstadion i samarbete med Herzog & de Meuron, 2003–2008
 Yiwu South Riverbank, Jinhua, 2002 
 Generalplan för Jinhua Architecture Park till minne av Ai Qing, samt en av de 17 paviljongerna, Jinhua, 2002–2007.
 9 Boxes-Taihe Complex, Beijing, 2004 
 Three Shadows Photography Art Center, Caochangdi i Beijing, 2006 
 Red Brick Art Galleries, Caochangdi i Beijing, 2007 
 Generalplan för projektet ORDOS 100, en bebyggelse på 197 hektar med 100 fastigheter på 1 000 m² vardera i Ordos i Inre Mongoliet, 2008.
Tsai residence, i samarbete med HHF Architects, staden Amcran i delstaten New York i USA, 2008

Källor

Noter

Externa länkar
 Intervju med Ai Weiwei av Bert de Muynck i Mark Magazine 2008:12

Ai Weiwei
Kinesiska företag
Kinesiska arkitektfirmor
WP:Projekt Kina
Lactalis

Lactalis är ett multinationellt mejeriföretag, med huvudkontoret i Laval i Frankrike. Företaget ägs av familjen Besnier och grundades 1933 av André Besnier.

Lactalis har 52 000 anställda och är världens 15:e största livsmedelskoncern.

Lactalis äger sedan 2012 Skånemejerier.

Externa länkar 
 Lactalis internationella webbplats

Referenser 

Franska mejerier
Företag bildade 1933
Andreja Pejić

Andreja Pejić, född Andrej Pejić 28 augusti 1991 i Tuzla i Bosnien, är en fotomodell uppmärksammad för sin androgyna stil. Pejić blev känd som en androgyn manlig modell och har gått modevisningar och fotograferats för både herr- och damkollektioner.

Externa länkar 

 Barnes & Noble Censors Cover Featuring Androgynous Male Model Jezebel Dossier
 Andrej Pejic models.com
 Andrej Pejic  La Monda

Födda 1991
Australiska fotomodeller
Levande personer
Män
Kvinnor
Personer från Tuzla
John Clapham

Sir John Harold Clapham, född 13 september 1873, död 29 mars 1946, var en brittisk ekonomisk historiker. Han var mellan 1928 och 1938 den förste professorn i ekonomisk historia vid Cambridgeuniversitetet. 1943 blev han adlad. Han är mest ihågkommen för sitt verk The Bank of England, A History (1944). Ett känt citat av Clapham lyder: "Economic advance is not the same thing as human progress" ("ekonomisk utveckling är inte detsamma som mänskliga framsteg").

Källor

Alumner från Universitetet i Cambridge
Brittiska historiker
Födda 1873
Avlidna 1946
Män
Birgitta Boye-Freudenthal

Birgitta Boye-Freudenthal, född 10 augusti 1950, är en svensk världsomseglare, äventyrare och författare. Boye-Freudenthal växte upp i Lammhult i Småland och har länge arbetat som projektledare med inriktning på kultur i Helsingborg. Hon lärde sig segla under somrarna på Onsalahalvön vid Göteborg. Hon är gift med Eric Boye och paret har tre söner.

Biografi

Birgitta Boye-Freudenthal seglar och äger båten Ariel IV som seglade genom Nordvästpassagen 2010 som den första svenska segelbåten i historien. Båten var nummer 41 i raden av segelbåtar som lyckats ta sig igenom isen i Nordvästpassagen alltsedan Roald Amundsen gick igenom första gången 1906.

Från 1987 till 1988 seglade småbarnfamiljen med en nyfödd son i Medelhavet i ett år, vilket de beskrivit i loggboksform på sin webbplats. År 1998 gav sig familjen, med tre pojkar i åldrarna 9, 11 och 16 år, ut på ett familjeäventyr, en segling runt jorden som varade i tre år och som resulterade i parets första bok På världsomsegling med Ariel IV: Ett familjeäventyr.

Åren 2004–2005 tillbringade familjen i Nordnorge innan man seglade norrut förbi Nordkap mot Björnön. Därefter seglade de vidare till Svalbard och Longyearbyen. Försök gjordes att segla runt Svalbard på nordsidan men isen satte stopp för expeditionen vid ön Muffen på 80 grader nord. Hemseglingen gick via den ensliga ön Jan Mayen, där man var den enda segelbåten den sommaren. Island, Färöarna och Shetland besöktes också.  Hela resan finns dokumenterad i parets andra bok Mot Nordpolen, med Ariel IV längs Norges kust till Svalbard.

År 2010 seglade Ariel IV med en besättning om sex personer från hemmahamnen i Råå via Norge, Shetland, Färöarna, Island och Grönland in i isen och Nordvästpassagen i Lancastersundet den 10 augusti 2010. En månad och drygt 2 000 sjömil senare den 13 september 2010 passerade Ariel IV Point Barrow. Ariel IV seglade vidare via Dutch Harbor till Kodiak på Kodiak Island för övervintring. Berättelsen om resan är paret Boye-Freudenthals tredje bok; Den omöjliga isresan, med Ariel IV genom Nordvästpassagen.

Ariel IV resor finns också publicerade i ett stort antal artiklar. 192 resebrev publicerades i Sydsvenska Dagbladet under parets långseglingar runt jorden och till Nordpolen. Artiklar skrevs också i båttidningarna Segling, På Kryss och Praktiskt Båtägande.

År 2010 fick paret utmärkelsen "Årets Seglare" i Råå Helsingborgs Segel Sällskap.

Ariel IV och paret Boye-Freudenthal är ute på sin andra jordenruntsegling, 2011 i Alaska, 2012 i British Columbia, Kanada och därefter vidare söderöver mot Mexiko och ut i Stilla Havet.

Referenser

Externa länkar
Ariel IV:s webbplats

Födda 1950
Världsomseglare
Svenska seglare
Kvinnor
Levande personer
Personer från Aneboda socken
Myotragus balearicus

Myotragus balearicus var ett getdjur som levde på Mallorca och Menorca fram till år 3000 f.Kr.

Myotragus balearicus är ett exempel på den särpräglade däggdjursfauna som under slutet av tertiär utvecklades i Medelhavsområdet sedan Atlanten brutit igenom Gibraltar sund och djurpopulationerna isolerades för 3 miljoner år sedan. De flesta utrotades sedan människorna tagit öarna i besittning, men Myotragus balearicus överlevde under flera tusen år jämsides med människornas ankomst till öarna. Först sedan man för in tamgetter och tamfår utrotas arten. Möjligen har befolkningen på ön försökt domesticera Myotragus balearicus.

Ett fynd från en grotta listas ibland som den andra arten i samma släkte, Myotragus kopperi.

Källor 
 Europeiska kulturlandskap. Hur människan format Europas natur, Urban Samuelsson

Noter 

Slidhornsdjur
Myotragus
Heinrich Triepel

Carl Heinrich Triepel, född 12 februari 1868 i Leipzig, död 23 november 1946, var en tysk jurist och rättsfilosof.  

Triepel blev 1899 extra ordinarie professor i juridik i Leipzig, 1900 ordinarie i Tübingen, 1909 i Kiel och 1913 i Berlin.

Bibliografi i urval 
 Völkerrecht und Landesrecht, 1899
 Die Zukunft des Völkerrechts, 1916
 Die Hegemonie – Ein Buch von führenden Staaten, 1938

Källor 
 

Tyska rättsfilosofer
Tyska professorer i juridik
Personer verksamma vid Leipzigs universitet
Personer verksamma vid Tübingens universitet
Personer verksamma vid Kiels universitet
Personer verksamma vid Humboldt-Universität zu Berlin
Personer från Leipzig
Avlidna 1946
Födda 1868
Män
August Hahr

August Hahr kan syfta på: 

* August Hahr (1802–1885), svensk militär och kartograf 
 August Hahr (1868–1947), svensk konsthistoriker
Warrant (musikgrupp)

Warrant är en amerikansk musikgrupp, bildad 1984 i Los Angeles. Bandet hade sin storhetstid i slutet av 1980- och början av 1990-talet, då de gav ut albumen Dirty Rotten Filthy Stinking Rich, Cherry Pie och Dog Eat Dog och hade hitar som "Heaven", "Cherry Pie" och "I Saw Red". Under denna period utgjordes bandet av sångaren Jani Lane, gitarristerna Erik Turner och Joey Allen, basisten Jerry Dixon och trummisen Steven Sweet.

Medlemmar
Nuvarande medlemmar
Erik Turner – rytmgitarr, sologitarr, akustisk gitarr, munspel, bakgrundssång (1984– )
Jerry Dixon – basgitarr, bakgrundssång (1984– )
Steven Sweet – trummor, slagverk, bakgrundssång (1986–1994, 2004– )
Joey Allen – sologitarr, rytmgitarr, akustisk gitarr, banjo, munspel, bakgrundssång (1987–1994, 2004– )
Robert Mason – sång, gitarr (2008– )

Tidigare medlemmar
Josh Lewis – sologitarr, rytmgitarr, bakgrundssång (1984–1986)
Adam Shore – sologitarr (1984–1985)
Max Asher – trummor, slagverk (1984–1985)
Chris Vincent – basgitarr (1984)
Jani Lane – sång, elgitarr, 6 & 12-strängs akustisk gitarr, keyboard, piano, trummor, slagverk (1986–1993, 1994–2004, 2008; död 2011)
Dave White – keyboard, bakgrundssång (1992–1995)
Rick Steier – sologitarr, rytmgitarr (1994–2000)
James Kottak – trummor, slagverk, bakgrundssång (1994–1996)
Bobby Borg – trummor, slagverk, bakgrundssång (1996–1997)
Vik "Vikki" Foxx – trummor, slagverk (1997–1998)
Danny Wagner – trummor, slagverk, bakgrundssång (1998–2000)
Mike Fasano – trummor, slagverk, bakgrundssång (2000–2003, 2004)
Keri Kelli – sologitarr, rytmgitarr (2000)
Billy Morris – sologitarr, rytmgitarr, bakgrundssång (2000–2004)
Mike Morris – keyboard (2000–2004)
Kevan Phares – trummor, slagverk (2003–2004)
Jaime St. James – sång (2004–2008)
Brent Woods – sologitarr, bakgrundssång (2004)

Turnerande medlemmar
Scott Warren – keyboard, munspel, bakgrundssång (1989–1991)
Terry Ingram – keyboard, bakgrundssång (1991)
Danny Wagner – keyboard, bakgrundssång (1995–1998)
Shawn Zavodney – keyboard, bakgrundssång (2001–2004)
Dan Conway – trummor, slagverk, bakgrundssång (2006) 
Michael Foster – trummor, slagverk, bakgrundssång (2012–2013)

Diskografi
Studioalbum

Livealbum

Singlar (urval) (topp 50 på Billboard)
1989 – "Down Boys" (US #27, US Main. Rock #13)
1989 – "Heaven" (US #2, US Main. Rock #3)
1989 – "Big Talk" (US Main. Rock #30)
1990 – "Sometimes She Cries" (US #20, US Main. Rock #11)
1990 – "Cherry Pie" (US #10, US Main. Rock #19)
1991 – "I Saw Red" (US #10, US Main. Rock #14)
1991 – "Uncle Tom's Cabin" (US Main. Rock #19)
1991 – "Blind Faith" (US Main. Rock #39)
1992 – "Machine Gun" (US Main. Rock #36)

Samlingsalbum
1996 – The Best of Warrant 
1996 – Rocking Tall 
2004 – Then and Now
2005 – Extended Versions
2011 – Dirty Rotten Filthy Stinking Rich / Cherry Pie / Dog Eat Dog
2012 – Original Album Classics
2013 – Playlist: The Very Best of Warrant

Externa länkar
Officiell webbplats
Warrant på allmusic.com

Amerikanska metalgrupper
Glam metal-grupper
Musikgrupper bildade 1984
Bonifazio di Petati

Bonifazio di Petati eller Bonifazio Veronese, född 1487, död 1553, var en italiensk konstnär.

Petati verkade först i Verona, och var från 1520-talet verksam i Venedig, där han slöt sig till Palma Vecchio och blev dennes främsta lärjunge. Petati är representerad i akademin i Venedig med flera andaktsbilder, vidare i Pittigalleriet, i Florens med målningarna Sacra Conversazione, Mosesbarnet upptäckes med flera, och finns för övrigt representerad på flera europeiska museer.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1937

Italienska konstnärer
Födda 1487
Avlidna 1553
Män
Personer från Verona
Mauritz Hahr

Jakob Emil Mauritz (Moje) Hahr, född 17 februari 1838 i Gammalstorps socken, död 20 augusti 1917 i Stockholm, var en svensk järnvägsman. Han var son till August Hahr, bror till Theodor Hahr och far till Gösta Hahr.

Hahr var från 1857 verksam som nivellör vid statens järnvägsbyggnader, men övergick 1862 till trafiktjänst. Han avancerade snabbt och var 1872–1901 överdirektör för Statens Järnvägars trafikavdelning. Under denna tid skedde en mycket kraftig utveckling av järnvägarnas verksamhet både vad gäller banlängden och personalstyrkan. Stor betydelse för Sveriges ekonomi fick Hahr genom att ordna samtrafiken mellan de statliga och de enskilda järnvägarna samt med Danmark och Tyskland. 

Hahr fick även stor betydelse för Sveriges försvar genom att i samarbete med Generalstaben och andra militära myndigheter inleda och fullfölja planläggningen av de svenska järnvägarnas användning vid krig eller krigsfara. År 1900 invaldes han som ledamot av Krigsvetenskapsakademien. År 1902, då han lämnat Statens Järnvägar, blev han verkställande direktör för Svenska Järnvägsföreningen, en post han innehade till 1914.

Hahr är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Svenska överdirektörer
Ledamöter av Kungliga Krigsvetenskapsakademien
Svenska ämbetsmän under 1800-talet
Personer från Gammalstorps socken
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1838
Avlidna 1917
Män
Ugglan
Theodor Hahr

Anders Vilhelm Theodor Hahr, född den 1 november 1839 i Ryedal i Blekinge, död den 18 januari 1927, var en svensk skogsman, son till August Hahr, bror till Mauritz Hahr.

Hahr utexaminerades från Skogsinstitutet 1859, blev 1861 överjägare i Västernorrlands län och lärare vid Sillre skogsskola, 1863 andre lärare (i jakt- och författningskunskap) vid Skogsinstitutet och 1869 jägmästare i Ängelholms revir samt föreståndare för Danielslunds skogsskola. Han blev skogsinspektor 1871 i östra distriktet och 1874 i Bergslagsdistriktet, förordnades 1883 till domänintendent i Västmanlands län och blev 1889 överjägmästare i Bergslagsdistriktet. 

Hahr var en skicklig skogsman samt intresserad fågeljägare och hundkännare. Bland hans många arbeten kan nämnas Handbok för jägare och jagtvänner (1866; 2:a upplagan 1881-82) samt Samling af gällande författningar rörande skogsväsendet (1877; 2:a upplagan 1906).

Referenser

Noter 

Födda 1839
Avlidna 1927

Domänintendenter
Svenska jägmästare
Svenska fackboksförfattare
Svenskspråkiga fackboksförfattare
Män
Personer från Gammalstorps socken
Georg Petel

Georg Petel, född omkring 1590, död 1634, var en tysk skulptör.

Georg Petel fick sin utbildning genom studieresor i Italien och Nederländerna. Från 1625 var han bosatt i Augsburg, i vars kyrkor han skapade flera skulpturer, varibland de främsta är Smärtornas man i domkyrkan och ett krucifix i Heligkorskyrkan. Av Gustav II Adolf utförde han 1632 en berömd bronsbyst, nu på Nationalmuseum i Stockholm. I sin konst visade Petel såväl formkänsla som karaktäriseringsförmåga, och var influerad så väl av de italienska konstnärerna som Rubens. Efter Rubens backantscener skulpterade han en dryckeskanna i elfenben, bevarad i Wien. Petel har även skapat andra elfenbensarbeten, en del finns i München, ett saltfat med elfenbensgrupp finns på Statens historiska museum.

Källor

Noter

Externa länkar 

Tyska skulptörer
Födda okänt år
Avlidna 1634
Män
Svensk uppslagsbok
Bayrare
Representerade vid Nationalmuseum
Club Real Mamoré

Club Real Mamoré, oftast enbart Real Mamoré, är en fotbollsklubb från staden Trinidad i Bolivia. Klubben grundades 2006 genom en fusion av Municipal Trinidad och Real Mamoré och gick samma år i den högsta divisionen i Bolivia. Real Mamoré höll på att åka ut 2010 efter att ha kommit näst sist i nedflyttningstabellen, men fick kvala sig kvar och vann över Real América med 6–4 totalt över två matcher.

Fotbollsklubbar i Bolivia
Sportklubbar bildade 2006
Club Bamin Real Potosí

Club Bamin Real Potosí, oftast enbart Real Potosí, är en fotbollsklubb från staden Potosí i Bolivia och grundades den 1 april 1986, då under namnet "Academia de Fútbol Real Potosí" men slogs senare samman med klubben Banco Minero (Bamin) och bildade då Club Bamin Real Potosí. Klubben vann den högsta nationella ligan för första gången 2007 när de vann Torneo Apertura. Klubben har även deltagit i Copa Libertadores och Copa Sudamericana vid ett flertal tillfällen.

Fotbollsklubbar i Bolivia
Sportklubbar bildade 1986
La Paz FC

La Paz Fútbol Club, oftast enbart La Paz FC, är en fotbollsklubb från huvudstaden i Bolivia, La Paz. Klubben bildades den 30 maj 1989 och spelar sina hemmamatcher på Estadio Cosmos79 som tar cirka 4 000 åskådare vid fullsatt och ligger i kommunen El Alto strax utanför La Paz. La Paz FC spelar även ibland på Estadio Hernando Siles som tar 42 000 personer vid fullsatt.

Fotbollsklubbar i Bolivia
Sportklubbar bildade 1989
Club Blooming

Club Blooming är en fotbollsklubb från Santa Cruz de la Sierra i Bolivia som bildades den 1 maj 1946. Klubben är en av de större och mer populära klubbarna i Bolivia och har, per 2011, vunnit den bolivianska högstaligan vid 5 tillfällen och spelat totalt 32 säsonger i den högsta divisionen. Klubben har även, per 2011, deltagit i Copa Libertadores 7 gånger (där de bland annat nådde semifinal 1985) och Copa Sudamericana 2 gånger. Blooming spelar på Estadio Ramón Tahuichi Aguilera som tar 35 000 vid fullsatt och byggdes 1939.

Fotbollsklubbar i Bolivia
Sportklubbar bildade 1946
Riksteatern Crea

Riksteatern Crea, tidigare Riksteaterns Tyst Teater, är den främsta svenska professionella teatern för döva, skådespelare såväl som publik, med omfattande turnéverksamhet. Teatern har säte och hemmascen i Norsborg i Botkyrka kommun. Den är en del av Riksteatern.

Bakgrund och verksamhet
Verksamheten startades som en fri teatergrupp av en grupp studenter vid Västanviks folkhögskola 1970 och turnerade sedan under flera år med specialutformade föreställningar med mycket visuella uttryck och teckenspråk. Genom ett regeringsbeslut 1977 blev ensemblen en egen del inom Riksteatern med nya, stabilare verksamhetsförhållanden och ett väl inarbetat rikstäckande nät av arrangörer, och därmed blev Riksteatern Crea en officiell nationell institution och fick möjlighet att nå ut till en betydligt större publikkrets av både döva och hörande, vuxna som barn och unga. 1993 förmådde teatern få Teaterhögskolan i Stockholm att starta landets första professionella utbildning av döva skådespelare parallellt med dess ordinarie teaterutbildningar. 2008 startades en utvidgad verksamhet med Unga Tyst teater, Open Sign, som 2010 utvecklades till ett nationellt och internationellt samlande centrum för dövscenkonst i samverkan med lokala initiativ, (amatör)verksamheter och utbildningar för att stödja en vidare utveckling av denna speciella sorts scenkonst, som med åren alltmer utvecklats till en helt egen genre med eget formspråk och vunnit allt större intresse från en bredare publik.

Riksteatern Crea samarbetar också med hörande skådespelare, artister och ensembler och turnerar flitigt världen över med sina produktioner. 1989 deltog man initialt i den stora internationella kulturfestivalen för döva, Deaf Way, i Washington D.C. i USA med Lars Noréns drama Modet att döda. 2007 gjorde man en stor internationell samproduktion af Odysseen med norska Teater Manu och den svenska nycirkusen Cirkus Cirkör med teater, cirkus, film och teckenspråk. Föreställningen Ett skakigt äventyr genomfördes i samarbete med Tekniska museet och hade premiär den 20 november 2010. I museets biograf Cino4 med rörliga stolar, vindpustar och vattensprut fick en dövblind publik uppleva fyra vänners resa till Egyptens pyramider, Indiens folkmyller och Hawaiis stränder.

1997 fick Riksteatern Crea för sitt arbete utmärkelsen Sveriges teaterkritikers stora pris för ”nyskapande eller på annat sätt betydande insats i svenskt teaterliv”. 
 
Konstnärlig ledare för Riksteatern Crea är Mindy Drapsa.

I samband med 50-årsjubileet den 21 november 2020 bytte teatern namn från Riksteaterns Tyst Teater till Riksteatern Crea.

Källor

Externa länkar
Riksteatern Creas webbplats (Riksteatern)

Dövorganisationer i Sverige

Intresseorganisationer i Sverige

Riksteatern
VD (pjäs)

VD (— en romantisk komedi) är en svensk teaterpjäs av Stig Larsson, med urpremiär i författarens regi på Dramatens Lilla scen i Stockholm den 18 september 1987.

Om pjäsen
Pjäsen är utformad som en absurd samhällskritisk studie om maktrelationer och sexualitet och handlar om den unge arbetaren Hans och hans sambo Anna, vilka sent en kväll på veckoslutet plötsligt får oväntat besök av Sven, den verkställande direktören för det stora företag där Hans arbetar. De två har knappt ens träffats förut, men VD:n kände "behov att prata med någon" och valde Hans. 

Efter ett inledande spänt och krystat samtal utvecklas en allt märkligare relation mellan de tre, där Sven börjar känna en erotisk lockelse av Anna och erbjuder sig att betala för att få lov att bli mer närgången med henne, vilket inte är utan en viss attraktion för den smickrade Anna, medan det för Hans blir en alltmer påfrestande situation. Han hindras dock av sin arbetsroll till Hans och tvingas motvilligt alltmer acceptera Svens framfart och vandaliserande vredesutbrott, vilket han också betalar kontant för. Så dyker Hans utslagne och knarkande bror Tage upp med sin flickvän Lena och relationssituationen blir alltmer komplicerad, då de respektlösa missbrukarna ifrågasätter det egendomliga spel som pågår med Sven och Anna i sovrummet och Hans dystert väntande i vardagsrummet. Efter påfrestande konfrontationer borstar Sven av sig, tackar för sällskapet och går, och livet går vidare i väntan på en ny arbetsvecka.

Produktioner
Pjäsen väckte i uruppsättningen en hel del uppståndelse och viss skandal med upprörd publik, som kände sig lurade och kränkta, då Dramaten-miljön och titeln väckte en del missförstånd om vad pjäsen skulle tänkas handla om, men Ernst-Hugo Järegård i titelrollen tog inte alltför illa vid sig av kritiken, och uppsättningen gick för fullsatta hus i 83 föreställningar. Sedan har pjäsen spelats på ett antal teatrar genom åren. 

1988 överfördes Dramaten-uppsättningen till Sveriges Television. 2014 sattes en bearbetad version av pjäsen upp på Stockholms stadsteater med Helena Bergström, som tidigare spelat den unga flickvännen, i huvudrollen. I den nya uppsättningen försöker VD:n förföra en kvinnlig anställds pojkvän.

Rollista

Dramaten/SVT 1987
Sven, VD – Ernst-Hugo Järegård 	
Hans, ung arbetare – Johan Lindell
Anna, Hans flickvän – Helena Bergström	
Tage, Hans bror – Johan Rabaeus / även Björn Granath	
Lena, Tages flickvän – Kicki Bramberg

Regi: Stig Larsson
Scenbild: Göran Wassberg

Stockholms stadsteater 2014
Monica, VD – Helena Bergström
Anna – Cecilia Forss
Simon – Anastasios Soulis
Henrik – Patrik Hont
Lina – Josefin Ljungman

Bearbetning och regi: Edward af Sillén

Referenser
Dramatens arkiv om urproduktionen
Filmtipset, om TV-produktionen med bild

1987 i Sverige
Teateråret 1987
Teateråret 2014
Kultur i Stockholm
Svenska teaterpjäser
Verk av Stig Larsson
Granberg

Granberg eller Grahnberg är ett svenskt efternamn, som burits av bland andra:

 Agneta Granberg (född 1951), kommunalpolitiker
 Anna-Karin Granberg (född 1959), författare och poet
 Beatrice Granberg (1916–2000), finländsk myntforskare
 Bengt-Olof Granberg (1908–1972), skådespelare
 Bodil Granberg (1950–2009), djuruppfödare och cirkusinnehavare
 Carolina Granberg (1818–1884), ballerina
 Einar Granberg (1895–1948), folklivsforskare och folkskollärare
 Fredde Granberg (född 1970), skådespelare, manusförfattare och regissör
 Fredrik Granberg (musiker) (född 1975), trumslagare
 Georg Granberg (1899–1968), präst och författare, känd som "fjällprästen"
 Gunnar Granberg (1906–1983), folklorist och diplomat
 Gösta Granberg  (1903–1993), skådespelare
 Harry Granberg (1928–1989), finländsk journalist
 Herje Granberg (1903–1958), journalist och skriftställare
 Johanna Charlotta Granberg (1825–1857),  känd som Jeanette Stjernström, författare
 Jonas Granberg (1696–1776), bildhuggare
 Karin Granberg (1905–1980), skådespelare
 Lars Granberg (1927–1985), barnskådespelare och skådespelare
 Lars U. Granberg (född 1965), politiker, socialdemokrat
 Louise Elisabeth Granberg (1812–1907), känd som Louise Sthernström, skådespelare, teaterdirektör,  författare och översättare
 Marie Granberg (född 1961), långdistanslöpare
 Magnus Granberg  (född 1973), bandyspelare
 Olof Granberg (1858–1933), konsthistoriker
 Per Granberg  (född 1965), sångare och musiker
 Per Adolf Granberg (1770–1841), författare och boktryckare
 Peter Granberg (1928–1996), barnskådespelare, skådespelare och radioman
 Petter Granberg (född 1992), ishockeyspelare
 Rudolf Granberg  (1828–1903), bildkonstnär
 Stefan Granberg  (född 1973), musiker
 Thorsten Grahnberg (1898–1971), militär
 Ulf Granberg (född 1950), racerförare
 Ulf Granberg (1945) (född 1945), serieskapare och serietidningsredaktör
 Åke Grahnberg (1901–1982), militär

Se även
Graneberg, en herrgård i Gryts socken, Gnesta kommun, Södermanlands län.

Svenska efternamn