kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bernard Freyberg

Bernard Cyril Freyberg, 1:e baron Freyberg, född 21 mars 1889 i Richmond, London, död 4 juli 1963 i Windsor, Berkshire, var en nyzeeländsk militär verksam i brittiska imperiets armé under andra världskriget.

Freyberg var Nya Zeelands generalguvernör mellan 1946 och 1952.

Biografi
Bernard Freyberg föddes i England men flyttade till Nya Zeeland vid två års ålder. 1914 lämnade han Nya Zeeland för San Francisco och senare Mexiko. När han fick höra om utbrottet av första världskriget i augusti 1914 reste han till Storbritannien och tog värvning. Han blev löjtnant i marininfanteridivisionen och deltog i aktionen mot Antwerpen. Sedan deltog Freyberg i slaget vid Gallipoli, visade stort mod och tilldelades Distinguished Service Order (DSO). 1916 deltog han i slaget vid Somme och fick Victoriakorset. Därefter sårades han. 1917 återvände han i tjänst och avancerade snart till brigadchef. En svår granatskada i september höll Freyberg borta från fronten till januari 1918. Genom att erövra en bro i krigets sista minut fick han sin andra DSO.

Efter kriget fortsatte Freyberg inom den brittiska armén. 1934 blev han generalmajor men ett hjärtfel tvingade honom att ta avsked i oktober 1937. När andra världskriget bröt ut lyckades han få sin medicinska klassning ändrad så att han skulle kunna delta i aktiv tjänst igen. Freyberg erbjöd sina tjänster till Nya Zeeland och fick befälet över den andra nyzeeländska expeditionskåren som började skeppas till Egypten i januari 1940. Nya Zeelands politiker mindes hur deras soldaters liv slösats bort i meningslösa brittiska offensiver under första världskriget så Freyberg fick order att vända sig direkt till regeringen om han ansåg att britterna tänkte använda de nyzeeländska förbanden felaktigt.

Freyberg ledde sitt förband i det misslyckade brittiska fälttåget i Grekland 1941 vilket slutade med evakuering till Kreta. När Tyskland anföll Kreta fick Freyberg befälet över de allierade trupperna där men lyckades inte stoppa tyskarna. Något han kritiserades för efteråt. Detta påverkade dock inte hans karriär utan han ledde den 2. nyzeeländska divisionen i slaget vid El Alamein och i den fortsatta framryckningen i Nordafrika.

Källor 
 Biografi av Ian McGibbon i Dictionary of New Zealand, läst 2007-09-26 (engelska)

Födda 1889
Avlidna 1963
Brittiska generaler
Nyzeeländska militärer
Nya Zeelands generalguvernörer
Personer i Storbritannien under andra världskriget
Män
Personer från Richmond, London
Deltagare i slaget vid Somme
Jörgen Flink

Jörgen Flink, född 4 juni 1964, är en svensk dirigent och arrangör medlem i Svenska dirigentföreningen.

Flink är utbildad klarinettist och tidigare pedagog vid Musikhögskolan i Malmö. Han har studerat orkesterdirigering för bland andra professor Siegfried Naumann och Lars Jensen. Jörgen Flink är verksam som dirigent i framförallt teater- och blåsmusiksammanhang. Han har dirigerat musikal på Nöjesteatern och Slagthuset i Malmö och är en ofta sedd gästdirigent, inte minst inom Försvarsmusiken där han dirigerat både Marinens och Arméns musikkårer, Armens veteranmusikkår, Marinens Ungdomsmusikkår och Hemvärnets centrala stabsmusikkår. Han har haft huvudansvaret för försvarets sommar- och vintermusikskolor och är instruktör vid hemvärnets dirigentutbildningar. Han har gästat Göteborg Wind Orchestra vid flera konserter och Militärmusiksamfundets orkester. Jörgen var Nationsorkesterns dirigent mellan 2008 och 2012. Mellan 2010 och 2017 har han dirigerat Halmstads Fyrverkerifestivals stora orkester. Flink är fast knuten som dirigent i Hemvärnets musikkår i Lund sedan 2007 och för Brandkårens musikkår i Malmö sedan 2019 och i Lunds Brassband sedan 2022. 1989-2013 var Flink dirigent och musikalisk ledare för Trelleborgs Musikkår. Han undervisade i dirigering på Heleneholmsskolans estetiska program under hela 1990-talet men är sedan 2003 knuten till kulturförvaltningen i Trelleborgs kommun.  
  
Jörgen Flink har skrivit många arrangemang och kompositioner för blåsorkester och har samarbetat med en mängd av Sveriges stora artister från olika genrer. Han gästar regelbundet många av landets olika orkestrar.  

Svenska dirigenter
Män
Födda 1964
Levande personer
Svenska militärmusiker
Lloque Yupanqui

Lloque Yupanqui (quechua: Lloq'e Yupanki Inka) var den tredje härskaren i Inkariket i Cusco, nuvarande Peru (med början omkring 1260). Lloque Yupanqui (namnet betyder ”den vänsterhänte”) var född i Cusco och tillhörde Hurin-Cuscodynastin.

Lloque Yupanqui var ursprungligen inte tilltänkt att vara efterträdare till Sinchi Roca, men ett beslut i sista stund gjorde honom till tronarvinge. Enligt Alberto Tauro del Pino: "föredrog man honom bland alla hans fars avkomlingar, med tanke på hans framträdande fysiska kvaliteter och hans skicklighet i strid".

Han var andre son till Sinchi Roca och dennes maka Mama Coca och far till Mayta Capac. Hans makas namn anges varierande som Mama Cahua (quechua: Mama Qawa) och som Mama Cora Ocllo.

Yupanquis regerande blev en ständig kamp för att överleva. Krönikörerna är samstämmiga i att han inte gjorde några militära erövringar, med undantag för den vänlige Garcilaso de la Vega som försäkrar att han "gjorde stora saker och trängde in i Apurimacområdet", som på den tiden styrdes av de starka Chancas, vilket gör ett sådant intrång mindre sannolikt. 

Andra säger att han inte förde några krig, och att han ständigt var upptagen av rebeller.

Han sägs ha grundat marknadsplatsen i Cusco och byggt Acllahuasi. Under Inkarikets tid var detta en institution där man samlade unga flickor från hela riket; några gavs som konkubiner till adelsmännen och till krigare medan andra ägnade sig åt solkulten. Ibland var de enkla tjänare.

Lloque Yupanqui dog i Coricancha (Cusco). Han efterträddes av sin fjärde son Mayta Cápac.

Källor

Inkarikets regenter
Li Yuanhong

Li Yuanhong född 19 oktober 1864, död 3 juni 1928, var en kinesisk general och politiker. Han var Republiken Kinas president 1916-17 och 1922-23.

Li genomgick marinskolan i Tianjin 1884-90 och i deltog som sjöofficer i kriget med Japan 1894-95, var därefter militärinstruktör hos vicekungen Zhang Zhidong, studerade ett par år befästningskonst i Japan, blev därpå 1903 brigad- och 1906 divisionsgeneral med förläggning i Wuchang. Vid revolutionens utbrott där i oktober 1911 fick Li befälet över de upproriska trupperna och tog ledande andel i underhandlingarna med de kejserliga om stillestånd och kejsarens abdikation. 

Li valdes februari 1912 till provisorisk vicepresident och blev chef för generalstaben och förvaltade flera guvernörsämbeten. Han utsågs oktober 1913, sedan en del av författningen antagits, tillordnad vicepresident och kallades 1914 till Peking av Yuan Shikai, som ville ha honom i sin närhet för att övervaka honom. Då Yuan Shikai avlidit i juni 1916, kallades Li ur sin nödtvungna overksamhet till presidentposten.

Han sökte återinföra författningsenliga förhållanden och samarbeta med parlamentet. Vid Zhang Xuns monarkiska kupp i juli 1917 nödgades Li söka skydd hos en utländsk legation. Då republiken efter några dagar återställts, vägrade Li att återtaga presidentposten, och kort därefter bosatte han sig i Tianjin som privatman, sysslande med affärsverksamhet, välgörenhet och skolundervisningens främjande.

Det stora personliga anseende Li åtnjöt gjorde, att man sommaren 1922 trugade honom att åter, dock blott provisoriskt och för kort tid, åtaga sig presidentsysslan. I konflikterna mellan parlamentet och militärpartiet stod han på det förras sida, men det senare organiserade då demonstrationer mot honom och nödgade honom att fly till Tianjin, där han av provinsens guvernör tvangs att nedlägga sitt ämbete den 11 juni 1923.

Han undkom snart till Shanghai, där omkring 200 parlamentsledamöter samlades kring honom, men flertalet övergick snart till marskalk Cao Kun, som därpå 6 oktober samma år valdes till Lis efterträdare.

Källor
 

Födda 1864
Avlidna 1928
Kinas presidenter
Kinesiska generaler
Män
Ugglan
Personer från Wuhan
WP:Projekt Kina
Kinesiska krigsherrar
Klarskinn

Klarskinn är torkad fiskhud som förr användes vid kokning av kaffe.

Förr tillredde de flesta kaffe genom att koka vatten och grovt malda kaffebönor en stund. Många tillsatte klarskinn. Proteiner frigjordes från klarskinnet och förenades med grumligheterna som sedan föll till bottnen tillsammans med kaffesumpen. På så sätt fick man ett klarare kaffe.

Samma men modernare tillämpning används vid klarning av hemmagjort vin med gelatin.

Källor 

Kaffe
Matlagning
Urhem

Med urhem menas vanligen ett landområde där en viss folk- eller språkgrupp har eller hade sitt ursprung. Till exempel talas om det indoeuropeiska, det germanska, det keltiska och det slaviska "urhemmet" och så vidare.

Se även 
 Urspråk
 Urindoeuropéer

Språkindelning
Ilmen

Ilmen (ryska: Ильмень) är en stor insjö i Novgorod oblast i nordvästra Ryssland, i närheten av den medeltida handelsstaden Novgorod. 

Sjön har en yta på 982 km² (kan variera mellan 733 och 2 090 km² beroende på vattennivå). Den är 40 kilometer som längst och 32 kilometer som bredast. Det största djupet är bara 10 meter; medeldjupet ligger på 3−4 meter. Sjöns yta ligger bara 18 meter över havets yta.

Ilmen avvattnar 67 200 km² genom 52 större tillflöden, varav de största är:

Sjöns utflöde norrut är floden Volchov som mynnar efter 224 kilometer i Ladoga, som i sin tur töms av Neva, vilken mynnar i Finska viken. Staden Novgorod ligger 6 kilometer nedanför sjöns utflöde i Volchov. Näringar inkluderar fiske, en damm med vattenkraftverk vid staden  Volchov nära Ladoga samt transporter mellan Novgorod, Staraja Russa och Sjimsk.

Historia 
Vid Ilmen bodde de ilmenslaver som hade stor betydelse vid grundandet av det ryska riket på 700- och 800-talet.

Insjöar i Ryssland
Nevas avrinningsområde
Sorengo

Sorengo är en ort och kommun  i distriktet Lugano i kantonen Ticino, Schweiz. Kommunen har  invånare ().

Kommunen består av ortsdelarna Cortivallo,  Cremignone och Sorengo.

Källor 

Kommuner i Ticino
Orter i Ticino
Engudsläran

Engudsläran, från engelskans Oneness theology eller Oneness Pentecostalism, är inom kristendomen en riktning som utgår från att Gud är odelbar och inte tre i en.

Läran menar att Bibeln genomgående talar om Gud som EN och kraftfullt framhäver monoteismen som kristendomens grundval (5 Mos. 6:5). Gud är ande och manifesterar sig som Fader, som ande och som Son (med en förenklad förklaring som att en man kan vara både far, make och son). I Jesus Kristus, Gud manifesterad i mänsklig gestalt (1 Tim. 3:16), uppenbarades hela Gudomen i en person (2 Kor. 4:4, Kol. 1:19, 2:9, Hebr. 1:3). Alla Guds karaktärsegenskaper finns alltså i Jesus (Kol. 2:9).

Faderns namn är Jesus (Joh 5:43), Sonens namn är Jesus (Matt 1:21) och den helige Andes namn är Jesus (Joh 14:26). En del rörelser som står för denna lära är till exempel United Pentecostal Church International som är den största inom denna gren av pingstväckelsen. Entalstron skall dock inte förväxlas med Unitarianismen som i likhet med bl.a. bahá'í och islam  ej erkänner Jesus som gudomlig. I Sverige finns det en del olika grupperingar med denna lära (entalstron). Bland annat Församlingen Klippan i Stockholm.

Se även
Unitarism
Modalism
Sabellianism
United Pentecostal Church

Referenser

Externa länkar
 The Oneness of God av David K. Benard () 
 Is Jesus in the Godhead, or Is the Godhead in Jesus? av Gordon Magee ()

Kristen teologi

en:Oneness Pentecostalism
Feng Guozhang

Feng Guozhang, född 7 januari 1859 i Hejian, Hebei, död 12 december 1919 i Peking, var en kinesisk general, krigsherre och politiker, Republiken Kinas president 1917-18.

Feng gjorde sig under kejsartidens sista år känd som duglig militär och var därefter en bland Yuan Shikais mest anlitade medhjälpare i kampen mot de upproriska i södra Kina. Bland annat erövrade han Nanking 1913. Han ogillade emellertid Yuan Shikais planer på monarkisk styrelseforms återinförande och kallades därför av denne till Peking, nominellt för att bli generalstabschef, men faktiskt för att övervakas.

Feng stannade emellertid i Nanking under förevändning av att undertrycka en ny resning (1916), och hans bestämda råd till Yuan Shikai att avgå bidrog avsevärt att göra dennes ställning ohållbar.

Efter Yuan Shikais död samma år valdes Feng till vice-president, och då den nyvalde presidenten Li Yuanhong i juli 1917 störtades av en monarkistisk resning, utsågs Feng till tjänstförrättande president och valdes efter monarkistresningens kuvande till ordinarie president, varpå han augusti samma år utfärdade Kinas krigsförklaring mot Tyskland. Som president var Feng vacklande och svag, och i september 1918 avgick han från presidentposten.

Källor

Födda 1859
Avlidna 1919
Kinesiska generaler
Kinas presidenter
Män
Personer från Cangzhou
WP:Projekt Kina
Michael Robotham

Michael Robotham, född 9 november 1960 i Casino, New South Wales, är en australisk författare. Han är journalist, spökskrivare av memoarer och kriminalförfattare. Han är bosatt i Sydney, Australien med sin familj.

Böcker översatta till svenska 
Den misstänkte, 2005 (The suspect)
Förlorad, 2006 (Lost)

Externa länkar 
 Hemsida (på engelska)

Källor 

Australiska kriminalförfattare
Engelskspråkiga kriminalförfattare
Australiska journalister
Australiska författare under 2000-talet
Personer från Sydney
Födda 1960
Levande personer
Män
Zaifeng

Zaifeng, född 1883, död 1951, även känd under sin titel Den andre Prins Chun, yngre bror till Guangxu-kejsaren och far till Puyi, den siste kejsaren av Qingdynastin. Mellan 1908 och 1911 var han Kinas ledare i egenskap av regent för sin son.

Biografi
Zaifeng var länge chef för kinesiska amiralitetet och visade då en viss reformvilja. Zaifeng sändes 1901 till Berlin för att inför tyske kejsaren framföra Kinas beklagande av mordet på ambassadören Clemens von Ketteler i Peking 1900 under Boxarupproret. Han blev känd som "försoningsprinsen." Detta var den första utlandsmission, som anförtrotts en kejserlig prins.

Efter Guangxus död 1908 blev Zaifeng prinsregent för dennes späde efterträdare, Zaifengs egen son Puyi och fortsatte, om än ganska trevande, den några år tidigare inledda försiktiga konstitutionella reformrörelsen under växande motstånd från konservativa element inom hovet och utan att kunna vinna förtroende hos den folkliga, reformrörelsens män.

I mars 1910 utsatte nationalisten Wang Jingwei honom för ett misslyckat bombattentat. Hösten 1911 återkallade Zaifeng Yuan Shikai till makten, och den 10 december 1911 avsade han sig formellt regentskapet, varefter han bodde i avskildhet i den Förbjudna staden fram till dess att Feng Yuxiang fördrev hovet 1928. Därefter var han växelvis bosatt i Tianjin och Peking. När hans son Puyi blev indragen i Japans upprättande av lydstaten Manchukuo höll Zaifeng avstånd till sin son och vägrade att bosätta sig i Manchukuo. Han levde ett tillbakadraget liv och stannade också kvar i Kina efter Folkrepubliken Kinas bildande 1949.

Källor 

 

Personer i Kina under 1900-talet
Huset Aisin-gioro
Födda 1883
Avlidna 1951
Män
Kinesiska prinsar
WP:Projekt Kina
Personer från Peking
Svartsvanshjort

Svartsvanshjort eller åsnehjort (Odocoileus hemionus) är en art i familjen hjortdjur som förekommer i Nordamerikas västra delar. Den är närmast släkt med vitsvanshjorten.

Kännetecken 

Allmänt liknar arten vitsvanshjorten men svansens färg är annorlunda. Svansfärgen är beroende på underart helt svart eller på bägge sidor vit med svart spets. Öronen är betydligt större och även hanarnas horn har en annan form än hos vitsvanshjorten. Hos unga hanar finns enkla stänger, som hos rådjuret, och hos äldre hanar växer flera förgreningar upp till 50 taggar. Svartsvanshjortar har en mankhöjd av cirka en meter och en vikt mellan 75 (honor) och 150 (hanar) kilogram.

Utbredning 

Svartsvanshjortens utbredningsområde ligger huvudsakligen i Klippiga bergen men även i barrskogar av British Columbia, i västra delar av prärien samt i öken och halvöken av sydvästra USA och nordvästra Mexiko. I motsats till vitsvanshjorten är djuret ingen kulturföljare och undviker människans boplatser.

Levnadssätt 

Hanar och honor lever i skilda grupper och gamla hanar ibland ensamma. Gruppens sammansättning är inte fastlagd, bara under parningstiden uppstår en fast hierarki. Under vandringar bildar svartsvanshjortar ibland större hjordar. Dessa vandringar förekommer oftast i bergsområden, för att undkomma kylan i höga regioner, och i öken, för att hitta vattenkällor.

Vid parningstiden försöker hanarna få kontroll över en grupp honor. Unga och svaga hanar fördrivs från gruppen. Oftast bestämmer hornens storlek vem som är starkast.

Hot och skyddsåtgärder 

Ursprungligen fanns omkring 10 miljoner svartsvanshjortar i Nordamerika men efter en tid med intensiv jakt minskade beståndet till 300 000 individer året 1900. Efter inrättning av skyddsåtgärder ökade populationen till 5 miljoner exemplar men stagnerade efter 1960-talet.

IUCN listar en underart, Odocoileus hemionus cerrosensis, som hotad. Den lever på den mexikanska ön Cedros som ligger vid Baja Californias kustlinje. Populationen av underarten uppskattas till 300 individer.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Hjortdjur
Däggdjur i nearktiska regionen
Fiskebäckskils kyrka

Fiskebäckskils kyrka är en kyrkobyggnad belägen i Fiskebäckskil, Lysekils kommun. Sedan 2023 tillhör kyrkan Lysekils södra församling (tidigare Skaftö församling) i Göteborgs stift.

Kyrkobyggnaden
Nuvarande träkyrka är orienterad i öst-västlig riktning och ligger i en sydslänt. Norra sidan ligger nära marknivå medan södra sidan vilar på en hög grundmur. Kyrkan uppfördes 1772 och ersatte en rödmålad träkyrka med torvtak uppförd i slutet av 1500-talet. Enligt uppgift låg den ett tiotal meter längre ner i slänten. Eftersom den gamla kyrkan bedömdes vara för liten och ständigt var i behov av reparationer lät man bygga en ny. Vid början av 1900-talet räckte inte heller nuvarande kyrka till så år 1913 man lät förlänga den genom att förskjuta koret åt öster. Samtidigt byggde man till en sakristia åt öster och höjde kyrktornet. För ritningarna stod arkitekten Charles Lindholm.

Dekorationsmålningar
Kyrkans trätunnvalvstak och väggar har målningar utförda 1783 av Joachim Gotthard Reimers. Man tror att brädor från den äldre kyrkan har återanvänts, då underliggande målningar lyser fram, vilka kan ha varit utförda av Jonas Ahlstedt 1742.  Helvetesskildringen över västläktaren målades över omkring 1870. Då koret byggdes ut 1913 fick man komplettera målningarna. Takets motiv består av är änglahuvuden, himmel och ornament över koret samt av himmel och helvete över långhuset. På träväggarna avbildas bibliska scener, gammaltestamentliga utefter sydsidan och huvudsakligen nytestamentliga utmed den norra: Moses vid busken, Jakobs stege, braham och änglarna, kopparormen, Rebecka vid brunnen, Kristi födelse, dop, Getsemane, Golgata, Kristi förklaring och Noas ark. Under läktaren avbildas ett kustlandskap, träd, berg, får och båtar. Över koringången finns Gustav III:s namnskiffer. Bjälkar och lisener är marmorerade och har blomstermålningar.

Inventarier
 Dopfunten härstammar från 1600-talet och är skulpterad i ek i ett enda stycke.
 Predikstolen tillverkades 1792 i Göteborg. Ursprungligen var den avsedd för domkyrkan, men kom 1794 till Fiskebäckskils kyrka.
 Altaruppsatsen är från 1665.

Klocka
 Den enda klockan är gjuten 1535 och troligen importerad från Nederländerna. Den har ett skriftband runt halsen med en inskrift på latin som i svensk tolkning lyder: I Herrans år 1535 blev jag, Anna, gjuten av Jacop Wahgevens.

Orgel
1721 flyttades en orgel hit från Uddevalla kyrka. En var byggd 1673 av Johan Stenbock, Köpenhamn och kostade 500 daler silvermynt.
1876 byggde Salomon Molander & Co, Göteborg en orgel med 8 stämmor.
1914 byggde Kaspar Thorsell, Göteborg en orgel med 14 stämmor.
Den nuvarande orgeln byggdes 1963 eller 1967 av Tostareds Kyrkorgelfabrik, Tostared. Orgeln och har tolv stämmor fördelade på två manualer och pedal. Den är mekanisk och har en äldre fasad.

Kyrkogård
På kyrkogården ligger konstnären Carl Wilhelmson begraven.

Bilder

Referenser

 Skaftö Online
 Lysekils kyrkor

Externa länkar

 Webbplats: Fiskebäckskils kyrka (svenskakyrkan.se)

Kyrkobyggnader i Göteborgs stift
Kyrkobyggnader i Lysekils kommun
Kyrkobyggnader invigda 1772
Träkyrkobyggnader i Sverige
1772 i Sverige
Univers

Univers är ett sans serif-typsnitt som skapades av Adrian Frutiger 1950-1956. Det släpptes på marknaden av Deberny & Peignot 1957. Typsnittet ses som sakligt med en sval elegans och har fördelen att det även är lättläst på större avstånd. 

Univers är tillsammans med Helvetica antagligen det mest använda typsnittet från den schweiziska typografin. Det var mycket populärt under 1960- och 1970-talet och är även idag ett av de mest använda sans serif-typsnitten. Univers har bland annat används vid de olympiska spelen i München 1972 och inom företagsvärlden av Audi, Deutsche Bank och Apple. 

Det är i sina olika versioner uppdelat genom olika siffror: den normala (regular) varianten heter till exempel Univers 55. 

1997 släppte Adrian Frutiger tillsammans med Linotype GmbH en omarbetad version av Univers-familjen under namnet Linotype Univers.

Typsnitt
En dag i september

En dag i september, originaltitel One Day in September och Ein Tag im September är en dokumentärfilm från 1999 om gisslantagningen vid de olympiska spelen i München 1972.

Filmen tilldelades en Oscar för bästa dokumentärfilm 2000.

Se även
Massakern vid OS i München

Källor

Externa länkar

Brittiska dokumentärfilmer
Engelskspråkiga filmer
Filmer 1999
Olympiska sommarspelen 1972
Schweiziska dokumentärfilmer
Tyska dokumentärfilmer
Tyskspråkiga filmer
Oscar för bästa dokumentär
Puduhjortar

Puduhjortar eller puduer (Pudu) är ett släkte i familjen hjortdjur. Det är de minsta hjortarna i hela världen med en storlek inte större än en hare. Släktet består av två arter.

 nordlig pudu (Pudu mephistophiles), lever i Anderna i Colombia, Peru Chile och Ecuador.
 sydlig pudu (Pudu puda), förekommer i västra Patagonien (Andernas bergsskogar).

Ordet pudu kommer från folket mapuches språk.

Kännetecken 

Puduhjortar har en kroppslängd mellan 60 och 83 cm, en mankhöjd mellan 25 och 43 cm och en vikt mellan 6 och 13 kg. Svansen är 2,5 till 4,5 centimeter lång. De kännetecknas av korta extremiteter, en jämförelsevis klumpig kroppsbyggnad, en trubbig nos och korta horn. Hornen består av två enkla stänger som nästan är gömda i pälsen. Pälsens färg hos sydlig pudu är rödbrun och hos nordlig pudu mörkbrun. Den sistnämnda arten har dessutom ett svartaktigt ansikte. Ungdjur av sydlig pudu bär prickar medan kalvar av nordlig pudu är enfärgade.

Habitat 

De två nämnda arterna lever i helt olika habitat. Nordlig pudu förekommer i höga bergstrakter 2000 till 4000 meter över havet. Där vistas de i skogar och bergsängar. Sydlig pudu finns bara i skogar från kustlinjen till 1700 meter över havet. De båda arternas utbredningsområden ligger på långt avstånd från varandra.

Levnadssätt 

Den sydliga puduns levnadssätt är mest känt. Arten är aktiv på natten och livnär sig av blad, bark, frukter, blommor och växtskott. Djurets ringa storlek underlättar framkomligheten i tät undervegetation och djuret har även förmåga att klättra på lutande trädstammar. Sydlig pudu lever utanför parningstiden huvudsakligen ensam. Som hos de flesta hjortdjur föds bara ett ungdjur åt gången. Individer i djurparker har en medellivslängd av 20 år.

Nästan ingenting är känt om nordlig pudus levnadssätt. Det antas att arten har liknande beteende som sydlig pudu.

Hot 

På grund av jakt och förstöring av hjortarnas levnadsområde har beståndet minskat för bägge arterna. Sydlig pudu förekommer idag bara i sydliga delar av artens ursprungliga utbredningsområde, men i några trakter som på ön Chiloé finns en större population. IUCN listar båda arter som sårbar (vulnerable).

Källor

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. The Johns Hopkins University Press, Baltimore 1999, .

Externa länkar 

Hjortdjur