kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
John Gower

John Gower, född omkring 1330, död 1408, var en engelsk skald som diktade både på engelska, franska och latin. 

Gower var en lärd, huvudsakligen satirisk skald, som särskilt lade an på formell korrekthet. På franska skrev han en samling ballader och det didaktiska verket Speculum meditantis (eller Mirrour de l'omme), som länge ansågs förkommet, men som återfanns i slutet av 1800-talet och utgavs 1900 samt 1902; på latin ett arbete kallat Vox clamantis, som påbörjades 1381, sedan Wat Tylers uppror hade blivit övervunnet, och i vilket han gisslar sin samtid, och på engelska den omfångsrika, men poesilösa dikten Confessio amantis (författad på 1390-talet; tryckt av Caxton 1483; utgiven av H. Morley 1889). 

Gowers sista större arbete var Chronica tripartita (efter 1399; utgiven 1859), på latinska leoninska hexametrar. Det inflytande, som Gower utövade på den engelska poesin fram emot renässansen, står tillbaka endast för Geoffrey Chaucers. På engelska och latin utgav han dessutom politiska sånger. Han var till en början en varm anhängare av Rikard II, men blev sedermera dennes ivrigaste motståndare. Gowers kärleksdikter utgavs 1886 av Edmund Max Stengel.

Källor

Engelska författare
Engelskspråkiga författare
Franskspråkiga författare
Latinskspråkiga författare
Personer i England under 1300-talet
Födda okänt år
Födda 1300-talet
Avlidna 1408
Män
Ugglan
Charles Robert Cockerell

Charles Robert Cockerell, född 28 april 1788 i London, död 17 september 1863 i London, var en brittisk arkitekt och arkeolog.

Charles Robert Cockerell var det tredje av elva barn till arkitekten Samuel Pepys Cockerell. Han studerade på Westminster School från 1802, där han lärde sig latin och bedrev klassiska studier. Från 16 års ålder praktiserade han hos sin far, som då hade tjänst som "surveyor" hos East India House och andra fastighetsägare i London. 

Cockerell gjorde resor i Medelhavsländerna 1810-1817 och deltog i utgrävningar på Egina och Figalia, varifrån en mängd skulpturer, främst den stora frisen i Figalia, hemfördes och införlivades med samlingarna på British Museum. Han framträdde senare som arkitekt i London, Cambridge och andra städer, där hans byggnader i klassicerande anda hör till samtidens bättre. Cockerell utgav även flera konstarkeologiska arbeten.

Hans dagböcker från resorna 1810–1817 utgavs 1904.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Kategori 
 

Brittiska arkitekter
Brittiska arkeologer
Arkitekter under 1800-talet
Arkeologer under 1800-talet
Brittiska forskare under 1800-talet
Födda 1788
Avlidna 1863
Män
Svensk uppslagsbok
Europeiska finansiella stabiliseringsmekanismen

Europeiska finansiella stabiliseringsmekanismen (EFSM) är en mekanism för lån som vilar på tillgångar från finansmarknaden och garanteras av Europeiska kommissionen genom att använda Europeiska unionens budget. Mekanismen drivs under kommissionens ledning och har som syfte att bibehålla den finansiella stabiliteten i Europa genom att ge medlemsstater med finansiella problem i Europeiska unionen lån. De medlemsstater som får lån ur EFSM måste betala tillbaka pengarna med full ränta.

Kommissionens mekanism, som innefattar alla medlemsstater i unionen, innefattar upp till 60 miljarder euro. En separat mekanism, Europeiska finansiella stabiliseringsfaciliteten (EFSF), innefattar 440 miljarder euro, men omfattar endast euroområdet. EFSM har erhållit kreditbetyget AAA.

Den 7 december 2010 utfärdade Europeiska unionens råd ett genomförandebeslut om att Irland ska kunna ta del av EFSM.

Se även 
 Ekonomiska och monetära unionen
 Europeiska finansiella stabiliseringsfaciliteten
 Europeiska stabilitetsmekanismen
 Skuldkrisen i Europa 2010–2011

Referenser

Noter 

Bildanden 2010
Europeiska stabilitetsmekanismer
Eurokrisen och dess följder
John Cockerill

John Cockerill, född 3 augusti 1790, död 9 juni 1840, var en belgisk industriman.

Cockerill övertog 1812 en av fadern grundad maskinfabrik i Liège och utvecklade den med statens stöd till en av landets största. Han anlade själv ett stort antal fabriker, framför allt för vapen och järnvägsmateriel, såväl i som utanför Belgien, den största vid Seraing i närheten av Liège. I slutet av 1830-talet drabbades Cockerills företagsimperium av en svår kris, men firman Sociéte Cockerill vid Seraing överlevde för lång tid framöver.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Födda 1790
Avlidna 1840
Män
Personer inom Belgiens näringsliv under 1800-talet
Svensk uppslagsbok
Vatnshyrna

Vatnshyrna ("Vatnshorn-boken") är en isländsk handskrift från 1300-talet. Den innehöll flera islänningasagor. Vatnshyrna gick till största delen förlorad vid en brand i Köpenhamn år 1728. De flesta delar finns dock bevarade som kopior på annat håll.

Referenser
Store norske leksikon

Litterära källor till nordisk mytologi
Handskrifter inom västnordisk diktning
Lista över vattendrag i Kanada

Detta är en lista över vattendrag i Kanada som mynnar i havet och där har ett medelvattenflöde på minst 280 m³/s, ordnad medurs från väster. I listan anges det svenska namnet om ett sådant är etablerat, annars det franska namnet (för floder huvudsakligen i Québec) eller det engelska (i övriga Kanada). Namnformerna är om ej annat anges X River på engelska och rivière X på franska. Några större floder (Columbia, Fraser, Yukon, Mackenzie, Nelson, Churchill i Labrador samt Saint Lawrence) betecknas fleuve på franska snarare än rivière.

Mynnar i Stilla havet
Columbiafloden (mynnar i Washington)
Fraserfloden
Wannock River
Nass River
Stikinefloden (mynnar i Alaska)
Taku River (mynnar i Alaska)
Yukonfloden (mynnar i Alaska)

Mynnar i Norra ishavet
Mackenziefloden
Back River

Mynnar i Hudson Bay
Thelon River
Seal River
Churchillfloden
Nelsonfloden
Hayesfloden
Severn River
Winisk River
Attawapiskatfloden
Albanyfloden
Moose River
Rivière Harricana
Rivière Nottaway
Rivière Broadback
Rivière Rupert
Rivière Eastmain
La Grande Rivière
Grande rivière de la Baleine/Great Whale River
Rivière de Puvirnituq
Rivière Arnaud
Rivière aux Feuilles/Leaf River
Koksoakfloden
Rivière à la Baleine
Rivière George

Mynnar i Atlanten
Naskaupi River
Churchill River (Labrador)
Rivière Saint-Augustin
Rivière du Petit Mécatina/Little Mecatina River
Rivière Natashquan
Rivière Romaine
Saint Lawrencefloden (Fleuve Saint-Laurent/Saint Lawrence River)
Saint John River/Rivière Saint-Jean

Källor
The Atlas of Canada: Drainage Basins (1985). Department of Energy, Mines and Resources.

 
Vattendrag i Kanada
Glimåkra socken

Glimåkra socken i Skåne ingick i Östra Göinge härad, ingår sedan 1974 i Östra Göinge kommun och motsvarar från 2016 Glimåkra distrikt.

Socknens areal är 159,5 kvadratkilometer varav 154,87 land.  År 2000 fanns här 2 418 invånare. Tätorten Glimåkra med sockenkyrkan Glimåkra kyrka samt orten Boalt ligger i socknen.

Administrativ historik
Socknen har medeltida ursprung. Vid slutet av 1500-talet avskildes den nordöstra delen som Örkeneds socken. 

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Glimåkra församling och för de borgerliga frågorna bildades Glimåkra landskommun. Landskommunen uppgick 1974 i Östra Göinge kommun. Församlingen uppgick 2022 i Glimåkra-Hjärsås församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Glimåkra, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört län, fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Östra Göinge härad. De indelta soldaterna tillhörde Norra skånska infanteriregementet, Livkompaniet och Skånska dragonregementet, Östra Göinge skvadron, Östra Göinge kompani.

Geografi
Glimåkra socken i Östra Göinge Härad, genom Örkened skild från Småland i norr och från sjön Immeln i öster. I sydväst når socknen ned till Helgeån som upptar två genom socknen flytande åar som kommer från Småland. Marken är kuperad och stenbunden med löv- och barrskog, mycket mosse och myr samt sjöar. Jordmånen är mager. Allmogen kallar socknen Glimmare.

Glimåkra socken ligger norr om Kristianstad med Helge å i söder. Socknen är en kuperad skogsbygd.

Genom socknen, från norr till söder, ledde fram till slutet av 1600-talet den så kallade Ryavägen. Denna var på sin tid en ganska viktig led mellan Sverige och Danmark, och användes bland annat av Gustav II Adolf vid ett härjningståg till nordöstra Skåne 1612.

Från 1909 genomkorsades Glimåkra socken av Kristianstad-Älmhults järnväg. Trafiken norr om Glimåkra kyrkby nedlades 1969, varefter spåren revs upp. Samma öde rönte 1978 trafiken och spåren söderut från kyrkbyn.

Fornlämningar
Från bronsåldern finns gravrösen och skålgropsförekomster. Från järnåldern finns resta stenar.

Namnet
Namnet skrevs i slutet av 1300-talet Glimakrä och kommer från kyrkbyn. Efterleden är åker. Förleden är Glima, 'den glimmande' och antas var ett äldre namn på Glimån som rinner genom kyrkbyn..

Se även
 Glimåkra församling

Referenser

Noter

Externa länkar

Indelningar i Östra Göinge kommun
Socknar i Östra Göinge härad
Arild Sandvold

Arild Edvin Sandvold, född 2 juni 1895, död 12 augusti 1984, var en norsk organist och kompositör. Han arbetade som organist och kantor i Oslo domkyrka samt som orgellärare vid Oslo Musikkonservatorium, nuvarande Norges Musikkhøgskole, i över 50 år. Sandvold var även dirigent för kören Cæciliaforeningen i Oslo 1928-1957.

Sin musikaliska utbildning började Sandvold i Oslo, där han några år studerade under bland andra Hilmar Grønner och Gustav Fr. Lange. Han studerade orgelmusik även i Leipzig, under Karl Straube. I Leipzig blev han även bekant med Max Regers orgelmusik, något som skulle påverka honom, vilket man tydligast hör i stora orgelverket Introduktion och Passacaglia i h- moll.

Opus - urval
Opus 4: Introduksjon og passacaglia h-moll 
Opus 5: Seks improvisasjoner over norske folketoner:
Herre Gud, ditt dyre navn og ære
Eg veit i himmerik ei borg
Gud, la oss i din kunnskap fremmes
Høyr kor kyrkjeklokka lokkar
Overmåde fullt av nåde
Hos Gud er idel glede
Opus 9: Orgelsonate f-moll:
Largo maestoso - Allegro - Fuge
Adagio Dess-dur (ursprungligen mellansats i orgelsonat f-moll)

Priser
1949 blev Sandvold utnämnd till riddare av 1:klassen av St. Olavs Orden. 1953 blev han riddare av 1: klassen av Finlands Lejons orden.  1964 blev han ledamot vid Kungliga Musikaliska Akademien. 1965 blev Sandvold kommandör av St. Olavs Orden. Arild Sandvold var frimurare och mångårig kantor i Den  norske Frimurerorden.

Referenser 

Norska klassiska kompositörer
Norska domkyrkoorganister
Födda 1895
Avlidna 1984
Män
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Stig T. Karlsson

Stig Torsten Karlsson, känd som Stig T. Karlsson, född 8 mars 1930 i Lund, död 25 februari 2015 i Vaxholm, var en svensk fotograf.

Utbildning och yrkesverksamhet
Stig T. Karlsson växte upp i Lund som ett av sju barn till byggmästare Harry Karlsson (1903–1988) och Hedda Nilsson. Han var bror till byggmästaren Sven-Harry Karlsson och halvbror till författaren Anna Wahlgren.  

Stig T. Karlsson arbetade med fotografen Kurt Hagblom i Lund från 1949. Han utbildade sig sedan under två år på Stockholms stads yrkesskolor. Han arbetade som frilansfotograf från 1955 och gav ut sin första fotobok, om Nordingrå, 1958. Därefter reste han runt i världen på fotoreportage, framför allt i Asien, och då ofta i samarbete med författarna Folke Isaksson och Lasse Berg.

Bibliografi

Malmö museer och Hasselbladstiftelselsen har bildarkiv av Stig T. Karlsson.

Källor
Malmö Museer förvärvar Stig *T Karlssons bildsamling, pressmeddelande från Malmö stad 2005-05-26, läst 2010-12-17

Referenser

Externa länkar
Bilder ur boken Rumpan har gått i filmen Älvens röst
Stig T. Karlsson: *Flottning i Lilla Luleälv 2004-09-01

Svenska fotografer under 1900-talet
Svenska fotografer under 2000-talet
Fotografer från Lund
Födda 1930
Avlidna 2015
Män
Actor

Actor är den amerikanska artisten St. Vincents andra studioalbum, släppt 4 maj 2009 på 4AD. Hon skrev albumet med hjälp av programmet GarageBand. Albumet fick positiva recensioner av musikkritiker.

Låtlista

Referenser

Album utgivna på 4AD
Musikalbum 2009
Laxsill

Laxsill (Maurolicus muelleri) en djuphavsfisk i familjen pärlemorfiskar som lever i större delen av Atlanten och har ljusorgan längs buken.

Utseende 
Laxsillen är en liten, silliknande fisk med silverglänsande kropp, blågrön rygg, en lång, låg fettfena, en relativt kort ryggfena lång bakåt och två rader lysorgan längs buken. Den kan bli upp till 8 cm i längd, men blir ofta bara hälften så lång.

Vanor 
Arten är en pelagisk djupvattensfisk, som kan gå ner till över 1 500 m, även om den vanligtvis håller sig mellan 300 och 400 m djup. Under natten går den upp till grundare vatten på omkring 50 m djup. Födan består framför allt av mindre kräftdjur som lysräkor och hoppkräftor. Den kan bli åtminstone 3 år gammal.

Laxsillen lever framför allt i det öppna havet, men har också bildat bestånd i många djupa, norska fjordar.

Fortplantning 
Könsmognaden uppnås vid omkring 1 års ålder. Arten leker i mars till september, då honan lägger mellan 200 och 500 ägg som flyter på havsytan.

Utbredning  
Arten lever i större delen av Atlanten från Island och norra Norge över Medelhavet till Senegal samt från Demokratiska republiken Kongo till Namibia på östra sidan, och från Kanada och Maine till Mexikanska bukten och Västindien på den västra. Dessutom finns den i Magellans sund samt i västra och sydöstra Stilla havet (vid Chile). Den kan gå in i Skagerack och även Öresund, samt har påträffats från Bohuslän till Halland.

Referenser 

Drakfiskartade fiskar
Erling Bløndal Bengtsson

Erling Bløndal Bengtsson, född den 8 mars 1932 i Köpenhamn, död den 6 juni 2013 i Ann Arbor, Michigan, USA, var en dansk cellist.

Biografi 
Bengtsson debuterade som cellist i Köpenhamn redan 1936, då han 4½ år gammal gjorde sitt första offentliga uppträdande vid Politikens julfest. Han debuterade med orkester på Tivoli i Köpenhamn 1942. Sexton år gammal upptogs han som student vid Curtis Institute of Music i Philadelphia, där han studerade under Gregor Pjatigorskij. Han engagerades 1949 som lärare vid institutet, och fram till 1952 höll Bengtsson sin egen celloklass där innan han 1953 blev utnämnd till lärare vid Det Kongelige Danske Musikkonservatorium i Köpenhamn. Han var 1961-1990 professor vid konservatoriet. 1980 fick han en professur vid Hochschule für Musik Köln. Han återvände till USA 1990, och undervisade vid University of Michigan School of Music tills han pensionerade sig från akademin år 2006.

Bengtsson fick en lång internationell karriär. Han gav konserter i Europa, USA och Asien, och var högst verksam långt upp i åren. Hans repertoar sträckte sig från Bach till Niels Viggo Bentzon, och flera danska kompositörer har skrivit cellokonserter åt honom.

År 1972 valdes Bengtsson till ledamot av Kungliga Musikaliska Akademien, och 1993 hedrades han med titeln "Chevalier du Violoncelle" vid Indiana University. Bengtsson publicerade största delen av sina inspelningar på danska bolaget Danacord. I november 2006 gav han ut en dvd, The Cello and I, även den på Danacord. På denna dvd presenteras ett utförligt porträtt av Bengtssons karriär vid 70-årsfirandet av hans konsertdebut.

Källor

Externa länkar
Bengtssons webbplats 

Danska cellister
Ledamöter av Kungliga Musikaliska Akademien
Musiker från Köpenhamn
Avlidna 2013
Födda 1932
Män
Danska musiker under 1900-talet
Danska musiker under 2000-talet
Traverse City

Traverse City är en stad i den amerikanska delstaten Michigan, och med 14 532 invånare är det den största staden i nordliga Michigan. Största delen av staden ligger i Grand Traverse County där den är administrativ huvudort, medan en liten del sträcker ut till Leelanau County.

Kända personer från Traverse City
William Milliken, politiker, guvernör i Michigan 1969-1983
Salem, musikgrupp
Craig Thompson, serietecknare och författare
Barry Watson, skådespelare
David Wayne, skådespelare

Externa länkar
Downtown Traverse City 

Orter i Michigan
Grand Traverse County
Leelanau County
Charlotte Mannheimer

Charlotte Emma Mannheimer, född Abrahamson 5 april 1866 i London, död 10 september 1934 i Göteborg, var en svensk konstnär och mecenat.

Charlotte Mannheimer var dotter till grosshandlaren Abraham Meyer (Arnold) Abrahamson (1831–1911) och Flora Henriette de Jongh (1842–1922). Hon var från 1893 gift med advokaten Otto Mannheimer och mor till Agnes Heiberg samt syster till Florence Abrahamson.  

Charlotte Mannheimer studerade konst på South Kensington Art School i London 1882 och vid Det Kongelige Danske Kunstakademi i Köpenhamn 1887. Hon medverkade från 1893 i utställningar i Köpenhamn, Stockholm och Göteborg. Hennes konst består av stilleben och landskapsmålningar och några porträtt. En minnesutställning med hennes och dotterns konst visades på Göteborgs konsthall 1935 och på Konstnärshuset i Stockholm genomfördes en större utställning med hennes konst 1950.

Förutom målning arbetade hon för att sprida samtida konst till Göteborgs skolor. Hon stödde också konstnärer som Sigrid Hjertén, Sigfrid Ullman, Birger Simonsson och Gösta Sandels. Hon var också en drivande kraft i grundandet av Göteborgs Högre Samskola 1901.

Mollie Faustman arrangerade tillsammans med Charlotte Mannheimer och Maj Bring en utställning med verk av några kvinnliga konstnärer på Liljevalchs konsthall i Stockholm, Utställningen möttes av negativ kritik av den då manliga kritikerkåren, framför allt av Albert Engström i Strix.

Charlotte och Otto Mannheimer donerade medel till en fond i deras namn, instiftad 1912. Fonden har bland annat köpt in konst till skolor och sjukhus i Göteborg och delar i dag ut konstnärsstipendier och finansierar utbildningsverksamhet och forskning. 

Mannheimer är representerad vid Nationalmuseum, Göteborgs konstmuseum  och Nasjonalgalleriet i Oslo.

Bibliografi
Gertrud Sandqvist; Charlotte Mannheimer - konstnär och mecenat i Göteborg, Helsingfors 1984

Källor
Nordic Authors på Projekt Runeberg, läst 2010-12-17
Svenskt konstnärslexikon del IV sid 81–82, Allhems Förlag, Malmö. LIBRIS-ID:8390296
Svenska konstnärer, Biografisk handbok, Väbo förlag, 1987, sid 346,

Noter

Externa länkar
Otto och Charlotte Mannheimers fonds webbplats
Brödbaket på Nationalmuseums webbplats

Vidare läsning 
 

Svenska målare under 1800-talet
Svenska målare under 1900-talet
Svenska konstmecenater
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Konstnärer från London
Charlotte
Födda 1866
Avlidna 1934
Kvinnor
Antoinette de Mérode

Antoinette de Mérode-Westerloo, född 28 september 1828, död 10 februari 1864, furstinna av Monaco; gift med furst Karl III av Monaco.

Biografi

Hon var dotter till den belgiske greven Werner de Mérode och Victoire de Spangen d'Uyternesse. Hon gifte sig i Bryssel 28 september 1846 med Monacos tronarvinge, prins Karl.  

Antoinette medförde en förmögenhet med vars hjälp monarkin kunde försköna staden Monaco och stimulera turistnäringen genom att locka till sig förmögna turister. Äktenskapet beskrivs som lyckligt, och maken beskrev henne som sin ängel. Paret fick ett offentligt välkomnande i Monaco efter bröllopet, men föredrog att bo i Frankrike. Antoinette köpte Château de Marchais utanför Paris, där paret länge bodde.  

Av sin svärmor presenterades hon för den franska kejsarinnan Eugénie de Montijo. Vid en kejsarbal 1855 presenterades hon för Viktoria I av Storbritannien och beslöt att skapa en äktenskapsallians med den brittiska kungafamiljen, vilket misslyckades men så småningom ledde fram till sonens brittiska äktenskap med Mary Douglas-Hamilton.  

År 1856 besteg maken tronen i Monaco. Antoinette beskrivs som kraftfull och energisk. Hon ska tillsammans med sin svärmor ha arbetat hårt med Monacos angelägenheter och varit ett stöd för sin make, som led av dålig hälsa, särskilt efter att han blev blind. Hon diagnosticerades år 1862 med cancer, och lämnade då återigen Monaco för Marchais; hon återvände strax före sin död 1864.

Källor 

Belgisk adel
Födda 1828
Monacos furstinnor
Kvinnor
Avlidna 1864
Personer i Monaco under 1800-talet
Saturn Award för bästa smink

Detta är en lista över Saturn Award-vinnare för bästa makeup.:

Smink
Luc Abalo

Luc Abalo, född 6 september 1984 i Ivry-sur-Seine, är en fransk tidigare handbollsspelare (högersexa).

Karriär
Luc Abalo värvades under sommaren 2012 till Paris Saint-Germain HB för 500 000 euro, vilket var en av de största summorna för en handbollsspelare dittills. Under våren 2020 värvades han till norska Elverum Håndball.

Meriter

Landslag

Världsmästare: 2009, 2011, 2017
Europamästare: 2006, 2010, 2014
OS-guld: Peking 2008, London 2012 och Tokyo 2020
OS-silver: Rio de Janeiro 2016
Allstar-laget: EM 2010, EM 2014

Klubblag
 US Ivry HB
 Fransk mästare: 2007

 Paris Saint-Germain
 Fransk mästare: 2013, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020
 Franska cupmästare: 2014, 2015, 2018

 Ciudad Real
 Spansk mästare: 2009, 2010
 Spansk cupmästare: 2011
 Champions League-mästare: 2009
 Super Globe-mästare: 2010

 Elverum Håndball
 Norsk mästare: 2021
 Norsk cupmästare: 2020

Galleri

Referenser

Externa länkar 

 
 Luc Abalo på LNH Division 1:s webbplats 

Franska handbollsspelare
Världsmästare i handboll
Europamästare i handboll
Franska mästare i handboll
Spanska mästare i handboll
Norska mästare i handboll
Spelare i BM Ciudad Real
Spelare i BM Atlético de Madrid
Spelare i Paris Saint-Germain HB
Spelare i Elverum Håndball
Franska olympiska guldmedaljörer
Franska olympiska silvermedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 2008
Olympiska guldmedaljörer 2012
Olympiska silvermedaljörer 2016
Olympiska guldmedaljörer 2020
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Frankrike
Tävlande i handboll vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Frankrike
Tävlande i handboll vid olympiska sommarspelen 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Frankrike
Tävlande i handboll vid olympiska sommarspelen 2016
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2020 från Frankrike
Tävlande i handboll vid olympiska sommarspelen 2020
Franska idrottare under 2000-talet
Personer från Ivry-sur-Seine
Födda 1984
Levande personer
Män
Pärlemorfisk

Pärlemorfisk kan avse:
 Pärlemorfisk  – en liten djuphavsfisk i Atlanten och Stilla havet Argyropelecus olfersi, se Olfers silveryxa
Pärlemorfisk (djur) – en fiskart Argyropelecus affinis