kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Svenska Amerikanaren Tribunen

Svenska Amerikanaren Tribunen är en svensk-amerikansk veckotidning som utgavs i Chicago och lästes av svenska emigranter.

Två konkurrerande tidningar har burit titeln Svenska Amerikanaren, båda med rötterna i 1870-talet, men de båda tidningarna slogs samman 1936 under titeln Svenska Amerikanaren Tribunen (). Tidningen hade 60 000 prenumeranter (1950). Årgångarna fram till 1966 har mikrofilmats.

Under den omfattande emigrationen från Sverige till Nordamerika under slutet av 1800-talet var det många av invandrarna som inte genast lärde sig engelska. Många bosatte sig i Mellanvästern och i storstaden Chicago fanns det en marknad för svenskspråkiga tidningar och böcker. 

Den första Svenske Amerikanaren utgavs i Chicago 1866-1873 () och bytte därefter namn till Nya Svenska Amerikanaren 1873-1877 ().Tidningens första huvudredaktör var Överste Hans Mattson (född 1832, död 1893). Den tvåspråkiga The Illinois Swede började utges 1869 () men bytte året efter namn till Nya Verlden och utgavs 1870-1877 (). De båda tidningarna slogs samman och döptes om till Svenska Tribunen 1877-1906 (). Tribunen var liberal, en ledande nyhetstidning. Dess redaktörer var 1876-1884 Carl Fredrik Peterson, 1884-1890 Carl Gustaf Linderborg (född 1844, död 1901), 1893-1900 Anders Leonard Gyllenhaal (född 1842, död 1905) och 1900-1905 Ernst W. Olson (född 1870, död 1958).  En tredje tidning Svenska Nyheter utgavs 1901-1906 () och slogs därefter samman med Svenska Tribunen under titeln Svenska Tribunen-Nyheter 1906-1936 (). Dess redaktörer var 1905-1913 C.F. Erikson och sedan 1913 A. Tofft. Den omfattade 16 sidor i 7 spalter och spreds i 70 000 exemplar (1915).

Men den Chicago-tidning som blivit mest känd under detta namn började utges 1876 under titeln Svenska Posten (). Den övertog den lediga titeln Svenska Amerikanaren för åren 1877-1936 (). Tidningen var från starten radikal och antikyrklig, men blev under 1880-talet mer återhållsam. Sympatierna låg hos republikanska partiet, även om tidningen officiellt var politiskt oberoende. Redaktörer var 1877-1884 Magnus Elmblad, 1884-1888 Carl Fredrik Peterson, 1888-1908 Jakob Bonggren (född 1854, död 1940) och från 1908 Oliver A. Linder. Efter samgåendet med Gamla och Nya Hemlandet var titeln från hösten 1914 och till slutet av 1915 Svenska Amerikanaren Hemlandet. Tidningen omfattade då 16 sidor och trycktes i en upplaga om 75 000 exemplar (1915). År 1940 sammanslogs tidningen med Svenska amerikanska posten. Sista numret utkom den 18 december 1985.

En tidning med titeln Svenska Amerikanska Tribunen utkom 1904-1920 i Superior, Wisconsin. En tidning med titeln Svenska Tribunen utgavs 1922-1946 i Seattle, Washington. Andra tidningar med titeln Nya Verlden har utgivits 1873-1874 i Göteborg och 1889-1893 i Minneapolis.

Källor
Svenska amerikanaren och , artiklarna skrivna av O.A. Linder.
Nordisk familjebok (4. uppl., 1955)
Libris, bibliografiska upplysningar.
 Minnen af Öfverste H. Mattson 1891 s. 112

Noter 

Amerikanska tidskrifter
Tidskrifter startade 1936
Svenskspråkiga tidskrifter
Chicago
Svensk migration till Nordamerika
Tidskrifter nedlagda 1985
Bruttonationallycka

Bruttonationallycka, på engelska Gross National Happiness (GNH), är ett mått på det kollektiva välbefinnandet i en nation. GNH är ett alternativ till måttet Bruttonationalprodukt (BNP) som mäter nationens totala ekonomiska aktivitet och som möjlig materiellt välstånd och välfärd.

Historik 
Termen myntades på 1970-talet av Jigme Singye Wangchuck, den fjärde kungen av Bhutan. Konceptet, som färgar hela Bhutans ledning och uppbyggnad, innebär att en hållbar utveckling bör ta ett helhetsgrepp på föreställningar om framsteg och ge lika stor vikt vid icke-ekonomiska aspekter av välbefinnande. 

Samtliga länder i FN:s generalförsamling antog 2011 en resolution från Bhutan om välbefinnande som ett centralt utvecklingsmål för världen.

Om begreppet 
Begreppet GNH har ofta förklarats med sina fyra pelare goda styrelseformer, hållbar socioekonomisk utveckling, kulturellt bevarande och miljövård. På senare tid har de fyra pelarna har ytterligare delas in i nio områden, domäner, i syfte att skapa en bred förståelse för GNH och att återspegla den holistiska utbud av GNH värden. De nio domänerna är:
 levnadsstandard
 hälsa
 utbildning
 tidsanvändning
 god samhällsstyrning
 ekologisk mångfald och återhämtningsförmåga
 psykologiskt välbefinnande
 samhällsgemenskapens vitalitet
 kulturell mångfald och återhämtningsförmåga

Domänerna representerar var och en av komponenterna i välfärd de bhutanesiska folket , och begreppet "välfärd" avses här att uppfylla villkoren i ett "gott liv" enligt de värderingar och principer som fastställs av begreppet Gross National Happiness.

Användning i andra länder 
Enligt Göran Finnveden, professor i hållbar utveckling vid KTH, är frågan om att mäta framgång med andra värden än ekonomiska både känslig och nästan tabu. Enligt doktoranden Fredrik Björk är det möjligt att begreppet inte tagits på allvar i Sverige för att begreppet "happiness" översatt till "lycka" kan upplevas som lite ytligt. Men när man talar om "happiness" i sammanhang av bruttonationallycka avses egentligen något som ligger närmare "välbefinnande".

Se även 
 20 mars, den årliga golabala lyckodagen

Referenser 

Känslor
Makroekonomi
Miljö
Charles Emerson Beecher

Charles Emerson Beecher, född 9 oktober 1856, död 14 februari 1904, var en amerikansk paleontolog, professor.

Beecher blev 1878 assistent hos professor James Hall vid delstaten New Yorks naturhistoriska museum. År 1888 flyttade han till Yale University i New Haven, där han 1902 blev professor i paleontologi.

Hans arbeten behandlar paleozoiska evertebrater, särskilt brachiopoder och trilobiter, varvid han gjorde mycket viktiga fynd såväl med hänsyn till dessa djurgruppers embryonalformer och ontogeni som särskilt angick trilobiternas organisation med extremiteter och andra ventrala delar. Genom sina rön kunde han också dra upp nya linjer för brachiopodernas och trilobiternas indelning och systematik. Vid sin död hade han inte fullständigt utarbetat de slutsatser, till vilka hans insamlade material kunde leda, men senare fortsatte andra forskare hans arbeten, och 1920 slutbearbetade Raymond hans trilobitmaterial.

Källor

Noter

Amerikanska paleontologer
Amerikanska professorer
Födda 1856
Avlidna 1904
Män
Alumner från University of Michigan
Alumner från Yale University
Lola T70

Lola T70 är en sportvagn, tillverkad av den brittiska tävlingsbilbyggaren Lola mellan 1965 och 1970.

Lola T70
Ford hade köpt upp Lola 1963 med avsikt att bygga en Le Mans-vinnare. Lolas grundare Eric Broadley var inledningsvis inblandad i utvecklingen av GT40-modellen, men hans uppfattning av hur bilen skulle se ut skiljde sig alltför mycket från konservativa Ford och efter ett år hoppade han av för att återigen bygga en bil efter eget huvud under Lola-namnet.

Mk I
Lola T70 introducerades 1965 och var av naturliga orsaker mycket lik Fords GT40, men Broadley använde aluminium till chassit för att minska bilens vikt. Lola-bilen riktade sig till privatförare som ville ha en konkurrenskraftig bil för sportvagnsracing.

Mk II
1966 kom Mk II-versionen, där man lyckats få ner vikten ytterligare med ett nytt chassi. Bilen blev mycket framgångsrik i den nystartade CanAm-serien.

Mk III
Inför säsongen 1968 införde FIA en ny GT-klass med femlitersmotorer för bilar byggda i 50 exemplar. Lola tog fram en Mk III-version enligt det nya reglementet. Bilen debuterade vid Le Mans 24-timmars 1967 med en ny V8-motor från Aston Martin. Motorn visade sig vara alltför outvecklad och drabbades av haverier tidigt i loppet. Fiaskot på Le Mans fördröjde även introduktionen av motorn i Astons V8-modell med flera år och Lola gick tillbaka till mer pålitliga amerikanska motorer. Den sista utvecklingen blev Mk III B från 1969, med ett ytterligare lättat chassi.

Lola T70 är idag mycket populär inom historisk racing och efterfrågan har gjort att företaget sedan 2005 tillverkar nya bilar till intresserade kunder, byggda enligt sextiotalsspecifikation.

Tekniska data

Tävlingsresultat

Sportvagns-VM
Lola T70 kördes av privatförare, både i nationella mästerskap och i sportvagns-VM. Modellen vann RAC Tourist Trophy tre gånger, med två vinster för Denny Hulme och en vinst för Trevor Taylor. Största framgången i VM blev Mark Donohues och Chuck Parsons vinst i Daytona 24-timmars 1969, före alla fabriksbilar.

Can-Am
John Surtees dominerade den första CanAm-säsongen 1966 i sin Lola T70, med tre vinster på sex lopp och blev seriens förste mästare. Därefter minskade framgångarna när T70:n konkurrerades ut av Bruce McLarens bilar.

Referenser

Externa länkar

Lola Heritage 
ultimatecarpage.com 

T70
Historiska tävlingsbilar
CanAm-bilar
Gamla och Nya Hemlandet

Gamla och Nya Hemlandet var en svenskspråkig veckotidning (svensk-amerikansk tidning) som utgavs i Illinois, USA.

Redaktionen var ursprungligen belägen i Galesburg i västra Illinois och första numret utkom 3 januari 1855. Grundare var Tufve Nilsson Hasselquist (född 1816, död 1891), pastor av Augustanasynoden. Han överlät 1858 tidningen till ett bolag och på nyåret 1859 flyttade redaktionen till Chicago. Tidningen var ett organ för svenska lutheraner. Hasselquist uttalade sig mot slaveriet, som förbjöds först i slutet av 1865. Tidningen stödde nordstaterna under amerikanska inbördeskriget. Sympatierna låg hos republikanska partiet. Redaktör 1869-1889 och 1896-1910 var Johan Alfred Enander (född 1842, död 1910). Tidningen omfattade från början 4 sidor i fyra spalter och ändrade senare till 16 sidor i sju spalter och spreds i 20 000 exemplar (1909). Prenumeration kostade $1,50 per år.

De första femton åren var titeln Hemlandet : det gamla och det nya, som 1870 modifierades till Gamla och Nya Hemlandet. Ofta hänvisas till tidningen enbart som Hemlandet. Hasselquist utgav också en månadstidning för Augustanasynoden, Det rätta hemlandet 1856-1862 och 1869-1873.

Tidningen slogs hösten 1914 samman med Svenska Amerikanaren, som under ett drygt år därefter bar titeln Svenska Amerikanaren Hemlandet.

Redan 1851 utkom den första svensk-amerikanska tidningen, Skandinaven, men utgivningen upphörde ett år senare. Hemlandet är den äldsta svensk-amerikanska tidning som blev långvarig.

Källor
, artikeln skriven av O.A. Linder.
Oscar Fritiof Ander, T.N. Hasselquist : The Career and Influence of a Swedish-American Clergyman, Journalist and Editor (1931, reprinted 1979), Augustana Historical Society, , digitaliserad inom Google boksökning
Libris, bibliografiska upplysningar.

Amerikanska tidskrifter
Tidskrifter startade 1855
Tidskrifter nedlagda 1914
Svensk migration till Nordamerika
Illinois
Svenskspråkiga tidskrifter grundade på 1800-talet
Atlantiska orkansäsongen 1990

Den atlantiska orkansäsongen 1990 pågick officiellt från den 1 juni 1990 till den 30 november 1990. Historiskt sett bildas de allra flesta tropiska cyklonerna under denna period på året. En tropisk depression bildades dock innan säsongens officiella start.

Trots att 1990 var en mycket aktiv säsong, var de flesta av dess stormer svaga eller stannade över öppet hav (endast tre system gick in över land). Säsongen 1990 var ovanlig eftersom ingen tropisk storm eller orkan gick över land i USA, fast den tropiska stormen Marco försvagades till en tropisk depression precis innan den gick in över land. Uppgifter visar att detta inte inträffat sedan sänsongen 1890.

Två av säsongens orkaner var noterbara. Orkanen Diana dödade uppskattat 96 stycken i den mexikanska delstaten Veracruz och Hidalgo, uppskattning av skador på egendom finns inte, men skadorna var utbredda. Orkanen Klaus orsakade översvämning på Martinique, sedan orsakade den tillsammans med den tropiska stormen Marco ordentliga regnfall över sydöstra delen av USA.

Se även
Tropisk cyklon
Atlantiska orkansäsongen 2008

Externa länkar 
 NOAA 1990 Rapport (PDF) 
 Detailjerad information om alla stormar 1990
 Information om hur mycket som föll i USA från de tropiska stormarna 1990
Nukufetau

Nukufetau (tuvaluanska Nukufetau) är en korallatoll i Tuvalu i sydvästra Stilla havet.

Geografi
Nukufetau ligger cirka 106 km nordväst om Funafuti.

Korallatollen har en areal om ca 145 km² med en landmassa på ca 2,99 km² med en längd på cirka 14 km och ca 10 km bred (1). Atollen omges av ett korallrev och består av 21 större öar och 14 mindre öar och har en stor lagun. De större öarna är

 Savave, huvudön, i den västra delen
 Faiava Lasi, i den nordöstra delen
 Fale, i den västra delen
 Funaota, i den norra delen
 Kongo Loto Lafanga, i den nordöstra delen
 Lafanga, i den östra delen
 Matanukulaelae, i den norra delen
 Motufetau, i den östra delen
 Motulalo, i den södra delen
 Motuloa, i den östra delen
 Motulua, i den nordöstra delen
 Motumua, i den västra delen
 Niualuka, i den nordöstra delen
 Niuatui, i den nordöstra delen
 Oua, i den östra delen
 Sakalua, i den nordvästra delen
 Teafatule, i den nordvästra delen
 Teafuaniua, i den nordöstra delen
 Teafuanonu, i den nordöstra delen
 Teafuone, i den nordvästra delen
 Temotuloto, i den västra delen

Den högsta höjden är på endast några m ö.h.

Befolkningen uppgår till ca 590 invånare (2) där de flesta bor i huvudorten Savave på huvudöns nordvästra del. Förvaltningsmässigt utgör atollen ett eget "Island council" (distrikt).

Ön kan endast nås med fartyg då den saknar flygplats.

Historia
Tuvaluöarna beboddes av polynesier sedan 1000-talet f.kr..

Den amerikanske upptäcktsresanden Arent de Peyster (på det brittiska fartyget Rebecca) blev i maj 1819 den förste europé att besöka Nukufetau som han då namngav (3) De Peyster's Group.

I februari 1881 bosatte sig den australiensiske författaren George Lewis Becke för en tid på ön.

I oktober 1942 havererade amerikanske piloten Eddie Rickenbacker utanför Nukufetauatollen.

Under andra världskriget anlände 1943 amerikanska styrkor till atollen och dessa byggde ett flygfält på Motulalo. Flygfältet är nu helt överväxt.

Den 7 februari 1979 slöts ett vänskapsfördrag med USA (4) som då gav upp sina krav på och erkänner Tuvalus anspråk på öarna Funafuti, Nukefetau, Nukulaelae och Nurakita som del av Tuvalu.

Åren 2002-2004 var Saufatu Sopoanga som är född på Nukufetau Tuvalus premiärminister.

Externa länkar
 Om Nukufetau
 Karta över Nukufetau

Tuvalus geografi
Macintosh LC

Macintosh LC är en serie kompakta stationära datorer av typ Macintosh, skapade av Apple under 1990.

Vissa av dessa hade ett karaktäristiskt slimmat utseende som var cirka en halv decimeter höga. I vissa kretsar kallades dessa datorer "pizzakartongen". Andra var allt-i-ett-datorer med inbyggd skärm bland annat. Det fanns även några fler varianter.

LC-serien uppföljdes av Macintosh Performa under 1992 där vissa varianter var en vidareutveckling av LC.

Externa länkar 

Apple-hårdvara
Carl Fredrik Peterson

Carl Fredrik Peterson, född 16 april 1843 i Fittja socken, död 11 juni 1901 i Chicago, var en svensk-amerikansk publicist och författare.

Vid 18 års ålder utvandrade Peterson till USA. Från 1870 var han anställd vid olika tidningar. Åren 1876-1884 var han chefredaktör för Svenska Tribunen och 1884-1888 för Svenska Amerikanaren, två konkurrerande svenskspråkiga veckotidningar som utgavs i Chicago.

Utöver egna böcker, har han också utgett engelska översättningar av svensk poesi.

Skrifter
Svenskarna i Illinois : historiska anteckningar (1884), tillsammans med Eric Johnson.
Nya verlden : en blick i den nordamerikanska republikens häfder (1885)
Linnæa : poetiskt album af svensk-amerikanska publicister i Chicago (1887), tillsammans med Johan Alfred Enander, Jakob Bonggren och Ernst Lindblom.
Förenta staternas historia i sammandrag (1890)
Republiken och dess institutioner jemte konstitutionen i öfversättning (1891)
Amerikanska vältalare : ett urval af utmärkta orationer, tal och föredrag (1891)
Ett hundra år : en återblick på det nittonde seklet (1892)
Politisk handbok för svenskarne i Amerika (189n)
Lärobok i geografi (1894)
Kärlek och plikt (1895), novell.
Sverige i Amerika : kulturhistoriska och biografiska teckningar (1898)
Spansk-amerikanska kriget med talrika illustrationer (1899)
James Rankin Young och J. Hampton Moore, Gripande krigskildringar af hemvände hjältar innehållande lifliga redogörelser och erfarenhetsrön af officerare och män (1899), öfversatt af C.F. Peterson.

Källor

, artikeln skriven av O.A. Linder.

Amerikanska journalister
Amerikanska författare
Svenskamerikaner
Födda 1843
Avlidna 1901
Män
Personer från Fittja socken
Macintosh 128k

Macintosh 128k är en persondator från Apple av typ Macintosh som lanserades den 22 januari 1984 som efterföljare till den något dåligt säljande Lisa från 1983.

Denna var den första datorn från Apple att kallas Macintosh och blev en stor succé med sitt grafiska, och vid tiden lättanvända gränssnitt och inbyggda digitala ljud.
Det var även den första datorn som kunde användas till renodlat hemmabruk, de tidigare datorerna var främst avsedda för företagsanvändning. Denna Apple-dator blev en stor konkurrent till den drygt två år tidigare lanserade IBM PC.

De flesta datorer vid samma tid hade oftast textbaserade operativsystem, såsom MS-DOS och Commodore 64, Macintosh blev därmed en stor succé hos personer som inte var så tekniska. I reklamen sade man bland annat "the computer for the rest of us" ('datorn för oss andra') för att markera den vid den tiden datormässigt otekniska majoriteten. Dessutom hade man den stora nyheten, 3,5-tums disketter, som var betydligt smidigare än de gamla känsliga 5,25-tumsdisketterna som användes i IBM PC och Apple Lisa.

Man tog många marknadsandelar från IBM, inte bara för att Macintosh var lättare att använda utan för att den också kostade några hundra dollar mindre och samtidigt hade kraftigare processor (32-bitars arkitektur, istället för IBM med sin 8/16-bitars).

Dock hade 128k sina begränsningar, den var till skillnad från PC-datorerna väldigt sluten och gick bland annat inte att uppgradera lika lätt. För tekniskt kunniga var IBM oftast ett bättre val.

Det kom flera efterföljare, bland annat: Macintosh 512k, Macintosh Plus, Macintosh SE och Macintosh Classic med i stort sett samma skal.

128k upp till Plus saknade hårddiskar och startades med systemdisketter. Dock hade en utökad version av 512k (512k enhanced) och Plus SCSI-kontakt för användning av extern hårddisk. 128k och 512k använde disketter med 400 KB i utrymme.

Dess operativsystem, Mac OS, blev en stor succé vid den tiden och har fått stå som förebild många gånger hos andra systemutvecklare, framförallt av Microsoft med deras Windows.

Specifikationer
Nypris: $2495
Processor: Motorola 68000, 8 MHz 32 bitar/16-bitars buss
Minne: 128 KB RAM
Diskettenhet: 3,5", 400KiB
Hårddisk: (Ingen)
Bildskärm: Inbyggd 9" 512 × 342 svartvit grafik

Externa länkar 

Apple-hårdvara
Nukulaelae

Nukulaelae (tuvaluanska Nukulaelae) är en korallatoll i Tuvalu i sydvästra Stilla havet.

Geografi 
Nukulaelae ligger cirka 110 km sydöst om Funafuti. 

Korallatollen har en areal om ca 43 km² med en landmassa på ca 1,82 km² med en längd på cirka 11 km och ca 4 km bred (1). Atollen utgörs till stora delar av ett korallrev och består av 9 större öar och 10 mindre öar och har en stor lagun. De nitton öarna är:

Asia
Aula
Fangaua
Fenualago
Fetuatasi
Kalilaia
Kavutu
Motala
Motualama
Motukatuli
Motukatuli Foliki
Muliteatua
Niuoko
Tapuaelani
Teafatule
Teafuafatu
Temotuloto
Temotutafa
Tumiloto

Den högsta höjden når endast några meter över havsytan.

Befolkningen uppgår till ca 400 invånare (2) där de flesta bor i orterna Pepesala och Nukualofa på huvudön Fangaua i atollens västra del. Förvaltningsmässigt utgör atollen ett eget "Island council" (distrikt).

Ön kan endast nås med fartyg då den saknar flygplats.

Historia 
Tuvaluöarna beboddes av polynesier sedan 1000-talet f.kr..

Den amerikanske kapten George Barrett blev den 6 november 1821 den förste europé att besöka Nukulaelae som han då namngav (3) De Peyster's Group..

1861 introducerades kristendomen på atollen i och med ankomsten av folk från ön Elekana bland Cooköarna. Idag finns ett minnesmärke "Elekana Memorial" vid Olataga i atollens södra del.

Åren 1865 till 1890 var delar av atollen arrenderade till tyska handelsmän.

Den 7 februari 1979 slöts ett vänskapsfördrag med USA (4) som då gav upp sina krav på och erkänner Tuvalus anspråk på öarna Funafuti, Nukefetau, Nukulaelae och Nurakita som del av Tuvalu.

Externa länkar 
 Om Nukulaelae
 Karta över Nukulaelae

Tuvalus geografi
Keith David

Keith David Williams, född 4 juni 1956 i Harlem i New York, är en amerikansk skådespelare och röstskådespelare.

2004 vann David en Emmy för sin insats i Unforgivable Blackness: The Rise and Fall of Jack Johnson. 

Han har varit med i filmklassikerna The Thing och Plutonen.  Som röstskådespelare har han hörts i både animerad film och TV-spel. David medverkar i spelet Saints Row IV där han spelar sig själv samt gör rösten åt karaktären Julius Little.

Filmografi (urval)

Referenser

Externa länkar 

 

Födda 1956
Amerikanska skådespelare
Amerikanska röstskådespelare
Amerikanska scenskådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Män
Levande personer
Alumner från Juilliard School
Tomas Haake

Tomas Haake, född 13 juli 1971 i Örnsköldsvik, är en svensk trumslagare och låtskrivare i det progressiva extrem metal-bandet Meshuggah. Han är känd för sina tekniska förmågor. År 2012 valdes Haake till den 5:e bästa Modern Metal-trummisen av MetalSucks.net. I juli 2008-utgåvan av Modern Drummer-tidningen valdes Haake till den ledande trummisen i kategorin "Metal" i tidningen Readers Poll.

Haake skriver majoriteten av Meshuggahs texter och bidrar också med recitativ på flera låtar.

2016 valdes Tomas Haake in i topp 100 bästa trumslagare genom tiderna av Rolling Stone.

Diskografi (urval) 
Studioalbum med Meshuggah

Referenser

Externa länkar 

Meshuggahs officiella webbplats

Svenska metaltrummisar
Svenska metalmusiker
Personer från Örnsköldsvik
Musik i Umeå
Födda 1971
Män
Huaraz

Huaraz är en stad i västra Peru, och är den administrativa huvudorten för regionen Ancash samt provinsen Huaraz. Folkmängden uppgick till 127 041 invånare 2015. Huaraz grundades 20 januari 1574, och är belägen på en höjd av 3 052 m ö.h. Staden drabbades hårt av jordbävningen i Ancash 1970, då en stor del av staden förstördes.

Källor

Orter i Peru
Sebastian Lauritzen

Sebastian Lauritzen, född 13 september 1983, är en före detta svensk ishockeyspelare.  

Lauritzens moderklubb är Njurunda SK från södra Medelpad, en klubb som även fostrat spelare som Fredrik Modin och Henrik Zetterberg. I likhet med dessa två flyttade Lauritzen till Timrå IK för juniorspel. Efter ett par sporadiska inhopp i Elitserien erbjöds dock inte Lauritzen kontrakt med A-laget som senior utan flyttade till Allsvenskan i ishockey och Sundsvall Hockey.  

Efter flera starka säsonger värvades han till seriekonkurrenten Bofors IK varifrån han lockades till Linköpings HC och ett elitseriekontrakt. Lauritzen hade dock svårt att ta plats i laget och lånades bland annat ut till Växjö Lakers för att få speltid. När kontraktet gick ut värvades Lauritzen till Brynäs där han fick sitt riktiga genombrott i elitserien. 

Lauritzen valde att avsluta sin karriär den 8 maj 2018 till följd av skadorna efter en hjärnskakning i augusti 2017.

Klubbar
  Njurunda SK (-1999)
  Timrå IK (1999-2003)
  IF Sundsvall Hockey (2003-2005)
  Bofors IK (2005-2007)
  Linköpings HC (2007-2008)
  Växjö Lakers (2007-2008)
  Brynäs IF (2008-2014)
  Djurgårdens IF  (2014-2015)
  KalPa (2015-2016)
  Timrå IK (2016-2018)

Referenser

Noter

Externa länkar

Födda 1983
Svenska ishockeyspelare
Ishockeyspelare i Brynäs IF
Spelare i Linköping HC
Ishockeyspelare i Timrå IK
Ishockeyspelare i BIK Karlskoga
Män
Levande personer
Spelare i Växjö Lakers
Spelare i Sundsvall Hockey
Idrottare från Sundsvall