kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Franz Eybl

Franz Eybl, född 11 april 1806 i Wien, död 29 april 1880 där, var en österrikisk konstnär.

Biografi
Franz Eybl föddes på Große Steingasse 136 (idag Stumpergasse 55) i Gumpendorf, en av Wiens förstäder. Redan vid tio års ålder började han 1816 vid Konstakademien i Wien. Där studerade han framför allt för Josef Klieber och sedan landskapsmåleri för Josef Mössmer. Mellan 1820 och 1823 studerade han för Johann Baptist Lampi och Franz Caucig, innan han avslutade med historiemåleri för Johann Peter Krafft.

1825 erhöll han Gundelpriset och 1828 Lampipriset. 1830 gifte han sig med Antonia Jordan. Från 1843 var Eybl ledamot av akademien och från 1853 museiintendent vid det kejserliga Belvedere och från 1867 lärare vid restaurationsverkstäderna där. Eybl dog i sin tjänstebostad på slottet Belvedere och begravdes på Wiener Zentralfriedhof. 1933 uppkallades en gata, Eyblweg, i Leopoldau efter honom.

Verk 
Franz Eybl är mest känd för sitt landskaps- och genremåleri och för historiemåleriet, där han framför allt hittade sina motiv i den lantliga miljön. Efter 1840 märks ett inflytande av Ferdinand Georg Waldmüller, vars ljuseffekter han tog till sig. Eybls största betydelse är dock inom porträttkonsten där han, efter Friedrich von Amerling, räknas som den viktigaste porträttmålaren i Österrike under 1800-talet. Vid sidan av talrika oljemålningar skapade han också 400 porträttlitografier och är inom detta område jämförbar med Josef Kriehuber.

Konstverk i urval 
 Ein slowakischer Zwiebelverkäufer (Budapest, Szépmüvészeti Múzeum), 1835, olja på kartong, 25 x 29,5 cm
 Ramsauer Bäuerin am Spinnrad (Wien, Österreichische Galerie), um 1836, olja på pannå
 Bildnis Frau Nadassy (Wien, Österreichische Galerie), 1839, olja på pannå, 29 x 23 cm
 Selbstporträt mit Hut (Wien, Österreichische Galerie), um 1840, olja på linneväv, 70 x 56 cm
 Selbstporträt vor rotem Grund (Wien, Österreichische Galerie), 1843, olja på linneväv
 Bildnis einer Dame im Lehnstuhl (Wien, Österreichische Galerie), 1846, olja på linneväv, 111 x 91 cm
 Karl Gustav Wittmann auf dem Totenbett (Wien Museum), 1847, akvarell
 Das Innere einer Schmiede (Wien, Österreichische Galerie), 1847, olja på linneväv
 Lesendes Mädchen (Wien, Österreichische Galerie), 1850, olja på linneväv, 53 x 41 cm
 Ein alter Bettler (Wien, Österreichische Galerie), 1856, olja på pannå, 40 x 31 cm
 Graf Miklós Wesselényi der Jüngere (Budapest, Ungarisches Nationalmuseum), olja på linne, 94 x 75,5 cm

Källor 

 
 Ingrid Kastel: Franz Eybl 1806-1880; Dissertation an der geisteswissenschaftlichen Fakultät der Universität Wien, 1983

Externa länkar 

	
Österrikiska konstnärer under 1800-talet
Födda 1806
Avlidna 1880
Män
Gergely Rudolf

Gergely Rudolf, född 9 mars 1985 i Nyíregyháza, är en ungersk fotbollsspelare som senast spelade för Videoton. Han har även representerat Ungerns fotbollslandslag.

Serie A-karriär

Genoa CFC 
Sommaren 2010 skrev Rudolf på ett kontrakt för Serie A-klubben Genoa CFC. Rudolf gjorde sitt första mål i en match mot Roma på Stadio Olimpico. Han spelade 383 minuter i Genoa. Efter att fått sparsamt med speltid under första halvan av säsongen lånades han ut till Bari till juni 2011.

AS Bari 
Rudolf gjorde sitt andra mål i Serie A i debutmatchen med Bari mot Juventus, men Juventus vann ändå med 2-1.

Internationell karriär 
Rudolf spelade för Ungerns U-17-lag mellan 2001 och 2002. Mellan 2003 och 2004 spelade han för Ungerns U-19-lag. Sedan 2008 spelar han för det Ungerska A-laget. Han var en viktig spelare i Ungerns lag i kvalet till VM 2010, där han gjorde målet för Ungern i 1-2-bortaförlusten mot Sverige den 10 september 2008. Rudolf gjorde sitt andra internationella mål i en match mot Moldavien. Man vann matchen med 2-1. Han gjorde sedan sitt 3:e och 4:e internationella mål mot San Marino, där Ungern vann med 8-0 på hemmaplan.

Referenser

Externa länkar 
UEFA.com
A.S. Nancy Lorraine Officiell webbplats

Ungerska fotbollsspelare
Spelare i AS Nancy
Spelare i Debreceni VSC
Spelare i Genoa CFC
Spelare i SSC Bari
Spelare i Panathinaikos FC
Spelare i MOL Vidi FC
Födda 1985
Män
Levande personer
Personer från Nyíregyháza
Szabolcs Huszti

Szabilcs Huszti, född den 18 april 1983 i Miskolc, är en ungersk fotbollsspelare som spelar för Fehérvár.

Karriär
Han inledde sin professionella karriär i den ungerska klubben Ferencváros. I december 2003 lånades han ut till FC Sopron, där han stannade i ett halvår. Han kallades sedan tillbaka till sin moderklubb inför säsongen 2004-2005, där han började starkt och gjorde mål vid sin återkomst mot Győr och etablera sig som en av de ordinarie spelarna. 

Husztis tid i sitt hemland varade bara i en säsong. Trots intresse från både Rangers FC och West Bromwich Albion, såldes han slutligen till FC Metz i franska Ligue 1 under sommaren 2005. Hans nya klubb hade dock en svår säsong för att man länge låg på nedflyttningsplats. Han flyttade sedan till tyska Bundesliga och klubben Hannover 96. Han debuterade i klubben den 30 augusti 2006, mot Werder Bremen. Den 1 februari 2009 flyttade han till ryska klubben Zenit Sankt Petersburg för att ersätta Andrej Arsjavin.

Referenser

Noter

Ungerska fotbollsspelare
Ungerska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Ferencváros TC
Spelare i FC Metz
Fotbollsspelare i Hannover 96
Spelare i Changchun Yatai
Spelare i FC Zenit Sankt Petersburg
Spelare i Eintracht Frankfurt
Spelare i MOL Vidi FC
Spelare i Nemzeti Bajnokság I
Spelare i Ligue 1
Spelare i Fußball-Bundesliga
Spelare i Premjer-Liga
Spelare i Chinese Super League
Födda 1983
Levande personer
Män
Personer från Miskolc
Josef Kriehuber

Josef Kriehuber, född 14 december 1800 i Wien, död 30 maj 1876 i Wien, var en österrikisk litograf och målare. Han gjorde ett stort antal porträtt av adelspersoner, statstjänstemän och konstnärer. Han efterlämnade över 3 000 litografier.

Biografi 

Josef Kriehuber undervisades först av sin bror Johann Kriehuber och studerade sedan vid konstakademien, men flyttade sedan till Galizien där han ägnade sig åt att måla hästar. Han arbetade som litograf för flera förlag i Wien och är också berömd för sina bilder från Prater. Han undervisade också vid Theresia-akademien.

Hans porträtt av societeten i Wien från den här tiden är litografier och akvareller. Det fanns nästan inte en känd person i Wien som Kriehuber inte avbildat. Bland de porträtterade finns bland andra Frans I av Österrike, Klemens von Metternich, Josef Radetzky, Franz Grillparzer, Johann Nestroy, Ärkehertig Johan, Friedrich Hebbel, Franz Schubert, Anton Diabelli, Robert Schumann, Giacomo Meyerbeer, Carl Czerny, Franz Liszt, Sigismund Thalberg, Ole Bull, Niccolò Paganini, Fritz Reuter, Fanny Elssler, Karl Ludwig av Österrike, Sofia av Bayern, Marie Louise av Österrike, Stephan Endlicher, Carl Ritter von Ghega och Ferdinand Maximilian.

När fotograferingen började bli vanlig dalade Kriehubers stjärna. 1860 var han den förste konstnären som fick Frans Josef-orden. Hans sista år kännetecknades av brist på beställningar och överskuggades av fattigdom.

En samling av hans verk finns i konstmuseet Albertina i Wien och även ett porträttgalleri i Österrikiska nationalbiblioteket.

Källor

Noter

Litteratur 
 Wolfgang von Wurzbach: Catalog of the Portrait-Lithograhs of Josef Kriehuber. – 2. uppl. Wien: Walter Krieg Verlag, 1958
 Selma Krasa: Josef Kriehuber 1800–1876: The Portraitist of an Epoch. – Wien: Edition Christian Brandstätter, 1987

, band. 21, 1927, sid. 535 ff.
Rudolf von Eitelberger von Edelberg: Gesammelte kunsthistorische Schriften, band 1, sid. 90. Wien: Braumüller, 1879.

Externa länkar 
 
 Verk av Josef Kriehuber - Museumsportal Schleswig-Holstein
 

Österrikiska grafiker
Österrikiska konstnärer under 1800-talet
Födda 1800
Avlidna 1876
Män
Konstnärer från Wien
Gastromyzon

Gastromyzon är ett släkte i familjen grönlingsfiskar (Balitoridae). Släktet omfattar 36 arter. Tidigare omfattade släktet omkring 50 arter, men flera har idag förts till andra släkten, främst Beaufortia och Pseudogastromyzon.

Utbredningsområde 
De flesta av de idag giltiga arterna lever endemiskt på ön Borneo, främst i den malaysiska delstaten Sarawak, men också på de delar av ön som hör till Indonesien och Brunei.

Gastromyzon i fångenskap 
Ett fåtal arter hålls ibland i akvarium, främst Gastromyzon punctulatus. Den når en längd av 6,5 cm och är främst uppskattade som algätare. I zoohandeln säljs den ofta under något av handelsnamnen Borneo sucker, prickig grönling och prickig kinapleco.

Lista över arter 
 Gastromyzon aequabilis Tan, 2006
 Gastromyzon aeroides Tan & Sulaiman, 2006
 Gastromyzon auronigrus Tan, 2006
 Gastromyzon bario Tan, 2006
 Gastromyzon borneensis Günther, 1874
 Gastromyzon contractus Roberts, 1982
 Gastromyzon cornusaccus Tan, 2006
 Gastromyzon cranbrooki Tan & Sulaiman, 2006
 Gastromyzon crenastus Tan & Leh, 2006
 Gastromyzon ctenocephalus Roberts, 1982
 Gastromyzon danumensis Chin & Inger, 1989
 Gastromyzon embalohensis Rachmatika, 1998
 Gastromyzon extrorsus Tan, 2006
 Gastromyzon farragus Tan & Leh, 2006
 Gastromyzon fasciatus Inger & Chin, 1961
 Gastromyzon ingeri Tan, 2006
 Gastromyzon introrsus Tan, 2006
 Gastromyzon katibasensis Leh & Chai, 2003

 Gastromyzon lepidogaster Roberts, 1982
 Gastromyzon megalepis Roberts, 1982
 Gastromyzon monticola (Vaillant, 1889)
 Gastromyzon ocellatus Tan & Ng, 2004
 Gastromyzon ornaticauda Tan & Martin-Smith, 1998
 Gastromyzon pariclavis Tan & Martin-Smith, 1998
 Gastromyzon praestans Tan, 2006
 Gastromyzon psiloetron Tan, 2006
 Gastromyzon punctulatus Inger & Chin, 1961
 Gastromyzon ridens Roberts, 1982
 Gastromyzon russulus Tan, 2006
 Gastromyzon scitulus Tan & Leh, 2006
 Gastromyzon spectabilis Tan, 2006
 Gastromyzon stellatus Tan, 2006
 Gastromyzon umbrus Tan, 2006
 Gastromyzon venustus Tan & Sulaiman, 2006
 Gastromyzon viriosus Tan, 2006
 Gastromyzon zebrinusc Tan, 2006

Referenser 

Grönlingsfiskar
Balitoridae
Årets student

Årets student är ett svenskt pris som utses årligen sedan 2006 inom ett antal olika kategorier till utvalda studenter bland samtliga Sveriges universitets- och högskolestudenter.

Utmärkelsen delas ut av Universum Communications som också ger ut FöretagsBarometern som visar var studenter helst vill arbeta. Priserna i Årets student ges av företag inom respektive kategori och består av stipendier, praktikplatser, resor m.m.  Vinnarna presenteras vid en gala på Berns Salonger.

Externa länkar
www.campus.se/SOTY/

Priser i Sverige
Priser och utmärkelser instiftade 2006
Utbildning i Sverige
Bergstapir

Bergstapir (Tapirus pinchaque) är en av de fem arterna av tapirer. Den förekommer i norra Anderna i Sydamerika och är listad som starkt hotad av IUCN, då det uppskattningsvis inte finns mer än 2 500 djur kvar.

Kännetecken 
Bergstapiren är mindre än låglandstapiren och den centralamerikanska tapiren och har en kraftigare päls än dessa, som skydd mot de kalla nätter som kan förekomma i de höglänta områden där den lever. Pälsen är mörkbrun till något svartaktig. På kinderna och strupen kan den vara något ljusare till närmast vitaktig. Den har också vitt på läpparna och öronens kanter. Kroppslängden för ett fullvuxet djur är omkring 180 centimeter, skulderhöjden oftast mellan 75 och 85 centimeter och vikten 150 till 225 kilogram. Svansen är kort. Ungarna har som hos andra tapirer till en början en speciell kamouflagemönstring av prickar och ränder.

Utbredning 
Bergstapiren förekommer i bergstrakter i Peru, Ecuador och Colombia, på höjder mellan 2 000 och 4 400 meter. Dess habitat är främst de alpina gräsmarker som i dessa områden kallas för páramos och molnskogar. I detta avseende skiljer den sig alltså från övriga tapirer, vilka främst lever i regnskogar. På grund av förstörelse av dess livsmiljöer, bland annat genom att de tagits i anspråk som betesmark åt boskap, har artens utbredningsområde blivit alltmer fragmenterat och de olika populationerna mer isolerade från varandra. Ett annat svårt hot mot arten är tjuvjakt.

Levnadssätt 
Bergstapirens främsta föda är gräs och blad, men den äter ett brett urval av olika växter och växtdelar. Den är som andra tapirer i allmänhet ett solitärt djur, undantaget den tid som en hona tillbringar tillsammans med sin unge. Ofta håller djuret sig inom ett speciellt område, som kan överlappa med andra tapirers. Djuren kan förutom med sitt kroppsspråk kommunicera med fnysningar och en rad andra läten. Om två individer stöter på varandra viker den underlägsne vanligen undan, men ibland kan det uppstå konflikter, till exempel mellan två hanar om en hona. Parningen sker vanligen i början på en regnperiod och dräktighetstiden är omkring 13 månader. Ungen diar sin mor i omkring 6 månader. Vid denna tid börjar dess färgteckning också att övergå till det vuxna djurets. Könsmognaden nås vid 3 till 4 års ålder och livslängden kan vara upp till 30 år.

Källor 
 Schou, Per (red.). Djur: illustrerad guide till världens djurliv, Globe Förlaget, 2007. .
 Ungulates of the World: Tapirus pinchaque
 Animal Diversity Web: Tapirus pinchaque

Noter

Externa länkar 

Uddatåiga hovdjur
Däggdjur i neotropiska regionen
Die Zwillingsbrüder

Die Zwillingsbrüder är ett farsartat sångspel i en akt (ca 45 minuter) av Franz Schubert (musik) och Georg Ernst von Hofmann (libretto). Det komponerades 1819 på uppdrag av Wiener Hofoper och uruppfördes den 14 juni 1820 på Kärntnertortheater i Wien.

Mellan 1814 och sin död 1827 kämpade Schubert oavbrutet för att vinna erkännande som operakompositör, men förgäves. Hans lilla enaktare Die Zwillingsbrüder kom till på uppmaning av vännen Johann Michael Vogl i samarbete med den erfarne teatermannen Georg Ernst von Hofmann, men 1820 var wienarna gripna av Rossinifeber så premiären blev uppskjuten. Operan gavs bara sju gånger.

Externa länkar 
"Die Zwillingsbrüder" på Zazzerino
Libretto

Zwillingsbrüder, Die
Die Zauberharfe

Die Zauberharfe (D 644) är en melodram i tre akter av Franz Schubert till en text av Georg von Hofmann. Uruppförandet ägde rum den 19 augusti 1820 på Theater an der Wien.

Verk av Franz Schubert
Alfonso und Estrella

Alfonso und Estrella är en stor heroisk-romantisk opera i tre akter av Franz Schubert till ett libretto av Franz von Schober. Uruppförandet ägde rum först 24 juni 1854 under musikalisk ledning av Franz Liszt på Hoftheater Weimar.

Historia
Schubert komponerade Alfonso und Estrella under en vistelse i Sankt Pölten 1821 i sällskap med vännen Franz von Schober. Deras gemensamma vän Johann Michael Vogl ansåg von Schobers libretto vara mycket svag, och hans bristande stöd och impressarion Domenico Barbajas entusiasm för Rossini gjorde att operan inre blev antagen av Theater an der Wien. Senare rekommenderades Schubert att skicka partituret till Carl Maria von Weber i Dresden, men det blev Franz Liszt som såg till att operan uruppfördes. Då hade Schubert varit död i 26 år.

Personer
Kung Froila (baryton)
Mauregato, tronkrävaren (baryton)
Estrella, hans dotter (sopran)
Alfonso, kung Froilas son (tenor)
Adolfo, Mauregatos general (bas)

Handling
Under en jakt kommer kungens dotter Estrella bort från jaktsällskapet och möter Alfonso, som är son till förre kungen Froila, avsatt av Estrellas far. De båda ungdomarna förälskar sig i varandra och Estrella avvisar en annan friare, den ondskefulle general Adolfo. I sin vrede börjar denne smida ränker, men allt slutar lyckligt så att Alfonso får sin Estrella och utropas till tronföljare.

Källor

Vidare läsning 
 Franz Liszt, Schuberts Alfonso und Estrella, in: FL. Sämtliche Schriften Bd. 5. Dramaturgische Blätter (Hrsg.: D. Altenburg/D. Redepenning/B. Schilling), Wiesbaden 1989
 T. G. Waidelich, Franz Schubert Alfonso und Estrella. Eine frühe durchkomponierte deutsche Oper. Geschichte und Analyse. Tutzing 1991
 B. Krispin, Franz Schuberts Alfonso und Estrella. Ein Beitrag zu seiner Rezeptionsgeschichte, Graz 1994
 H. Lühning, Schubert als Dramatiker: Alfonso und Estrella. Vorurteile, Mißverständnisse und einige Anregungen zu einer Neuorientierung. In: Schubert und das Biedermeier, Festschrift zum 70. Geburtstag von Walther Dürr, Kassel 2002, S. 25-43.

Alfonso und Estrella
Tyskspråkiga operor
Die Verschworenen

Die Verschworenen (svenska: 'De sammansvurna') är ett sångspel i en akt (ca 75 minuter) av Franz Schubert till ett libretto av Ignaz Franz Castelli. Som förlaga tjänade Kvinnorna i folkförsamlingen och Lysistrate av François-Benoît Hoffmann & Aristofanes. Ett konsertant uruppförande ägde rum den 1 mars 1861 i Wien och ett sceniskt den 29 augusti 1861 i Frankfurt am Main.

Ett sceniskt uppförande gjordes ffg i Sverige 2003 av amatörsällskapet Simply Opera i Malmö, på MAF, med svensk text av Eva Färe.

Vidare läsning 
 Racek, Fritz, F. Schuberts Singspiel Der häusliche Krieg und seine jetzt aufgefundene Ouvertüre, i: Biblos 12 (1963), sid. 136ff.
 de Clercq, Robert O., L’Itinéraire Vienne-Paris-Vienne d’un opéra-comique de Franz Schubert. „La Croisade des Dames“, opéra-comique en un acte. Paroles françaises de Victor Wilder, i: Cahiers F. Schubert, Heft 2 (1993), S. 27-47 .
 Waidelich, Till Gerrit, Die Verschwornen, „umsonst komponirt“? I. F. v. Castellis Libretto-Adaption der Lysistrata, vertont von F. Schubert und G. A. Schneider, i: Schubert-Jahrbuch, Kassel 1996, sid. 41-60
 Waidelich, Till Gerrit, Dem Biedermeier entronnen? Bearbeitungen und Inszenierungen von Schuberts Bühnenwerken, i: Schubert durch die Brille 21 (Hg. E. N. McKay/N. Rast), Tutzing 1998, sid. 26-38.
 Beta, Simone, Aristofane a Vienna. Le congiurate di Franz Schubert, i: Quaderni Urbinati di Cultura Classica NS 67/1 (2001), sid. 143-159
 Waidelich, Till Gerrit: „…imitée d’Aristophane“. Die Lisistrata von Hoffman und Solié (1802) als Bindeglied zu den Verschwornen von Castelli und Schubert mit einem Ausblick auf die Rezeption des Sujets im Musiktheater (Teil 1), i: Schubert:Perspektiven. 9, 2010, S. 216–228.

Externa länkar 
Die Verschworenen på Zazzorino

Verk av Franz Schubert
Edvard Arosenius

Edvard Herman Neikter Arosenius, född 30 april 1867 i Stockholm, död 4 november 1959 i Stockholm, var en svensk statistiker; son till Jacob Fredrik Neikter Arosenius.

Biografi
Arosenius blev 1896 filosofie doktor i Uppsala, 1893 e.o. tjänsteman, 1896 amanuens, 1910 aktuarie och 1918 byråchef i Statistiska centralbyrån, där han från 1912 förestod befolkningsstatistiken och var ledare för folkräkningarna 1900 och 1910.<ref>Svensk Uppslagsbok’’, Band 2, 1947–1955. (spalt 396)</ref>

Utöver nedanstående skrifter författade han bidrag till "Uppland", "Sveriges land och folk", Nordisk familjebok och tidskrifter.  Han redigerade även "Tidskrift för Sveriges landsting, städer och hushållningssällskap", årgång 39–45 (1907–13).

BibliografiOm sättet för grundlagsändring under tiden 1809–1866 (1895)Bidrag till det svenska tabellverkets historia (1928)Yrkesväxlingen från en generation till en annan i en medelstor svensk stad (1936)Yrkesväxlingen från en generation till en annan inom ett utvalt svenskt landsbygdsområde (Motala fögderi)'' (1937)

Källor

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska statistiker
Födda 1867
Avlidna 1959
Män
Forskare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Svenska forskare under 1900-talet
Fierrabras

Fierrabras (op. 76/D 796) är en heroisk-romantisk opera i tre akter med talad dialog av Franz Schubert till ett libretto av Josef Kupelwieser. Uruppförandet ägde rum den 9 februari 1897 i Karlsruhe.

Vidare läsning 
 F. Dieckmann: Fidelios Erben. Fierabras und das biedermeierliche Bewußtsein. In: Oper heute. Ein Almanach der Musikbühne, Bd. 8; Berlin 1985, sid. 77 ff.
 W. Thomas: Bild und Aktion in Fierabras. Ein Beitrag zu Schuberts musikalischer Dramaturgie. In: W. Aderhold (Hrsg.): Franz Schubert. Jahre der Krise. 1818–1823. Arnold Feil zum 60. Geburtstag. Kassel 1985, sid. 85–112.
 W.-D. Hartwich: Der christlich-islamische Konflikt in Schuberts Fierrabras. Kulturwissenschaftliche Aspekte des Librettos und seiner Vorlagen. In: O. Kolleritsch: "Dialekt ohne Erde." Franz Schubert und das 20. Jahrhundert. Studien zur Wertungsforschung, 34. Graz 1998, sid. 150–175.
 Thomas Denny: Vorwort Fierrabras in der Neuen Schubert-Ausgabe, NGA
 Thomas Denny: i Schubert: Perspektiven (2005), Heft 1, Steiner: Stuttgart 2005.

Externa länkar 
 Libretto
 Info om operan på klassika.info

Verk av Franz Schubert
Tyskspråkiga operor
Gamla synder

Gamla synder är en roman av Elizabeth George, utgiven i Storbritannien år 1989. Engelska originalets titel är Payment in Blood. Ragna Liljedal översatte romanen till svenska 1990. Romanen är den andra i serien om Lynley.

Handling 
Ett mord begås i en trupp av skådespelare på ett hotell i Skottland. Hotellets ägare är syster till en av männen i truppen och i övrigt består sällskapet av ett antal personer som är släkt, ingifta eller gamla kollegor. Lynley och Havers sänds ut för att förhöra den chockerade men även arga gruppen. Mitt under utredningen begås ett nytt mord samtidigt som Lynley måste hantera det faktum att hans kärlek Helen är romantiskt involverad med en av männen i truppen. Som väntat har flera av nyckelpersonerna en hel del att dölja och utredningen leder även till ett omkring 15 år gammalt mord. En rad oväntade turer och ytterligare avslöjanden följer innan Lynley och Havers med möda kan ro fallet i hamn. Under utredningens gång får läsaren för första gången möta Winston Nkata, vid denna tid enbart konstapel. Övriga återkommande karaktärer är Lynleys vänner Simon och Deborah St James samt Lynleys chef Webberley.

Källor 
 George, Elizabeth - Gamla synder, Rabén Prisma, Stockholm 1990.

Skönlitteratur 1989
Amerikanska kriminalromaner
Romaner av Elizabeth George
Engelskspråkig skönlitteratur
Skottland i skönlitteratur
Marches militaires

Marches militaires (svenska: 'militärmarscher') op.51/D.733 är tre stycken av Franz Schubert för fyrhändigt piano.

 D-dur – Allegro vivace
 G-dur – Allegro molto moderato
 Eb-dur – Allegro moderato

Schuberts tre militärmarscher är några av de många stycken för fyrhändigt piano som han komponerade under sin första sommarvistelse hos Esterházy i Zelis 1818. De publicerades 1826 med opusnumret 51. Varje stycke har en tredelad ABA-form med en triodel i subdominanttonarten i mitten.

Marsch nummer 1 har blivit vida känd i arrangemang för orkester bland annat i Sverige genom kortfilmen I jultomtens verkstad från 1932, vilken är med i TV-programmet Kalle Anka och hans vänner önskar God Jul som flera gånger sänts i SVT på julafton. Den finns också med text på svenska av Gunlis Österberg med titeln Önskelistan, även känd som Vi vill ha skridskor, en häst och en rymdraket.

Referenser

Noter

Källförteckning 
 

Verk av Franz Schubert
Verk 1826
Fredrik Adolph Westerling

Fredrik Adolph Westerling, född 1802 på Sunnanå i Hagby socken, död 1890 i Stockholm, var en svensk ämbetsman. 

Westerling var registrator vid Justitierevisionen. Han skrev en avhandling vid Uppsala universitet om De templo et paroecia Hagbyensi dissertatio topographico-historica (1. 1821, 2. 1824) med Erik Gustaf Geijer som preses. Han utgav Ecklesiastik-matrikel öfver Sverige (1838, supplement 1840, elfte upplagan 1888) och Svensk ecklesiastik-tidning (1842-89).

Referenser

Svenska ämbetsmän under 1800-talet
Svenska publicister
Födda 1802
Avlidna 1890
Män
Pseudogastromyzon

Pseudogastromyzon är ett släkte i familjen grönlingsfiskar (Balitoridae). Släktet omfattar 13 arter, varav en också har en underart. Fyra av arterna fördes tidigare till släktet Gastromyzon.

Utbredningsområde 
Alla arterna lever endemiskt i antingen Vietnam eller Kina, varav en i Hongkong.

Lista över arter och underarter 
 Pseudogastromyzon buas (Mai, 1978)
 Pseudogastromyzon changtingensis changtingensis Liang, 1942
 Pseudogastromyzon changtingensis tungpeiensis Chen & Liang, 1949
 Pseudogastromyzon cheni Liang, 1942
 Pseudogastromyzon daon (Mai, 1978)
 Pseudogastromyzon elongatus (Mai, 1978)
 Pseudogastromyzon fangi (Nichols, 1931)
 Pseudogastromyzon fasciatus (Sauvage, 1878)
 Pseudogastromyzon laticeps Chen & Zheng, 1980
 Pseudogastromyzon lianjiangensis Zheng, 1981
 Pseudogastromyzon loos (Mai, 1978)
 Pseudogastromyzon meihuashanensis Li, 1998
 Pseudogastromyzon myersi Herre, 1932
 Pseudogastromyzon peristictus Zheng & Li, 1986

Referenser 

Grönlingsfiskar
Balitoridae