kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Flammande drycker

Flammande drycker kallas alkoholhaltiga drycker som antänds. Detta görs mestadels som en visuell effekt då det dels sänker dryckens alkoholhalt och sällan påverkar smaken märkbart. För att en dryck ska kunna antändas bör den innehålla 40% alkohol eller mer. Flammande drycker förekommer vanligen i dunkla miljöer där flammorna syns tydligast. Även sedan lågorna slocknat kan dryckeskärlet vara varmt och orsaka brännskador om man är oförsiktig.

Exempel på flammande drycker

 Flaming Moe's, en fiktiv flammande dryck i Simpsons
 B52 Flammande shot. Innehållandes Kahlúa (kaffelikör), Baileys (Irish Cream) och Cointreau (apelsinlikör). B52 finns även i andra varianter som inte flammar.
 Sambuca shot serveras emellanåt brinnande.

Drinkar
Pålandsvind

Pålandsvind är när det blåser mot land. Motsatsen är frånlandsvind.

En väderlek med pålandsvind leder i kustnära vatten ofta till bra fiskeförhållanden, då vinden (strömmen) drar betesfisken mot land, där också predatorerna då samlas för att äta.

Vind
Plant City

Plant City är en stad i Hillsborough County i västra Florida, USA. 30 906 invånare (2004). Den har enligt United States Census Bureau en area på totalt 58,9 km² varav 0,3 km² är vatten.  

Staden är känd för sina vinterjordgubbar.

Källor

Orter i Florida
Hillsborough County, Florida
Interstate 275

Interstate 275 är benämningen på fyra vägar i olika delstater:

 Interstate 275 (Florida), går genom Tampa, St. Petersburg, Florida och Bradenton
 Interstate 275 (Michigan), Detroit, Michigan
 Interstate 275 (Ohio), Cincinnati, Ohio. (Passerar också igenom delstaterna Indiana and Kentucky) 
 Interstate 275 (Tennessee), Knoxville, Tennessee.

275
Florida State Road 570

Florida State Road 570 (kallas även för Polk Parkway) är en 40 kilometer lång halv ringväg runt staden Lakeland, i Polk County i Florida i USA. Tillsammans med en del av Interstate 4 så bildas en ringväg runt Lakeland. Det kostar minst 0,25 dollar att resa på vägen

570
Gunnar von Gegerfelt

Carl Gunnar (Jonni) von Gegerfelt, född 30 augusti 1926 i Laholm, död 2 oktober 2012 i Vreta kloster, var en svensk målare, keramiker och skulptör.

Han var son till skådespelaren Eric von Gegerfelt och skådespelaren och målaren Karin Josefina Westholm. 

Gegerfelt utbildade sig vid Konstfackskolan i Stockholm för Otte Sköld och Vilhelm Bjerke Petersen 1945-1946 och för André Lhote i Paris 1947, därefter för Otte Sköld 1948 och Vilhelm Bjerke-Petersen 1950 samt konsthistoria vid Stockholms högskola. Bland hans offentliga arbeten märks målningen Vid Kebnekaise som är placerad i Jägarskolans matsal i Kiruna och målningen Vägen och Berget i Tuolluovaara folkskolas bibliotek. Separat ställde han ut i bland annat Kiruna, Uppsala och Östersund och han medverkade i ett stort antal samlingsutställningar.

Gunnar von Gegerfelt är representerad bland annat på Länsmuseet i Gävle, Hälsinglands Museum i Hudiksvall, Stockholms Stadshus och i Ljusdals kommun.

Han var under många år bosatt i Järvsö och Jormlien. Han målade figurkompositioner i geometrisk form samt landskap och interiörer i akvarell, olja och akryl. Han använde ibland lite olika signaturer förutom sitt namn signerade han verken G v G, Tore Jonni och T Jonni Gegerfelt.

Offentliga verk i urval
Vattenskulptur, skiffer, 1989, utanför Karlslunds servicehem i Bollnäs
Målning, Arméns Jägarskola i Kiruna.
Naturstensmosaik, Slotteskolan i Ljusdal. 
Naturstensmosaik, pelare, Hudiksvalls Sjukhus.

Källor
Bollnäs kommuns webbplats, läst 2013-10-26
Svenskt konstnärslexikon del II sid 271, Allhems Förlag, Malmö. 
Konstnärslexikonet Amanda

Noter

Födda 1926
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Män
Avlidna 2012
Svenska målare under 1900-talet
Svenska skulptörer under 1900-talet
Svenska keramiker
Svenska författare under 1900-talet
Gunnar
Snowball (drink)

Snowball eller Snow ball är en drink som innehåller lika delar vodka och ägglikören Advocaat samt fruktsoda och normalt serveras i ett highball-glas.

Externa länkar

Drinkar
Frederick Walker Baldwin

Frederick Walker Baldwin, även känd som Casey Baldwin, född 2 januari 1882 i Toronto, död 7 augusti 1948 i Beinn Bhreagh i Nova Scotia, var en kanadensisk ingenjör och flygpionjär. 

Efter avslutade studier i elektronik och mekanik vid Toronto universitet anställdes han av Alexander Graham Bell som assistent. Eftersom både Baldwin och Bell var intresserade av flygning slog de sig samman med Douglas McCurdy, Glenn Curtiss och Thomas Selfridge för att bilda Aerial Experiment Association (AEA).

Med sina kunskaper i mekanik medverkade Baldwin i konstruktionsarbetet av Silver Dart och andra experimentflygplan. Den 12 mars 1908 blev han den första kanadensare som framförde ett flygplan när han provflög ett av AEA:s experimentflygplan. Baldwin medverkade även i konstruktionsarbetet av flygplanen White Wing och Red Wing. Med flygplanet Red Wing genomförde han en offentlig motorflygning i Hammondsport i delstaten New York 1908.

Under sommaren 1908 diskuterade Baldwin och Bell möjligheten att konstruera snabbgående motordrivna vattenfarkoster. Sedan några olika provfarkoster hade tillverkats, insåg de båda att båtskrovet kunde användas som plattform för ett flygplan som startade och landade på vatten. Konstruktionen döptes till hydrodrome av de båda konstruktörerna.  

1919 konstruerade och tillverkade Baldwin bärplansbåten HD-4 som satte världsrekord i hastighet på Bras d'Or Lake samma år. Tyvärr visade det sig att konstruktionen inte blev någon försäljningsframgång och utvecklingsarbetet upphörde. Sedan Bell hade avlidit fortsatte Baldwin forskningen inom teknik för bärplansbåtar tillsammans med Walter Pinaud på Kap Bretonön.

För att hedra hans minne instiftades Casey Baldwin Award, som årligen delas ut av Canadian Aeronautics and Space Institute till den författare under året skrivit den bästa artikeln om flygning i Kanada.

Kanadensiska ingenjörer
Alumner från University of Toronto
Flygpionjärer
Födda 1882
Avlidna 1948
Män
Bugatti Type 35

Bugatti Type 35 är en tävlingsbil, tillverkad av den franska biltillverkaren Bugatti mellan 1924 och 1930. Modellerna Type 37 och Type 39 var varianter på samma chassi. 

Detta var 1920-talets mest framgångsrika tävlingsbilar. Bugatti hade ett eget fabriksstall med tillgång till de allra senaste utvecklingarna, men de flesta bilarna såldes till privatförare som tävlade för nöjes skull. De vann otaliga biltävlingar världen över och byggde Bugattis varumärke. Louis Chiron är en legendarisk racingförare som tävlade för Bugatti i en Type 35 A och C. På grund av hans bidrag för Bugatti valde man därför att namnge Bugatti Veyrons uppföljare till Bugatti Chiron.

Type 35

Type 35
Type 35 hade en vidareutvecklad version av motorn i Type 30, en rak åtta med en överliggande kamaxel och tre ventiler per cylinder. Chassit var en vidareutveckling från Type 13 Brescia.

Bugatti gjorde sitt bästa för att hålla vikten nere. Bland annat var framaxeln ihålig som ett rör. Fjädringen, bestående av längsgående bladfjädrar, gick rakt genom axeln. Fälgarna var av aluminium, med ingjutna bromstrummor.

Type 35A
Type 35 var en avancerad och dyr konstruktion. För kunder med begränsade resurser erbjöd Bugatti ”budgetvarianten” Type 35A. Bilen hade en enklare Type 30-motor med lägre effekt, men som samtidigt krävde mindre underhåll och som räckte gott för tävlingar på lägre nivåer.

35A kallades lite hånfullt ”Tecla”, efter en tillverkare av billiga juvelimitationer.

Type 35C
Type 35C var försedd med kompressor.

Type 35T
Type 35T hade en större 2,3-litersmotor utan överladdning.

Type 35B
Type 35B blev den sista utvecklingen i serien. Den hade en kompressormatad 2,3-litersmotor.

Motor

Type 37

Type 37
Type 37 hade en mindre fyrcylindrig motor, i praktiken en halv Type 35-motor.

Type 37A
Type 37A var försedd med kompressor. Av hela Type 37-produktionen var 67 stycken A-modeller.

Motor

Type 39
Type 39 hade en liten 1,5-liters åtta, i Type 39A kompletterad med kompressor. Några enstaka exemplar hade en ännu mindre 1,1-litersmotor.

Motor

Externa länkar
Jacob's Bugatti pages om Type 35.
The Bugatti Trust om Type 37.

Type 35
Historiska tävlingsbilar
Grand Prix-bilar
Bakhjulsdrivna fordon
Corem Kelly

Corem Kelly (tidigare namn Klövern) är ett svenskt börsnoterat fastighetsbolag med uthyrning och förvaltning av kommersiella lokaler som primär inriktning. Klövern bedrev också projektutveckling av kommersiella fastigheter och bostäder.  Klövern hade fastigheter på ett flertal orter i Sverige samt i Köpenhamn och i New York.

Ursprunget till Klövern var IT-bolaget Adcore, där Moderaternas framtida ledare Ulf Kristersson var kommunikationschef, som bytte namn till Klövern och omvandlades till fastighetsbolag 2002 och använde sina förlustavdrag till att förvärva fastigheter, främst Postens terminaler och kontor.

Per den 31 december 2020 uppgick fastigheternas värde till 57,4 mdkr och antal fastigheter till 350 stycken. Fastighetsbeståndet, baserat på fastighetsvärde, bestod av kontor (83 %), lager/logistik (9 %) och handel (8 %) 

Rutger Arnhult var VD för Klövern 2012–mars 2021. Han efterträdde Gustaf Hermelin som var VD från namnändringen 2002 och till 2011. Peeter Kinnunen, Transaktionschef, var utsedd till tillförordnad VD. 

Den 29 mars 2021 lämnade fastighetsbolaget Corem Property Group ett offentligt uppköpserbjudande till aktieägarna i Klövern. Klövern avnoterades från Stockholmsbörsen i juli 2021. Vid bolagsstämma den 27 april 2022 fattades beslut om att namnändra Klövern AB till Corem Kelly AB.

Källor

Noter

Svenska fastighetsbolag
Företag tidigare listade på Stockholmsbörsen
Gentlemän och spelare

Gentlemän och spelare (originaltiteln Gentleman & Players) är en roman av Joanne Harris, som utkom år 2005, och i svensk översättning år 2006. Den har hyllats av kritiker.

Källor

Brittiska romaner
Skönlitteratur 2005
Bugatti Type 51

Bugatti Type 51 är en tävlingsbil, tillverkad av den franska biltillverkaren Bugatti mellan 1931 och 1935. Modellerna Type 54 och Type 59 var varianter på samma chassi. 

Det här var 1930-talets tävlingsbilar från Bugatti. Konkurrensen hade hårdnat och bilarna var inte alls så framgångsrika som företrädaren Type 35. Särskilt svårslagna var de statsunderstödda tyska och italienska konkurrenterna.

Type 51

Type 51
Type 51 var en uppdatering av 35B. Motorn hade nu dubbla överliggande kamaxlar, vilka styrde två ventiler per cylinder. Chassi och kaross hämtades i stort sett rakt av från företrädaren.

Type 51A
Type 51A hade en mindre 1,5-litersmotor.

Type 51C
Type 51C hade en tvålitersmotor.

Motor

Type 53
Type 53 var en fyrhjulsdriven version av Type 54, avsedd för backtävlingar. Det var den enda av Ettore Bugattis bilar som hade individuell framvagnsupphängning.

Type 54
Type 54 var en större bil, med längre hjulbas och femlitersmotor.

Type 59
Type 59 blev den sista utvecklingen i serien. Motorn användes även i sportbilen Type 57S. Till skillnad från tidigare tävlingsbilar hade den trådekerfälgar.

Externa länkar
Jacob's Bugatti pages om Type 51.
The Bugatti trust om Type 59.

Type 51
Historiska tävlingsbilar
Grand Prix-bilar
Bakhjulsdrivna fordon
I heard a voice

I heard a voice är en live-DVD från musikbandet AFI (A fire inside) som är från när de spelade live i Long Beach Arena den 15 september 2006.

Konsertfilmer
Stein Mehren

Stein Mehren, född 16 maj 1935 i Oslo, död 28 juli 2017 i Oslo, var en norsk författare, poet och bildkonstnär.

Han studerade filosofi och biologi. Som författare har han huvudsakligen skrivit lyrik, men också romaner, essäer och teaterstycken. Han debuterade med diktsamlingen Gjennom stillheten en natt 1960.

Under 1980-talet kommer en mörkare ton in i dikterna. Sjukdom och död kommer in som ett motiv, och tidigare motiv som barndomen och kärleken får inslag av sorg och kris. Nu är det gärna den kärleken som är förbi som skildras.

I sina essäer och också i de två romanerna De utydelige och Titanene förhåller han sig kulturkritisk, där han lika gärna angriper politiseringarna av konsten på 70-talet som socialdemokraternas plan- och förmyndarsamhälle. 

Han debuterade som bildkonstnär 1993 med tavlor utställda i Galleri Haaken i Oslo, och har också givit ut flera böcker där dikt och bilder är sammanställda, till exempel Kjærlighetsdikt (1997).

Bibliografi (på svenska) 
 Vägar till en bild: dikter (urval och översättning: Christer Eriksson, Rabén & Sjögren, 1981)

Priser och utmärkelser 

 Kritikerpriset 1963 för Mot en verden av lys
 Doblougska priset 1971
 Aschehougpriset 1973
 Riksmålsförbundets litteraturpris 1975
 Den norska akademiens pris 1987
 Oslo bys kulturpris 1989
 Gyldendalpriset 2004

Referenser 

Översättning från norska wikipedia

Norska romanförfattare
Alumner från universitetet i Oslo
Norskspråkiga romanförfattare
Författare från Oslo
Födda 1935
Avlidna 2017
Män
Norska poeter under 1900-talet
Norska målare under 1900-talet
Konstnärer från Oslo
Göran Nyberg

Göran Lennart Nyberg, född 27 juli 1953 i Västra Frölunda församling i Göteborg, är en svensk politiker.

Göran Nyberg var under åren 1998 till 2002 centerpartistiskt kommunalråd och kommunstyrelsens ordförande i Munkedals kommun.

Nyberg växte upp i Göteborg, från 1960 i Floda och från 1966 i Munkedal, där fadern Arne Nyberg var försäljningschef på Munkedals bruk. Efter skoltiden i Munkedal och Uddevalla studerade Göran Nyberg fram till 1979 i Göteborg, varefter han var lokalredaktör i Munkedal för Bohusläningen. Efter några år på Bohusläningen, sista åren som kvällsreporter på centralredaktionen i Uddevalla, började han på Uddevalla-Posten. Göran Nyberg blev småningom chefredaktör för alla tidningarna i Västerbygdens ekonomiska förening, men slutade 1988 för att tillsammans med sin fru ta över Saltkällans Sjukhem.
1995 anställdes han av Hushållningsskapet för att bygga upp Tingvalls Eko i Bullaren, en utbildnings- och demonstrationsanläggning för ekologi och kretslopp.
Utan att då vara invald i kommunfullmäktige utsågs han efter valet 1997 till kommunstyrelsens ordförande i Munkedal en post som han innehade mandatperioden ut.
Därefter återinträdde Nyberg i tidningsbranschen som VD för Nya Västerbygdens Tidnings AB.
2018 valdes han in i Munkedals kommunfullmäktige igen, denna gång för Liberalerna. Han utsågs då till vice ordförande i kommunstyrelsen.

År 1984 gifte sig Göran Nyberg med Solveig Gustafsson. Paret fick sönerna David Nyberg (född 1985) och Johannes Weiberg (född 1987).

Källor

Noter

Svenska journalister under 1900-talet
Svenska centerpartister
Män
Födda 1953
Levande personer
Journalister från Göteborg
Pankreassaft

Pankreassaft är ett sekret från bukspottkörteln innehållande bland annat amylas, lipas, proteas och trypsinogen. Den utsöndras tillsammans med galla i tolvfingertarmen och bryter ner födan. Den innehåller även bikarbonat som är basisk vilket neutraliserar det sura innehållet från magsäcken. Pankreassaft kan även kallas för bukspott.

Matsmältningsfysiologi
bukspottkörteln
Skuggan av ett tvivel

Skuggan av ett tvivel (engelska: Shadow of a Doubt) är en amerikansk thrillerfilm från 1943 i regi av Alfred Hitchcock. I huvudrollerna ses Teresa Wright och Joseph Cotten.

Handling 
När morbror Charles besöker den sömniga staden Santa Rosa i Kalifornien, för att fly till sin systers familj, börjar den glada tonårstjejen "Charlie" bli misstänksam. Är hennes älskade morbror en ökänd mördare?

Om filmen 
Filmen var Hitchcocks personliga favorit ur hans egna produktion. Filmen har visats i SVT flera gånger, bland annat 1984, 2016 och i januari och augusti 2018.

Rollista i urval 
 Teresa Wright – Charlotte "Charlie" Newton
 Joseph Cotten – Charles "morbror Charlie" Oakley
 Macdonald Carey – Jack Graham, detektiv
 Henry Travers – Joseph Newton, "Charlies" far
 Patricia Collinge – Emma Newton, "Charlies" mor och "morbror Charlies" syster
 Wallace Ford – Fred Saunders, detektiv
 Hume Cronyn – Herbie Hawkins, familjen Newtons granne
 Edna May Wonacott – Ann Newton, "Charlies" yngre syster
 Charles Bates – Roger Newton, "Charlies" yngre bror
 Irving Bacon – stins
 Clarence Muse – Pullman Porter
 Janet Shaw – Louise Finch, servitris
 Estelle Jewell – Catherine, "Charlies" väninna

Hitchcock, som ofta medverkade i cameoroller i sina filmer, skymtar förbi in en scen cirka 15 minuter in i filmen. I en tågkupé sitter han och spelar bridge.

Referenser

Externa länkar 

 
 
 
 

Filmer 1943
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska thrillerfilmer
Film noir
Filmer i regi av Alfred Hitchcock
Filmer från Universal Studios
Kalifornien på film
Järnväg på film
Psykopati på film
Filmer bevarade i National Film Registry
Svartvita filmer
Marnie

Marnie är en amerikansk psykologisk thriller från 1964 i regi av Alfred Hitchcock. Filmen är baserad på romanen med samma namn av Winston Graham. Huvudrollerna spelas av Tippi Hedren (som fått sitt genombrott ett år tidigare i Hitchcocks Fåglarna) och Sean Connery. Grace Kelly var ursprungligen påtänkt för huvudrollen, men hon hade blivit furstinna av Monaco och var inte tillgänglig.

Rollista i urval 
 Tippi Hedren – Margaret "Marnie" Edgar
 Sean Connery – Mark Rutland
 Diane Baker – Lil Mainwaring, Marks före detta svägerska 
 Martin Gabel – Sidney Strutt, Marnies före detta chef
 Louise Latham – Bernice Edgar, Marnies mamma
 Bob Sweeney – Marks kusin Bob
 Alan Napier – Mr. Rutland, Marks pappa
 Mariette Hartley – Susan Clabon, Marnies kollega
 Bruce Dern – sjömannen från Marnies barndom
 Meg Wyllie – Mrs. Turpin
 Kimberly Beck – Jessica "Jessie" Cotton, som Bernice är barnvakt till (ej krediterad)
 Melody Thomas Scott – Marnie som yngre (ej krediterad)

Se även 
När Marnie var där (regi: Hiromasa Yonebayashi)

Referenser

Externa länkar 
 
 
 
 

Filmer 1964
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska thrillerfilmer
Philadelphia på film
Filmer i regi av Alfred Hitchcock
Filmer från Universal Studios
Mannen som visste för mycket

Mannen som visste för mycket kan syfta på:

Mannen som visste för mycket (1931) – en amerikansk film från 1931 i regi av John Francis Dillon, originaltitel The Finger Points
Mannen som visste för mycket (1934) – en brittisk film från 1934 i regi av Alfred Hitchcock
Mannen som visste för mycket (1936) – en amerikansk film från 1936 i regi av Stuart Heisler, originaltitel Straight from the Shoulder
Mannen som visste för mycket (1956) – en amerikansk långfilm från 1956 i regi av Alfred Hitchcock
Brunflo kyrka

Brunflo kyrka är en kyrkobyggnad i Brunflo. Den är församlingskyrka för Brunflo församling i Härnösands stift. Vid kyrkan ligger en kastal från senare delen av 1100-talet.

Kyrkobyggnaden
Den nuvarande kyrkan byggdes åren 1770 - 1775 av stiftsbyggmästaren Daniel Hagman och Per Hagmansson från Sundsvall på samma plats där det redan på 1100-talet fanns en korskyrka tillägnad Sankt Olof. Tillbyggnad av sakristian 1792 under ledning av stiftets överbyggmästare Simon Geting.

Inventarier
Kyrkan har en altaruppsats och en predikstol i gustaviansk stil, uppförda av Johan Edler d.ä. åren efter kyrkans invigning 1778 - 1786. Bakom altaruppsatsen finns en effektfull skenperspektivmålning med förgyllning av Jonas Wagenius 1790 - 92.
Dopfunten av sandsten är utförd av den gotländske mästaren Sighraf, verksam 1170-1215. Den tillhör de inventarier som överfördes från den gamla kyrkan. Orgeln byggdes av Johannes Menzel Orgelbyggeri 1986 och har följande disposition: 

På Brunflo kyrkogård finns en gravsten från 1704, rest över lantmätaren Oluf Tresk, som avled hastigt i Brunflo år 1645.

Sankt Olofs korskyrka
Abraham Hülphers beskrev den gamla korskyrkan strax innan den revs ned år 1775. Han skrev då att kyrkan av sten var den enda korsbyggnaden i landet, att den var mycket gammal och murad av slät kalksten. Att Brunflo kyrka då var Jämtlands enda romanska korskyrka antyder att den haft en särskild ställning inom dåvarande Uppsala stift, som hela Norrland tillhörde på medeltiden. Det finns teorier om att ärkebiskopen var byggherre. Pilgrimsleden från Selånger till Nidaros gick via Brunflo och kyrkan var helgad åt Sankt Olof.

Kastalen

Kastalen från 1100-talet fungerade som magasin för förvaring av insamlade naturalier samt skattepersedlar, vilka tillhörde ärkebiskopen. Den har även haft försvarsfunktion i orostider. I dag fungerar den som klocktorn. Kastalens bas är 9 x 9 meter och murarna är 16,5 meter höga. Tornhuven av trä är byggd senare och är 11 meter hög. I öster finns på bottenvåningen en gammal fönsteröppning och i ett av hörnen finns en trång medeltida trappa.

Vid Sunne kyrka finns rester av en likadan kastal, men den är delvis raserad. Kastaler är mycket ovanliga i norra Sverige, och de två som finns i Jämtland tyder på att området hade en stor betydelse under medeltiden.

Bildgalleri

Se även
 Brunflo församling

Källor
 Cedenhag, Birgitta; "Våra kyrkor", Jämtlands läns museum 1998, 
 Brunflo församling informerar om kyrkan
Riksantikvarieämbetets Bebyggelseregister

Vidare läsning

Externa länkar
 Brunflo pastorat
 Brunflo hembygdsförening
 Östersunds kommun
 Härnösands Stift

Kyrkobyggnader i Härnösands stift
Kyrkobyggnader i Östersunds kommun
Kyrkobyggnader invigda 1775
1775 i Sverige
Eivor Rasehorn

Eivor Elisabet Rasehorn, född 14 juli 1960, är en svensk fotograf med inriktning på husdjur, främst hundar och katter. Rasehorn har illustrerat ett stort antal böcker, samt tidningsartiklar. Hon är även upphovskvinnan bakom Brandmannakalendern som hon fotograferat sedan starten 1997, med bilder på brandmän och katter.

Böcker som illustrerats av Rasehorn
Innekatten författare Susanna Rosén
Varför gör katten så författare Susanna Rosén
100 Pelargoner författare Susanna Rosén
Kattraser A-Ö  författare Riina Matthiessen
Kattuppfödning författare Ylva Stockelberg
Vilken katt passar mig? författare Ylva Stockelberg
Kattens sjukdomar författare Anne-Marie Nilsson
Därför gör hunden så  författare Anders Hallgren
Lyckliga lydiga hundar  författare Anders Hallgren
Kattägarens handbok författare Ulla Barvefjord

Referenser

Svenska fotografer under 2000-talet
Kvinnor
Levande personer
Anita Moen

Anita Moen, född den 31 augusti 1967, är en norsk före detta längdåkare som tävlade mellan 1987 och 2003.

Totalt under sin karriär vann Moen fem tävlingar i världscupen. Moen deltog i tre olympiska spel (OS 1994, OS 1998 och OS 2002) och hon tog totalt fem medaljer varav tre silver i stafett. Dessutom två individuella brons, i sprint 2002 och på 15 kilometer 1998.

I VM-sammanhang tog Moen fyra medaljer varav alla i stafett. Hennes individuellt bästa placering är en femteplats på 30 kilometer från VM 1997.

Källor
 

Kvinnor
Födda 1967
Norska längdåkare
Olympiska silvermedaljörer 1994
Olympiska silvermedaljörer 1998
Olympiska silvermedaljörer 2002
Olympiska bronsmedaljörer 1998
Olympiska bronsmedaljörer 2002
Norska olympiska silvermedaljörer
Norska olympiska bronsmedaljörer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1994 från Norge
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 1994
Tävlande vid olympiska vinterspelen 1998 från Norge
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 1998
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2002 från Norge
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 2002
Levande personer