kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Joachim Witt

Joachim Witt, född 22 februari 1949 i Hamburg, Tyskland, är en tysk musiker och skådespelare.

Biografi
Under 1980-talet var Witt, tillsammans med bland andra Nena och Falco, ett av de stora namnen inom Neue Deutsche Welle. I slutet av 1998 hade han en stor hit med låten "Die Flut", en duett med Peter Heppner.

Witts musikaliska ansats på albumen Bayreuth 1 (1998) och Bayreuth 2 (2000) företer ett visst släktskap med Rammsteins industrirock. Detta gäller bland annat låten "Und... ich lauf", som senare remixades av Oomph!.

Witt har, förutom Oomph!, samarbetat med bland andra Apocalyptica, Angelzoom, Tilo Wolff, Lacrimosa och Purwien.

Diskografi

Studioalbum
1980: Silberblick
1982: Edelweiss
1983: Märchenblau (WEA)
1985: Mit Rucksack und Harpune
1985: Moonlight Nights 
1988: 10 Millionen Parties
1992: Kapitän der Träume 
1998: Bayreuth Eins 
2000: Bayreuth Zwei
2002: Eisenherz
2004: Pop
2006: Bayreuth Drei
2012: DOM
2014: Neumond

Samlingsalbum
1996: Goldener Reiter
1998: Das Beste
2006: The Platinum Cellection 
2007: Auf Ewig - Meisterwerke

Singlar
1981: Goldener Reiter 
1981: Kosmetik 
1982: Herbergsvater
1983: Märchenblau
1983: Hörner in der Nacht 
1984: Wieder bin ich nicht geflogen 
1984: Das Supergesicht 
1985: Blonde Kuh 
1986: How will i know 
1987: Mad News 
1988: Engel sind zart 
1988: Pet Shop Boy 
1988: Der Tankwart heißt Lou 
1989: Herbergsvater Mix '90 
1990: Goldener Reiter -Thorsten Fenslau Remix 
1991: Hallo Deutschland 
1992: Das kann doch einen Seemann nicht erschüttern 
1992: Restlos
1992: In die falsche Welt geboren
1992: Kapitän der Träume 
1994: Goldener Reiter Remix '94 
1995: Goldener Raver 
1997: Das geht tief
1998: Die Flut
1998: Und ... ich lauf 
1999: Das geht Tief 
2000: Bataillon d'Amour 
2002: Eisenherz 
2002: Supergestört und Superversaut
2004: Erst wenn das Herz nicht mehr aus Stein
2005: Back In The Moment (med Angelzoom) 
2006: Sternenlicht
2007: Alle Fehler (med Purwien) 
2009: Dorian Hunter Theme
 2012: Gloria
 2013: Kein Weg zu weit (med Mono Inc.) 
 2014: Mein Herz

Externa länkar
 Officiell webbplats 
 Joachim Witt på MySpace
 

Tyska musiker under 1900-talet
Tyska skådespelare under 1900-talet
Musiker från Hamburg
Skådespelare från Hamburg
Tyska musiker under 2000-talet
Tyska skådespelare under 2000-talet
Födda 1949
Levande personer
Män
George Wildman Ball

George Wildman Ball, född 21 december 1909 i Des Moines, Iowa, död 26 maj 1994 i New York, var en amerikansk diplomat. Han var USA:s FN-ambassadör från 26 juni till 25 september 1968.

Ball studerade vid Northwestern University. Han var USA:s biträdande utrikesminister 1961-1966. Han var emot eskaleringen av Vietnamkriget.

Ball efterträdde 1968 Arthur Goldberg som FN-ambassadör. Han efterträddes senare samma år av James Russell Wiggins.

Balls grav finns på Princeton Cemetery i Princeton, New Jersey.

Externa länkar
Intervjuer med George Ball vid Lyndon Baines Johnson Library
Political Graveyard

Födda 1909
Avlidna 1994
USA:s FN-ambassadörer
Personer från Des Moines
Män
James Russell Wiggins

James Russell Wiggins, född 4 december 1903 i Luverne i Minnesota, död 19 november 2000 i Hancock County i Maine, var en amerikansk journalist och diplomat. Han var USA:s FN-ambassadör 1968-1969.

Wiggins var en långvarig framträdande redaktör på The Washington Post 1947-1968. Han var ansvarig för tidningens ledarsida från och med 1961.

Wiggins efterträdde 1968 George Wildman Ball som FN-ambassadör. Han efterträddes följande år av Charles Woodruff Yost.

Wiggins var frimurare. Hans grav finns på Rural Cemetery i Sedgwick, Maine.

Externa länkar
James Russell Wiggins, journalistic legend av Robert H. Estabrook
Political Graveyard

USA:s FN-ambassadörer
Amerikanska journalister
Personer från Luverne, Minnesota
Födda 1903
Avlidna 2000
Män
Gulhalsad ängsskinnbagge

Gulhalsad ängsskinnbagge (Halticus luteicollis) är en art i insektsordningen halvvingar som tillhör familjen ängsskinnbaggar.

Kännetecken
Den gulhalsade ängsskinnbaggen har en kroppslängd på 2,5 till 3,5 millimeter. Kroppsformen är kort och bred och den har långa ben och långa antenner. Den har kraftiga lår, femur, på bakbenen som ger en god hoppförmåga. Färgen på huvud och halssköld är rödgul. Den bakre kanten på halsskölden är dock svart, liksom skutellen och täckvingarna. Färgen på benen är gulröd med svarta teckningar, tydligast på lår och tars.

Utbredning
Gulhalsad ängsskinnbagge finns främst i Europa, från Danmark och söderut till Nordafrika. Österut finns den till Kaukasus.

Status
I Sverige är den gulhalsade ängsskinnbaggen rödlistad. I 2020 års rödlista upptogs den som starkt hotad hotad. Från 1800-talet är fynd av arten kända från Skåne, Öland och Södermanland. Under 1900-talet har dock fynd av arten endast gjort på Öland. Orsaken till dess tillbakagång är inte helt känd, men förändringarna i jordbrukslandskapet med ett minskande antal lämpliga småbiotoper kan ha påverkat den. I 2010 års rödlista anges den som starkt hotad.

Levnadssätt
Den gulhalsade ängsskinnbaggen är en art som vill ha mycket värme och lever på soliga och vindskyddade platser, som skogsbryn. Födan som imago är växtsaft som den suger ut från blad och stjälkar på olika örter. I Sverige har den hittats på måra och blodnäva och i Tyskland förutom på dessa växter även på skogsklematis. Den övervintrar som ägg och de fullbildade insekterna är aktiva från slutet av juni till början av september.

Referenser

Halvvingar
Hotade arter i svensk flora och fauna
Insekter i palearktiska regionen
Charles Woodruff Yost

Charles Woodruff Yost, född 6 november 1907 i Watertown, New York, död 21 maj 1981 i Washington, D.C., var en amerikansk diplomat. Han var USA:s FN-ambassadör 1969-1971.

Yost utexaminerades 1928 från Princeton University. Han gifte sig 1934 med Irena Oldakowska. Han gjorde en lång karriär inom USA:s utrikesdepartement. Han var USA:s ambassadör i Syrien 1957-1958 och i Marocko 1958-1961.

Yost efterträdde 1969 James Russell Wiggins som FN-ambassadör. Han efterträddes två år senare av George H.W. Bush.

Källor

Externa länkar
Charles W. Yost Papers vid Princeton University
Political Graveyard

USA:s FN-ambassadörer
Alumner från Princeton University
Personer från Watertown, New York
Födda 1907
Avlidna 1981
Män
Zalmay Khalilzad

Zalmay Mamozy Khalilzad, född 22 mars 1951 i Mazar-e Sharif, Afghanistan, är en afghansk-amerikansk diplomat. Zalmay Khalilzad var USA:s ambassadör i Afghanistan 2003–2005, USA:s ambassadör i Irak 2005-2007 och USA:s FN-ambassadör 2007-2009.

I oktober 2021 rapporterade CNN att Zalmay Khalilzad, då USA:s främsta sändebud i Afghanistan, lämnade sin post i Afghanistan.

Källor 

Födda 1951
USA:s FN-ambassadörer
Män
Levande personer
USA:s ambassadörer i Afghanistan
USA:s ambassadörer i Irak
Alumner från University of Chicago
Alumner från American University of Beirut
Alumner från Columbia University
158 Koronis

158 Koronis eller 1955 HA1 är en asteroid upptäckt 4 januari 1876 av Viktor Knorre i Berlin. Asteroiden har fått sitt namn efter Koronis inom grekisk mytologi.

Den tillhör och har givit namn åt asteroidgruppen Koronis.

Asteroiden har många likheter med 243 Ida och de tros tidigare ha varit en del av samma klot som har brutits sönder.

Referenser

Externa länkar 

Huvudbältesasteroider
Koronis-asteroider
Småplaneter namngivna efter mytologiska figurer
Astronomiska upptäckter av V Knorre
Astronomiska upptäckter 1876
Åhus museum

Åhus museum är ett sommaröppet lokalhistoriskt museum i Åhus, som är en filial till Regionmuseet i Skåne i Kristianstad.

Åhus museum är inrymt i Åhus rådhus, en delvis medeltida byggnad vid Torget i Åhus. 

År 1923 köptes det tidigare rådhuset, då i privat ägo, av Åhus köping och omgestaltades efter ritningar utförda 1925 av stadsarkitekten i Kristianstad Per Lennart Håkanson till kommunalhus. Bland annat revs byggnadens lägre sidopartier och nya uppfördes. Länsmuseet i Kristianstads län, senare Regionmuseet i Skåne, öppnade 1974 filialen Åhus museum i byggnaden. Där visas bl.a Vid åns mynning, en stadshistorisk utställning om Åhus.

Regionmuseet informerade i slutet av september 2020 att det avsåg att inom den närmaste tiden avveckla museet. p.g.a kraftiga nedskärningar i Regionmuseets budget. Museets styrelse beslöt dock, vid sitt möte i december 2020, att driva vidare Åhus museum åtminstone ytterligare ett år, med stöd av lokala gåvor och volontärer.

Framför Åhus museum står den vikingatida runstenen Älleköpingestenen.

Bildgalleri

Källor

Noter

Externa länkar
Åhus museums webbsida på Regionmuseets i Skåne webbplats

Byggnader och anläggningar i Åhus
Kultur i Åhus
Museer i Skåne län
Tore G. Wärenstam

Tore Gösta Wärenstam, född 23 december 1908 i Kärda, Jönköpings län, död 6 augusti 1980 i Borås (gravsatt i Kärda), var en svensk journalist, publicist och politiker (högerpartiet/moderaterna). Wärenstam var ägare och chefredaktör för Borås Tidning. Wärenstam var även stadsfullmäktiges ordförande i Borås stad och ordförande för Älvsborgs läns landsting.

Wärenstam började sin pressbana på Värnamo-Bladet och Värnamo Nyheter. Han gick sedan till Smålands Allehanda innan han blev huvudredaktör och ansvarig utgivare för Sörmlands-Posten. År 1937 blev han redaktionssekreterare och andre redaktör på Borås Tidning efter ett mellanspel på Ulricehamns tidning. Wärenstam var chefredaktör för Borås Tidning 1954-1974.

År 1968 skapade han Tore G Wärenstams stiftelse som efter hans död blev huvudägare till Borås Tidning och sedan 2003 är hälftenägare i mediekoncernen Gota Media AB. Stiftelsen finansierar det årliga och litterära Borås tidnings debutantpris på 100 000 kr och även ett årligt kulturstipendium sedan år 1985 på 25 000 kr till någon lovande begåvning inom litteraturen, musiken, bildkonsten eller scenkonsten. 1996 fick till exempel Åsa Lantz detta kulturstipendium för sin debutroman Skrud. Andra kulturstipendiater har varit dirigenten B. Tommy Andersson (1989), cellisten Jesper Svedberg (1994) och konstnären Pål Hollender (1997).

I december 2018 invigdes konstmuseet Wärenstams i Borås, där Tore G Wärenstams stiftelse visar delar av sin samling av samtidskonst från Sjuhäradsbygden.

Litteratur 
Tore G Wärenstam – människan, makten och myterna, Margareta Stål

Källor 
Tore G Wärenstam 100 år, Margareta Stål, Borås Tidning, 2008-12-22 
Wärenstams

Noter 

Män
Födda 1908
Avlidna 1980
Wärenstam, Tore G
Wärenstam, Tore G
Personer i Borås historia
Personer från Kärda socken
William Scranton

William Warren Scranton, född 19 juli 1917 i Madison, Connecticut, död 28 juli 2013 i Montecito, Kalifornien, var en amerikansk republikansk politiker och diplomat. Han var ledamot av USA:s representanthus 1961–1963. Han var sedan Pennsylvanias guvernör 1963–1967. Han var USA:s FN-ambassadör 1976–1977.

Scranton avlade 1939 grundexamen vid Yale University. Han deltog i andra världskriget i US Army Air Corps. Han avlade sedan 1946 juristexamen vid Yale Law School.

Scranton besegrade sittande kongressledamoten Stanley A. Prokop i kongressvalet 1960. Han besegrade sedan demokraten Richardson Dilworth i guvernörsvalet i Pennsylvania 1962. Han efterträddes 1967 som guvernör av Raymond P. Shafer.

Scranton efterträdde 1976 Daniel Patrick Moynihan som FN-ambassadör. Han efterträddes följande år av Andrew Young.

Referenser

Externa länkar 

Ledamöter av USA:s representanthus från Pennsylvania
Guvernörer i Pennsylvania
USA:s FN-ambassadörer
Amerikanska republikaner
Alumner från Yale Law School
Personer från Madison, Connecticut
Födda 1917
Avlidna 2013
Män
Lavaödla

Lavaödla (Microlophus bivittatus) är en ödla som förekommer på ön San Cristóbal och på mindre öar i närheten som ingår i  Galápagosöarna.

Denna ödla vistas främst i torra regioner men den besöker ibland fuktiga ställen. Lavaödlan lever i områden som ligger upp till 300 meter över havet. Växtligheten utgörs av glest fördelade buskar eller andra lågväxta plantor.

Under en studie från 2012 dokumenterades att ungarna utgör endast 19 procent av hela populationen. Som jämförelse består populationen av murödlan (Podarcis muralis) till cirka 65 procent av ungar. Antagligen dödas flera exemplar av tamkatter. Lavaödlan är fortfarande ganska vanligt förekommande. IUCN listar arten som nära hotad (NT).

Referenser 

Ödlor
Kräldjur i neotropiska regionen
Johan Lindblom

Johan Lindblom, född 1975 är en svensk poet, bosatt i Trollhättan.

Lindblom debuterade 1994 med diktsamlingen Ut ur mitt skinn. 2006 kom Spoken word-skivan Elefantmannen, inspelad tillsammans med musikern Johan Frendberg.

Johan Lindblom uppträder ofta med sina dikter och har gjort många uppläsningar i Sverige. Han arbetar också som konstnärlig ledare och arrangör för Göteborgs poesifestival och Trollhättans poesifestival. Han ingår sedan 1994 i musik- och konstkollektivet Cirkus Miramar, där han agerar livepoet.

Bibliografi
 1995 Ut ur mitt skinn
 1998 Lappverk, med Henrik Jonsson
 2001 Nattbrev
 2007 Vävnader – dikter 

Födda 1975
Svenska poeter
Män
Levande personer
Röån (by)

Röån är en by  i Sollefteå kommun, Ångermanland, belägen 15 km från Junsele. Byn består av tre delar: Tara, Rö och Tarå, och gårdarna ligger längs och mellan vattendragen Röån och Tarån, vilka flyter ihop nedströms själva byn. I byn finns trots ett lågt invånarantal både flera företag och fritidsaktiviteter. Strax öster om byn finns vattenkraftverket Långbjörns kraftstation som dämmer Ångermanälven.

Företag
Röåns Tunnbröd
Språkmakarna & Söner
Svante Selins Hobbyverksamhet
Tara Naturprodukter
Röåns Möbler

Föreningar
Röåns Byalag
Röåns Fiskevårdsområde
Röåns Sportskytteklubb

Museer
Gårdsmuseum
Samlar'n

Berömda människor från Röån 
Nicke Sjödin

Externa länkar
Röåns Byalag

Orter i Sollefteå kommun
Wé

Wé är en ort i kommunen Lifou på Loyautéöarna i Nya Kaledonien. Staden, som ligger på ön Lifous östkust, är kommunens administrativa centrum och säte för Loyautéöarnas provinsiella församling.

Nya Kaledoniens geografi
Bergscikada

Bergscikada (Cicadetta montana) är en art i insektsordningen halvvingar som tillhör familjen sångstritar.

Kännetecken
Bergscikadan är den enda arten i sin familj i de nordiska länderna. I Sverige är den en av de lättaste stritarna att känna igen genom att den är betydligt större än andra arter. När den håller vingarna hopslagna är den från huvudet till vingspetsarna 23 till 28 millimeter lång. Grundfärgen på kroppen är svart och kroppen har en fin gulaktig behåring. 

Ett kännetecken för arten är hanarnas sång, som kan höras på upp till 50 meters håll. Den frambringas genom ett särskilt så kallat trumorgan på främre delen av bakkroppen, som består av förhårdnade men ändå elastiska sidoplåtar. I vila är dessa utåtbuktade, men kan genom muskelinverkan buktas inåt, så att ett knäppande ljud uppstår. När detta upprepas, med några hundra gånger per sekund, så hörs en genomträngande och utdragen ton som först tilltar i styrka och sedan plötsligt upphör.

Utbredning
Bergscikadan finns i Europa och Asien, från Spanien, Frankrike och England i väst till Sibirien och Kina i öst. I Sverige finns den på spridda platser i Skåne, Småland, Västergötland, Östergötland, Bohuslän, Södermanland och Uppland. Den finns också i Norge omkring Oslofjorden och i södra Finland. I Danmark har den inte hittats.

Status
I Sverige är bergscikadan klassad som nära hotad. Det största hotet mot arten är dess osammanhängande utbredning, vilket gör de enskilda populationerna väldigt känsliga för störningar. På många håll hotas dess livsmiljöer av exploatering och av igenväxning.

Levnadssätt
Bergscikadans habitat är varma och soliga områden där vegetationen inte är för tät, till exempel glesare partier och gläntor i lövskog och barrskog. De fullbildade insekterna håller till i buskar och träd från mitten av juni till början av juli. Efter parningen lägger honan ägg nära basen på trädstammar, ofta i skogsbryn. Som andra halvvingar har bergscikadan  ofullständig förvandling och utvecklingen från ägg till imago tar flera år. Dess föda som nymf är olika vedartade rötter, särskilt rötter av ormbunkar.

Referenser

Halvvingar
Ariel Goobar

Ariel Marcelo Goobar, född 23 november 1962 i Argentina, är en svensk astrofysiker verksam vid Stockholms universitet inom högenergiastrofysik och relativitetsteori. Sedan juli 2001 är han professor i experimentell astropartikelfysik och kosmologi.

Utbildning 
Goobar tog grundexamen i fysik, B.Sc., 1985 vid University of Sussex och blev fil. mag. vid Stockholms universitet 1986. Där fortsatte han sedan med forskarutbildning kring DELPHI-experimenten i CERN med doktorsexamen 1991 samt blev docent 1996.

Forskarbana 
Goobar ägnade åren 1992-1994 som NFR-postdoc åt Supernova Cosmology Project vid Lawrence Berkeley National Laboratory i USA, då han själv började arbeta med Saul Perlmutter. Åter i Stockholm som NFR-forskarassistent med tonvikt på neutrinoteleskopet AMANDA i fyra år blev han associate professor med inriktning på kosmologi från maj 1999. Under 2001–2005 var hans forskartjänst inom astronomi och kosmologi vid AlbaNova finansierad av Vetenskapsakademin.

Goobar deltar i internationella forskningssamarbeten som SNAP, SNLS och SDSS-II SN. Även Supernova Cosmology Project har fortgått och han kom att aktivt delta och bidra i det Nobelprisbelönade forskningssamarbetet, där de sensationella resultaten tolkades som att  universum expanderar allt snabbare.
 
Härtill är Goobar en centralfigur i forskarsamarbetet Oskar Klein Centre kring kosmisk partikelfysik vid Albanova, som 2008 utsågs till en av 20 nya Linnémiljöer av Vetenskapsrådet med finansiellt stöd om 70 MSEK fördelade på 10 år. Avsikten är att skapa en exceptionellt framstående forskningsmiljö för högenergiastrofysik och kosmologi inom Stockholms universitet och KTH, som kan söka svaren på några av de mest grundläggande frågorna om hur universum fungerar. Den 1 januari 2015 tillträdde han som tillförordnad föreståndare för Oskar Klein Center.
 Han efterträddes 2016 av Hiranya Peiris.

Priser och utmärkelser 
 Edlundska priset (KVA) (2000)
 Gustafssonpriset (2004)
 Gruberpriset i kosmologi (2007)
 Ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien (2015)

Bibliografi i urval 
 Cosmology and particle astrophysics; med Lars Bergström. 2. uppl. Springer, Berlin (2004).  
 String theory and cosmology: proceedings of Nobel symposium 127, Sigtuna, Sweden, August 2003 / ed. med Ulf Danielsson och B. Nilsson, KVA Stockholm (2005). 
 Search for Higgs bosons in Z⁰ decays using the Delphi detector; avhandling Stockholm : Univ. (1991).

Noter och referenser

Externa länkar 
 
 Stockholms universitet - Goobars webbsida
 Oskar Klein Centre webbplats

Kosmologer
Svenska professorer i astrofysik
Personer verksamma vid Stockholms universitet
Alumner från Stockholms universitet
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1962
Levande personer
Personer verksamma vid CERN
Svenska partikelfysiker
Reserpin

Reserpin är en kemisk förening med formeln C33H40N2O9. Ämnet har använts bland annat som neuroleptikum, men används sällan idag. Ämnet administreras oralt. Biotillgängligheten är 50%. Reserpin fungerar genom att blockera vesikulär-monoamin-transportören (Vmat) som är viktig för att pumpa in bland annat dopamin i vesiklarna i nervändsluten. Hämningen av Vmat resulterar i att dopaminerga nervceller frisätter vesiklar som innehåller mindre mängd dopamin. Mindre dopamin halt i synapsklyftan ger en antipsykotisk effekt. Däremot kan detta påverka motoriken negativt.

Identifikatorer
ATC-kod C02AA02

PubChem 5770

DrugBank APRD00472

Referenser

Indolalkaloider
Fenoletrar
Bensoater
Hormonstörande ämnen
John A. Scali

John Alfred Scali, född 27 april 1918 i Canton, Ohio, död 9 oktober 1995 i Washington, D.C., var en amerikansk diplomat och journalist. Han var USA:s FN-ambassadör 1973-1975.

Scali var reporter på ABC:s nyhetsredaktion fram till 1971. Han var sedan rådgivare åt USA:s president Richard Nixon och därefter FN-ambassadör.

Scalis grav finns på Arlingtonkyrkogården.

Källor

Externa länkar
John A. Scali på Arlingtoncemetery.net
Political Graveyard

Födda 1918
Avlidna 1995
USA:s FN-ambassadörer
Män
Personer från Canton, Ohio
Gravsatta på Arlingtonkyrkogården
Johanna Larsson

Johanna Larsson, född 17 augusti 1988 i Boden, är en svensk högerhänt före detta professionell tennisspelare. Hon blev proffs 2006 och uppnådde sin bästa rankning som 45:a i världen den 19 september 2016. Hon avslutade sin karriär den 28 februari 2020.

Tenniskarriären 
Sedan Larssons proffskarriär startade 2006 har hon vunnit två titlar på WTA-touren. Hon har mestadels spelat på ITF-touren. Larsson debuterade på WTA-touren i Nordea Nordic Light Open 2008, där hon fick ett wild card och avancerade till andra omgången. Andra gången hon medverkade i en huvudturnering var i Copa Sony Ericsson Colsanitas i Bogotá, Colombia, 2009. Det var första gången hon lyckades ta sig in i en WTA-turnering på egen hand, genom kval, och utan wild card. Hon förlorade dock direkt mot en andraseedad spanjorska. Larsson fick ett wild card till Swedish Open Women i Båstad 2009 där hon föll i första omgången. Efter framgångsrikt spel på ITF-touren under hösten 2009 och våren 2010 fick Larsson debutera i Grand Slam i Franska öppna i Paris 2010 där hon avancerade till andra omgången. Efter en ny förlust i första omgången i Båstad gick hon till sin första WTA-kvartsfinal i ECM Prague Open i Prag sommaren 2010. Efterföljande vecka gick Larsson till final i WTA-turneringen i Portoroz. Under hösten 2010 spelade hon bland annat i US Open, där hon förlorade i första omgången.

År 2015 tog Johanna Larsson sin första WTA-titel när hon vann Swedish Open i Båstad. Sin andra WTA-titel vann hon den 26 maj 2018 i Nürnberger Versicherungscup i Nürnberg mot Alison Riske, USA med 7–6, 6–4.

År 2019 nådde hon dubbelsemifinal i franska öppna mästerskapen i par med Kirsten Flipkens från Belgien.

Den 28 februari 2020 valde Larsson att avsluta sin karriär omedelbart. Hon kände att hon inte riktigt hade vad som krävdes för att spela på den absoluta toppen. Fed Cup i Luxemburg i februari 2020 blev därmed hennes sista matcher i världseliten.

Privatliv 
Larsson bor tillsammans med sin sambo Amanda Sträng i Jonstorp. Paret var tidigare bosatt i Helsingborg.

Titlar

Singel (15)

Dubbel (14)

Referenser

Noter

Externa länkar 

 
 Johanna Larsson ITF, spelarprofil

Kvinnor
Födda 1988
Svenska tennisspelare
Levande personer
Idrottare från Boden
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Sverige
Tävlande i tennis vid olympiska sommarspelen 2016
Røssvatnet

Røssvatnet (samiska Reevhtse) är Norges näst största insjö med en areal på 219 km². Den ligger i Hattfjelldals och Hemnes kommuner i Nordland fylke, 383 meter över havet. Røssvatnet reglerades 1957. Fram till dess var Femunden Norges näst största insjö. Människor har varit bosatta vid Røssvatnet ända sedan  stenåldern.

Fotnoter 

Hattfjelldals kommun
Hemnes kommun
Insjöar i Nordland fylke