kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Skånes lantbruksmuseum

Skånes lantbruksmuseum är ett museum i Alnarp, som är en del av Alnarpsmuseerna och drivs av Sveriges lantbruksuniversitet.

I samband med de skånska hushållningssällskapens 100-årsjubileum 1914 i Malmö visades 1700- och 1800-talsföremål i en historisk paviljong. Dessa föremål visades också under Baltiska utställningen.

Efter utställningen donerades de flesta föremålen till Alnarp. Paviljongen revs och det mesta av materialet återanvändes i en ny museibyggnad på Alnarp, som ritades av Alfred Arwidius, som också hade ritat paviljongen i Malmö. Museet i rödmålat trä stod färdigt 1916.

Muset inrymmer bland annat jordbrukmaskiner och redskap. I andra byggnader på området har Alnarpsmuseerna Hovbeslagsmuseet, Vagnsmuseet och en permanent utställning över Alnarps historia.

Exempel på utställda maskiner
Lokomobilen Munktell H8 nr 1862 från 1899. Den har grundligt restaurerats i nutid av tre smeder med 1000 timmars arbete per man och blev färdig 1989. Lokomobilen användes för att driva tröskverk och stenkross. Lokomobilen är 3,70 meter lång, 1,60 meter bred och omkring fem meter hög med skorsten.Den har ett stort svänghjul med 150 centimeters diameter och ett litet med 90 centimeters diameter. Den drivs av en encylindrig ångmaskin på 25 hkr.

Bensinmotordriven traktor, tillverkad av Ivel Agricultural Motor i Storbritannien 1903, vilken importerades av A Paulsson & Co i Eslöv. Den restaurerades på 1970-talet och är av sju bevarade i världen. Den är 270 centimeter lång, 109 centimeter bred och 158 cm hög. Den har två drivande, åttaekrade bakhjul som har en diameter på 102 centimeter, samt ett fyrekrat framhjul med en diameter på 52 centimeter. Hjulen är försedda med gummilister. 

Axelvoldströskan, tillverkad av International Harvester i USA 1928, som var den första, importerade skördetröskan i Norden. Den kom i arbete på Axelvolds gård i Kågeröd till 1958. Den har en balkstomme som är 2,9 meter lång. Kniven är 277 centimeter lång. Den har 12 centimeter långa fingrar.

Källor
Skånes lantbruksmuseums webbplats, läst dem 8 september 2023

Noter

Externa länkar
Skånes lantbruksmuseums webbplats

Arbetslivsmuseer i Sverige
Museer i Skåne län
Sveriges lantbruksuniversitet
Lomma kommun
Carl Ludvig von Schantz

Carl Ludvig von Schantz, född 25 maj 1681 i Stockholm, död 25 mars 1734, var en svensk arkeolog och ämbetsman.

Biografi
Carl Ludvig von Schantz föddes 1681. Han var son till sekreteraren Ludvig von Schantz och Christina Fineman. Han uppges ha fått en vårdad uppfostran med extra mycket undervisning i teckning. Han antogs som ritare vid Antikvitetsarkivet 1703 och utsågs till assessor där 1719. Under sin tid som ritare studerade han vid sidan av sina arbetsuppgifter genealogi, heraldik, numismatik och runologi. De kunskaper han förvärvat inom heraldiken använde han när han utformade släktvapen åt nyadlade familjer men när Nils Tungelfeldt fick ensamrätt att skapa heraldiska vapen 1718 tvingades han sluta med denna sidosyssla. Hans forskningar kring runskriften resulterade i en avhandling om runstaven, som förvaras vid Kungliga biblioteket. Han skrev även det föga källkritiska genealogiska verket Matrikel öfwer Sweriges rikes ridderskap och adel (1731). Några av hans teckningar var med som illustrationers i Jöran Nordbergs bok S. Clara minne som utgavs 1727. Carl Ludvig von Schantz författade för övrigt en ättebok över äldre och nyare svenska familjer, två släkttavlor över Helmfeltska ätten, en redogörelse för Cronstedtska myntkabinettet med mera, arbeten som dock aldrig blev tryckta. Vid sin död efterlämnade han ett dyrbart bibliotek som delvis var ärvt från svärfadern Mårten Törnhielm.

Familj
von Schantz gifte sig första gången 16 maj 1715 med Hedvig Eleonora Törnhielm (1695–1719). Hon var dotter till hauptmannen Mårten Törnhielm och Christina Gyldenhoff. Han gifte sig andra gången 21 juli 1720 i Stockholm med Maria Aurora Brenner (1691–1772), som var dotter till assessorn Elias Brenner och Sofia Elisabet Weber. De fick tillsammans sonen Carl Ludvig von Schantz (1729–1739).

Källor 
 
 Svenskt konstnärslexikon del V sid 53-54, Allhems Förlag, Malmö.

Noter 

Svenska heraldiker
Svenska arkeologer
Svensk obetitlad adel
Svenska ämbetsmän under 1700-talet
Svenska tecknare under 1700-talet
Ämbetsmän från Stockholm
Konstnärer från Stockholm
Födda 1681
Avlidna 1734
Män
Ugglan
Svenska genealoger under 1700-talet
Havemann

Havemann är ett efternamn, som burits av bland andra:

 Gustav Havemann
 Robert Havemann
 Wilhelm Havemann

Efternamn
Gustaf von Schantz

Gustaf von Schantz, född den 3 oktober 1775 i Stockholm, död där den 14 juli 1847, var en svensk ämbetsman och vitterhetsidkare. Han var sonsons son till Kristian von Schantz.
 
von Schantz blev 1800 protokollssekreterare i Kunglig Majestäts kansli och 1810 expeditionssekreterare i Ecklesiastikexpeditionen samt fick 1818 kansliråds titel. Han erhöll fyra gånger Svenska akademiens andra pris för skrifter i vältalighet samt utgav Försök till en historia öfver det förra pommerska kriget åren 1757–1762 (1811) och Historia öfver kriget emellan Sverige och Ryssland åren 1788–1790 (2 delar, 1817–1818). Han skrev även efter statsvälvningen 1809 en del politiska broschyrer, som likväl ej torde ha haft något inflytande på ärendenas gång.

Källor 

 

Retoriker
Svensk obetitlad adel
Svenska ämbetsmän under 1800-talet
Svenska historiker under 1800-talet
Ämbetsmän från Stockholm
Födda 1775
Avlidna 1847
Män
Ugglan
Kvinnors rättigheter

Kvinnors rättigheter är rättigheter och friheter som begärs för kvinnor och flickor i alla åldrar i många länder. I en del länder är dessa inskrivna i lag, medan de på andra ställen inte existerar. Kvinnors rättigheter är grundade på mänskliga rättigheter och strävan att kvinnor ska nå jämställdhet med män. 

Några ämnen som rör kvinnors rättigheter:
 personlig autonomi och födelsekontroll
 att rösta
 att arbeta
 lika lön
 att äga egendom
 utbildning
 äktenskapligt val
 att köra en bil

2011 undersökningsrapport

I det amerikanska magasinet Newsweek för den 26 september 2011 publicerades en undersökning om kvinnors rättigheter i olika länder under titeln The Best and Worst Places for Women. 

Aspekterna som betraktades var laglig rättvisa, hälsa och hälsovård, utbildning, ekonomiska förutsättningar och politisk makt. Rankningen av länderna fastställdes av Lauren Streib enligt enhetliga kriterier och tillgänglig statistik. Enligt undersökningen var de bästa och värsta länderna för kvinnor:

Se även 
 Internationella kvinnodagen
 Internationella flickdagen
 Kvinnokonventionen
 Kvinnorörelsen
 Maputo-protokollet

Referenser

Vidare läsning
Khalil Gibran: Brutna vingar och andra berättelser om kvinnor, Nova Förlag 2021. 

Feminism
Immanuel Christian Grave

Immanuel Christian Grave, född den 4 januari 1739 i Rygge, Smaalenenes amt, död den 31 december 1820  i Savde, Bratsbergs amt, var en norsk präst och författare, son till Christian Grave.

Grave avlade 1760 teologisk ämbetsexamen, uppehöll sig därefter än i Köpenhamn, än på resor och blev 1772 residerande kapellan i Gausdal. Efter att ha innehaft samma typ av tjänst först i Fredrikstad och sedan i Fredrikshald blev han 1783 kyrkoherde i Savde och några år senare även prost.

Under sin vistelse i Köpenhamn lämnade Grave bidrag till tryckfrihetsperiodens reformlitteratur och utgav bland annat En norsk Hyrdes Indtagelse i et Bjerg (1771), en allegorisk skildring av Norges tillstånd och det på flera områden påbörjade reorganisationsarbetet. En verklig folkbok, i flera avseenden lik bondenovellerna, var Graves Nationale Fortællinger for den norske Bondestand (1811; flera upplagor).

Källor 

 

Födda 1739
Avlidna 1820

Norska präster under 1700-talet
Norska författare under 1700-talet
Danskspråkiga författare
Personer från Rygge kommun
Män
Självbedrägeri

Självbedrägeri är en psykisk försvarsmekanism, grundad på bortrationalisering, projektion och förnekande, som innebär att en person aktivt misstolkar verkligheten och i synnerhet den egna relationen till denna. Syftet med självbedrägeri är att rädda självbilden och sin självuppskattning. Självbedrägerier är ofta livslånga och kostsamma för den drabbade individen.

Fastän självbedrägeri inte på ett medvetet plan har ont uppsåt att föra omgivningen bakom ljuset, kan det på det omedvetna planet fylla den funktionen samt få den konsekvensen. En person som bedrar sig själv om sin betydelse i ett visst sammanhang, kommer att uttrycka den uppfattningen till andra, vilket kan föranledas av en omedveten vilja att framstå som mer betydande. Sådana självbedrägerier handlar om personens roll i världen eller i ett socialt sammanhang. Självbedrägeri kan också handla om inbillade intentioner, att inte se igenom vilka drivkrafter som för personen i en viss riktning eller ligger bakom dennes beslut, till exempel att tro sig uppleva fysisk trötthet för att slippa göra något. Vad som kännetecknar dessa bedrägerier är att det inte handlar om att avsiktligt ljuga för omvärlden, utan om att personen intalar sig själv att det förhåller sig på ett annat sätt än det gör.

Självbedrägeri kan bero på förnekande, till exempel när en person inte erkänner för sig själv vilken skada den har åsamkat andra eller att den har begått en handling som de flesta hade ansett var otrohet. Ett sådant förnekande kan märkas hos föräldrar som investerat för lite kärlek i sitt/sina barn men som demonstrativt framställer sig själv som en kärleksfull, ansvarsfull och lyckad förälder. Där kan självbedrägeriet bli interaktivt och både ses hos föräldern och det oälskade barnet. Vid projektion förs icke önskvärda egenskaper från en själv över på andra, till exempel att en person anser att partnern varit flörtig när personen egentligen själv varit uppenbart intresserad av någon annan, eller att personen som blir avvisad tror att det märktes att den inte var så intresserad och att det var därför den andre nobbade. 

Självbedrägeri är vanligare under krig än i fredstid. Det kan bero på att det är lättare med kvarblivet självbedrägeri med främlingar än inom sin sociala grupp (som korrigerar personen eller desorienteras i samma riktning). Förekomst av självbedrägeri har också en korrelation med manspillan genom övertro till den egna förmågan och underskattning av motståndaren.

Se även 
 Flykt- och kamprespons
 Försvarsmekanism
 Grupptänk
 Identifikation med förövaren
 Illusion
 Indoktrinering
 Kognitiv bias
 Kognitiv dissonans
 Konfabulation
 Vanföreställning

Källor 
 Robert Trivers, The Elements of a Scientific Theory of Self-Deception

Beteendesymtom
Kognitiva symtom
Försvarsmekanismer
Svinnegarns källa

Svinnegarns källa eller Svinngarns källa är en trefaldighetskälla i Svinngarn, Enköpings kommun.

Historik
På 1930-talet daterade lingvisten Elis Wadstein offerbruket vid källan till forntiden. Han försökte även i ortnamnet Svinnegarn spåra Sveanamnet, och såg Svinnegarn som svearnas urcentrum. Denna forskning utdömdes dock av Nils Ahnlund, som betraktade källkulten som medeltida, något som även senare forskare anslutit sig till. En stenbyggnad som Gunnar Ekholm grävde ut intill källan 1934 anses av en enig forskning som medeltida.

På 1500-talet omtalas i norska källor Svinnegarns källa som en vallfartsort. Här fanns även ett medeltida gille, S:t Bartholomei gille, som hade till uppgift att ordna förplägnad åt de pilgrimer som vallfärdade till källan. Sankt Barthalomeus hade enligt en gammal munklegend räddats från att drunkna i en källa, och sågs därför som trefaldighetskällornas skyddshelgon. Gillet hade en gillestuga i Svinnegarns by, som ännu fanns kvar då historikern Johan Hadorph 1681 besökte byn, och beskrevs som en kostelig gammal valvkällare med pelare mitt uti, väl 18 alnar lång och 13 bred.

I samband med reformationen förbjöds dyrkandet av källan. Laurentius Petri besökte själv källan 23 januari 1544 och lät då bryta ned krucifixet som stod vid källan för att låta bränna det. Historikern Johannes Messenius berättar senare om ett under som skall ha inträffat i samband med detta. På väg till Uppsala skall krucifixet ha fastnat i en ett par grindstolpar efter vägen, och en i följet skall ha tagit en yxa och huggit av kristusfigurens arm för kunna få kärran igenom. I samma ögonblick skall hans arm ha förlamats, så att han aldrig mer kunde bruka den. Messenius berättar även en annan sägen kopplad till källan. Cecilia Stenbock, ägare till Haga slott inte långt från källan skall ha låtit fylla den med sten för att få bukt med offrandet. Nästa morgon hade källan befunnits rensad från sten och med rikare och klarare flöde än någonsin. Lokalt har en annan variant av sägnen, där en adelsfru på Husaby låtit fylla källan med grus, vilket ledde till att alla drängarna, liksom oxarna som deltagit i arbetet, liksom fru Ingeborg blev blinda. Sedan gruset bortförts och flera mässor blivit lästa, återfick oxarna och drängarna sin syn, men fru Ingeborg förblev blind fram till sin död.

Tron på källans magiska krafter upphörde inte heller. David von Schulzenheim beskrev 1782 att om trefaldighetsaftonen inte mindre än 4-6000 personer samlades kring källan, för att dricka ur och bada i källan. Ännu Arvid August Afzelius beskrev 1841 hur tusentals människor samlades kring källan på trefaldighetsaftonen. Mot slutet av 1800-talet minskade dock seden, för att i början av 1900-talet nästan helt försvinna.

Nathan Söderblom försökte under moderna förtecken återuppliva traditionen, och 1943 bildades ett S:t Bartholomei gille efter förebild av det medeltida gillet med samma namn.

Referenser

Externa länkar

Enköpings kommun
Sveriges historia
Platser avbildade i Suecian
Vattenkällor i Sverige
Självmordsförsök

Självmordsförsök, parasuicid, innebär att en person gör ett försök att begå självmord, men överlever. Beräkningar gör gällande att 10–15 procent av dem som överlever ett självmordsförsök kommer att dö genom självmord. De som överlever ett självmordsförsök kan drabbas av allvarliga skador och funktionshinder. Den som överlever en hängning kan på grund av syrebrist drabbas av hjärnskador, medan den som tar en överdos med droger kan få organsvikt, särskilt leversvikt. Den som hoppar från hög höjd och överlever kan ådra sig svåra skador på ryggrad och skallben/hjärna.

Det är inte ovanligt att personer som företar misslyckade självmordshandlingar både vill och inte vill fortsätta leva. Handlingen utgör då ett försök att bryta det starka spänningstillstånd de hamnat i.

Referenser

Se även
Självmordskris

Tryckta källor
Egidius, Henry, Psykologilexikon. Stockholm: Natur och Kultur 2008, sid. 628 
Suominen, Kirsi et al., "Completed Suicide After a Suicide Attempt:A 37-Year Follow-Up Study", The American Journal of Psychiatry, 161:3, March 2004, 563–564, ISSN 0002-953X

Självmord
Mirka

Mirka Ab (KWH Mirka Ab tills 2016) är en finsk tillverkare av slipmaterial och -tillbehör, dvs. slipnät, -papper och -duk, skum- och non-woven-baserade slipprodukter, slip- och polermaskiner och polermedel samt slipsystem för olika typer av slipprocesser. Mirkas produkter används inom billackering och fordonsindustrin, tillverkning av kompositdelar, trä- och möbelfabriker samt metallbearbetning. Mirka har produktionsanläggningar i Finland, Jeppo, Oravais, Jakobstad och Karis. Företagets omsättning är 240 miljoner euro (2016). Över 96 % av Mirkas produkter exporteras. Mirka hör till KWH-koncernen.

Historia 

Mirka grundades i Helsingfors år 1943 av Onni Aulo, men på grund av kriget och tekniska problem påbörjades produktionen först i januari 1946. 1962 flyttades Mirka till Jeppo och köptes 1966 upp av Oy Keppo Ab. År 1973 slogs de två bolagen samman. 

En del av produktionen flyttades 1977 till Oravais. Fabriken i Oravais har flera gånger byggts ut, senast 2003. Även fabriken i Jeppo har byggts ut i etapper från  1979 och framåt.

Källor 
 
 Mirkasta
 Mirkan historia
 Lehdistötiedotteet / Pressmeddelanden
 Mirkas historia

Fotnoter 

Finländska tillverkningsföretag
Viljelöshet

Viljelöshet eller avolition är ett psykiskt tillstånd som innebär brist på motivation. Det ingår som ett negativt symtom på allvarliga psykiska störningar, i synnerhet psykos, men också på depression eller schizoid personlighetsstörning.

Beskrivning 
Vilja kan i psykologisk bemärkelse definieras som målinriktade tankar och känslor, i motsats till drifter och instinkter. Till viljelivet hör då problemmedvetenhet, beslutsförmåga och drivkraft att genomföra besluten. Viljelivet hör till den exekutiva funktionen såsom uttryck för en jagfunktion, eftersom viljan är jag-styrd. Grundläggande viljehandlingar är vilja till mening, vilja till makt, här-och-nu-varande och vara-i-världen-varo.

Viljelöshet definieras i psykologin som frånvaro av energi, drivkraft och intresse, och oförmåga att mobilisera sig till att genomföra viktiga eller vardagliga aktiviteter. Detta kan yttra sig i minskat eller avsaknad av intresse för sitt yttre, städning och sin personliga hygien, svårigheter med att sköta sitt arbete eller att behålla sin anställning, problem med att slutföra påbörjade projekt eller åtaganden, samt fysisk inaktivitet eller undvikande (genom att istället för viktiga saker till exempel ligga i sängen, spela datorspel eller titta på TV). Viljelöshet, anhedoni och apati korrelerar ofta vid psykisk etiologi. Viljelöshet saknar dock korrelation med psykotiska positiva symtom (hallucinationer, vanföreställningar och tankestörningar).

En hög grad av viljelöshet är utmärkande för schizofreni, både för den prepsykotiska fasen och de negativa symtomen. I lindrigare grad kan det förekomma vid depression, psykasteni och utbrändhet, eller misstas för fysisk orkeslöshet eller trötthet (asteni eller fatigue). Viljelöshet kan också möjligen hänga samman med testosteronbrist.

Se även 
 Dissociativa störningar
 Flykt- och kamprespons
 Inlärd hjälplöshet
 Jagsvag
 Katalepsi
 Prokrastinering (uppskjutarbeteende)
 Psykomotorisk hämning
 Subsolid personlighet
 Trötthet
 Organisk personlighetsstörning
 Undvikande
 Utmattningsdepression

Källor 
 SCALE FOR THE ASSESSMENT OF NEGATIVE SYMPTOMS
 Ashok K. Malla et al, Negative symptoms in first episode non-affective psychosis. Acta Psychiatrica Scandinavica, 105: 431–439
 Henry Egidius, Psykologilexikon
 Willem Verhoeven et al, Avolition in a patient with hypogonadism, Eur. J. Psychiat. v. 22 n. 4 Zaragoza oct.-dic. 2008

Psykiska symtom
Psykoser
Motivation
Vilja
Jógvan Skorheim

Jógvan Skorheim, född 16 juni 1982 i Klaksvík, är en färöisk politiker i Sjálvstýrisflokkurin.

Skorheim var ledare för Unga Sjálvstýri fram till 2011. Han valdes in i kommunstyrelsen och var vice borgmästare i Klaksvíkar kommuna från 1 januari 2009 till 31 januari 2012. I kommunen är han också ledare i kulturutskottet, andreförman i finansutskottet och medlem av det tekniska rådet. Skorheim är även styrelsemedlem i det interkommunala renovationssällskapet IRF och ordförande i kommunens nya kulturhus. Från november 2011 till 22 januari satt han också i Lagtinget, da Sjálvstýrisflokkurins partiledare Kári P. Højgaard var innenriksminister. Sedan 1 januari 2013 är han borgmästare i Klaksvíkar kommuna. Sedan april 2015 har han varit ordförande för Sjálvstýrisflokkurin.

Skorheim har tidigare arbetat som försäljare på Idé Møblar i Tórshavn och Vøruhúsið i Klaksvík samt som marknadschef på EL-IN i Klaksvík. Sedan 2009 är han VD i företaget Undri som är en representant för den isländska såpatillverkaren med samma namn.

Lagtingsuppdrag
 2011-2015 medlem i Lagtingets näringskommité

Externa länkar
 Officiell webbplats
 Lagtinget (färöiska)

Färöiska politiker
Födda 1982
Personer från Klaksvík
Män
Levande personer
Marylands guvernör

Marylands guvernör () leder den verkställande grenen av Marylands delstatsstyre. Den verkställande grenen av delstatsstyret i Maryland består även av viceguvernören och underlydande myndigheter.

Guvernören är folkvald och väljs till en mandatperiod om 4 år. Innehavaren kan väljas om obegränsat antal gånger, men kan enbart tjänstgöra som guvernör under två mandatperioder i följd. Ämbetet är fastställt i artikel 2 av Marylands konstitution. Guvernörens kontor är beläget i Maryland State House som ligger tvärs över gatan från residenset i Annapolis.

Wes Moore är Marylands guvernör sedan 2023.

Marylands guvernörer från 1777 till nutid

Se även
Lista över USA:s nuvarande guvernörer
USA:s nationalgarde

Referenser

Noter

Externa länkar
 governor.maryland.gov

 
Maryland
Maryland
James Brice

James Brice, född 26 augusti 1746 i Annapolis, Maryland, död 11 juli 1801 i Annapolis, Maryland, var en amerikansk jurist, plantageägare och politiker (federalist). Han var tillförordnad guvernör i Maryland från februari till april 1792.

Brice studerade juridik och inledde 1765 sin karriär som advokat. Fadern John Brice avled 1766 och James Brice ärvde faderns plantager i Cecil County och Kent County. Under sin långa politiska karriär var Brice två gånger borgmästare i Annapolis, nämligen 1782–1783 och 1787–1788. Han var en förmögen plantageägare och ägde 28 slavar.

Guvernör George Plater avled 1792 i ämbetet och Brice innehade guvernörsämbetet fram till Thomas Sim Lees tillträde som guvernör senare samma år.

Noter

Födda 1746
Avlidna 1801
Borgmästare i Annapolis
Guvernörer i Maryland
Män
Nationalalliansen för demokrati och utveckling

Nationalalliansen för demokrati och utveckling, National Alliance for Democracy and Development (NADD) är en valkartell av gambianska oppositionspartier, bildad i januari 2005 av:
 National Democratic Action Movement (NDAM)
 National Reconciliation Party (NRP)
 People’s Democratic Organisation for Independence and Socialism (PDOIS)
 People's Progressive Party (PPP)
 United Democratic Party (UDP)

Så snart NADD:s bildande offentliggjorts så uteslöts tre parlamentariker ur nationalförsamlingen (Hamat Bah från NRP samt Halifa Sallah och ytterligare en medlem av PDOIS), med hänvisning till att de tillhörde två partier samtidigt - vilket inte ansågs tillåtet.

UDP och NRP hoppade av alliansen under 2006. 

NADD:s ledare Halifa Sallah deltog i presidentvalet i september 2006. Han kom på tredje plats av kandidaterna med 5,98 % av rösterna.

I parlamentsvalet den 25 januari 2007 fick NADD 29 773 röster (11,3 %) och ett mandat i nationalförsamlingen.
Sallah uttryckte besvikelse över det klena valresultatet som han tillskrev oppositionens oförmåga att erbjuda en samlad front mot regeringspartiet APRC. 

NADD har i likhet med de flesta andra oppositionspartierna (men till skillnad från NRP) meddelat att man kommer att bojkotta parlamentsvalet den 29 mars 2012.

Källor

Politiska partier i Gambia
Politiska partier bildade 2005
Flanagan & Allen

Flanagan & Allen var en brittisk sång- och komediakt som var populär under Andra världskriget. Medlemmarna var Bud Flanagan (född Chaim Reuben Weintrop 14 oktober 1896 i Whitechapel, London – död 20 oktober 1968 i Sydenham, London) och Chesney Allen (född William Ernest Chesney Allen 5 april 1893 i Battersea, London – död 13 november 1982 i Midhurst, Sussex). De uppträdde första gången på en revy med Florrie Forde, och bokades av Val Parnell att uppträda vid Holborn Empire 1926..

Diskografi (urval)
Album
1962 – Down Forget-Me-Not Lane
1964 – The Flanagan And Allen Story
1965 – We'll Smile Again
1981 – Yesterday's Dreams
1982 – Underneath The Arches
1996 – We'll Smile Again: 25 Hits	
1998 – Let's Be Buddies
2000 – The Best Of Flanagan And Allen
2003 – Are You Having Any Fun?
2004 – Run Rabbit Run
2009 – Best of Buddies
2011 – Classics
2012 – We Remember Them Well
2012 – Down Forget-Me-Not Lane: The Hits
Singlar
1932 – "Underneath The Arches"
1939 – "Run Rabbit Run"

Källor

Externa länkar

TVCream's Crazy Gang Page
Flanagan & Allen på allmusic.com
Diskografi på Discogs

Brittiska vokalgrupper
Brittiska duogrupper
Brittiska musikgrupper
Efternamnspar