kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rubén González

{{Infobox musiker
| namn                = 
Rubén González
| bild                = 
| bildtext            = 
| bildstorlek         = 
| längd               = 
| färg                = Pianist
| födelsenamn         = 
| pseudonym(er)       = 
| född                = 26 maj 1919Santa Clara, provinsen Villa Clara, Kuba
| död                 = Havanna, Kuba
| bakgrund            =  Kuba
| känd för            = 
| instrument          = Piano
| genre               = 
| roll                = Pianist
| aktiva_år           = 1937–2002
| aktiva_år_plural    = 
| skivbolag           = 
| artistsamarbeten    = Orquesta de Enrique Jorrín, Ry Cooder
| medlemmar           = 
| senaste_medlemmar   = 
| tidigare_medlemmar  = 
| relaterade_artister = 
| webbplats           = 
| logotypbild         = 
| logotypbildstorlek  = 
}}Rubén González', född 26 maj 1919 i Santa Clara i provinsen Villa Clara, Kuba, död 8 december 2003 i Havanna, var en kubansk pianist.

González började spela piano redan som mycket ung, i tonåren studerade han på en musikhögskola i Cienfuegos men började senare studera till läkare. Han tvingades dock avbryta studierna på grund av ekonomiska problem. 1940 flyttade han till Havanna där han började försörja sig som pianist på olika klubbar, däribland den kända Buena Vista Social Club, och spelade även med flera band. Han blev snart berömd för sin unika spelstil och under 50- och 60-talet nådde hans berömmelse utanför Kuba. I början av 60-talet började han spela i Orquesta de Enrique Jorrín och skulle bli en av orkesterns fasta medlemmar under de kommande 25 åren. Under en kort tid 1987 var han även orkesterns ledare men gick ganska snart i pension. 

Under åren som följde levde han ett tillbakadraget liv men 1996 fick den amerikanske gitarristen Ry Cooder höra talas om honom. Cooder kontaktade González och erbjöd honom att medverka i ett nytt musikprojekt som skulle lansera traditionell kubansk musik i USA. González, som vid den tidpunkten inte ägt ett piano på 11 år och knappt ens spelat alls under samma period, inledde en andra karriär. Samarbetet med Cooder resulterade i albumet Introducing...Rubén González och han deltog även i inspelningen av albumet Buena Vista Social Club (uppkallat efter den klubb han spelat på som ung). Han medverkade också i Wim Wenders dokumentärfilm med samma namn som skildrar musikerna som spelade in albumet och den berömmelse de fick.
 
González fortsatte livet ut att spela piano och höll regelbundna konserter både på och utanför Kuba. Sina sista spelningar gjorde han 2002.

 Diskografi 
 1997: Introducing...Rubén González 1998: Indestructible 1999: Estrellas de Areito 2000: Sentimiento 2000: Rubén González & Friends 2000: Chanchullo 2002: Y La America del 55''

Kubanska musiker
Män
Födda 1919
Avlidna 2003
Brandalsund (sund)

Brandalsund är ett sund i närheten av Ytterjärna i Södertälje kommun och Grödinge, Botkyrka kommun i Stockholms län. Kommungränsen går mitt genom sundet. Sundet är det smalaste stället längs Södertäljeleden.

I området kring Brandalsund ingår bland annat den medeltida försvarsanläggningen Trindborgen och säteriet Brandalsund. Brandalsund finns i Riksantikvarieämbetets lista över riksintressen för kulturmiljövården (AB 7).

Under förhistorisk tid var den långsträckta fjärden en viktig farled mellan Östersjön och Mälaren. Själva sundet är cirka 100 meter brett och utgör det smalaste stället mellan Järnafjärden och Hallsfjärden i inloppet mot Södertälje. På västra sidan om sundet fanns en sjökrog som antyder att platsen var ett färjeläge med färja över sundet. Den trafikerade fram till 1700-talet. På vintern gick vägen över isen. 

Än idag syns tydligt färdvägens vägbankar ner till vattnet från "Näset" på västra sidan respektive "Getryggen" på östra sidan. För försvaret av sundet anlades på 1600-talet Trindborgen, vars rester finns kvar idag. I närheten finns även flera fornborgar vilket tyder på att platsen hade strategisk betydelse redan under vikingatiden.

Bilder

Referenser

Se även
 Brandalsund - område.
 Brandalsund - säteriet i Södertälje kommun.
 Brandalsunds naturreservat

Externa länkar

Södertälje kommun
Botkyrka kommun
Sund i Sverige
Tångvall

Tångvallar är en typ av vall som omgärdar odlade marker. Dessa förekommer i Sverige på Falsterbonäset i Skåne och i Danmark på Ulvshale på Møn, där de användes istället för gärdsgårdar, på grund av bristen på sten och trä. Den sten och trä som fanns fick man prioritera för att bygga hus och använda som bränsle. Tångvallarna byggdes genom att flera lager torkat ålgräs (Zostera marina) lades på varandra, och täcktes med grästorvor för att tången inte skulle blåsa bort. Man förbättrade sedan jorden genom att använda blåstång som drivit i land vid stränderna. Denna användes inte för att bygga upp tångvallarna då den ruttnade med tiden. Det tog omkring sju till tio år att bygga upp en fullständig tångvall på grund av uppbyggnaden i flera lager.

Förr i tiden såg jordbruksförmannen  årligen till att tångvallarna höll en höjd av minst 2,5 alnar (1,6 meter), vilket jordägaren hade ansvar att sköta. I Skanör och Falsterbo fanns totalt tre mil tångvallar. Syftet med tångvallarna var dels att skydda åkermarken från lösgående djur, och dels som skydd mot översvämningar. Bland annat går en tångvall tvärs över Falsterbonäset, och utgör än idag ortsgränsen mellan Falsterbo och Skanör.

Idag skyddas tångvallarna i lagen om fasta fornlämningar, men har trots detta ofta förstörts av husägare för att göra plats för en uppfart till huset. De flesta tångvallar har dessutom med tiden sjunkit ihop och blivit övervuxna med gräs.

Se även
Gropavall
Gärdesgård

Källor
Information från Vellinge kommun

Stängsel
Alger
Fornminnen
Johannes Jensen

Johannes G. Jensen, född 1881, död 1917, var en norsk friidrottare (110 m häck). Han tävlade först för IK Tjalve, och senare Kristiania IF, Oslo. Han vann SM på 110 meter häck år 1901. 1904 mottog han Kongepokalen i friidrott.

Källor

Födda 1881
Avlidna 1917
Norska häcklöpare
Män
Herman Rundberg

Otto Herman Rundberg, född 13 juni 1874 i Kuddby församling i Östergötlands län, död 5 juli 1929 i Uppsala församling, var en svensk friidrottare (110 m häck). Han tävlade för IK Stockholm. Han vann SM på 110 meter häck år 1902.

Han var bror till Gustaf Rundberg.

Herman Rundberg arbetade som bokhållare och handlande.

Källor

Noter 

Svenska häcklöpare
Svenska idrottare under 1900-talet
Personer från Kuddby socken
Födda 1871
Avlidna 1929
Män
Järnafjärden

Järnafjärden är en fjärd av Östersjön som ligger mellan Ytterjärna socken i Södertälje kommun och Näslandet, Botkyrka kommun. Kommungränsen går genom sundet. Järnafjärden är en viktig farled och del av Södertäljeleden.

Järnafjärden begränsas i söder av Ulvsundet respektive av Näslandsfjärden och Skanssundet där den ansluter till Himmerfjärden. I norr begränsas den av Brandalsund där den övergår i Hallsfjärden. 

Eftersom Järnafjärden var av strategisk betydelse för Södertäljes sjöfart var den skyddat av försvarsanläggningar i båda ändar. Mot söder av Nässkansen och mot norr av Trindborgen. Nässkansen användes fortfarande under första världskriget och Trindborgen hade ett kanonbatteri på 1860-talet. 

Vid Brandalsund och Ulvsundet fanns en färja fram till 1700-talet, här låg även krogar. Vintertid gick vägen över isen. Numera trafikerar Trafikverket Färjerederiets gula färjor vid Skanssundet.

Referenser

Södertälje kommun
Botkyrka kommun
Fjärdar i Stockholms skärgård
Hjulsjö kyrka

Hjulsjö kyrka är en kyrkobyggnad i Hjulsjö i Västerås stift. Den är församlingskyrka i Hällefors-Hjulsjö församling.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan är uppförd av liggtimmer och har väggar klädda med rödfärgade spån. Den består av ett långhus med ett tresidigt kor i öster. Norr om koret finns sakristian. Vid västra sidan finns kyrktornet med svängd huv och tornur. Korsarmar sträcker sig ut åt norr och söder. Kyrkan har ett valmat mansardtak som är täckt med tjärade spån.

Träkyrkan uppfördes åren 1643 till 1646. År 1732 tillbyggdes korsarmar åt norr och söder och kyrkan omvandlades till en korskyrka. Kyrkorummet fick då ett innertak med tunnvalv. År 1785 tillkom ett kyrktorn vid västra sidan. År 1892 ersattes kyrkorummets slutna bänkinredning ut mot en öppen. År 1952 genomfördes en genomgripande renovering under ledning av arkitekt Gunnar Hållén efter förslag av länsarkitekt Ebbe Borg. Renoveringens syfte var att återställa kyrkorummets äldre interiör. Väggarna målades över och alla äldre inventarier återfick sin ursprungliga färgsättning. Bänkinredningen från 1892 ersattes med nuvarande öppna bänkinredning med traditionell utformning. Tidigare rektangulära fönster byttes ut mot stickbågiga fönster.

Inventarier
 Predikstolen i renässansstil har årtalet 1679 målat på korgen.
 En dopskål från 1700-talet bärs upp av en dopängel som är en träskulptur.
Orgel 
1884 byggde E. A. Setterquist & Son, Örebro, en orgel med 13 stämmor fördelade på två manualer. Den avsynades och provspelades 30 april 1884 av musikdirektörerna Claes Wilhelm Rendahl i Karlstad och E. Korsgren i Hjulsjö. Invigdes söndagen 4 maj 1884 av nytillträdde pastorn Karl Ulrik Oriel Medén (1849-1937) i Grangärde. Setterquist lade till en extra stämma förutom kontrakterade 12. Orgeln kostade 5000 kr.
Nuvarande orgel med 19 stämmor är tillverkad av A. Magnusson Orgelbyggeri i Göteborg och installerad 1952. Orgelfasaden är från en orgel tillverkad 1884 av E.A. Setterqvist & Son.

Referenser
 Kulturhistorisk karakteristik Hjulsjö kyrka

Noter

Externa länkar
 Hällefors-Hjulsjö församling

Kyrkobyggnader i Västerås stift
Byggnader och anläggningar i Hällefors kommun
Träkyrkobyggnader i Sverige
Kyrkobyggnader invigda 1646
Royal Engineers

Corps of Royal Engineers, oftast bara kallad Royal Engineers, är den brittiska arméns ingenjörskår. Dess högkvarter och skola - Royal School of Military Engineering - finns i Chatham i Kent. Kåren är uppdelad i flera bataljoner (inom Royal Engineers kallade regiments) som är baserade på olika platser i Storbritannien.

Militära ingenjörer har funnits i Storbritannien ända sedan 1066, när Vilhelm Erövraren tog med sig franska fältingenjörer, men dagens brittiska ingenjörskår har sin grund i skapandet av tygkollegiet på 1460-talet. 1718 skapade denna motsvarighet till svenska Kungliga Fortifikationen den separata enheten Corps of Engineers, som 1787 fick rätt att kalla sig kunglig och därmed lade sig till med det nuvarande namnet: Corps of Royal Engineers.

Brittiska ingenjörsbataljoner 2007 
 Ordinarie ingenjörsförband
 1 RSME Regiment (utbildningsförband)
 3 RSME Regiment (utbildningsförband)
 21 Engineer Regiment	
 22 Engineer Regiment	
 23 Engineer Regiment (luftlandsättningsförband) 
 24 Commando Engineer Regiment (amfibieförband som understödjer Royal Marines)
 25 Engineer Regiment (flygfältsförband)
 26 Engineer Regiment	
 28 Engineer Regiment (brobyggnadsförband)
 32 Engineer Regiment	
 33 Engineer Regiment (bombröjningsförband)
 35 Engineer Regiment	
 36 Engineer Regiment	
 38 Engineer Regiment	
 39 Engineer Regiment (flygfältsförband) 
 42 Engineer Regiment (Geographic) (geodesiförband)
 Ingenjörsförband inom arméreserven (fram till 2014 känd som Territorial Army)
 71 Engineer Regiment 
 72 Engineer Regiment 
 73 Engineer Regiment 
 75 Engineer Regiment 
 Royal Monmouthshire Royal Engineers (Militia)
 101 (City of London) Engineer Regiment (bombröjningsförband)
 170 (Infrastructure Support) Engineer Group

Externa länkar

Arméförband i Storbritannien
John Eliot

John Eliot kan avse:

*Sir John Eliot (statsman) (1592–1632), engelsk politiker
John Eliot (missionär) (c. 1604–1690), engelsk puritanskminister och missionär
John Eliot (meteorolog) (1839-1908), brittisk meteorolog och matematiker
John Eliot, 1:e earl av St Germans (1761–1823), brittisk politiker
John Eliot (psykolog)
John Eliot Historic District, Massachusetts, USA.
John Eliot Square District, Boston, Massachusetts
John Eliot (sjöofficer), (död 1769), brittisk sjöofficer och guvernör i West Florida

Se även
 John Elliot
 John Elliott
Hallsfjärden

Hallsfjärden är en fjärd av Östersjön som ligger mellan  Södertälje kommun och Botkyrka kommun, kommungränsen går mitt i fjärden. Vid västra sidan finns bland annat tätorten Pershagen. Hallsfjärden är en del av Södertäljeleden.

Hallsfjärden är den nordligaste fjärden längs inloppet mot Södertälje. Den begränsas i söder av Järnafjärden och i norr slutar den i Södertälje hamn vid Igelstabron. Fjärden är cirka 8 kilometer lång och cirka 500 meter bred vid sitt smalaste ställe.

Eftersom Hallsfjärden var av strategisk betydelse för Södertäljes sjöfart var den skyddat av försvarsanläggningen Trindborgen i höjd med sundet Brandalsund mot söder. Där fanns så sent som på 1860-talet ett kanonbatteri.

Se även
 Hall, Södertälje kommun
 Anstalten Hall

Referenser

Externa länkar

Södertälje kommun
Botkyrka kommun
Fjärdar i Sverige
Asterix och Kleopatra (film)

Asterix och Kleopatra, (franska: Astérix et Cléopâtre) är en fransk animerad film från 1968 som hade Sverigepremiär 1970. Filmen är den andra i ordningen om Asterix och är baserad på seriealbumet med samma namn. Samma berättelse finns som spelfilm från 2002, Astérix & Obélix - uppdrag Kleopatra.

Filmen innehåller flera musiknummer. Kleopatra sjunger i badet med sitt lejon, Äta bör man annars dör man sjunger Obelix, Asterix, med flera och Den förgiftade tårtan sjunger Amonbofis tillsammans med Tournevis.

Handling 
Kleopatra är trött på att Caesar förolämpar hennes undersåtar och slår vad med honom att de kan bygga ett praktfullt palats till honom inom tre månader. Hon tillkallar arkitekten Numerobis och ger honom uppdraget att leda arbetet. Om han lyckas blir han täckt med guld, annars blir han krokodilmat. 

Numerobis reser till Gallien och ber Miraculix om hjälp, som följer med honom tillsammans med Asterix, Obelix och Idefix tillbaka till Egypten. Numerobis elake rival, Amonbofis, erbjuder att hjälpa honom med arbetet. Han vill att de delar på guldet om palatset blir färdigt i tid, men vägrar dock att delta i konsekvenserna om det inte blir det. När Numerobis avböjer erbjudandet blir Amonbofis rasande och tänker stoppa byggandet till varje pris. 

Miraculix ger arbetarna var sin klunk trolldryck så de börjar arbeta snabbt. När arbetet går framåt försöker Caesar att stoppa det för att inte förlora vadet mot Kleopatra.

Utgivning 
Filmen har givits ut på VHS, Laserdisc, DVD och Blu-ray i Frankrike. I Sverige däremot har filmen bara givits ut på VHS och DVD.

Rollista (i urval) 
Denna lista visar en filmdubbning som gick på bio och som även finns utgiven på VHS och DVD, och en ljudboksversion från 1989 som gavs ut på kassettband samma år. Denna inspelning är inte filmversionen, utan en nyinspelad version speciellt för ljudboksformat.

 Övriga röster – Lars Lennartsson
 Svensk översättning, bearbetning och regi – Lasse Swärd

Referenser

Externa länkar 
 

Asterix på film
Franska animerade filmer
Filmer 1968
Animerade filmer 1968
Forntidens Egypten på film
Kleopatra på film
Julius Caesar på film
Svartfisk

Svartfisk (Centrolophus niger) är en fisk i familjen svartfiskar som finns i de tempererade och subtropiska delarna av de flesta av världens hav.

Utseende 
Svartfisken har ett avrundat huvud och en avlång kropp som är sammantryckt från sidorna. Ryggfenan är lång och låg. Färgen är blå- till brunsvart med ljusare sidor och buk. Fenorna är mörkare än kroppen. Ögonen är stora. Ungfiskarna har 2 till 4 tvärränder. Arten blir vanligtvis inte mycket längre än 60 cm, men kan som mest nå en längd av 150 cm.

Vanor 
Arten är en pelagisk fisk: De vuxna djuren lever på ett djup mellan 40 och 1 050 m, vanligtvis dock inom 300 och 700 m; ungdjuren lever närmare ytan. Det förekommer att svartfiskar samlas i mindre stim. Dieten är mångsidig: Mindre fiskar, större pelagiska kräftdjur, bläckfiskar och plankton.

Utbredning 
Svartfisken finns i Atlanten i ett bälte från Nordamerika (Nova Scotia i Kanada till Massachusetts i USA) till östra Atlantkusten från Island och södra Norge till Medelhavet och Nordafrika. Den undviker tropiska vatten men finns dessutom i ett sydligt bälte i Sydatlanten, södra Stilla havet och Indiska oceanen från mellersta och södra Sydamerika till Sydafrika och vidare till Nya Zeeland och södra Australien. Den har påträffats i västra Skandinavien (Norge, Danmark och västra Sverige).

Referenser 

Abborrartade fiskar
Widford, Hertfordshire

Widford är en by i distriktet East Hertfordshire i grevskapet Hertfordshire, England. Efter andra världskriget var det hem för Arthur Ernest Percival. "Apostle to the Indians", John Eliot (1604-1690) föddes i Widford. Byn har också påverkats av författaren Charles Lamb, vars mormor är begravd i socknen. Som barn vistades Lamm och hans syster Maria ofta vid Blakesware (revs 1830), nära Widford, där Maria Field, deras mormor var hushållerska till familjen Plumer. Lamm erinrade om dessa besök i hans essäer Blakesmoor in H—shire och Drömbarn.

Orter i Hertfordshire
Civil parishes i Hertfordshire
Enslingen Johannes

Enslingen Johannes är en svensk komedifilm från 1957 i regi av Gösta Bernhard som bygger på radioserien med samma namn.

Handling
Gösta Bernhard är på väg till en radiostudio för att ha ett av sina radiosända telefonsamtal med Enslingen Johannes på Johannesskäret. Väl framme i studion så ringer Bernhard upp Johannes och de småpratar lite. 

Bernhard överraskar Johannes med att han ska komma till Stockholm på besök – Johannes protester tjänar inget till. Det är också några skumma typer som tänker involvera Johannes i sin plan utan hans vetskap. Men de har ingen aning om vem de har att göra med.

Rollista i urval 
Stig Järrel – Enslingen Johannes
Gösta Bernhard – Gösta Bernhard
Iréne Söderblom – Irene Bernhard, Gösta Bernhards fru
Astrid Bodin – Tilda i handelsboden
Sonja Westerbergh – Eva
Sten Gester – Thomas
Hjördis Petterson – Susanna, Tomas' mor

Externa länkar 

Svenska komedifilmer
Filmer 1957
Svenska filmer baserade på radioprogram
Filmer i regi av Gösta Bernhard
Svenskspråkiga filmer
Stockholm på film
Svenska 1950-talsfilmer
Birger Ljungberg (friidrottare)

Ernst Birger Ljungberg, född 23 maj 1877 i Klara församling, Stockholm, död 28 november 1926 i Stockholm, var en svensk friidrottare (110 m häck). Han tävlade för IF Sleipner och vann SM på 110 meter häck år 1905.

Källor

Noter 

Födda 1877
Avlidna 1926
Svenska häcklöpare
Svenska idrottare under 1900-talet
Män
Paul Lidvall

Paul Nicolaus Lidvall (Pavel Ivanovitj Lidvall), född 22 januari 1882 i S:t Petersburg, död 5 januari 1963 i Västerleds församling i Stockholm, var en rysk-svensk skräddarmästare och friidrottare. Han var bror till Fredrik Lidvall.

Paul Lidvall var yngste son till den i S:t Petersburg verksamme skräddarmästaren Jon Petter Lidvall (1827–1886) och Eva Christina Laxström.

Paul Lidvall drev tillsammans med sina bröder Wilhelm och Edvard skrädderifirman J.P. Lidvall och Söner i S:t Petersburg fram till den ryska revolutionen 1917. Under 1920-talet tog Paul Lidvall upp skrädderiverksamhet i Stockholm, men flyttade så småningom först till Budapest och sedan till Paris. Mot slutet av 1930-talet flyttade han tillbaka till Stockholm och öppnade skrädderi på Regeringsgatan, där han som stamkunder hade bland annat Karl Gerhard och Jan Olof Olsson (Jolo).

Paul Lidvall var i sin ungdom en framstående friidrottare. Han tävlade i Sverige för IFK Stockholm och i Ryssland för Petersburgs IF. Han vann i augusti 1906 i Norrköping svenskt mästerskap på 110 meter häck med tiden 17,0 sekunder. Under åren 1906–1910 var han rysk mästare på 110 meter häck (ryskt rekord 16,3) och 400 meter slätlöpning. Han var också idrottsledare och satt med i det ryska friidrottsförbundets styrelse. Han var med vid 1912 års olympiska spel i Stockholm som medlem av Rysslands olympiska kommitté.

Paul Lidvall är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Bibliografi
S'habiller. Raisonnements sur le costume masculin, Paris 1931
L'Esthétique du vêtement masculin, Paris 1933

Källor
Bengt Jangfeldt: Svenska vägar bär till S:t Petersburg, Wahlström & Widstrand, Stockholm 1998, , kapitlet De Kejserl. hovskräddarna

 Lidvall, Paul Nicolaus på SvenskaGravar.se

Födda 1882
Avlidna 1963
Svenska häcklöpare
Svenska skräddare
Idrottare från Sankt Petersburg
Svenskar verksamma i S:t Petersburg
Svenskar från Sankt Petersburg
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Män
Irozuki Tincle no Koi no Balloon Trip

Irozuki Tincle no Koi no Balloon Trip (ibland Ripening Tingle's Balloon Trip of Love eller Color Changing Tingle's Love Balloon Trip) är ett spel till Nintendo DS där Tingle är huvudpersonen. Spelet är en uppföljare till Freshly-Picked Tingle's Rosy Rupeeland. Spelet handlar än en gång om Tingle, som syns i sitt hus med hunden Barkle tittandes på en reklamfilm på TV. Han får då upp ögonen för en bok som säges attrahera kvinnor. Tingle beställer boken, men när han senare öppnar den så sugs han i boken. 

Tingle möter där tre karaktärer som ska hjälpa honom på hans äventyr. Dessa är Kakashi (en fågelskrämma), Buriki (en kvinnlig plåtrobot) och Lion (ett lejon). Dessa karaktärer är inspirerade av den klassiska boken Trollkarlen från Oz. Förutom dessa är där även fem kvinnliga karaktärer som Tingle måste bekanta sig med under spelets gång.

Noter

Externa länkar 
 GameFAQs - Irodzuki Tincle no Koi no Balloon Trip

Nintendo DS-spel
Datorspel 2009
The Legend of Zelda-serien
Neurotrichus gibbsii

Neurotrichus gibbsii är ett däggdjur i familjen mullvadsdjur (Talpidae) och den enda arten i sitt släkte. Den förekommer i Nordamerika.

Kännetecken 

Arten påminner mer om en näbbmus än om en mullvad. De främre fötterna är inte lika förstorade som hos andra mullvadsdjur och arten har mindre förmåga att gräva. Klorna vid de mellersta tre fingrarna och tårna är störst. Nosen är långsträckt, ögonen är små och yttre öron saknas. Den täta mjuka pälsen har en mörkgrå till svart färg. Med en kroppslängd mellan 7 och 8 centimeter (utan svans) är arten en av de minsta av alla mullvadsdjur. Svansen är jämförelsevis tjock och 3 till 4 centimeter lång. Vuxna individer når en vikt mellan 7 och 11 gram.

Utbredning och habitat 

Utbredningsområdet sträcker sig från södra British Columbia (Kanada) till centrala Kalifornien (USA). Österut finns den till Kaskadbergen och Sierra Nevada. Den lever även i bergsregioner upp till 2 500 meter över havet. Neurotrichus gibbsii föredrar mjuk jord främst i tempererade fuktiga skogar. Arten vistas gärna nära vattendrag.

Levnadssätt 

Individerna vistas främst på marken. De skapar stigar under lövskiktet eller under annan död växtlighet och de gräver sällan äkta tunnlar. Gångarna ligger vid vissa ställen 30 cm under markytan. De används främst som viloplats och sällen för att leta efter föda. Vid ingången finns inga jordhögar. Neurotrichus gibbsii har bra förmåga att simma och klättra i buskar.

De kan vara aktiva på dagen och på natten och bildar mindre grupper.

Födan utgörs huvudsakligen av daggmaskar, gråsuggor samt insekter och deras larver. Ibland äter de mindre ryggradsdjur som groddjur.

Fortplantning 

Honor kan para sig hela året och ibland förekommer flera kullar per år. Per kull föds en till fyra ungar. Boet för ungarna byggs antingen på marken eller i buskar. Annars är inte mycket känt om deras fortplantningssätt.

Systematik 

Tidigare listades arten tillsammans med två arter från Japan till släktgruppen Urotrichini. Alla tre mullvadsdjuren liknar sig i levnadssättet men dessa likheter beror troligen på konvergent evolution.

Referenser 
 med följande källor:
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. The Johns Hopkins University Press, Baltimore 1999, .
 Don E. Wilson, DeeAnn M. Reeder (red.): Mammal Species of the World. 3 upplaga. The Johns Hopkins University Press, Baltimore 2005, .

Noter 

Mullvadsdjur
gibbsii
Däggdjur i nearktiska regionen