kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ceylondvärguv

Ceylondvärguv (Otus thilohoffmanni) är en nyligen beskriven starkt utrotningshotad fågelart i familjen ugglor som enbart förekommer på Sri Lanka.

Utseende och läten 
Ceylondvärguven är en liten (16,5 cm), kortstjärtad dvärguv som saknar örontofsar. Fjäderdräkten är enhetligt roströdmed små mörka fläckar. Mitt på buken och på undre stjärttäckarna är den dock ljusare och saknar fläckar. Ansiktsskivan är endast svagt markerad och ögonen gula till orangefärgade med en svart ring runt. Tarserna är endast till hälften befjädrade. Lokala formen av orientdvärguv är större och har tydliga örontofsar, helt befjädrade fötter och tydliga vitaktiga fläckar på skapularerna. Från honan hörs ett darrande "PU'U'u" som först stiger, sedan faller i tonhöjd. Hanens läte är mörkare, kortare och mindre darrande.

Utbredning och status 
Fågeln förekommer i låglandsregnskogar på sydvästra Sri Lanka. Världspopulationen består av uppskattningsvis endast mellan 150 och 700 vuxna individer. Den tros även minska i antal till följd av habitatförlust. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som starkt hotad.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Thilo Walter Hoffmann (1922-2014), schweizisk agronom och ornitolog boende i Sri Lanka.

Referenser

Externa länkar

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter på Sri Lanka
Simeuluedvärguv

Simeuluedvärguv (Otus umbra) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Simeuluedvärguven är en liten dvärguv med lysande gula ögon. Fjäderdräkten är nästan enhetligt rostbrun, med mycket korta, ofta osynliga örontofsar. Normalt sett är fågeln den enda dvärguven i sitt utbredningsområde. Orientdvärguven kan förekomma under flyttningen, men denna är större och har tydligare avgränsad ansiktsskiva. Sången består av en serie hickande pipiga toner, något påminnande om en barbett. Även serier med korta skrin kan höras som ibland blandas in i sången.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på ön Simeulue (utanför nordvästra Sumatra). Den behandlas vanligen som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Vissa betraktar dock engganodvärguven (O. enganensis) som en underart till simeuluedvärguven.

Levnadssätt 
Simeuluedvärguven hittas i en rad olika skogsmiljler, från urskog till plantage.

Status 
Simeuluedvärguvens status är dåligt känd, men tros ha ett mycket begränsat utbredningsområde och en liten och fragmenterad population. Den kan också minska i antal till följd av skogsavverkningar. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar arten som nära hotad.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Endemiska fågelarter i Indonesien
Strimmig hornuggla

Strimmig hornuggla (Asio clamator) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende 
Strimmig hornuggla är en rätt stor och ljus uggla med synliga örontofsar och honungsfärgade ögon. Ansiktet är vitaktigt, inramat i svart. Undersidan är vitaktig med prydliga mörka långsgående streck.

Utbredning och systematik 
Strimmig hornuggla förekommer i Central- och Sydamerika. Den delas in i fyra underarter med följande utbredning:
 Asio clamator forbesi – förekommer från tropiska södra Mexiko till Panama
 Asio clamator clamator – förekommer från Colombia till Venezuela, östra Peru och centrala och nordöstra Brasilien
 Asio clamator oberi – förekommer i Trinidad och Tobago
 Asio clamator midas – förekommer från östra Bolivia till Paraguay, södra Brasilien, Uruguay och norra Argentina

Tidigare fördes den till släktet Pseudoscops, men genetiska studier visar att den är en del av Asio.

Levnadssätt 
Strimmig hornuggla föredrar savann och andra öppna områden med spridda träd och buskar. Arten är nattaktiv och kan ses jaga från sittplatser utmed vägar eller från ledningar. Dagtid vilar den i tät vegetation.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i neotropiska regionen
Jamaicauggla

Jamaicauggla (Asio grammicus) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln är endemisk för skogsområden på Jamaica och dess habitat är skogsområden. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet 
Jamaicaugglan placeras traditionellt i släktet Pseudoscops, antingen som egen art eller tidigare även tillsammans med strimmig hornuggla. Genetiska studier från 2020 visar dock att de båda är en del av släktet Asio, alltså nära släkt med arter som jorduggla och hornuggla, och författarna till studien rekommenderar att den förs dit. Sedan 2021 följer både tongivande International Ornithological Congress och eBird/Clements dessa rekommendationer.

Status 
Trots det begränsade utbredningsområdet och det faktum att den minskar i antal anses beståndet vara livskraftigt av internationella naturvårdsunionen IUCN.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i neotropiska regionen
Endemiska fågelarter på Jamaica
Beigebrynad glasögonuggla

Beigebrynad glasögonuggla (Pulsatrix koeniswaldiana) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Beigebrynad glasögonuggla är en stor och brun uggla med mörka ögon och tydligt vita halvmånar i ansiktet. Undersidan är streckad med tydligt vita band. Sången är ett djupt och lågt "uh-uh-uh–prupruprrrr".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Sydamerika i östra Paraguay, sydöstra Brasilien och nordöstra Argentina (Misiones). Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Beigebrynad glasögonuggla hittas huvudsakligen i öppet skogslandskap, framför allt med inslag av Araucaria.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Gustav Koeniswald, tysk ornitolog boende i Brasilien.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i neotropiska regionen
Rostbandad glasögonuggla

Rostbandad glasögonuggla (Pulsatrix melanota) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning och systematik 
Rostbandad glasögonuggla delas in i två underarter med följande utbredning:
 Pulsatrix melanota melanota – förekommer i fuktiga skogar från sydöstra Colombia till östra Ecuador och sydöstra Peru
 Pulsatrix melanota philoscia – förekommer i yungas i västra och centrala Bolivia

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stabil populationsutveckling. Världspopulationen har inte uppskattats men beskrivs som relativt vanlig. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i neotropiska regionen
Glasögonuggla

Glasögonuggla (Pulsatrix perspicillata) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning och systematik 
Glasögonuggla delas in i sex underarter:
 Pulsatrix perspicillata saturata – förekommer från södra Mexiko (Veracruz och Oaxaca) till västra Panama (Chiriquí)
 Pulsatrix perspicillata chapmani – förekommer från östra Costa Rica och Panama till Colombia, västra Ecuador och nordvästra Peru
 Pulsatrix perspicillata perspicillata – förekommer från östra Colombia till Venezuela, Guyanaregionen, Brasilien och norra Bolivia
 Pulsatrix perspicillata trinitatis – förekommer på Trinidad
 Pulsatrix perspicillata boliviana – förekommer i södra Bolivia och norra Argentina
 Pulsatrix perspicillata pulsatrix – förekommer från Paraguay till östra Brasilien (Bahia) och nordöstra Argentina (Misiones)

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i neotropiska regionen
Skrattuggla

Skrattuggla (Ninox albifacies) är en utdöd fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln var endemisk för Nya Zeeland. Det fanns två underarter, albifacies (nominatunderarten) som förekom på Sydön och Stewart Island och rufifacies som förekom på Nordön. Det sista insamlade exemplaret av underarten rufifacies är från 1889 och de sista rapporterna från 1930-talet. Underarten albifacies överlevde längre, samlades in senast 1914 och sågs senast på 1960-talet.

Släktestillhörighet 
Skrattugglan placeras traditionellt som enda art i släktet Sceloglaux. Resultat från genetiska studier visar dock att den är en del av spökugglorna i Ninox och har därför flyttats dit.

Utdödende 
Orsaken till dess utdöende var möjligen förändrade levnadsmiljöer, när ursprungliga miljöer omvandlades till betesmarker och brändes, samt predation från införda däggdjur. IUCN kategoriserar arten som utdöd.

Bilder

Referenser

Externa länkar

Ugglor
Fåglar i australiska regionen
Strimmig fiskuggla

Strimmig fiskuggla (Scotopelia bouvieri) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Strimmig fiskuggla är en rundhuvad rödbrun uggla med kraftigt längsstreckad undersida och gul näbb. Liknande afrikansk fiskuggla är större och mer rostfärgad, framför allt på undersidan. Vidare har den svart näbb och är täckt av fläckar, tvärband och pilspetsformade teckningar. Lätet är ett djupt och lågt tutande, "hooooo". Från ungfåglar kan ibland höras ett spöklikt skriande.

Utbredning och systematik 
Strimmig fiskuggla förekommer i södra Nigeria, södra Kamerun, Centralafrikanska republiken, Demokratiska republiken Kongo, Gabon och norra Angola. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Strimmig fiskuggla hittas utmed floder i låglänta skogar, både ursprungliga skogar, översvämmade skogar och sumpskogar. Den är skygg och vilar på dagen väl gömd i högvuxna träd.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Aimé Bouvier (1844-1919), fransk zoolog och samlare.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i etiopiska regionen
Afrikansk fiskuggla

Afrikansk fiskuggla (Scotopelia peli) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar. Den förekommer lokalt i skogar med vattendrag i Afrika söder om Sahara.

Utseende och läte 
Afrikansk fiskuggla är en jättelik (51–61 cm) uggla med runt huvud. Fjäderdräkten är roströd täckt av sotfärgade band, fläckar och pilspetsar. Liknande rödbrun fiskuggla är mindre och ljusare, utan teckningar på undersidan, medan strimmig fiskuggla är kraftigt streckad på övre delen av bröstet och näbben är ljusgul, ej svart. Lätet är ett mörkt och lågt mislurslikt ”Ooom". Även serier av stönande ljud kan höras. Från ungfåglarna hörs ett spöklikt skriande ”wheeeuuu".

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer lokalt i skogar med vattendrag i Afrika södra om Sahara, närmare bestämt från Senegal och Gambia österut till Benin samt från Nigeria söderut genom Kongobäckenet och Centralafrika till Botswana, Moçambique och östra Sydafrika. Den förekommer även i sydöstra Sudan, norra Sydsudan, Etiopien, södra Somalia, Kenya och Tanzania. Dess status i södra Mali, Burkina Faso och södra Niger är oklar. 

Fågeln behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Afrikansk fiskuggla är en rätt skygg fågel som hittas i skogar med vattendrag. Dagtid gömmer den sig i stora träd utmed permanenta vattendrag och skogsträsk. Som namnet avslöjar lever den mestadels av fisk, men även groddjur, krabbor och sötvattensmusslor. Vid ett tillfälle har den noterats ta en 55 cm lång krokodilunge.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Hendrik Severinus Pel (1818-1876), guvernör över Nederländska Guldkusten 1840-1850 men också naturforskare och taxidermist.

Referenser

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i etiopiska regionen
Rödbrun fiskuggla

Rödbrun fiskuggla (Scotopelia ussheri) är en hotad afrikansk fågel i familjen ugglor.

Utseende och läten 
Rödbrun fiskuggla är en stor (46–51 cm), orangefärgad uggla med mörka ögon och inga örontofsar. Ovansidan är enhetligt orangebrun, undersidan ljusare beige med brun streckning. I flykten framstår den som orangefärgad och vit, med ljusa vingundersidor och vit buk. Liknande afrikansk fiskuggla är ännu större med bandad ovansida. Lätet består av mörka hoanden som avges i oregelbundna intervaller, ibland i serier eller som duett mellan könen.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i regnskog i Sierra Leone, Liberia, Elfenbenskusten och Ghana. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Rödbrun fiskuggla har en liten världspopulation bestående av uppskattningsvis endast 2 500–10 000 vuxna individer. Den tros också minska i antal till följd av habitatförlust. Den är därför upptagen på internationella naturvårdsunionen IUCN:s röda lista över hotade arter, kategoriserad som sårbar (VU).

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar Herbert Taylor Ussher (1836-1880), brittisk diplomat i Guldkusten 1866-1872 samt dess guvernör 1879-1880.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i etiopiska regionen
Östlig klippuggla

Östlig klippuggla (Strix butleri) är en västasiatisk art uggla med komplicerad taxonomisk historia.

Utseende 
Östlig klippuggla är en medelstor Strix-uggla med ett tvåfärgat blekt och mörkgrått ansikte med orange ögon, mörkt brungrå ovansida och blek undersida med långa och smala vertikala streck. Vidare har den relativt långa ben, bandade vingar och även bandad stjärt.

Taxonomi 
Typexemplaret härstammar från Ormara i Pakistan, insamlat av den engelske ornitologen Edward Arthur Butler. Butler skickade exemplaret till Allan Octavian Hume som beskrev arten 1878 och hedrade Butler med det vetenskapliga namnet butleri. Fram tills nyligen tillskrevs populationen av en uggla som förekommer på Arabiska halvön, i Israel och i nordöstra Afrika butleri, alltså relativt långt geografiskt från där typexemplaret härstammade. Inga andra observationer av arten hade då gjorts i närområdet där typexemplaret samlades in. Strix butleri gick då under det svenska namnet "klippuggla".

2013 upptäcktes en tidigare okänd population av en Strix-uggla i Oman som skilde sig både morfologiskt och i sina läten från klippugglan så som den var känd från sina populationer i exempelvis Israel. Den beskrevs följaktligen som en ny art, Strix omanensis, dock enbart utifrån inspelningar av läten och fotografier, inte från genetiskt material eller insamlade exemplar. I början av 2015 observerades vad som förmodades vara en klippuggla i ett område i Iran som ligger långt från artens normala utbredningsområde, bortsett från typexemplaret.

Samma år presenterades en studie av typexemplaret från butleri som visade att även denna skilde sig från alla andra klippugglepopulationer och att den mer liknande ugglan som hittats i Oman. Artikelförfattarna till studien kom till slutsatsen att omanensis med största sannolikhet är synonym med butleri och beskrev de övriga klippugglepopulationerna som en egen art, Strix hadorami. Samma studie visade att ugglan som påträffats i Iran är en butleri. Birdlife Sveriges taxonomikommitté gav därefter butleri det svenska namnet östlig klippuggla, medan hadorami fick heta västlig klippuggla. Majoriteten av de internationella taxonomiska auktoriteterna intar numera denna indelning med de två arterna butleri och hadorami, dock ej alla.

Utbredning och levnadssätt 
Arten är känd från ett fåtal lokaler i Iran, Pakistan och i Al Hajar-bergen i Oman. Den har observerats i höglänt klippig terräng, dock inte i närliggande wadis, en miljö där västlig klippuggla ofta påträffas.

Status 
Arten har ett stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Referenser

Källor 
 Niklas Aronsson (2015) Ett rop i natten, Vår fågelvärld, vol.74, nr.5, sid:14-19, issn 0042-2649

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i palearktiska regionen
Chacouggla

Chacouggla (Strix chacoensis) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Chacougglan är en 35–40 cm lång uggla. Ansiktsskivan är vit med täta koncentriska ringar. Hjässan är mörk med ett centralt band med vita kanter. Kroppen är påtagligt tvärbandad, med mörkburn ovansida, roströd stjärt och vitaktig undersida. Tarserna och tårna är bejädrade. Jämfört med patagonienugglan är den ljusare med längre vingar och stjärt. Lätet är ett mycket högljutt kväkande "kru...kru...kru...krau...krau...". Det framförs ofta i duetter, något ljusare från honan än hanen.

Utbredning 
Fågeln förekommer i Gran Chaco i södra Bolivia, västra Paraguay och norra Argentina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal på grund av skogsavverkningar, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som nära hotad (LC).

Namn
Fågeln har fått sitt svenska och vetenskapliga artnamn från Gran Chaco, ett torrt slättlandsområde på gränsen mellan Bolivia, Paraguay, Argentina och Brasilien.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i neotropiska regionen
Mayauggla

Mayauggla (Strix fulvescens) är en fågel i familjen  ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i bergsområden från södra Mexiko (östra Oaxaca och Chiapas) till El Salvador. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i neotropiska regionen
Rostbandad uggla

Rostbandad uggla (Strix hylophila) är en fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer i Sydamerika i Paraguay, sydöstra Brasilien (Minas Gerais) och allra nordöstligaste Argentina. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig.

Referenser

Externa länkar

Ugglor
Fåglar i neotropiska regionen
Vitbrynad uggla

Vitbrynad uggla (Strix leptogrammica) är en syd- och sydostasiatisk fågel i familjen ugglor inom ordningen ugglefåglar.

Utseende och läte 
Vitbrynad uggla är en rätt stor (39–55 cm) och brun uggla med korpsvarta ögon. Fjäderdräkten varierar geografiskt, men den har alltid ett mörkkantat svart ansikte, sotfärgade områden runt ögonen och smal tvärbandning på vingar och undersida. Lätet beskrivs som ett kort utbrott av högljudda och ekande hoanden.

Utbredning och systematik 
Vitbrynad uggla delas in i 14 underarter med följande utbredning:
 indranee-gruppen
 Strix leptogrammica indranee – förekommer på Indiska halvön
 Strix leptogrammica ochrogenys – förekommer på Sri Lanka
 Strix leptogrammica newarensis – förekommer i Himalaya, från Jammu och Kashmir till nordöstra Indien
 Strix leptogrammica ticehursti – förekommer från Myanmar till sydöstra Kina, Thailand, norra Laos och Nordvietnam
 Strix leptogrammica caligata – förekommer på Hainan och Taiwan
 Strix leptogrammica laotiana – förekommer i södra Laos och centrala Vietnam
 Strix leptogrammica maingayi – förekommer i södra Burma, södra Thailand och Malackahalvön
 Strix leptogrammica niasensis – förekommer på ön Nias utanför nordvästra Sumatra
 leptogrammica-gruppen
 Strix leptogrammica nyctiphasma – förekommer på ön Pulau-pulau Banyak utanför nordvästra Sumatra
 Strix leptogrammica myrtha – förekommer på Sumatra
 Strix leptogrammica chaseni – förekommer på ön Belitung i Javasjön utanför sydöstra Sumatra
 Strix leptogrammica vaga – förekommer på norra Borneo
 Strix leptogrammica leptogrammica – förekommer på centrala och södra Borneo
 Strix leptogrammica bartelsi – förekommer på Java

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som fåtalig i större delen av utbredningsområdet.

Bilder

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Fläckuggla

Fläckuggla (Strix occidentalis) är en nordamerikansk uggla inom ordningen ugglefåglar.

Kännetecken

Utseende 
Fläckugglan är en medelstor (41–48 cm) och rätt satt uggla. Fjäderdräkten är övervägande brun med vita fläckar. Jämfört med västligare och nordligare kråsugglan är den mörkare med fläckad, ej längsstreckad buk. Ögonen är mörka. De olika populationerna skiljer sig något åt i färgsättningen, där nordliga fåglar är mörkare och sydliga ljusare.

Läten 
Revirklätet är ett vittljudande hoande eller skällande med tydlig rytm, i engelsk litteratur återgivet "whup, hoo-hoo hooooo". Från honan hörs en stigande nasal vissling.

Utbredning och systematik 
Fläckuggla delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Strix occidentalis caurina – förekommer i tempererade skogar från södra British Columbia söderut till kustbergen i norra Kalifornien (till Marin County)
 Strix occidentalis occidentalis – förekommer på västra sidan av Sierra Nevada i Kalifornien och från Monterey County söderut till San Diego County; tidigare även i norra Baja California, i Sierra San Pedro Mártir, där den numera är utgången
 Strix occidentalis lucida – förekommer i bergsområden från sydvästra USA till Michoacán och Guanajuato i centrala Mexiko 

Vissa urskiljer även underarten juanaphillipsae med utbredning i centrala Mexiko samt huachucae från sydvästra USA (norra Arizona, sydöstra Utah och södra Colorado) söderut till norra Mexiko (östra Sonora och Chihuahua).

Genetiska studier visar att caurina och nominatformen utgör två distinkta grupper med endast begränsad hybridisering, varför de kan utgöra två olika arter. Likaså har lucida föreslagits utgöra en egen art med tanke på mycket ljusare fjäderdräkt. Hybridisering har också konstaterats med kråsugglan.

Levnadssätt 
Fläckugglan hittas i kanjoner med ekar och barrträd. Liksom de flesta andra Strix-ugglor är den strikt nattlevande och tillbringar dagen med att vila i ett träd. Födan består av små och medelstora däggdjur. Den häckar mellan mars och juni.

Status och hot 
Fläckugglan är en fåtalig fågel som minskar i antal till följd av det moderna skogsbruket. 2004 uppskattades beståndet till endast 15 000 vuxna individer, men den har troligen minskat i antal sedan dess. Minskningstakten varierar dock geografiskt, där vissa populationer minskar kraftigt, andra är stabila och några ökar till och med i antal. IUCN kategoriserar därför arten som nära hotad.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Ugglor
Fåglar i nearktiska regionen