kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Adrian Gurvitz

Adrian Gurvitz, född Adrian Curtis Gurvitz 26 juni 1949 i Stoke Newington, London, är en brittisk sångare, musiker och låtskrivare.

Karriär 
Gurvitz är mest känd för sin ballad Classic från 1982. Classic låter inte alls som hans tidigare låtar med grupperna The Gun, Three Man Army och Baker Gurvitz Army som spelade hårdrock. I de grupperna spelade även hans bror Paul Gurvitz. Classic var hans enda solohit men The Gun hade en hit med låten Race With The Devil 1968.

Diskografi 
Album
Sweet Vendetta (1979)
The Way I Feel (1979)
Il Assassino (1980)
Classic (1982)
Acoustic Heart (1996)
No Compromise (2000)
Classic Songs (2000)

Singlar
Untouchable And Free / One More Time (1979)
The Way I Feel / Drifting Song (1979)
She's In Command / Love Space (1979)
Classic / Runaway (1982)
Your Dream / Slow Dive (1982)
Clown / Palace Sign (1982)
Corner Of Love / Fee-Fy-Fo-Fum (1983)
Hello Mum / No One Can Take Your Place (1983)
Living Ain't Easy Without You / End Of Story (1990)

Externa länkar
Adrian Gurvitz på allmusic.com
Diskografi på Discogs

Födda 1949
Brittiska musiker
Levande personer
Män
Adolph Beer

Johann Adolph Ferdinand Beer, född 3 september 1792 i Hamburg, död 30 december 1864, var en tysk violinist och tonsättare.

Beer kom från en framstående tysk-judisk musikersläkt, och var avlägset släkt med Giacomo Meyerbeer. Åren 1822–1834 verkade han tillsammans med sin hustru, som var pianist, i Stockholm som kammarmusiker. Beer gjorde även vissa försök som tonsättare. Han invaldes 1828 i Kungliga Musikaliska Akademien.

Biografi
Adolph Beer föddes 3 september 1792 i Hamburg. Han var elev till Louis Spohr. Gifte sig 1818 med pianisten Henriette Grund. Beer anställdes 1 juli 1822 som violinist vid Kungliga hovkapellet i Stockholm och slutade 1 juli 1834. Där han även var konsertmästare. Han var anställd 1834–1844 vid kejserliga operan i S:t Petersburg. Beer avled 30 december 1864.

Musikverk

Orkester
Air varié för violin och orkester. Uppförd fyra gånger mellan 1822 och 1830.
Ouvertyr för orkester. Uppförd i mars 1825.
Violinkonsert. Uppförd januari 1822, 1827 i Göteborg, 1827 på Stora teatern, 1835 i Sankt Petersburg (två gånger). 
Violinkonsert. Uppförd februari 1824, 1833, 1838 och 27 maj i Riga.
Tema med introduktion och variationer.
Violinkonsert i A-dur. Tillägnad konsertmästaren G. Müller hos hertigen av Braunschweig. Uppförd november 1822, 1826–1830, 1827 i Uppsala och första satsen 1832 i Sankt Petersburg.

Kammarmusik
Polonäs, opus 3, för stråkkvartett. Tillägnad O. J. Arenander, Stockholm.
Morceaux de salon för violin och piano.
Tre stora konsertduetter för två violiner. Komponerad 19 maj 1827, Uppsala.
Rondo och variationer för violin på en romans ur Joseph av Étienne-Nicolas Méhul. Uppförd i mars 1828.

Piano
Riksdagsvalsen.

Referenser 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Noter 

Tyska klassiska kompositörer
Tyska musiker under 1800-talet
Svenska klassiska kompositörer under 1800-talet
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Tyska violinister
Svenska violinister
Musiker från Hamburg
Män
Födda 1792
Avlidna 1864
The Gun

Gun var en brittisk tidig hårdrockgrupp som bildades 1967 av basisten Paul Curtis (egentligen Paul Gurvitz) hans bror Adrian Curtis (egentligen Adrian Gurvitz) som sjöng och spelade gitarr och trummisen Louie Farrell (egentligen Brian John Farrell). Gruppen är mest ihågkommen för sin  låt Race With The Devil från 1968 som var en topp 10 hit i Storbritannien. Det har även gjorts covers på låten med bland annat Judas Priest och Girlschool. Gruppen upplöstes 1970 och Paul och Adrian Gurvitz började spela i bandet Three Man Army och senare med Ginger Baker i Baker Gurvitz Army. Adrian Gurvitz hade en solohit med låten Classic 1982.

Diskografi
Studioalbum
Gun (1968)
Gunsight (1969)

Samlingsalbum
Gun / Gunsight (1999)
Reloaded ((2007)

Singlar
Race With The Devil / Sunshine (1968)
Drives You Mad / Rupert's Travels (1969)
Hobo / Don't Look Back (1969)
Runnin' Wild / Drown Yourself In The River (1970)

Externa länkar
The Gun på allmusic.com
Diskografi på Discogs
The Gun fansajt

Brittiska rockgrupper
Musikgrupper bildade 1967
Borrhålslager

Borrhålslager är ett system för utvinning av geoenergi, anpassad till större byggnader eller industrier som både behöver värme och kyla. I ett borrhålslager kopplas flera tätt liggande borrhål ihop så att en bergvolym innesluts av borrhål. Borrhålen är försedda med kollektorslangar på ett liknande sätt som i system för bergvärme. 

Under vintertid när man tar ut värme ur berget, kyls bergmassan ner några grader. När sedan kylsäsongen börjar i maj hämtas den nu lagrade kylan hem igen som ”frikyla” varvid berget gradvis återuppvärms och blir en förstärkt värmekälla nästkommande vinter. På så sätt återanvänds energin flera gånger. 

Geoenergi med borrhålslager är starkt växande i antal. Beroende på hur stort energibehovet är för byggnaden eller anläggningen som ska värmas och kylas projekteras antalet borrhål. Det finns anläggningar med flera hundra borrhål. Eftersom borrhålen ligger så tätt på en liten yta, går de ofta att anlägga på ytor som blir parkeringsplatser eller garage efteråt. Energibesparingen är normalt 75-85 procent och energifaktorn mellan fyra och sex, det vill säga ur en enhet energi får man fyra till sex gånger så mycket tillbaka.

Se även 
Geoenergi
Bergvärme
Akviferlager

Referenser 
Geoenergi – underlagsrapport Vägval Energi, Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademin IVA.

Externa länkar 
 http://svenskgeoenergi.se

Geotermisk energi
Uppvärmning
Akviferlager

Med akviferlager menas att kyla och värme säsongslagras i ett naturligt grundvattenmagasin, en så kallad akvifer. Grundvatten finns överallt i marken i de naturligt förekommande hålrummen (sprickor eller porer) i berg och jord och under kapillärzonen.

För att kunna använda energin som är lagrad i marken utnyttjas grundvatten som värmeväxlande medium och som transportör av energin. Via vanliga borrade brunnar pumpas grundvatten från akviferen till en energianläggning där energin, i form av värme och kyla beroende användning, förs över till användaren via värmeväxlare. Om till exempel kyla ska användas, kan temperaturen på grundvattnet efter värmeväxlaren hålla en temperatur långt över den naturliga, upp till 20°C. Det vattnet injekteras ner i akvifären på ett annat ställe än där det togs upp. Energin i det varma grundvattnet överförs därmed till berggrunden/jordlagren och kan på så sätt lagras. När värmebehov sedan föreligger, vänder man på systemet och pumpar upp grundvatten från den nu betydligt varmare akviferen. På så sätt får man en kall- och en varm sida av akviferlagret.

Tekniken är mycket effektiv men är begränsad till platser med lämpliga akviferer, vilket grovt skattat är 10-15 procent av landets yta eller 25-30 procent sett till befolkning. Trots detta finns det i nuläget ett hundratal större akviferlager i drift i Sverige, oftast storskaliga. Anledningen till att ett akviferlager är så effektivt är den stora mängd energi som grundvattnet kan transportera, den effektiva energiväxlingen i marken samt uppdelningen på en varm och en kall sida.

Det finns flera olika system att nyttja akvifererna. Oftast handlar det om kombinerad produktion av värme och kyla. För värmeproduktionen används värmepump. Dessa system har oftast en energifaktor mellan sex och sju, det vill säga ur en enhet energi får man sex till sju gånger så mycket tillbaka. Vid produktion av kyla är den oftast helt och hållet direktväxlad – så kallad frikyla. Energifaktorn för dessa, oftast storskaliga projekt, hamnar normalt på 30-40.

Akviferlager är som mest effektiva i stora applikationer som fjärrvärme och fjärrkyla, samt offentliga lokaler som sjukhus, flygplatser och liknande.

Se även 
Geoenergi
Bergvärme
Borrhålslager
Akvifer

Referenser 
Geoenergi – underlagsrapport Vägval Energi, Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademin IVA.

Externa länkar 
Svensk Geoenergi

Geotermisk energi
Uppvärmning
Three Man Army

Three Man Army var en brittisk hårdrockgrupp som bildades i början av 1970-talet av Paul Gurvitz och Adrian Gurvitz som nyligen hade upplöst gruppen The Gun. En annan medlem var trummisen Buddy Miles. Andra trummisar med tillknytning till bandet var Carmine Appice (från Vanilla Fudge), Mike Kellie (från Spooky Tooth) och Tony Newman. Gruppen upplöstes bara några år efter att de bildades och Paul och Adrian Gurvitz började spela med Ginger Baker i Baker Gurvitz Army.

Diskografi
Album
A Third of a Lifetime (1971)
Mahesha (1973)
Three Man Army Two (1974)
Three Man Army 3 (inspelad 1973 men släpptes inte förrän 2005)

Externa länkar
Biografi av Richie Unterberger på AllMusic
Diskografi på Discogs

Brittiska rockgrupper
Brittiska musikgrupper
Adolf Beer

Adolf Beer, född 27 februari 1831 och död 7 maj 1902, var en österrikisk historiker och politiker.

Beer blev 1868 professor vid tekniska högskolan i Wien, 1873 medlem av riksrådet, och 1897 av herrehuset. Beer utgav Allgemeine Geschichte des Welthandels (3 band, 1860–1884), Die erste Teilung Polens (3 band, 1873–1874), samt Die orientalische Politik Österreichs seit 1774 (1883) med flera arbeten.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Österrikiska historiker
Historiker under 1800-talet
Österrikiska politiker under 1800-talet
Personer från Prostějov
Födda 1831
Avlidna 1902
Män
Havsgös

Havsgös (Argyrosomus regius) är en semipelagisk havsfisk (det vill säga, den lever både vid bottnen och i högre skikt) som tillhör ordningen abborrartade fiskar.

Utseende 
Havsgösen är avlång med stora fjäll och en dubbel ryggfena, där den främre, taggstråliga delen är hög men kort, och den bakre är mjukstrålig. Färgen på ovansidan är gråbrun, mörkare på ryggen och ljusare på sidorna. Buken är silvrigt ljus, och munhålan är gul.
 
Maxlängden är 220 cm, även om den vanligtvis inte blir mer än 150 cm. Maximala vikten har uppmätts till 103 kg.

Vanor 
Arten är semipelagisk och kan gå ner till 300 meters djup. Den föredrar sandbotten. Havsgösen kan gå in i flodmynningar, ungdjur kan även gå upp i floderna. Födan utgörs av fiskar och pelagiska kräftdjur.

Arten leker under våren och lägger pelagiska ägg.

Utbredning 
Havsgösen finns i östra Atlanten från Island, runt Brittiska öarna via Nordsjön och Sydnorge till Medelhavet, Svarta havet och Västafrika. Den finns även i Röda havet, dit den har kommit via Suezkanalen.

Kommersiell användning 
Arten är populär både som sport- och matfisk och fiskas kommersiellt.

Referenser

Externa länkar 

Abborrartade fiskar
Max Beerbohm

Henry Maximilian "Max" Beerbohm, född 24 augusti 1872 i Kensington, London, död 20 maj 1956 i Rapallo, Ligurien, var en brittisk essäist, parodiker och karikatyrtecknare mest känd för sin roman Zuleika Dobson från 1911.

Som författare var parodin hans främsta område. Han framträdde i den symbolistiska tidskriften The Yellow Book och anslöt sig till 1890-talets dekadenter.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Brittiska författare
Brittiska illustratörer
Brittiska satirtecknare
Födda 1872
Avlidna 1956
Män
Jan van Beers (poet)

Jan Van Beers, född 22 februari 1821 i Antwerpen, död 14 november 1888, var en flamländsk språkforskare och poet.

Van Beers blev 1860 professor i flamländska språket och litteraturen vid Kungliga Atheneum i Antwerpen. Han var en ivrig förkämpe för den flamländska rörelsen. Av hans diktsamlingar kan nämnas Jongelingsdroomen (1853; flera upplagor), Levensbeelden (1858), Gevoel en leven (1869) och Rijzende bladen (1883). En folkupplaga av hans samtliga dikter utgavs 1884.

Källor

Noter

Tryckta källor
 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Belgiska lingvister
Belgiska professorer
Belgiska poeter
Flamländska författare
Födda 1821
Avlidna 1888
Män
Ugglan
Personer från Antwerpen
Jan van Beers

Jan van Beers kan syfta på:

 Jan van Beers (poet) (1821-1888), flamländsk poet
 Jan van Beers (konstnär) (1852-1927), belgisk konstnär
Jan van Beers (konstnär)

Jan van Beers, född 1852 och död 1927, var en belgisk konstnär.

van Beers ägnade sig först åt historiemåleri, men övergick senare till porträttmåleri, och hans eleganta damporträtt fick stor popularitet. Han utförde dock även genrebilder, gärna med pikanta ämnen, och landskap.

Galleri

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Noter

Externa länkar

Belgiska konstnärer
Födda 1852
Avlidna 1927
Män
Jan Abrahamsz Beerstraaten

Jan Abrahamsz Beerstraaten, född 1622 och död 1666, var en holländsk konstnär.

Flera målare med namnet Beerstraten finns, troligen tillhörande samma familj, och ännu är inte släktskapet mellan dessa helt utrett. Jan Beerstraaten var verksam i Amsterdam, och målade främst hamnar, vinterbilder, sjödrabbningar och arkitekturstycken.

Målningar av honomn finns på Nationalmuseum och Kunstmuseet, Köpenhamn.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Noter

Externa länkar 

Representerade vid Nationalmuseum
Nederländska konstnärer under 1600-talet
Födda 1622
Avlidna 1666
Män
Sybrand van Beest

Sybrand van Beest, född omkring 1610 och död 1674, var en holländsk konstnär.

van Beest var verksam först i Haag och senare i Amsterdam. Han målade i en kraftig färgskala torgscener, porträttgrupper, hamnstycken med mera. Verk av honom finns bland annat på Nationalmuseum i Stockholm.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Nederländska konstnärer under 1600-talet
Födda okänt år
Avlidna 1674
Män
Baltika (bryggeri)

Baltika (Балтика) är östeuropas största och Europas näst största bryggeri, baserat i Sankt Petersburg. Baltika grundades år 1990. På den ryska ölmarknaden har de en marknadsandel på omkring 41%.

Företaget har 11 bryggerier i Ryssland (ett huvudkontor, en fabrik och 9 filialer) och ett i Azerbajdzjan. Produktionskapacitet i Ryssland är 5,2 miljoner hektoliter öl per månad

Bryggeriet har mer än 30 sorters öl (inklusive Baltika, Arsenalnoye, Nevskoye, Yarpivo, Tuborg, Carlsberg, Kronenbourg 1664, och ett antal regionala varumärken) samt 8 icke-ölmärken. Det ägs till 89 % av Carlsberg.

Externa länkar 
 Baltika Bryggerier

Ryska bryggerier
Carlsberg
Säsong 7 av Simpsons

Sjunde säsongen av Simpsons sändes ursprungligen mellan 17 september 1995 och 19 maj 1996 på Fox. The show runners för den sjunde produktionsserien var Bill Oakley och Josh Weinstein som även var exekutiva producenter för tjugoen av avsnitten. David Mirkin var exekutiv producent för fyra avsnitt, vara två producerades för säsong 6. Säsongen blev nominerad till två Primetime Emmy Awards och vann en Annie Award för Best Animated Television Program. Säsongen släpptes på dvd, region 1 den 13 december 2005, region 2 den 30 januari 2006 och region 4 den 22 mars 2006 och släpptes i två upplagor.

Detta var den första säsongen med Bill Oakley och Josh Weinstein som exekutiva producenter, som tidigare varit författare. De försökte börja fokusera mer än på familjen, Simpson. De var också regissörer för ett antal avsnitt.

David Mirkin, som varit executive producent för de två senaste säsongen blev, consulting producent men också exekutiv producent för avsnitten Who Shot Mr. Burns?, Radioactive Man, Lisa the Vegetarian och Team Homer. 

Doris Grau, som var script supervisor för showen och rösten till Lunchlady Doris, avled den 30 december 1995, avsnittet Team Homer, tillägnades henne. Avsnittet Lisa's Sax, var det sista med hennes röst, därefter syntes hon i vissa episoder men utan replik till The Mook, the Chef, the Wife and Her Homer där hon gjordes av Tress MacNeille.

Episoden Lisa the Vegetarian innehöll en av de få viktiga ändringar i showen då Lisa blev vegetarian, eftersom Paul McCartney önskade att hon skulle förbli vegetarian. 22 Short Films About Springfield har tolv författare. En ny huvudkaraktär introducerades, Disco Stu, i Two Bad Neighbors. Två avsnitt från produktionen sändes under följande säsong.

Under 1996 fick för Treehouse of Horror VI en Primetime Emmy Award i "Outstanding Animated Program (For Programming less than One Hour)". Alf Clausen, Bill Oakley och Josh Weinstein var nominerad för "Outstanding Individual Achievement in Music and Lyrics" för deras låt "Señor Burns" från Who Shot Mr. Burns? (Part Two).

Under säsongen vann också en Annie Award för "Best Animated Television Program". Lisa the Vegetarian vann både en Environmental Media Award för "Best Television Episodic Comedy" och en Genesis Award för "Best Television Comedy Series, Ongoing Commitment".

Under 1996 blev Simpsons, den första animerade serien som vann en Peabody Award.

Lista över avsnitt

Hemvideoutgivningar

Säsongen släpptes av 20th Century Fox på DVD i USA och Kanada, den 13 december 2005, därefter har den även släppts i andra länder och innehåller samtliga avsnitt och bonus material för alla avsnitt som kommentarer och borttagna scener. DVD-boxen släpptes, förutom som vanlig box, även i en utgåva formad som Marge Simpsons ansikte.

Se även
 Lista över Simpsons-avsnitt

Referenser

Externa länkar

 Säsong 7 på The Simpsons.com
 Säsong 7 hos BBC
 Säsong 7 på TV.com
 Säsong 7 på 13-66.com

07
TV-säsonger 1995
TV-säsonger 1996
Aspen (tidskrift)

Aspen var en konstpublikation utgiven av Phyllis Johnson som gavs ut oregelbundet mellan åren 1965 och 1971.

Publikationen beskrevs av Johnson som "den första tredimensionella tidskriften", och varje utgåva, innefattad i en unik låda eller dylikt, var fylld av material som mindre publikationer, flexidisc-skivor, affischer, vykort, och super-8 filmer. Många av dåtidens stora konstnärer, musiker, kritiker och teoretiker i Nordamerika och Storbritannien bjöds in som redaktörer eller för att bidra med material. Exempelvis formgavs de tredje numret, som kom ut i december 1966, av Andy Warhol och David Dalton. Numret innehöll bland annat en blädderbok baserad på Warhols film "Kiss" och en flexidisc med John Cale från Velvet Underground. Nummer fyra formgavs av Quentin Fiore och presenterade den kanadensiska teoretikern Marshall McLuhan idéer. Andra nummer omfattade essäer av Roland Barthes och Susan Sontag, en pappskulptur i flera delar av Tony Smith, inspelningar med John Cage, Morton Feldman och La Monte Young, filmer av Robert Rauschenberg och Hans Richter, en inspelning med Yoko Ono och John Lennon, och en förstudie till J. G. Ballards roman  Crash. Det tionde numret var tillägnat asiatisk konst och filosofi, publicerades 1971, och blev det sista numret av tidskriften.

Externa länkar
 Online-arkiv och index av tidskriften Aspen på UbuWeb

Kulturtidskrifter
Älgarås kyrka

Älgarås kyrka är en kyrkobyggnad som sedan 2006 tillhör Hova-Älgarås församling (tidigare Älgarås församling) i Skara stift. Den ligger i södra delen av samhället Älgarås i Töreboda kommun.

Kyrkobyggnaden
Nuvarande kyrka föregicks av en liten träkyrka från tidig medeltid.
Nuvarande träkyrka uppfördes vid slutet av 1400-talet bestående av ett rektangulärt långhus med ett mindre rakslutet kor. Den byggdes helt i furu och var både i plan- och byggnadstekniskt lik sin föregångare . Ett vapenhus byggdes 1647 och det tresidiga koret tillkom 1684. Sakristian norr om koret byggdes 1705 och ett vapenhus vid södra sidan tillkom 1707. Ett kyrktorn vid västra sidan uppfördes 1735 och ersatte en klockstapel nordväst om kyrkan. Samtidigt fick kyrkan nya och större fönster.

Takmålningarna är utförda 1757 av Anders Broddesson från Fredsbergs socken. Vid östra sidan ovanför altaret skildras Jesu uppståndelse. I mitten skildras Himmelsfärden och vid orgelläktaren i väster skildras Yttersta domen.

Kyrkans ytterväggar är klädda med rödmålade spån.

Inventarier
En tronande madonnaskulptur i skåp från 1200-talets förra hälft utförd i furu. Figurens höjd 42 cm och skåpets 78 cm. Både skåp och figur ommålade omkring 1920.  
En kalvariegrupp från omkring 1250 utförd i ek. Mariafigurens höjd 145 cm. Ommålad omkring 1920.  
 En liten dopfunt av täljsten är från 1200-talet.
 Triumfkrucifixet är från medeltiden.
 En kyrkklocka som troligen är  gjuten i början av 1200-talet och av samma typ som den i Saleby kyrka. Klockan har två smala skriftband med rutnät, fyra kors med tvärstreck och ett bomärke. Det nedre skriftbandet har en valhänt utformad spegelvänd runinskrift.
 Nuvarande altaruppsats från 1696 är gjord av Mäster Enock i Fägre.
 Predikstolen från mitten av 1700-talet är målad av Anders Broddesson.

Orgel
 Orgeln är inköpt 1967 från Smedmans Orgelbyggeri och placerad på västra läktaren. Den har tretton stämmor fördelade på två manualer och pedal. Fasaden, ritad av Tore Virke, är samtida med orgeln, modernistiskt utformad. Tidigare orgel var tillverkad 1918 av Hammarbergs Orgelbyggeri AB.

Referenser

 
 
 Hova-Älgarås församling

Vidare läsning

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Skara stift
Kyrkobyggnader i Töreboda kommun
Medeltida träkyrkobyggnader i Sverige
Träkyrkobyggnader i Sverige
Kyrkobyggnader invigda under 1400-talet
Nicolaas Beets

Nicolaas Beets, född den 13 september 1814, död den 13 mars 1903, var en nederländsk författare, far till Adriaan Beets.

Beets blev 1854 präst, 1874 professor i kyrkohistoria i Utrecht. Han stod i början av sin karriär under inflytande av Byron, men utvecklades till en blid familjediktare och vann som sådan stor popularitet. Mest populär var hans under pseudonymen Hildebrand utgivna idylliska skildring Camera obscura (1839, en mängd senare upplagor). Beets samlade "Dichtwerken" utgavs i 5 band 1886-91.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar 
  

Nederländska kyrkohistoriker
Nederländska professorer
Personer verksamma vid universitetet i Utrecht
Nederländska poeter
Nederländskspråkiga poeter
Alumner från Leidens universitet
Födda 1814
Avlidna 1903
Män
Svensk uppslagsbok
Bergshamra (tunnelbanestation)

Bergshamra är en station på Stockholms tunnelbana som trafikeras av T-bana 2 (röda linjen) mellan Danderyds sjukhus och Universitetet, belägen i stadsdelen Bergshamra inom Solna kommun. Avståndet från station Slussen är 8,8 kilometer.

Stationen togs i bruk den 29 januari 1978 och har två biljetthallar. Den norra har entré från Bergshamra torg. Den södra öppnades den 11 april 1987 och har entré från Kraus torg.

Bergshamravägen går på en underjordisk bro direkt ovanpå gången mellan södra entrén och plattformen. Från norra entrén är avståndet ner till plattformen 20 meter.

Konstnärlig utsmyckning : Röster från det förflutna, fossil, och runinskrifter av Göran Dahl, Carl Johan De Geer och Kristina Anshelm, 1978. Bland runinskrifterna märks en fullständig återgivning av den berömda Rökstenens utseende.

Galleri

Referenser

Externa länkar 

Stockholms tunnelbanestationer
Byggnader och anläggningar i Solna kommun
Bergshamra
Järnvägsstationer invigda 1978
1978 i Sverige
Magnus Stiernstråle

Magnus Stiernstråle, född okänt år, troligen i Livland, död den 18 december 1734, var en svensk militär.

Stiernstråle blev 1684 kapten vid Tavastehus infanteri och var vid Stora nordiska krigets utbrott år 1700 överstelöjtnant och kommendant på Ivangorods fästning, som han den 16 augusti 1704 måste ge upp. 1710 blev han överste vid Viborgs läns fördubblings kavalleriregemente och kommendant vid Viborgs slott, som försedd med en garnison av endast 4 000 man i mars angreps av överlägsna ryska trupper under general Fjodor Apraksin.

Till en början hade ryssarna, som inte hade medfört något egentligt belägringsartilleri, ringa framgång. Snart fick de emellertid förstärkning, i det att tsar Peter I själv den 10 maj anlände med en flotta lastad med krigsförnödenheter och manskap. Från denna tid blev de belägrades ställning alltmera förtvivlad, och förgäves väntade de undsättning från finska sidan. Sedan stadsmurarna till stor del blivit nedskjutna och besättningen försvagad genom sjukdomar och lidanden, kapitulerade Stiernstråle den 13 juni 1710, mot löfte om fritt avtåg. Trots detta fördes befälet och besättningen samt en stor del av borgerskapet som fångar till Ryssland, Stiernstråle till Pinsgorod, varifrån han först efter fredsslutet 1721 återvände. Han fick 1721 generalmajors titel och utnämndes 1723 till överste för Savolax regemente.

Källor 

Svenska militärer under 1700-talet
Födda 1600-talet
Avlidna 1734
Män
Ugglan
Personer från Livland