kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vilhelm Birkedal

Schøller Parelius Vilhelm Birkedal, född den 7 december 1809 på Mön, död den 26 juli 1892, var en dansk präst och författare. Han var far till Uffe Birkedal. 

Redan 1824 ville Birkedal bege sig till Grekland som filhellen, och som student tillhörde han en krets av unga män, för vilka "diktning, fädernesland och frihet var lysande stjärnor" och som bland sig hade fyra blivande ministrar, Knuth, Monrad, Hall och E. Fenger. År 1834 blev han candidatus theologiæ, 1840 kyrkoherde i västra Jylland och 1849 i Ryslinge på Fyn. Birkedal blev på båda ställena ryktbar som en ypperlig predikant av utpräglat grundtvigsk riktning och samlade kring sig en stor menighet genom sitt föredrags smältande värme och fulländade form. Åren 1864–1866 var han medlem av riksrådets folketing, där han kämpade emot både fredsslutet och grundlagens ändring i konservativ anda samt väckte uppmärksamhet genom sina djärva uttalanden emot ministären, ja till och med om kungen. Redan på sommaren 1864 hade han en söndag slutat kyrkobönen med en önskan om att "Gud måtte ge kungen ett danskt hjärta, om det var möjligt". Hans opposition medförde, att han i september 1865 blev avskedad; men då hans församling inte ville mista honom upprättades i Ryslinge den första "valmenigheten" med Birkedal som präst. Vid sidan av denna verkade han outtröttligt för folkupplysning och för Sønderjylland (han vigde 1874 den förste friprästen, Cornelius Appel) samt för försvarets utveckling och var företrädare för de grundtvigianer, som bekämpade den förenade vänstern. Då han därvid kom i ett skevt förhållande till sin församling, som till stor del slutit sig till detta parti, tog han avsked 1885. Tre stora predikosamlingar av Birkedal har utkommit: Synd og Naade (1848–1849, 6:e upplagan 1882), Naadens Sorg og Sorgens Naade (1855–1857) samt Livets Ord og Ordets Liv (1894); vidare skrev han Daglig Husandagt (1860, 5:e upplagan 1900) och De syv Folkemenigheder (1877). Åren 1839–1887 utsände han en mängd kyrkliga och politiska småskrifter och 1872–1880 nio årgångar Folkelig Julegave. Vidare utgav han en större dikt, Kirkeklokkeklangen i den norske Dal (1869, 9:e upplagan 1900), den versifierade skildringen En Livsførelse (1863–1864) och Personlige Oplevelser i et langt Liv (3 band, 1890–1891).

Psalmer 
 Jeg så ham som barn med det solrige øje

Källor

Externa länkar 
 Den Danske Salmebog Online

Danska Folketingsledamöter
Danska psalmförfattare
Danskspråkiga författare
Danska präster under 1800-talet
Danska politiker under 1800-talet
Danska författare under 1800-talet
Födda 1809
Avlidna 1892
Män
Ugglan
Afrikanska judar

Sedan biblisk tid har det judiska folket haft nära band till Afrika i och med Abrahams vistelser i Egypten och israeliternas slaveri under faraonerna. I Afrika finns några av de äldsta judiska församlingarna i världen, som går mer än 2700 år tillbaka.

Beta Israel är judar av etiopisk härkomst. Sedan Israel erkände dem som judar i lag 1950 har över 90 000 (omkring 85%) av dem utvandrat till Israel. En stor skillnad i deras trossystem är att Beta Israel saknade högtiderna Purim och Chanukka, förmodligen eftersom de vek av från huvudriktningen inom judendomen innan dessa utombibliska högtider började firas. Idag högtidlighålls de av de flesta Beta Israel-medlemmarna i Israel. 

I Etiopien finns också samfundet Beit Avraham, som har omkring 50 000 medlemmar. De bröt troligtvis med Beta Israel för flera hundra år sedan.

Lemba är en etnisk grupp i Sydafrika vars trosuppfattningar har förmedlats muntligt från generation till generation och påminner markant om judendomen. Idag är de flesta Lemba kristna eller muslimer men har bevarat många judiska traditioner. Genetiska studier har påvisat att det är möjligt att en del av Lembafolket har sina rötter i Mellanöstern. I Sydafrika finns även många ashkenazer som mestadels härstammar från litauiska judiska immigranter före och efter förintelsen. 

I Nordafrika (Marocko, Algeriet, Libyen, Tunisien och Egypten) har det länge levt sefardiska och mizrahiska judar. Idag har många emigrerat till Israel, Frankrike, Argentina, Brasilien, Kanada och USA. 

Bland Igbofolket i Nigeria finns det de som gör anspråk på judisk härkomst, nämligen från israeliska invandrare. Det finns dock inga som helst arkeologiska bevis som styrker att de härstammar från israeliter. 

Abayudayafolket från östra Uganda är varken genetiskt eller historiskt besläktade med andra etniska judar men praktiserar sedan början av 1900-talet judendom, håller kashrut och högtidlighåller sabbaten. Även om inte alla afrikanska judar är religiösa praktiserar de flesta troende ortodox judendom. I Nigeria och Sydafrika finns även messianska församlingar och synagogor.

Fotnoter

Referenser

Se även
Madagaskarplanen
Israels tio försvunna stammar
Israels folk

Judendom i Afrika
Gruvlastmaskin

Gruvlastmaskin  är en särskild typ av hjullastare avsedd för lastning av bergmassor inom tunneldrivning och gruvdrift under jord med hjälp av skopa. En vanlig benämning är LHD, förkortning av den engelska benämningen Load Haul Dump (Lasta, Bära, Tippa). De största tillverkarna av LHD:s är Sandvik AB, Atlas Copco och Caterpillar

Användningsområden 
En LHD är endast avsedd för att lasta stora mängder lössprängt berg vid underjordsarbete och är därför oftast inte användbar för precisionsarbeten såsom planering och liknande. Dessutom, då skopan vanligen är fastmonterad, är den inte heller användbar för till exempel arbeten med gafflar eller andra former av arbetsredskap.

Teknik 
En LHD har i grunden samma utförande som en lastmaskin. De är antingen el- eller dieseldrivna, och försedda med mycket stora och robusta däck. Däcken är antingen grovmönstrade eller helt släta, den senare varianten oftast benämnda gruvdäck. Skopan är oftast antingen en spetsskopa eller en tandskopa. En LHD är vanligen försedd med fastmonterad skopa, till skillnad från vanliga hjullastare som oftast har snabbfästen för att enkelt kunna byta arbetsredskap. Skopvolymen är vanligen stor, och likaså bryt- och lyftkraft. Skopvolymen kan variera mellan ca 1-10m3 och en lyftkapacitet från några enstaka ton till upp över 20 ton. Dessutom är oftast en LHD försedd med sidmonterad hytt och diverse andra tekniska lösningar för att reducera höjden på fordonet för att möjliggöra arbete under jord. Synfältet i många LHD:s är mycket begränsat på grund av den sidmonterade och nersänkta hytten, den stora skopan och den likaledes stora motorkåpan. För att lösa detta är de försedda med ett flertal utanpåliggande kameror som operatören använder för att klargöra var fordonet befinner sig i förhållande till föremål i sin närhet.

Externa länkar 

Utförlig information på engelska om LHDs

Gruvdrift
Anläggningsmaskiner
Guru (rappare)

Guru, eg. Keith Edward Elam, född 17 juli 1961 i stadsdelen Roxbury i Boston, Massachusetts, död 19 april 2010 i New York i New York, var en amerikansk hiphopmusiker. Han var även känd för att ha gjort rösten till Grand Theft Auto 3-karaktären, 8-ball.

Musikkarriär 
Guru grundade 1985–1987 hiphop-duon Gang Starr tillsammans med DJ 1,2 B-Down, som senare ersattes med DJ Premier. Gruppen släppte sex studioalbum, där Moment of Truth får anses som den största kommersiella succén i egenskap av det enda albumet som sålt guld.

Guru blev också framgångsrik som soloartist. Hans första soloalbum Jazzmatazz, Vol. 1 släpptes 1993 och följdes av ytterligare tre skivor.

Död 
Guru drabbades den 28 februari 2010 av en hjärtattack och hamnade i koma. Efter en lång tid av cancer, som han hemlighållit från sina fans, avled han av sjukdomen.

Diskografi

Som soloartist

Med Gang Starr

Referenser

Webbkällor

Externa länkar 

 
 

Amerikanska hiphopmusiker
Amerikanska musikproducenter
Amerikanska rappare
Män
Födda 1961
Avlidna 2010
Mononymt kända personer
Sankt Georg-katedralen

Sankt Georg-katedralen är en grekisk-ortodox katedral i centrala Beirut uppförd 1767. Kyrkan är den äldsta kristna kyrka i bruk i Libanon. Kyrkan är belägen i Beiruts citydistrikt och är döpt efter Beiruts skyddshelgon, Sankt Göran.

Historia
Den nuvarande kyrkobyggnaden färdigställdes 1767 efter att en tidigare katedral från 1600-talet på samma plats hade förstörts i en jordbävning 1756. Byggnaden skadades svårt under det libanesiska inbördeskriget 1975-90 liksom resten av Beiruts citydistrikt (Centre Ville) som låg längs den gröna linjen som delade Beirut under kriget. Efter en renovering öppnade kyrkan igen år 2000.

I kyrkan finns en antik, förgylld, ikon som föreställer Sankt Göran vilket har gjort kyrkan till ett pilgrimsmål för kristna från flera olika riktningar såväl som för vissa muslimer.

Referenser

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Beirut
Kyrkobyggnader helgade åt den helige Göran
M/S Lagaholm

M/S Lagaholm var ett svenskbyggt lastfartyg som sänktes under andra världskriget.

Historik
Lagaholm var det första fartyget som Svenska Amerika Mexiko Linien förlorade under andra världskriget. På sin jungfruresa fick hon sitt dop i både eld och vatten. Under resan över Atlanten i december 1929 rådde stormar och Lagaholm tog 22 dygn på sig att nå Boston. På resan hade även eld utbrutit i tändstickslasten som dock besättningen hade lyckats bekämpa. När Lagaholm låg i Havanna omkom fartygets övermaskinist K. Kjell i en olyckshändelse. Detta olycksdrabbade fartyg skulle så småningom möta sitt öde.

Sänkningen
Lagaholm befann sig den 2 mars 1940 väster om Orkneyöarna då fartyget stoppades av en tysk ubåt. Lagaholm var på väg från New York till Göteborg via Kirkwall med tända lanternor och neutralitetsmärkena väl synliga. Chefen gav order om att besättningen skulle gå i livbåtarna. När dessa kommit bort från fartyget sänktes Lagaholm genom beskjutning med artilleri. Den ena livbåten med 13 man ombord seglade mot Orkneyöarrna och alla kom välbehållna dit. Den andra livbåten påträffades cirka 6 timmar senare av det norska motorfartyget Belapamela och räddades. Kaptenen, Erik Rudolf Berg, dog på sjukhus i Göteborg efter en hjärtinfarkt.

Befälhavaren
Erik Rudolf Berg
Född 1891 i Ljungs församling i Bohuslän. Berg avlade sin Nautiska examen i Göteborg, styrmansexamen 1918 och sjökaptensexamen året därpå. Han fick sedan anställning på America Mexiko Linien, där han tjänstgjorde som förste styrman i bl.a. S/S Gustavsholm och M/S Svaneholm. Han avled i Göteborg den 13 oktober 1940.

Se även
Lejdtrafiken

Fartyg sänkta av ubåtar
Svenska lastfartyg
Svenska Amerika Mexiko Liniens fartyg
Fartyg sjösatta 1929
Sjöolyckor 1940
Fartyg byggda i Göteborg
Skeppsvrak i Atlanten
Lars Nilsson Tungel

Lars Nilsson Tungel, född i Stockholm 28 september 1582, död 20 oktober 1633 i Dresden, ämbetsman, diplomat. Hans föräldrar var kammarrådet Nils Larsson (Tungel) och Elsa Möö och han var bror till hovkansler Nils Nilsson Tungel (1592-1665) samt Elisabet Nilsdotter (d. 1624-08), gift med borgaren i Nyköping, Nils Larsson Topprider (d. efter 1651).

Biografi
Efter studier i Uppsala och sedan vid utländska högskolor ansågs Lars Nilsson vid sin hemkomst till Sverige så skicklig, att han 1621 utnämndes till sekreterare i kansliet, där vid den tiden under Axel Oxenstiernas ledning unga män började utbildas för verksamhet i det offentligas tjänst som diplomater och statsmän. Snart gjorde han sig här bemärkt för sin begåvning i språk och andra erforderliga kunskaper. Det dröjde inte länge, innan han av Gustav II Adolf började användas till diplomatiska uppdrag. Dylika hade han att utföra i Livland (fredsunderhandlingarna), i Danmark och i Frankrike. Till sistnämnda land avgick han inte mindre än två gånger som ambassadör, senast 1630, då det för honom bland annat gällde att söka bana väg för en traktat mellan Sverige och Frankrike
– en sak, för vilken såväl Richelieu som andra av Frankrikes ledande män visade sig ganska likgiltiga. Anställd 1631 som resident vid kurfurstliga sachsiska hovet, skickade han därifrån depescher, vars språk visar att han var en av sin samtids bästa stilister på svenska. I denna högst maktpåliggande befattning kom han dock inte länge att verka. Han avled nämligen av pesten i Dresden den 20 oktober 1633.

Det förtroende han åtnjöt av Gustaf II Adolf, utgör det bästa beviset för hans duglighet som diplomat och ämbetsman. Han omtalas annars som en man av mycken lärdom och stor personlig älskvärdhet. Av Gustav Adolf förlänad med adlig sköld, blev han genom sin dotter stamfader för den 1751 på svärdssidan utslocknade ätten Tungelfelt.

Familj
Tungel gifte sig 31 maj 1629 i Stockholm med Margareta Nilsdotter. Hon var dotter till borgmästaren Nils Eriksson och Karin Mårtensdotter i Stockholm. Margareta Nilsdotter var änka efter borgmästaren Erik Ingemundsson i Stockholm och direktören Henrik Hybertsson över skeppsbyggeriet. Tungel och Margareta Nilsdotter fick tillsammans barnen Elisabet Tungel (född 1630) som var gift med hovmästaren Markus Nilsson och en son (1630–1630).

Källor

Noter

Personer i trettioåriga kriget
Svenska diplomater under 1600-talet
Svensk obetitlad adel
Födda 1582
Avlidna 1633
SBH
Män
Svenskt adlade
Diplomater från Stockholm
Walter Butler

Walter Butler, född före 1578, avliden 25 december 1634 i Schorndorf, krigare, härstammande i femte led från en yngre son till den tredje earlen av Ormonde.

Butler omtalas först som överstelöjtnant i sin släkting James Butlers regemente och utmärkte sig i spetsen för detta vid försvaret av Frankfurt an der Oder mot svenskarna i april 1631. Butler blev därvid svårt sårad och tagen till fånga, men lösköptes efter 6 månaders fångenskap, stred i Schlesien vid den kejserliga hären under Rudolf von Tiefenbach, värvade trupper i Polen och fick av Wallenstein i uppdrag att försvara dennes eget furstendöme Sagan. På våren 1634 bröt han på Wallensteins order upp från sitt vinterkvarter vid gränspassen mellan Böhmen och Övre Pfalz för att tåga till Prag. 

På vägen mötte han vid Mies nära Pilsen av en tillfällighet Wallenstein, åtföljde sedan under stigande misstro denne till Eger, invigdes delvis i hans planer, men sände 23 februari sin kaplan till Ottavio Piccolomini med trohetsförsäkran och en mystisk antydan om att försynen kanske skulle nödga honom till en heroisk bragd. Innan Piccolominis uppmuntrande svar hann anlända, hade Butler med skottarna John Gordon och Walter Leslie avtalat och utfört mordplanen 25 februari 1634. Butler tog nästa morgon av soldaterna och stadens borgare trohetsed till kejsaren samt utfärdade jämte Gordon en proklamation om Wallensteins förrädiska stämplingar. 

För sin gärning belönades han med grevligt stånd, fick äganderätten till det irländska dragonregemente han kommenderade samt fick med Wallensteins forna gods Friedberg. Butler deltog med utmärkelse i slaget vid Nördlingen 1634, sändes därpå att besätta ett par städer i Württemberg och avled under denna expedition i Schorndorf 25 december samma år. Hans gods och grevetitel övergick till en frände, vars släkt 1732 flyttade till Bayern. Butlers strider är skildrade i regementskaplanen Thomas Carves Itinerarium (1639, omtryckt 1859), hans deltagande i mordet på Wallenstein av regementskaplanen Patrick Taaffe (dennes relation är tryckt i Mailath, "Geschäfte des österreichische Kaiserstaats", del 3, 1842).

Källor 

Lady Elibabeth Butler The Peerage.

Personer i trettioåriga kriget
Födda okänt år
Födda 1500-talet
Avlidna 1634
Män
Ugglan
Personer från Baden-Württemberg
Deltagare i slaget vid Nördlingen
Adam Erdman Trčka z Lípy

Adam Erdman Trčka z Lípy, tyska Adam Erdmann Trčka von Lípa eller Adam Erdmann Trzka von Leipa, född 1599, död 25 februari 1634 i Eger, greve, böhmisk konspiratör.

Adam Erdman Trčka var son till en av Böhmens rikaste magnater, Jan Rudolf Trčka z Lípy, och Maria Magdalena von Lobkowitz. Tack vare sin förmögenhet kunde Trčka ensam uppsätta flera regementen i Wallensteins här och avancerade till fältmarskalklöjtnant. Han var svåger till Wallenstein och en av dennes förtroligaste vänner; vid alla viktigare tillfällen intill det sista tycks han ha befunnit sig vid dennes sida. Han och hans närmaste anhöriga tycks ha varit medelpunkten för de hemliga planerna på ett självständigt valrike Böhmen, vars krona skulle lämnas åt Wallenstein. 

I de mycket omtalade tvetydiga underhandlingar med Gustav II Adolf och Axel Oxenstierna, som Wallenstein förde 1631-1633 och som gick ut på att förskaffa denne böhmiska kronan i utbyte mot kraftigt understöd åt kejsaren, spelar Trčka en huvudroll. Han tycks oftast ha varit den medlande länken mellan de underhandlande parterna. Då Wallenstein föll ett offer för sin dubbelhet, i Eger 25 februari 1634, mördades även Trčka.

Noter

Källor

Födda 1599
Avlidna 1634
Fältmarskalkar
Personer som blivit mördade
Konspirationer
Ugglan
Män
Adam Levin Knuth

Adam Levin Knuth, född den 1 mars 1648, död den 13 januari 1699, var en tyskfödd ämbetsman i dansk tjänst, farbror till Adam Christopher Knuth. 

Knuth kom 1664 till Danmark från Mecklenburg som page hos prins Kristian, vann dennes ynnest och var till sin död hans daglige umgängesvän. Han blev efter hand överstekammarjunkare (1680), geheimeråd (1695) och amtman i Köpenhamns amt samt samlade stor förmögenhet.

Källor

Födda 1648
Avlidna 1699
Danska hovmän
Danska ämbetsmän
Män
Christian von Ilow

Christian von Ilow (I Schillers Wallenstein Illo), född omkring 1585 i Neumark, död 25 februari 1634 i Eger, friherre, österrikisk fältmarskalk.

Ilow blev 1621 överstelöjtnant och 1625 överste i kejsarens armé, och utmärkte sig genom sin militära skicklighet men även genom sin rovlystnad och sina intriger. Till en början tåldes han illa av Albrecht von Wallenstein, men vann under dennes andra generalat Wallensteins förtrogenhet. 1631 blev Ilow överstefältvaktmästare (generalmajor), 1632 fältmarskalklöjtnant och 1633 fältmarskalk. 

Mot slutet var en av Wallensteins få förtrogna och upphovsmannen till överenskommelsen i Pilsen 12 januari 1634, varigenom samtliga regementsöverstar förband sig till trohet mot Wallenstein. Ilow, vilken anses ha haft stor andel i Wallensteins brytning med kejsaren, blev också en av de första, vilka i Eger 25 februari 1634 tillsammans med Wallenstein föll för mördarnas vapen.

Noter 

Personer som blivit mördade i Tyskland
Personer i trettioåriga kriget
Födda 1585
Avlidna 1634
Österrikiska fältmarskalkar
Män
Poul la Cour

Poul la Cour, född den 13 april 1846 på Skjærsø, död den 24 april 1908, var en dansk fysiker och uppfinnare. Han var bror till Jørgen Carl la Cour och farbror till Jens Lassen la Cour.

Poul la Cour, som tillhörde den franskbördiga danska släkten la Cour, blev 1864 student och tog magisterkonferensen i meteorologi 1869. Han företog därefter en utländsk resa för att göra meteorologiska observationer och anställdes efter sin hemkomst som vice direktör vid det nyinrättade danska meteorologiska institutet i Köpenhamn 1872 där han bland annat hade till uppgift att sätta upp meteorologiska stationer runt om i Danmark.

Han lämnade emellertid denna plats 1877 för att utarbeta sina uppfinningar angående mångfaldig telegrafering med hjälp av stämgafflar (fonotelegraf) och tonhjul som var ett system där 100 samtidiga telegram kunde sändas samtidigt. År 1878 tog han emellertid anställning som lärare i fysik och matematik vid Askovs folkhögskola, där han verkade till sin död, sedan 1894 med professors titel.

La Cours system för mångfaldig telegrafering blev på flera ställen antaget i praktiken. Genom den av honom 1888 uppfunna spektrotelegrafen gavs optiska ljussignaler i form av Morsetecken. Han hade genom en regulator (kratostaten) tillgodogjort vindens kraft för att med jämn hastighet driva maskiner och uppfunnit en delvis i praktiken tillämpad metod för magasinering av vindkraft i elektriska ackumulatorer. 

Hans förnämsta skrifter är Methode til Maaling af sammenhængende Skylags Højde (1872), Bearbejdelse af Tyge Brahes meteorologiske Dagbog (1876), Tonehjulet (1878), Historisk Mathematik (en populär framställning av matematikens historiska utveckling, 1888; 2:a upplagan 1899), Menneskelegemet (1889; 5:e uppl. 1904) samt (i förening med Jacob Appel) Historisk fysik (1896–1901), utgiven 1906 på tyska.

Poul la Cour var en pionjär inom utveckling av vindkraft och var bland annat lärare för vindkraftuppfinnaren Johannes Juul.

Källor

Noter

Externa länkar
webbplats för Poul la Cour
dansk webbplats för Poul la Cour

Födda 1846
Avlidna 1908
Danska fysiker
Matematikhistoriker
Danska uppfinnare
Män
Personer från Jylland
Jô Soares

José Eugenio Soares, ofta kallad Jô Soares, född 16 januari 1938 i Rio de Janeiro, död 5 augusti 2022 i São Paulo, var en brasiliansk programledare, författare, teaterproducent, regissör, komiker, skådespelare, konstnär och musiker.

Han talade portugisiska, engelska, franska, italienska och spanska.

Externa länkar 
 

Brasilianska TV-programledare
Män
Födda 1938
Avlidna 2022
Brasilianska skådespelare
Wilhelm Kinsky

Wilhelm Kinsky, född 1574 i Eger, död 25 februari 1634 i Eger, greve av Vchynice och Tettau, böhmisk statsman och diplomat, gift med Elisabet Trčka, syster till Wallensteins svåger och förtrogne, den bekante Adam Erdman Trčka z Lìpy.

Kinsky valdes till medlem av den provisoriska trettiomannaregering, som tillsattes vid revolutionen i Prag 1618, men drog sig i tid tillbaka och räddade därigenom sina vidsträckta gods. Efter 1630 var han dock i allmänhet nödsakad att uppehålla sig utom Böhmen. Han trädde då i förbindelse med de böhmisk emigranterna och nämns ibland vid sidan av Thurn m.fl. i samband med deras stämplingar med Wallenstein. En viktigare roll vid dessa tycks emellertid ha tillfallit honom först 1633, då han bl.a. i maj togs i anspråk för att anknyta förbindelser mellan Wallenstein och Frankrikes sändebud Feuquiéres. Efter att snart ha stannat upp återupptogs dessa underhandlingar vid årsskiftet 1633-34. Kinsky kallades till Böhmen, men indrogs därigenom endast i Wallensteins fall. På samma gång som denne mördades han (25 februari nya stilen 1634) i Eger.

Källor

Noter

Personer som blivit mördade
Personer i trettioåriga kriget
Tjeckiska diplomater
Tjeckisk adel
Födda 1574
Avlidna 1634
Personer från Cheb
Män
Ugglan
Protoxerus

Protoxerus är ett släkte i ekorrfamiljen som förekommer i afrikanska regnskogar. De vistas främst i trädens kronor och därför är de ganska sällsynt.

Släktet bildas av två arter:
 Protoxerus stangeri (Waterhouse 1842), regnskogar i västra och centrala Afrika
 Protoxerus aubinnii (Gray 1873), Västafrika

Den sistnämnda arten räknas ibland till släktet Allosciurus. Forsyth Major som beskrev släktet för första gången på vetenskapligt sätt trodde att arterna tillhörde släktgruppen Xerini och därför fick de det vetenskapliga namnet Protoxerus, i anknytning till släktet Xerus. Idag betraktas dessa djurgrupper som mera avlägsna släktingar.

Protoxerus stangeri som är mera känd har en kroppslängd på 30 cm och en ungefär lika lång svans. Vikten varierar mellan 540 och 1000 g. Pälsen är på ovansidan olivbrun till svart, vid kinderna samt sidorna vitaktig och undersidan är vit till ljusbrun. Svansen kan ha svarta, bruna eller vita band men den kan även vara enfärgad. Påfallande hos denna art är det glesa håret på buken, den verkar ibland naken på undersidan.

Protoxerus aubinnii har även päls på undersidan och den är oftast spräcklig gråbrun över hela kroppen. Ibland finns en längsgående svart strimma på ryggens mitt.

Bägge arterna är mycket rörliga och letar i trädkronorna efter föda som utgörs av nötter, frön och frukter. I regioner med oljepalmen (Elaeis guineensis) uppsöker de ofta detta träd. Där har dessa gnagare ofta gula fläckar på pälsen som de får av den gula vätskan i oljepalmens frukter. Ett exemplar levde 6 år i fångenskap.

Protoxerus stangeri är vanlig i hela sitt utbredningsområde och listas av IUCN som livskraftig (least concern). Protoxerus aubinnii lever mera gömd och den klassificeras därför med kunskapsbrist (data deficient).

Referenser 

 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999

Noter 

Ekorrar
Sciuridae