kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vietnamesiskt lackmåleri

Vietnamesiskt lackmåleri är en konstform som kombinerar västeuropeiskt tavelmåleri och traditionellt lackkonsthantverk.

Historik
Konstföremål i lack har hittats i gamla gravar i Vietnam så långt tillbaka i tiden som 200- och 300-talen före Kristus. Tekniken har importerats från Kina, där den uppkommit senast under Shang-dynastin. Vietnamesiskt lackmåleri är influerat av traditionell vietnamesisk konst, av kinesisk konst och av fransk konst från kolonialepoken.

Teknik
Traditionellt har de tre färgerna brunt, svart och vermillion använts för lackarbeten. Från 1930-talet började vietnamesiska konstnärer arbeta med en ny teknik för målningar genom att använda spatlar, vilket tillåter ett bredare spektrum av färger och som ger en bättre illusion av storlek och avstånd.

Bearbetning av underlag för målningen
För lackmålningar används en träplatta som bas.  Denna kläs först med en tygbit, som klistras på med saven från ett lackträd - i Vietnams fall Rhus succedanea - och sedan täcks över av  ett lager av jordblandad lackträdssav. Ytan sandpappras därefter och förses med ytterligare ett lager av varm lacksav. Efter polering blir resultatet  en slät svart, skinande yta med stark lyster.

Målning
För själva bilden använder konstnären upphettat lack för att göra en skiss av bilden, varefter färgerna appliceras en efter en, lager efter lager. Varje strykning kräver att föregående lager först torkat, vilket tar lång tid.
 
Slutbearbetningen består av försiktig polering och tvättning av bilderna. Detta ger en skinande yta.

Genom år av erfarenhet och experimenterande har konstnärerna lärt sig att lägga in olika material i målningarna för att göra dem vackrare och mer varierade, såsom växtmaterial, pärlemor, aska, krossade äggskal, guld och silver.

Modernism
År 1925, under den franska kolonialtiden, inrättades École Superieure des Beaux-Arts d’Indochine i Hanoi. Detta gav en impuls till uppkomsten av en ny konstriktning i Indokina genom högskolans grundare och chef  Victor Tardieu (1870–1937) och hans medhjälpare Joseph Inguimberty (1896–1917). Influensen av europeiskt måleri ledde till radikala förändringar av den vietmesiska målarkonsten, till exempel införandet av tredimensionalitet i ett enda plan och realistiska avbildningar. Genom att kombinera lackarbetstraditionen med den nya konststilen uppkom det vietnamesiska tavelmåleriet i lack.

Pionjärer i denna nya konstart var konstnärer som Nguyen Gia Tri (1908-93), Tran Van Can (1910-94) och Pham Hau (1903-95). I en senare generation av lackmålningskonstnärer märks Nguyen Sang (1903-88), Nguyen Tu Nghiem (född 1922), Le Quoc Loc (1918-87) och Nguyen Sy Ngoc.

Från 1934 har internationella utställningar gjort vietnamesiskt lackmåleri känt utomlands.

Källor
 Om vietnamesisk lackmålning på Asia-arts webbplats, läst 2010-11-30
 Bang Sy Truc: An introduction to the laquer art of Vietnam 20-03-08, läst 2010-11-30

Externa länkar
 Om lackmålningar på www.vietnameseartwork
 
Kultur i Vietnam
Bildkonst och skulptur
Lacker
Zarghona Anaa

Zarghona Anaa, död cirka 1772, var en afghansk författare, mor till kung Ahmed shah Durrani. Hon utövade inflytande över politiken under sin sons regeringstid från 1747, och var också en känd och respekterad författare av 
poesi. 

Hon var gift med Seman Khan, och blev mor till Ahmed shah Durrani. År 1747 erövrade hennes son den afghanska tronen och utropades till kung i Kandahar. Afghanistan var vid denna tid ett extremt mansdominerat samhälle där kvinnor, förutom exceptionella undantag som Nazo Tokhi, normalt levde segregerade i haremen. I det kungliga haremet kunde dock kvinnor utöva inflytande, och Zarghona Anaa är känd för det stora inflytande hon utövade i egenskap av kungens mor. Hon ska ha styrt staden när hennes son var frånvarande under militärkampanj, och hon uppträdde som medlare i stamkonflikter mellan pashtuner. Hon betraktades med stor respekt för sitt upprätthållande av pasthunwalikoden och sin verksamhet som diktare.

Referenser 

Afghanska författare
Födda okänt år
Avlidna 1772
Kvinnor
Författare under 1700-talet
Afghanistans kungligheter
Personer i Afghanistan under 1700-talet
Söderkyrkan

Söderkyrkan är en kyrkobyggnad som tillhör Karlskoga församling i Karlstads stift. Kyrkan ligger på Skogsrundan inne i Karlskoga.

Kyrkobyggnaden
Första kyrkan på platsen var en så kallad vandringskyrka, tillverkad av Oresjö Sektionshus. När nuvarande kyrka byggdes flyttades vandringskyrkan till Lunedets friluftsområde, beläget en mil norr om Karlskoga. Vandringskyrkan heter numera Lunedskyrkan.

Nuvarande kyrkobyggnad uppfördes 1985 efter ritningar av arkitekt Janne Feldt. Byggnadskomplexet med kyrkorum och församlingslokaler har en V-formad planform. Stommen är av betong och väggarna är klädda med ljust brunrött fasadtegel. Kyrkorummet har en femsidig planform och dubbla takhöjden jämfört med övriga lokaler. Genom att öppna vikväggar till församlingslokalerna kan kyrkorummets yta utökas.

Inventarier
 Dopfunt, predikstol, altarbord, altarring och psalmboksförvaring är tillverkade av ljus bok efter ritningar av Janne Feldt. Dopfunten har en cuppa av mässing.
 Altartavlan är en snidad och målad trärelief utformad som en triptyk av konstnären Harry Svensson. Motiven är Jesus i Getsemane, Uppenbarelsen samt Missionsbefallningen.

Orgel
1958 byggde I Starup & Søn, Köpenhamn en orgel med 8 stämmor.
Den nuvarande mekaniska orgeln byggdes 1990 av Walter Thür Orgelbyggen AB, Torshälla. Tillhörande orgelfasad är ritad av Janne Feldt.

Galleri

Referenser

Tryckta källor

Webbkällor
 Kyrkor i Karlstads stift Del II, Utgiven av Värmlands Museum och Karlstads stift, 2008, 
 Karlskoga församling

Kyrkobyggnader i Karlstads stift
Kyrkobyggnader i Karlskoga kommun
Byggnader och anläggningar i Karlskoga
Kyrkobyggnader invigda 1985
1985 i Sverige
Koidu

Koidu (alternativt Koidu-New Sembehun eller Koidu-Sefadu) är en stad i östra Sierra Leone. Det är en av landets största städer och hade cirka 130 000 invånare vid folkräkningen 2015. Koidu är huvudort för Konodistriktet.

Sport 
Fotbollsklubben Diamond Stars spelar i den högsta fotbollsserien (Sierra Leone National Premier League). Klubben representerar Konodistriktet.

Kända personer från Koidu 
Sam Bockarie, före detta RUF-ledare

Källor

Orter i Sierra Leone
Margareta av Lothringen

Margareta av Lothringen, född 1615, död 1672, var en fransk prinsessa, hertiginna av Orléans; gift med den franska prinsen Gaston av Orléans, hertig av Orleans. Dotter till hertig Frans II av Lothringen och Christina av Salm.

Biografi 
Margareta blev efter sin mors död 1627 uppfostrad hos sin faster Katarina av Lothringen i klostret Remiremont, där hon fick titeln coadjutrix. Hon mötte Gaston av Orléans, bror och arvtagare till Frankrikes kung, i Nancy under hans exil 1629. Gaston blev förälskad i henne och kallade henne ängel. Under de pågående konflikterna mellan Gaston och hans bror kungen, slöts ett förbund mellan Gaston och Margaretas bror hertigen av Lothringen, som gav Gaston en tillflykt i Lothringen. 

1632 gifte sig paret utan kungens godkännande men med tillåtelse från Margaretas bror och Gastons mor, Maria av Medici, som levde i Bryssel i konflikt med sin son kungen. Parisparlamentet förklarade äktenskapet ogiltigt och Lothringen invaderades av Frankrike. Margareta flydde till de Spanska Nederländerna utklädd till man och fick beskydd av regenten Isabella Clara Eugenia av Spanien. 
Hennes man fick 1634 tillåtelse att återvända till Frankrike, men kungen vägrade länge erkänna äktenskapet och gav inte förrän tillstånd till Margareta att komma till hovet förrän på sin dödsbädd 1643. 

Margareta återvände till Frankrike 1643 och blev då den andra damen i rang vid det franska hovet med titeln Madame utan övriga tillägg. Hon beskyddade La Fontaine, vars mor var hennes hovdam, stödde maken under Fronden men glömde inte den franska ockupationen av hennes hemland Lothringen. Hon deltog dock aldrig aktivt i hovlivet på grund av sin agorafobi. Vid makens död 1660 bodde hon i Palais du Luxembourg. 

Margareta motsatte sig 1661 sin dotter Margareta Lovisas giftermål med storhertigen av Toscana, Cosimo III de' Medici, och hade hellre sett ett äktenskap med Karl V, hertig av Lorraine. År 1670 motsatte hon sig den franska invasionen av Lothringen, vilket irriterade Ludvig XIV. Samma år var hon en av dem som fick kungen att dra tillbaka sitt stöd åt hennes styvdotter Anne Marie Louise av Orléans tilltänkta kärleksäktenskap på grund av skillnaden i rang, något som förvärrade den redan dåliga relationen till styvdottern.

Barn 
 Marguerite Louise (1645-1721), gift med Cosimo III de' Medici, storhertig av Toscana.
 Elisabeth Marguerite av Orleans (1646-1696), hertiginna av Alençon, gift med Louis Joseph av Guise.
 Françoise Madeleine av Orléans (1648-1664), gift med Karl Emanuel II av Savojen.
 Jean Gaston (1650-1652), hertig av Valois.
 Marie Anne (1652-1695), Mademoiselle de Chartres.

Referenser

Noter

Externa länkar

Franska prinsessor
Födda 1615
Avlidna 1672
Personer i Frankrike under 1600-talet
Kvinnor
Franska hertiginnor
Elisabeth Marguerite av Orleans

Elisabeth Marguerite av Orleans, kallade Isabelle, född 1646, död 1696, var en fransk prinsessa med titeln Mademoiselle d'Alençon, hertiginna av Alençon och Angoulême; gift 1667 med hertig Louis Joseph de Guise och sedan känd som Madame de Guise. Hon var dotter till den franske prinsen Gaston av Orléans och Margareta av Lothringen.

Biografi
Isabelle, som hon kallades, hade puckelrygg och uppfostrades i kloster med utsikten att bli abbedissa av Remiremont. Hennes syster Marguerite Louise förutsågs gifta sig med deras kusin kungen, medan hennes yngre syster skulle bli bortgift med någon annan europeisk prins. Äktenskap övervägdes senare med Henri Jules de Bourbon, som tackade nej, innan vigseln med Louis Joseph de Guise arrangerades. Hon ska ha behandlat maken nedlåtande på grund av att han hade lägre rang än hon; hon behöll sin titel "Kunglig höghet" efter vigseln och sin status som "kungligt barnbarn" vid hovet. Maken dog 1671 och sonen 1675, varefter hon ärvde hertigdömena Alençon och Angoulême. 

Hon tillbringade somrarna i sitt hertigdöme Alençon och vintrarna vid hovet; från 1672 hade hon en lägenhet i ett kloster i Paris, där hon blev granne med sin syster Margareta Lovisa av Orleans då denna 1675 separerade från sin man. Isabelle var starkt religiös, stödde upphävandet av ediktet i Nantes 1685 och var aktivt sysselsatt med att omvända protestanter till katolicismen; 1676 uprättade hon ett hem för konverterade protestanter i Alençon. Hon gynnade musikern Marc-Antoine Charpentier och beställde både religiösa kompositioner av honom samt pjäser som uppfördes vid hovet.

Referenser

Noter

Externa länkar

Franska prinsessor
Födda 1646
Avlidna 1696
Personer i Frankrike under 1600-talet
Kvinnor
Franska hertiginnor
Ernst Ludwig Posselt

Ernst Ludwig Posselt, född 22 januari 1763 i Durlach vid Karlsruhe, död 11 juni 1804 i Heidelberg, var en tysk historiker. 

Posselt blev 1784 gymnasielärare i Karlsruhe och 1781 "amtmann" i Gernsbach samt nedlade 1796, till följd av sympatier för franska revolutionens idéer, sitt ämbete och ägnade sig därefter helt åt historiskt skriftställen. Ett olyckligt äktenskap gjorde honom hypokondrisk, och 1804 greps han så starkt av den mot hans vän, den franske generalen Jean Victor Marie Moreau, av Napoleon I öppnade högförräderiprocessen och av ängslan för att bli indragen i målet, att han begick självmord. 

Posselts historiska skrifter i huvudsak endast kompilationer, men de vittnar om stor beläsenhet och är avfattade i en fängslande stil, varför de länge var mycket lästa. Bland dem märks Geschichte der Deutschen für alle Stände (två band, 1789-90; jämte fortsättning av Karl Heinrich Ludwig Pölitz utgiven i ny upplaga i fyra band, 1828), Geschichte Karls XII (efter Voltaire, 1790), Geschichte Gustavs III (1792; "Konung Gustaf III:s historia", 1812; andra upplagan 1819) och Kleine Schriften (1795). 

Posselt utgav även tidskrifterna "Taschenbuch für die neueste Geschichte" (nio band, 1794-1803) och "Europäische Annalen" (1795-1804; utkom till 1820); i dessa framträdde hans livliga sympatier för franska revolutionen. Hans Werke utgavs av Weick i sex band (1828 ff.).

Källor

Tyska lärare under 1800-talet
Tyska historiker under 1800-talet
Historiker under 1700-talet
Tyska forskare under 1700-talet
Personer från Karlsruhe
Födda 1763
Avlidna 1804
Män
Ugglan
Skolledare under 1700-talet
Claire-Clémence de Maillé

Claire-Clémence de Maillé, född 25 februari 1628, död 16 april 1694, var en politiskt aktiv fransk adelsdam, prinsessa av Condé och hertiginna av Fronsac; gift 1641 med prins Louis II Condé. Hon deltog i det franska inbördeskriget Fronden. Hon var dotter till Urbain de Maillé, marskalk av Frankrike, och Nicole du Plessis de Richelieu, och systerdotter till kardinal Richelieu.

Biografi 

Hon förlovades med Condé vid fem års ålder i ett arrangerat äktenskap och togs sedan från sina föräldrar, varefter hon mottog en mycket dålig utbildning av en fostermor. Vid tretton års ålder blev hon myndigförklarad och därefter bortgift med sin tjugoårige trolovade på Palais-Royal i Paris. Som prinsessa av Condé var hon från 1646 den kvinna i Frankrike som kom närmast i rang efter kungafamiljens kvinnliga medlemmar. 

Condé, som hade många andra kärleksintressen, hade protesterat mot äktenskapet och tvingats till det av sin far. Relationen till maken blev mycket dålig han spärrade in henne på Châteauroux med motiveringen att hon hade haft flera älskare, något som inte ansågs trovärdigt av samtiden. Hon ansågs i stället vara tråkig, dygdig och from och tappert uthärda sin makes förtryck. 

Då Condé fängslades under Fronden 1650, tog hon kontrollen över hans parti, samlade hans anhängare och ledde dem i upproret mot kardinal Mazarin och arbetet för Condés frigivning. Hon gensköt Mazarin vid Milly-le-Meugon och höll honom kvar tills förstärkningar kunde nå fram från Spanien. Hon ledde upproret mot kungahuset med en energi, övertygelse, fromhet och en viljestyrka inför hot och fara som väckte allmän beundran. 

År 1651 tvingades hon dock kapitulera inför regenten och kardinal Mazarin och följa sin man i exil till Spanska Nederländerna. År 1660 fick makarna Condé tillåtelse att återvända till Frankrike. År 1671 blev Claire-Clémence ertappad med att ha en sexuell förbindelse med en page och blev av sin make återigen inspärrad i Châteauroux, där hon satt inlåst resten av sitt liv.

Referenser

Noter 

Franska prinsessor
Födda 1628
Avlidna 1694
Personer i Frankrike under 1600-talet
Kvinnor
Franska hertiginnor
Sekong (provins)

Sekong, (lao:  ເຊກອງ) är en provins i sydöstra Laos. Provinsen hade 113 048 invånare år 2015, på en area av 7 665 km². Provinshuvudstaden är Sekong.

Administrativ indelning 
Provinsen är indelad i följande distrikt:

 Dakcheung (15-03) 
 Kaleum (15-02) 
 Lamam (15-01) 
 Thateng (15-04)

Laos provinser
Anne Geneviève de Bourbon

Anne Geneviève de Bourbon, född 28 augusti 1619, död 5 april 1679, var en politiskt aktiv fransk furstinna och hertiginna av Longueville. Hon gifte sig 1642 med Henri II av Orléans, hertig av Longueville. Hon är känd för sina kärleksaffärer och för sitt deltagande i det franska inbördeskriget Fronden. Hon var dotter till Henrik II av Bourbon och Charlotte de Montmorency och syster till Louis II Condé.

Biografi 
Anne Geneviève de Bourbon uppfostrades i ett kloster men debuterade i sällskapslivet 1635, då hon gjorde succé i salongen hos Catherine de Vivonne, markisinnan de Rambouillet innan hon blev bortgift 1642. Äktenskapet var olyckligt. Genom sin familj – hennes far var medlem av förmyndarregeringen och hennes bror blev berömd för sin militära talang från 1643 – fick hon en inflytelserik ställning. Hon gjorde maken sällskap till fredsförhandlingarna i Münster 1646. 

Hon presenterade sin älskare François de La Rochefoucauld för sin bror. Hon var den utlösande faktorn bakom den första Fronden 1648 då hon övertalade sin man och yngste bror att ansluta sig till oppositionspartiet. Under Fronden residerade hon i Paris stadshus och förklarade sig som gudmor till alla barn som föddes där. Hon tog initiativ till den andra Fronden 1651 då det första fredsfördraget inte tillfredsställde henne och övertalade Condé och Turenne att ansluta sig till oppositionspartiet. La Rochefoucauld avslutade förhållandet och inledde ett nytt med hertiginnan av Chevreuse då hon eskorterades till Akvitanien av hertigen av Nemours 1653. 

Efter Fronden bodde hon med sin man i Rouen i Normandie, där han var guvernör. Vid makens död 1663 återvände hon till Paris, där hon benådades av kungen. Hon gjorde sig sedan känd för sitt stora intresse för jansenismen, vars anhängare hon gav sitt beskydd.

Referenser

Franska prinsessor
Franska hertiginnor
Personer i Frankrike under 1600-talet
Födda 1619
Avlidna 1679
Kvinnor
Personer under fronden
Brottning vid olympiska sommarspelen 1920

Brottningen vid olympiska sommarspelen 1920 hölls i Antwerpen och var uppdelat i två discipliner; grekisk-romersk stil och fristil. Fristilen hölls mellan 25 och 27 februari, och grekisk-romersk stil mellan 16 och 20 februari. Tävlingarna var endast öppna för män.

Medaljer

Medaljsummering

Medaljtabell

Fristil, herrar

Grekisk-romersk stil, herrar

Externa länkar

1920
Sporter vid olympiska sommarspelen 1920
Nissan Leaf

Nissan Leaf är en elbil, tillverkad av den japanska biltillverkaren Nissan sedan 2010 (modellår 2011). I början av december 2015 passerade antalet tillverkade bilar 200 000.

Nissan Leaf är en femsitsig familjebil i Golfklassen. Det är en renodlad elbil, till skillnad från hybridbilar som Toyota Prius och Honda Insight. Elmotorn får sin kraft från 48 seriekopplade litium-jonbatterier. Batterierna laddas på 8 timmar med 230 V enfas hushållsspänning. De kan även snabbladdas till 80 procents kapacitet på en halvtimme, men då endast via speciella Chademo-snabbladdningsstationer som laddar med cirka 50 kW likström. Bilen har även ett system för bromskraftsåtervinning, som laddar batterierna vid inbromsning.

Produktionen av Leaf-modellen sker vid Nissans anläggningar i Yokohama, men även vid företagets fabriker i USA och Storbritannien.

Nissan Leaf utsågs till årets bil 2011. Den ursprungliga modellen hade ett batteri på 24 kWh med en nominell räckvidd på 175 km enligt europeiska NEDC, 117 km enligt amerikanska EPA. Till modellår 2013 uppdaterades den med bl.a. effektivare motor och minskat luftmotstånd vilket ökade den nominella räckvidden till 199 km enligt NEDC eller 121 km enligt EPA, värmeväxlare för uppvärmning vilket ger snabbare och mer energieffektiv uppvärmning, kraftigare laddare på 6,6 kW som laddar bilen på 4 timmar, flytt av laddaren från bagagerummet till motorrummet vilket gav 40 liter ökad bagageutrymme, styvare fjädring och ändrat textilvalen i kupén. Nästa större uppdatering var till modellår 2016 då den kan fås med antingen det gamla batteriet på 24 kWh eller ett nytt på 30 kWh vilket ger en räckvidd på 250 km enligt NEDC respektive 172 km enligt EPA. Från och med 2018 levereras den med 40 kWh vilket motsvarar en räckvidd på 378 km enligt NEDC. 2019 erbjöds batteripack på 62 kWh i modellen E+. Samtidigt ändrade Nissan mätmetoden för räckvidd till WLTP. 40 kWh-modellen når då 270 km och 62-kWh-modellen når 385 km.

Bilder

Referenser

Externa länkar 

Nissans svenska webbplats
Miljöfordon Syd

Leaf
Elbilsmodeller
Årets bil
Framhjulsdrivna fordon
Jan-Erik Ritzman

Bernt Gösta Jan-Erik Ritzman, född 25 augusti 1943 i Vetlanda församling, är en svensk glaskonstnär och glasblåsare.

Jan-Erik Ritzman blev glasblåsare 1957 och hyttmästare på Kosta 1964, när han var 20 år. År 1982 öppnade han Transjö Hytta tillsammans med Sven-Åke Carlsson, en hytta som huvudsakligen blåser konstglas av enstyckskaraktär.

Jan-Erik Ritzman har arbetat som rådgivare utomlands, bland annat till Ngwenhge Glass i Swaziland, som startade 1979 som ett SIDA-stött biståndsprojekt. Han har också undervisat i USA på Pilchuck Glass School i delstaten Washington i USA. Ritzman finns representerad vid Nationalmuseum i Stockholm.

Källor

Noter

Externa länkar
Verk av Jan-Erik Ritzman på Galleri H31:s webbplats
Transjö hyttas webbplats

Svenska glaskonstnärer
Födda 1943
Levande personer
Män
Representerade vid Nationalmuseum
Svenska konsthantverkare under 1900-talet
Öxabäcks kyrka

Öxabäcks kyrka är en kyrkobyggnad belägen i samhället Öxabäck i östra delen av Marks kommun. Den tillhör Öxabäcks församling i Göteborgs stift och Svenska kyrkan.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan uppfördes 1874-1875 efter ritningar av arkitekt Albert Theodor Gellerstedt och ersatte då en äldre kyrka som var för liten och i dåligt skick. Den är byggd av sten och består av ett rektangulärt långhus med ett smalare tresidigt kor i öster. Långhuset har stora rundbågade fönster och svängda gavlar över portarna. Tornet i väster är ovanligt med fönster i nischer och trappgavlar. Huvudingång är genom tornet och därtill finns portar i norr och söder. Långhusets sadeltak och korets valmade sadeltak är täckta med tvåkupigt betongtegel. Tornets sadeltak är täckt med brunmålad plåt.

Kyrkorummet har ett tredingstak som indelas i fält av gråmålade bjälkar. Bakom koret ligger sakristian som skiljs från övriga kyrkorummet av ett korskrank.

Inventarier
 Dopfunten av sandsten är huggen omkring år 1300 i en typ som inspirerats av Gotlands funtar. Den är i tre delar med höjden 99 cm. Cuppan är fyrpassformad, rundad och kupad samt har musselornamentik. Skaftet är fyrpassformat, uppåt skrånande och avslutas med en kraftig vulst. Även foten är fyrpassformad med en skrånande, något konkav översida. Uttömningshål saknas. Funten är relativt välbevarad.
 En calvariegrupp bestående av Jesus med Maria och Johannes är utförd i ek och härstammar från medeltiden.
 Predikstolen har en polygonal korg som är målad i olika gråtoner och en trappa från öster. Ljudtaket är åttasidigt och kröns av ett förgyllt kors på blåmålat klot.

Klockor
Storklockan är av en senmedeltida normaltyp och saknar inskrifter och dekorelement.

Orgel
Orgelverket tillverkades 1957 av Tostareds Kyrkorgelfabrik, men man bibehöll den delvis ljudande fasaden från 1887 års orgel som var byggd av två Öxabäcksbor. Instrumentet har tjugo stämmor fördelade på två manualer och pedal.

Referenser

 
 Torestorps pastorat

Externa länkar

 Webbplats: Öxabäcks kyrka (svenskakyrkan.se)

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Marks kommun
Kyrkobyggnader invigda 1875
1875 i Sverige
Brottning vid olympiska sommarspelen 1912

Brottningen vid olympiska sommarspelen 1912 hölls i Stockholm och innehöll endast grekisk-romersk stil, i fem viktklasser. Tävlingarna var endast öppna för män. Den näst tyngsta klassen fick ingen guldmedaljör, efter att finalen inte kunnat avgöras efter 9 timmars match. Domaren bestämde att det skulle bli silver till båda finalisterna.

Medaljer

Medaljsummering

Medaljtabell

Grekisk-romersk stil, herrar

Externa länkar

1912
Sporter vid olympiska sommarspelen 1912
Udomxai

Udomxai, (lao:  ອຸດົມໄຊ) är en provins i nordvästra Laos. Provinsen hade 307 622 invånare år 2015, på en area av 15 370 km². Provinshuvudstaden är Muang Xay.

Administrativ indelning 
Provinsen är indelad i följande distrikt:

 Xai (04-01) 
 La (04-02) 
 Namo (04-03) 
 Nga (04-04)
 Beng (04-05) 
 Houn (04-06)
 Pakbeng (04-07)

Laos provinser
SIPRNet

Secret Internet Protocol Router Network, SIPRNet, är ett internt datornätverk som används av USA:s försvarsdepartement och USA:s utrikesdepartement.

Datornätverk
USA:s militär