kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Sovarpungmöss

Sovarpungmöss (Cercartetus) är ett släkte i familjen dvärgpungsovare. Arterna håller i motsats till de flesta andra pungdjur vinterdvala. För närvarande räknas fyra eller fem arter till släktet.

Kännetecken 

Arterna når en kroppslängd (huvud och bål) mellan 7 och 12 centimeter samt en vikt mellan 15 och 40 gram. Därtill kommer svansen som bara är glest täckt med hår och som har ungefär samma längd som övriga kroppen. Pälsen är på ovansidan rödbrun eller gråaktig och på undersidan ljusare. Öronen är stora och saknar hår. Den förste tån av de bakre fötterna är motsättlig.

Utbredning och levnadssätt 

Sovarpungmöss förekommer i södra och östra Australien, på Kap Yorkhalvön samt på Nya Guinea och möjligen på den indonesiska ön Halmahera (se nedan). Deras habitat är skogar och hedområden. Individerna är aktiva på natten. På dagen sover de i självbyggda bon av blad och bark som göms i trädens håligheter eller i tät vegetation. De vistas främst i träd och är bra utrustade med sina rörliga händer samt gripsvansen. Vanligen lever varje individ ensam. De är allätare och livnär sig av blad, nektar, frukter, nötter, insekter, spindlar, skorpioner och andra mindre djur. Före vinterdvalan sparar de fett i svansen.

Honor kan para sig två (sällan tre) gånger per år och per kull föds 4 till 6 ungar. Ungarna lever ungefär en månad i pungen (marsupium) och efter tre månader sluter honan att ge di. Ungdjur blir efter första levnadsåret könsmogna. I naturen uppskattas livslängden med 4 år, sovarpungmöss i fångenskap blev upp till 6 år gamla.

Hot 

Beståndet för alla fram till 2007 beskrivna arter är jämförelsevis stort och de listas av IUCN som livskraftiga.

Arter 
Enligt Wilson & Reeder (2005) utgörs släktet av fyra arter och dessutom upptäcktes 2007 en femte art:
 Dvärgsovarpungmus (Cercartetus nanus) lever från sydöstra South Australia till södra Queensland, en individ tillhörande denna art höll i laboratoriet 367 dygn vinterdvala.
 Cercartetus caudatus förekommer på Nya Guinea i regnskogen samt på Kap Yorkhalvön, pälsen är rödbrun och undersidan vitaktig.
 Cercartetus concinnus finns i hela södra Australien (från Western Australia till New South Wales).
 Cercartetus lepidus var fram till 1960-talet bara känd från Tasmanien, senare hittades den i South Australia och Victoria.
 2007 upptäckte forskare i bergstrakten Foja på den indonesiska ön Halmahera ett liknande djur som möjligen är en femte art, hittills utan vetenskaplig beskrivning, det skulle vara den minsta arten i släktet.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Macdonald, David W. (red.), (1984) Jordens Djur 5: Pungdjuren, fladdermössen, insektätarna m.fl.. Stockholm: Bonnier Fakta. s. 130, 
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999 

Fåframtandade pungdjur
Kungliga Läkarstaten

Kungliga Läkarstaten är en gemensam beteckning för det svenska kungahusets läkare. Läkarstaten ingår i Kungliga Hovstaterna och sorterar under Riksmarskalksämbetet. Läkarstaten består av två förste/första livmedici (överläkare docent Lars Wennberg och överläkare med. dr Viveka Frykman), tre livmedici (med. dr Veronika Agrenius, professor Angelica Lindén Hirschberg och med. dr Svante Norgren) och en hovtandläkare (Anders Ericson).

Se även
Livmedikus

Referenser

Kungliga hovstaterna
Erik Anners

Erik Gustaf Erland Anners, född 8 juni 1916 i Stockholm, död 22 september 1997 i Djursholm, var en svensk jurist och politiker.

Anners blev juris kandidat 1941 samt, efter tingstjänstgöring 1941–1943, juris licentiat och juris doktor 1952. Han var docent i rättshistoria i Uppsala 1953–1964.  Anners blev 1964 professor i rättshistoria med romersk rätt vid Uppsala universitet och 1967 i rättshistoria vid Stockholms universitet. Han blev emeritus  1981. Anners var ordförande i Föreningen Heimdal 1943–1944 samt förbundsordförande för Sveriges konservativa studentförbund 1944–1948. Som politiker var han landstingsman 1958–1962 och ledamot av andra kammaren 1963–1964 för högerpartiet. Anners invaldes som ledamot av Kungliga Vetenskapssamhället i Uppsala 1957 och som hedersledamot i Föreningen Heimdal 1961. Han var ansvarig utgivare av Svensk tidskrift 1957–1979.

Bibliografi 
 Hand wahre Hand (doktorsavhandling 1952) 
 Äganderätt och handelsintresse (1960)
 Den karolinska militärstraffrätten och Peter den stores krigsartiklar (1961)
 Humanitet och rationalism (1965) 
 Den socialdemokratiska maktapparaten (1976)
 Den europeiska rättens historia 1–2 (1975, 1980)

Källor

Noter 

Svenska professorer i rättshistoria
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapssamhället i Uppsala
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för högern
Svenska jurister under 1900-talet
Svenska forskare under 1900-talet
Svenska politiker under 1900-talet
Jurister från Stockholm
Politiker från Stockholm
Födda 1916
Avlidna 1997
Män
Reciprocitetssatsen

Reciprocitetssatsen beskriver sambandet mellan den elektriska flödestätheten och de uppkomna elektromagnetiska fälten i enlighet med Maxwells ekvationer.

Reciprocitetssatsen 1

Om en emk  ansluten till polparet hos en passiv tvåport ger kortslutningsströmmen  vid cd då kommer en emk , i stället ansluten till cd att ge en kortslutningsström vid ab, som är 

Bevis

För övre tvåporten är  
och  och 

För undre tvåporten är  och 

Vi får 

Detta ger 

dvs:

Reciprocitetssatsen 2

Om en ideal strömgenerator  ansluten till ab, ger en tomgångsspänning  vid cd, så ger en strömgenerator , istället ansluten till cd, en tomgångsspänning  vid ab, som är lika med 

Bevis

För övre tvåporten är  och 

För undre tvåporten är 

som ovan erhålls direkt

 där  enligt texten

alltså blir

Reciprocitetssatsen 3

En emk , ansluten till ab hos en tvåport, ger vid cd en tomgångsspänning . En strömgenerator , ansluten till cd, ger vid ab en kortslutningsström , då gäller:

Bevis

 och  ger

vilket skrivs om som

Elektroteknik
Reciprocitet

Reciprocitet kan syfta på:

 Reciprocitetsprincipen – ett sociologiskt begrepp som berör en norm och förväntan som för det mesta föreligger vid socialt handlande
 Reciprocitetssatsen – sambandet mellan den elektriska flödestätheten och de uppkomna elektromagnetiska fälten
 Reciprocitetsfaktor – det omvända förhållandet mellan ljusets intensitet och exponeringstiden

Se även
 Reciprok
Oscar Schlömilch

Oscar Xavier Schlömilch, född 13 april 1823 i Weimar, död 7 februari 1901 i Dresden, var en tysk matematiker.

Schlömilch studerade matematik och fysik i Jena, Berlin och Wien. I Berlin var han lärjunge till Johann Peter Gustav Lejeune Dirichlet och han blev filosofie doktor i Jena 1844 på avhandlingen Theorema taylorianum. Han blev docent 1845 och 1847 extra ordinarie professor i Jena. Han var 1849–1874 professor vid Polytechnikum i Dresden. 

Schlömilch var en av redaktörerna för Zeitschrift für Mathematik und Physik och vann allmänt erkännande för sina läroböcker i matematik. Han invaldes som ledamot av Vetenskapsakademien i Leipzig 1853 och av svenska Vetenskapsakademien 1862. Schlömilch var referent i kungariket Sachsens ecklesiastikministerium 1874–1885.

Bibliografi (i urval)
Geometrie des Masses (två delar, 1849–1854; I, sjunde upplagan 1888; II, sjätte upplagan 1883)
Kompendium der höheren Analysis (två band, 1853; I, femte upplagan 1881; II, fjärde upplagan 1895)
Analytische Geometrie des Raumes (1855; sjätte upplagan 1898)
Handbuch der Mathematik (två band, 1879–1881; andra upplagan i tre band 1904)
Handbuch der algebraischen Analysis (1862; sjätte upplagan 1881)

Källor

Tyska professorer i matematik
Personer verksamma vid Dresdens tekniska universitet
Ledamöter av Sachsiska vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Tyska matematiker under 1800-talet
Personer från Weimar
Födda 1823
Avlidna 1901
Män
Ugglan
Elise Adelsköld

Elise Sofie Adelsköld, född 10 mars 1910 i Norrsunda socken, död 26 november 1999, var en svensk biblioteksman.

Biografi 
Adelsköld studerade vid Stockholms högskola och blev filosofie magister 1934 och filosofie licentiat 1947. Hon blev 1939 tillförordnad och 1942 ordinarie stadsbibliotekarie i Lidingö. Under denna tid var hon den drivande kraften bakom Bokbåten, det mobila skärgårdsbiblioteket debuterade den 5 maj 1953 med HMS Rindö.
Hon var 1948–1975 länsbibliotekarie i Stockholm.

Adelsköld var 1974–1982 sekreterare i Sällskapet Nya Idun. Hon skrev artiklar och recensioner i tidskrifter och uppslagsverk.

Bibliografi 
 Christina Regina (1949)
 (utgivare av) Karl XIV Johans brev till riksståthållaren J. A. Sandels 1818-1827 (1955)
 (utgivare av) V. Dahlgren, Lidingö socken 1847 (1973)
 Stockholms högskolas matrikel 1888-1927 (1978)
 Litteratur om Lidingö (1981)
 Stockholms högskolas matrikel 1928-1950 (1984)
 Elise Adelsköld, f. Hennings : Biografi och bibliografi (1989)
 Boklåda Bokbuss Bokbåt : Fyra decennier länsbibliotek i Stockholms län (1990), tillsammans med andra

Källor

Noter

Externa länkar 
 

Svenska bibliotekarier
Personer i Lidingös historia
Elise
Personer från Norrsunda socken
Födda 1910
Avlidna 1999
Kvinnor
Alberts Kviesis

Alberts Kviesis, född 12 oktober 1881 i Tērvete, guvernementet Kurland, Kejsardömet Ryssland, död 9 augusti 1944 i Riga, Lettland, Reichskommissariat Ostland. Politiker och Lettlands tredje president under tiden 4 september 1930-4 november 1936.

Han studerade juridik vid Tartu universitet och examinerades 1907 då han började arbeta som jurist. Han var medlem i Tautas padome som förklarade Lettland självständigt 1918. Efter självständigheten blev han ledamot i parlamentet, minister och vice talman i parlamentet. Politiskt var han medlem i jordbrukspartiet, Latviešu Zemnieku savienība.

1930 blev han landets tredje president och omvaldes 1933 för en andra period. Den 15 maj 1934 upplöste premiärministern Kārlis Ulmanis parlamentet och införde en auktoritär regering. Kviesis motsatte sig Ulmanis diktatorskap, men gjorde inget aktivt motstånd. Han fortsatte som president resten av sin ämbetsperiod och signerade de lagar Ulmanis regering stiftade. När ämbetsperioden gick ut 1936 förklarade sig Ulmanis själv som president.

Källor

Externa länkar
Alberts Kviesis - biografi på lettiska.

Lettlands presidenter
Födda 1881
Avlidna 1944
Män
Alumner från Tartu universitet
Kujbysjevreservoaren

Kujbysjevreservoaren (ryska: Ку́йбышевское водохрани́лище, Kujbysjevskoje Vodochranilisjtje), ibland kallad Samarareservoaren, är en reservoar i Ryssland, belägen ungefär vid mitten av floden Volgas sträckning. Volga mynnar i den västra delen av reservoaren, medan bifloderna Vjatka och Kama mynnar i nordöst.

Kujbysjevreservoaren är Europas största konstgjorda sjö, och världens till ytan tredje största, efter Voltasjön och Smallwoodreservoaren. Reservoaren är 6 450 km² stor, större än Vänern, och är långsträckt med en maxlängd på 50 mil och en bredd på max 35 km. Vid reservoaren ligger de större städerna Kazan, Uljanovsk och Toljatti. Kujbysjevreservoaren bildades då man anlade Zjiguljovsks vattenkraftverk mellan Zjiguljovsk och Toljatti på 1950-talet.

Referenser 

Vattenmagasin i Ryssland
Volgas avrinningsområde
Kamas avrinningsområde
Bengt Jonsell

Bengt Jonsell, född 11 juni 1936, död 4 februari 2023 i Uppsala, var en svensk professor i botanik. 

Jonsell disputerade för filosofie doktorsgraden vid Uppsala universitet 1968 på avhandlingen Studies in the north-west European species of Rorippa s. str. och blev professor Bergianus samt föreståndare för Bergianska trädgården i Stockholm 1983. Hans forskning handlar främst om systematiska frågor inom den svenska floran.

Han gav också ut ett flertal botanikhistoriska arbeten. Tillsammans med hustrun och botanisten Lena Jonsell omarbetade han och moderniserade Krok-Almquists klassiska Svensk flora, och han var initiativtagare till Flora Nordica, en vetenskaplig kärlväxtflora över de nordiska länderna.

Jonsell var ledamot av Kungliga Vetenskapsakademin sedan 1990. Han var även ordförande i Svenska Linnésällskapet mellan 1986 och 1998.

Referenser

Svenska professorer i botanik
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Alumner från Uppsala universitet
Svenska botaniker under 1900-talet
Födda 1936
Avlidna 2023
Män
Alf Johnels

John Alf Gunnar Johnels, född 27 oktober 1916 i Lindesberg, död 24 maj 2010, var en svensk zoolog. 

Johnels disputerade för filosofie doktorsgraden vid Stockholms högskola 1948 på avhandlingen On the Development and Morphology of the Skeleton of the Head of Petromyzon. Han var professor i vertebratzoologi vid Naturhistoriska riksmuseet 1958-1982. Han blev ledamot av Vetenskapsakademien 1972 och var akademiens preses 1981-1983.

Johnels forskning rörde framför allt lägre ryggradsdjur och miljögifter, särskilt effekterna av kvicksilver och DDT på djur. 

Johnels var verksam inom Svenska Naturskyddsföreningens Projekt Varg.

Han var gift med läroverksadjunkten Britt-Marie Johnels, född Lagergren, från 1946 och till hennes död 1987, vilken var dotter till överstelöjtnanten Andreas Lagergren och syster till riksmarskalken Gunnar Lagergren.

En oljemålning av Gunnar Brusewitz föreställande Alf Johnels hänger på Grimsö forskningsstation. Alf Johnels är gravsatt i minneslunden på Djursholms begravningsplats.

Källor 
Externa länkar

Fotnoter

Svenska professorer i vertebratzoologi
Professorer vid Naturhistoriska riksmuseet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Mottagare av Hans Majestät Konungens medalj
Personer från Lindesberg
Gravsatta på Djursholms begravningsplats
Födda 1916
Avlidna 2010
Män
Svenska iktyologer
Jan S. Nilsson

Jan Simon Nilsson, född 23 januari 1932 i Göteborg, död 31 maj 2010 i Hindås, var en svensk fysiker och akademisk ledare.

Nilsson blev student vid Vasa högre allmänna läroverk i Göteborg 1952, civilingenjör vid Chalmers 1956, teknologie licentiat där 1959, teknologie doktor i matematisk fysik där 1962, phil. dr. i teoretisk fysik vid University of Rochester i New York 1962, associated professor of physics vid University of Virginia 1964–1965, laborator i teoretisk fysik vid Chalmers 1965–1968, biträdande professor där 1969–1979, professor i matematisk fysik där 1979, rektor vid Göteborgs universitet 1986–1992 samt ledamot av verkställande ledningen för Knut och Alice Wallenbergs stiftelse från 1992.

Nilsson var även dekanus vid matematiska-naturvetenskapliga fakulteten vid Göteborgs universitet, visiting professor vid University of Texas, Stanford University, Wiens universitet och CERN, styrelseledamot i Göteborgs universitet och i Svenska mässans stiftelse samt styrelseordförande i Forskning & Framsteg.

Nilsson invaldes 1986 som ledamot av Vetenskapsakademien och blev 1993 ledamot av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien (avd. XI). Han var sedan 1985 ledamot av Vetenskaps- och vitterhetssamhället i Göteborg och var även ledamot av Svenska fysikersamfundet. Han utnämndes till hedersprofessor i teoretisk fysik vid universitetet i Wien 1974. 

Jan S. Nilsson var son till överläraren Albin Nilsson och folkskolläraren Karin, född Edström. Han var gift 1959–1979 med Alessandra Roboz, född 1937 i Alba, Italien.

Källor 
The Royal Bachelors' Club 1769-1994 : Jubileumsskrift, Royal Bachelors' Club (Göteborg) & Ulf Andersson, Göteborg 1994. "Biografisk matrikel", s. 429

Externa länkar 
Jan S. Nilsson i LIBRIS

Källor

Svenska professorer i matematisk fysik
Personer verksamma vid Chalmers tekniska högskola
Rektorer vid Göteborgs universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Män
Födda 1932
Avlidna 2010
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg
Personer verksamma vid CERN
Forskare från Göteborg
Svenska fysiker under 1900-talet
Marmorvattensalamander

Marmorvattensalamander eller marmorvattenödla (Triturus marmoratus)  är ett stjärtgroddjur i familjen salamandrar som förekommer i västra Frankrike och på Iberiska halvön.

Beskrivning 
Marmorvattensalamandern kan bli upp till 16 cm lång, honan något större än hanen. Kroppen är vårtig, och ovansidan har ett distinkt mönster av gröna, mer eller mindre sammanhängande fläckar på svart botten. På huvudet löper en svart strimma genom ögat. Buken är svart med små, vitaktiga prickar. Vissa av underarterna kan ha större prickar och/eller uppblandade med gult. Under vattenfasen i samband med parningen, utvecklar hanen en stor kam längs ryggen och svansen. Honan har ingen sådan kam, men får i stället en permanent, orange längsstrimma.

Utbredning 
Marmorvattensalamandern finns i västra till sydvästra Frankrike samt norra till centrala Spanien och Portugal. Utbredningen i Frankrike är uppsplittrad och osäker på grund av att den bastarderar med större vattensalamander.

Ekologi 
Arten föredrar vatten med riklig växtlighet, som dammar, diken och mindre vattendrag, i både skogsområden, ängar och hedar. Den kan även förekomma i ej för intensivt brukad jordbruksmark. Den gömmer sig gärna under stenar, nerfallna grenar samt i murar under dagen och jagar främst ryggradslösa djur, men även vattensalamanderlarver (också av den egna arten) under natten. Arten kan gå upp i bergen, från 950 m i Frankrike (Massif Central), 1 800 m i nordvästra Spanien och 1 930 i Portugal till 2 100 m i centrala Spanien.

Fortplantning 
Lektiden infaller under tidig vår till sommar i norra delen av utbredningsområdet, men inträffar senare ju längre söderut arten befinner sig; i centrala Spanien inträffar den mellan november och juni. Som alla vattensalamandrar leker arten i vatten, där hanen efter ett parningsspel avsätter en spermatofor som honan tar upp med sin kloak. Honan lägger därefter mellan 200 och 380 stycken 2 mm stora ägg, som klibbar fast vid vattenväxter. Könsmognad uppnås vid omkring 5 års ålder. Arten kan leva upp till 15 år i det fria, 25 år i fångenskap.

Status 
Arten är globalt livskraftig ("LC"). Den är dock på nedgående, och i centrala Frankrike är den klassad som starkt hotad ("EN"). Främsta hoten är det moderna, högintensiva jordbruket, och utdikning av dess lekvatten. Insamling för sällskapsdjursindustrin spelar också en viss roll.

Referenser 

 

Groddjur i palearktiska regionen
Salamandrar
Aston Park FC

Aston Park F.C. är en fotbollsklubb i Buckinghamshire i England. Klubben grundades 1968 och hette tidigare Aston Park Rangers.

Historia 
 ADL League Cup Finalists 2003-2004
 ADL League Cup Winners 2006-2007
 ADL Premier Division Champions 2006-2007
 Oving Village Cup Finalists 2006-2007
 ADL Premier Division Runners Up 2007-2008
 Tom Sparkes League Cup Winners 2007-2008

Externa länkar 
Aston Park FC

Fotbollsklubbar i England
Sportklubbar bildade 1968
Bayan-Ovoo

Bayan-Ovoo eller Bajan-Ovoo kan syfta på:

Geografi

Mongoliet 

 Bayan-Ovoo (distrikt i Mongoliet, Chentij), 
 Bayan-Ovoo (distrikt i Mongoliet, Ömnögobi), 
 Bayan-Ovoo (distrikt i Mongoliet, Bajanchongor), 
 Bajan-Ovoo, distrikt, Ömnögobi, 

Robotskapade Mongolietförgreningar
Elvy Ahlbeck

Elvy Linnéa Ahlbeck, född 24 april 1931 i Skallmeja i Västergötland, död 29 juli 2001 i Kalmar, var en svensk kriminalförfattare. 1964 fick  hon Sherlock-priset för Mord utan förbindelse.

Biografi 
Elvy Ahlbeck  var adoptivdotter till Ernst Sätherdal och Maria (Maja) Sätherdal, född Andersson. 1951 tog hon studentexamen i Skara. Hon läste litteraturhistoria och nordiska språk vid Lunds universitet åren 1951–1954.  Åren 1954–1968  var hon gift med Jan Olof Ahlbeck som var rektor i Borgholm och paret fick två söner. Under denna tid arbetade hon som frilansjournalist.  Efter skilsmässan tog hon upp studierna och tog en filosofie magisterexamen 1970. Därefter gick hon Lärarhögskolan i Malmö och. undervisade från 1972 vid Stensöskolan i Kalmar.

Bibliografi
 Vargen (1962)
 Mord utan förbindelse (1964), belönad med Expressens Sherlock-pris
 På den säkra sidan (1965)
 Fallen från skyarna (1966)
 Barmhärtighetssystrarna (1976)
 Åtta damer i leken (1978)

Priser och utmärkelser 
1964 – Sherlock-priset för Mord utan förbindelse

Referenser

Noter

Källor 

 Vem är det 1997

Externa länkar 
 

Svenska romanförfattare
Svenskspråkiga romanförfattare
Svenska novellförfattare
Svenskspråkiga novellförfattare
Svenska författare under 1900-talet
Författare från Västergötland
Personer från Skallmeja socken
Födda 1931
Avlidna 2001
Kvinnor
Projekt Kvinnliga huvudpersoner
Torsten Teorell

Erik Torsten Augustinus Teorell, född 23 juli 1905 i Maria Magdalena församling, död 4 augusti 1992, var en svensk fysiolog.

Biografi 
Teorell avlade studentexamen 1924, medicine kandidatexamen vid Karolinska institutet i Stockholm 1927 och medicine licentiatexamen 1933.  Han disputerade sistnämnda år på en avhandling om utsöndringen av magsaft, och kom att kartlägga och belysa elektriska effekters betydelse för cellprocesser. Teorell var professor i fysiologi vid Uppsala universitet 1940–1972 och kom i sin forskargärning att fokusera på undersökningar över laddade membraner, deras permeabilitiet och betydelse för jon- och vattentransport, retbarhet och rytmicitet i livsprocesserna. Hans iakttagelser blev av stor betydelse inom bland annat nerv- och muskelfysiologi, magsäcks-, djur-, hjärt- och blodkroppsfysiologi.

Han blev ledamot av Vetenskapssocieteten i Uppsala 1951 och ledamot av Vetenskapsakademien 1959. Han tilldelades Björkénska priset 1957.

År 1980 anordnade Biomedicinskt centrum vid Uppsala universitet ett symposium om "Ion and water movements in membranes" som tillägnades Teorell i anslutning till hans 75-årsdag.

Referenser

Svenska professorer i fysiologi
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Svenska läkare under 1900-talet
Läkare från Stockholm
Födda 1905
Avlidna 1992
Män
Sevärdhetskyrka

En sevärdhetskyrka är i Sverige en kyrka som inte kan eller vill uppfylla alla kriterier för att vara en vägkyrka. Sevärdhetskyrkan i Sverige måste ha öppet minst fem timmar dagligen mellan juni och augusti samt erbjuda viss information om kyrkobyggnaden.

Källor

Kyrkobyggnader
Sevärdheter
Svenska kyrkan
Eva Alström

Eva Gertrud Cecilia Alström, född 12 mars 1938 i Stockholm, är en svensk museichef. 

Alström blev filosofie kandidat 1964 och var 1964–1966 amanuens vid Örebro läns museum, 1972–1979 antikvarie vid Hälsinglands museum, 1980–1984 förste antikvarie vid Örebro läns museum, 1984–1991 chef över Eskilstuna museer och från 1991 chef över Västmanlands läns museum. Hon har också varit sekreterare i Västmanlands fornminnesförening samt styrelseledamot i Ekomuseum Bergslagen och Industrihistoriskt Forum.

Hon gifte sig 1961 med läkaren Torgny Alström.

Källor
 Vem är det 1997

Svenskt museifolk
Svenska antikvarier
Födda 1938
Levande personer
Kvinnor
Personer från Stockholm
Personer i Sverige under 1900-talet
Lulu Alke

Lulu Ulla Alke, född Engdahl 10 juli 1951 i Karlstad, död 6 september 1996, var en svensk jazzsångare och sånglärare. Hon gifte sig 1976 med Björn Alke (1938–2000).

Hon verkade utan formell utbildning som jazzsångare sedan 1974. Hon skivdebuterade som Lulu Engdahl på Björn Alkes LP "Fine Mellow" (1976) där hon medverkade på två spår. Hon medverkar också på Cyndee Peters LP-skiva "Black is the Color" (1977). Skivdebuten i eget namn kom 1989, med Jazz i Sverige-skivan "Lulu Alke", vilket också blev hennes sista skiva.  

Hon var lärare i jazzsång 1982–1985 vid Musikhögskolan i Piteå, ledare för sommarkurser 1985–1991 vid Framnäs folkhögskola och verkade som privatlärare i jazzsång 1985–1992. Hon turnerade i Sverige och utomlands med egen kvartett sedan 1987.

Utmärkelser
1989 – Jazz i Sverige

Referenser 
 Vem är det 1997 
 Orkesterjournalens Jazzbiografi.  http://orkesterjournalen.com/wordpress/?p=4268
 Hellström, Viveka "Från viskningar till rop": en studie av fem Jazz i Sverige-röster.  http://kmh.diva-portal.org/smash/get/diva2:550503/FULLTEXT01.pdf

Kvinnor
Födda 1951
Svenska jazzsångare
Avlidna 1996
Mottagare av priset Jazz i Sverige
Musiker från Karlstad