kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Giulietta Simionato

Giulietta Simionato, född 12 maj 1910 i Forli i Italien, död 5 maj 2010 i Rom, var en italiensk operasångerska mezzosopran. Hennes karriär sträckte sig från 1930 fram till 1966. Simionato var känd för sin inlevelsefulla sångstil och sin breda repertoar. Hon behärskade både lättare och tyngre roller, såväl inom den dramatiska som den lyrisk repertoaren. Hon efterfrågades på alla större operascener och samarbetade med sin tids största dirigenter och med stora sopraner, såsom Maria Callas och Renata Tebaldi.

Biografi
Simionato studerade i Rovigo och Padua, och hon gjorde sin operadebut på Montagnana 1928. Samma år sjöng hon i Verdis Rigoletto. De första femton åren av karriären gick trögt. Hon fick hon endast små roller. Under det sena 1940-talet uppmärksammades hon alltmer. År 1936 gjorde hon sin debut på La Scala, och framträdde där regelbundet mellan 1936 och 1966. Hon gjorde sin debut på Royal Opera House, Covent Garden 1953, där hon sedan framträdde regelbundet mellan 1963 och 1965. 

År 1959 gjorde Simionato sin debut på Metropolitan Opera, som Azucena i Trubaduren, med Carlo Bergonzi, Antonietta Stella, och Leonard Warren. Hon uppträdde också vid Edinburgh Festival (1947), San Francisco-operan (1953), Teatro Nacional de São Carlos (1954), Lyric Opera of Chicago (1954-1961), Wiener Staatsoper (från 1956), och Festspelen i Salzburg. År 1957 sjöng hon i Anna Bolena med Maria Callas. År 1961 tvingades hon ställa in tre föreställningar på Metropolitan på grund av trigeminusneuralgi. 

Simionato hade en stor repertoar som bl.a. innefattade Rossinis Rosina och Askungen, Charlotte i Werther och Carmen. Hon utmärkte sig även i Verdi-repertoaren i roller som Amneris, Eboli och Azucena samt som Santuzza i Mascagnis Cavalleria Rusticana.

Hon gjorde många grammofoninspelningar, och många framträdanden lever kvar genom radio- och filminspelningar. Från 1950-talet och framåt räknades Simionato som en av sin tids största mezzosopraner.

Efter pensioneringen ägnade sig Simionato åt undervisning. Hon medverkade 1984 i Daniel Schmids dokumentärfilm Il Bacio di Tosca, som handlar om ett hem för pensionerade operasångare, grundat av Giuseppe Verdi. Hon medverkade även i en dråplig intervju med Stefan Zucker i Schmidt-Garres film från 1999, Opera Fanatic.

Inspelningar
Skivbolaget Fono har samlat ett antal av Simionatos inspelningar på CD:n ”The Colour of a Voice” (FONO 1059).

På märket Opera D'Oro finns två CD-volymer, där vol. 1 innehåller arior av Gluck, Rossini och Meyerbeer, och där vol. 2 innehåller arior från Anna Bolena (Donizetti), Trubaduren och Aida (Verdi).

Preiser Records har även i serien "Lebendige Vergangenheit" utgivit en volym med bl.a. arior av Rossini och Verdi.

Simionato finns även representerad på kompletta operainspelningar av Don Carlos, Anna Bolena, Cavalleria Rusticana, Barberaren i Sevilla, La Favorita, Maskeradbalen och Trubaduren.

Referenser

Kvinnor
Födda 1910
Avlidna 2010
Italienska operasångare under 1900-talet
Mezzosopraner
UHF

UHF kan avse:

 UHF –  radiovågor med frekvenser mellan 300 MHz och 3 GHz, se Ultra High Frequency 
 UHF – originaltitel på en amerikansk komedifilm från 1989, se Vidioten
MV Savarona

MV Savarona är en statlig motoryacht. Då hon färdigställdes 1931 var hon den största i världen, och med sina 124 meter är hon ännu en av de längsta motoryachterna. Hon ägs av republiken Turkiet och har sedan 1989 hyrts av turkiske affärsmannen Kahraman Sadıkoğlu från den turkiska staten.

Historik
Fartyget designades av Gibbs & Cox och byggdes av Blohm + Voss i Hamburg, Tyskland. Yachten kostade omkring fyra miljoner dollar (57 miljoner dollar utifrån dollarvärdet 2010).

Fartygets olika rum
Savarona har bland annat en simbassäng, ett turkiskt bad, en teater och ett bibliotek till minne av Atatürk.

Prostitutionsskandalen
Den 28 september 2010 vid midnatt äntrade det turkiska gendarmeriet, med assistans från den turkiska kustbevakningen, fartyget. Samtidigt gjordes tillslag på en rad andra ställen i landet, med anledning av förmodade brott mot trafficking- och prostitionslagarna.

Källor

Externa länkar
Savarona officiell webbsida
Savarona on SYT Complete specifications, refit and sales information and photos of Savarona
Maritime Matters: Ocean liner history and cruise ship news – Picture
Monaco Yachts – Four fine pictures
All About Turkey – History
 - Novel set in Istanbul; climactic scene takes place aboard the Savarona

Turkiska fartyg
Franz Hitze

Franz Hitze, född 16 mars 1851 i Hanemicke vid Olpe, död 20 juli 1921 i Bad Nauheim, var en tysk romersk-katolsk präst och socialpolitiker.

Hitze prästvigdes 1878, blev 1880 generalsekreterare för en förening av katolska industriidkare i Mönchengladbach, Arbeiterwohl, Verband katholischer Industrieller und Arbeiterfreunde, och i denna egenskap redaktör för månadsskriften "Arbeiterwohl". År 1893 blev han e.o. och var 1904–20 ordinarie professor i "kristlig samhällsvetenskap" vid akademien i Münster. Åren 1882–93 och 1898–1912 var han ledamot av preussiska deputeradekammaren och från 1885 av tyska riksdagen (för det katolska Centrumpartiet). I sin politiska verksamhet ägnade han sig främst åt arbetarfrågan och verkade även som skriftställare på detta område. På hans 70-årsdag (1921) ägnades honom en festskrift "Soziale Arbeit im neuen Deutschland".

Källor
Bundesarchiv

Tyska romersk-katolska präster
Tyska teologer
Tyska professorer
Tyska riksdagsledamöter
Födda 1851
Avlidna 1921
Män
Zentrumpolitiker
Ugglan
Gammalstorps socken

Gammalstorps socken i Blekinge ingick i Listers härad, ingår sedan 1971 i Sölvesborgs kommun och motsvarar från 2016 Gammalstorps distrikt i Blekinge län.

Socknens areal är 56,7 kvadratkilometer, varav land 56,1. År 2000 fanns här 1 240 invånare. Småorten och kyrkbyn Gammaltorp med Gammalstorps kyrka ligger i denna socken.

Administrativ historik
Socknen har medeltida ursprung. 

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Gammalstorps församling och för de borgerliga frågorna till Gammalstorps landskommun. 1877 utbröts hemmanen Nr 9 Äskemo och Nr 10 Skörsemo till Mörrums socken. Landskommunen inkorporerade 1952 Ysane landskommun och uppgick 1971 uppgick i Sölvesborgs kommun. Församlingen uppgick 2006 i Gammalstorp-Ysane församling, men utbröts därur 2014 och uppgick i Sölvesborgs församling.

1 januari 2016 inrättades distriktet Gammalstorp, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Listers härad.

Socken indelades fram till 1901 i 34 båtsmanshåll, vars båtsmän tillhörde Blekinges 6:e (3:e före 1845) båtsmanskompani.

Geografi
Gammalstorps socken ligger i Blekinges sydvästligaste del, strax norr om Sölvesborg. Socknen i består i öster av en plan åkerslätt, och i väster av Ryssberget som bildar gräns mot Skåne. Socknens norra del består av skogsbygd.

Stora delar av administrationen i Gammalstorps landskommun låg spridda över kommunens samhällen, med en stor del i Norje, där det gamla tingshuset för Listers härad låg, fram till flytten av tingsrätten till Sölvesborg 1921. Tingshuset kom därefter att fungera som kommunhus och plats för kommunfullmäktigemöten. Intill fanns en folkskola som fungerade som administrativt centrum, men detta hus är numera rivet. 

Socknen hade två järnvägsstationer - en i Gammalstorps by, på Blekinge kustbana, samt en vid järnvägsknuten i Sandbäck varifrån Holjebanan till Olofström utgick.

Fornlämningar
Stenåldersboplatser finns vid Agerum, Hålabäck och Ryedals flintlycke. Gravrösen finns vid Jockarp, Ryedal och Riselycke. Järnåldersgravar är kända vid Ebbalycke (högar), Ryedal och vid vägen nordost om Värhult (rest sten). Två runstenar har återfunnits i socknen.

Namnet
Namnet (1417 Gamalstorpa), taget från kyrkbyn, anses ha förledet Gamal, ett mansnamn.

Befolkningsutveckling

Se även
Gammalstorps församling
Lista över fasta fornminnen i Sölvesborgs kommun#Gammalstorp

Referenser

Fotnoter

Vidare läsning
Sveriges bebyggelse : statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Blekinge län, D. 1, Gammalstorps, Jämshögs, Kyrkhults, Mjällby, Sölvesborgs och Ysane socknar Hermes 1946

Externa länkar

Sockenkarta 1870 på Ostkanten
Gammalstorps socken på Ostkanten

Indelningar i Sölvesborgs kommun
Socknar i Listers härad
Marie-Joseph Chénier

Marie-Joseph Chénier, född 11 februari 1764 i Konstantinopel, död 10 januari 1811 i Paris, var en fransk dramatisk författare. Han var son till Louis de Chénier och bror till André-Marie de Chénier.

Med mönster från Voltaire skrev Chénier pjäser i övertygelsen, att teaterkonstens främsta uppgift var att "odla kärleken för dygden, lagarna och friheten och väcka avsky för fanatismen och tyranniet". Utifrån dessa principer skrev han pjäserna Charles IX (1789), Jean Calas (1791), Henri VIII (1791), Caius Gracchus (1792), samt Fénelon (1793). Hans drama Timoléon (1794) stoppades dock av censuren under Robespierre.

Hans efterlämnade tragedi Tibère har av senare litteraturvetare betraktats som den bästa tragedin från den här tiden. Bland övriga verk kan nämnas hans Épîtres, i vilken bland annat ingår Épître sur la calomnie, där han rentvår sig från att ha varit medskyldig till broderns död.

Chénier blev 1802 medlem av franska akademien och var 1803-06 överinspektör över undervisningsväsendet. Hans Tableau historique de l'état et de progrès de la littérature française depuis 1789 (1808). Hans Oeuvres complètes (samlade verk) utgavs i 8 band 1823-27.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930.

Noter

Externa länkar 

 

Franska dramatiker under 1700-talet
Ledamöter av Franska Akademien
Franska dramatiker under 1800-talet
Franska författare under 1700-talet
Franska författare under 1800-talet
Personer från Istanbul
Födda 1764
Avlidna 1811
Män
Svensk uppslagsbok
Alumner från Paris universitet
Sölvesborgs landsförsamling

Sölvesborgs landsförsamling var en församling i Lunds stift.

Församlingskyrka var Sankt Nicolai kyrka.

Administrativ historik
Församlingen utbröts 17 mars 1868 ur Sölvesborgs stadsförsamling och återförenades med denna 1951, som då bytte namn till Sölvesborgs församling. Församlingen bildade pastorat med stadsförsamlingen.

Se även
Sölvesborgs socken

Referenser

Historiska församlingar i Lunds stift
Indelningar i Sölvesborgs kommun
Sölvesborgs socken

Sölvesborgs socken i Blekinge ingick i Listers härad, uppgick 1952 i Sölvesborgs stad och området är sedan 1971 en del av Sölvesborgs kommun, från 2016 inom Sölvesborgs distrikt i Blekinge län.

Socknens areal är 16,67 kvadratkilometer land. År 1952 fanns här 1 117 invånare. Ruinerna efter Sölvesborgs slott ligger i denna socken medan sockenkyrkan Sankt Nicolai kyrka är gemensam med staden och ligger i denna.

Administrativ historik
Socknen har medeltida ursprung. 

1835 bildades Sölvesborgs stad som en utbrytning ur socknen som därefter utgjorde närområdet omkring. Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de borgerliga frågorna till Sölvesborgs landskommun. 1868 bildades slutligen också en fristående Sölvesborgs landsförsamling. Församlingen uppgick 1951 i Sölvesborgs församling och 1952 inkorporerades landskommunen i Sölvesborgs stad som sedan 1971 uppgick i Sölvesborgs kommun.  Fram till 1889 tillhörde Ynde och Valje Kristianstads län medan övriga delar av socknen tillhörde Blekinge län. 1890 återfördes Ynde och Valje till Blekinge län. Ön Hanö överfördes 1885 från Sölvesborg socken till Mjällby socken.

1 januari 2016 inrättades distriktet Sölvesborg, med samma omfattning som Sölvesborgs församling hade 1999/2000, och vari detta sockenområde ingår.

Socknen har tillhört fögderier, tingslag och domsagor enligt vad som beskrivs i artikeln Listers härad.

Socken indelades fram till 1901 i 11 båtsmanshåll, vars båtsmän tillhörde Blekinges 4:e (1:a före 1845) båtsmanskompani.

Geografi
Sölvesborgs socken omger staden. Socken ligger vid Östersjön och Hanöbukten i söder. Socknen har det skogbeklädda Ryssberget i nordost och är i övrigt en odlad slättbygd.

Fornlämningar
Stenåldersboplatser finns vid slottet, Hulte och Sölve. Vid Varvet finns en offerkälla. Ruiner efter skansar finns på Skansholmen och Varvet.

Namnet
Namnet skrevs 1343 Siluisborgh och kommer från slottet (borgen). Förleden anses innehålla Sylvir, 'den grumliga' och syftar på den inre delen av Sölvesborgsviken.

Befolkningsutveckling

Se även
Sölvesborgs landsförsamling
Lista över fasta fornminnen i Sölvesborgs kommun#Sölvesborg

Referenser

Fotnoter

Vidare läsning

Sveriges bebyggelse : statistisk-topografisk beskrivning över Sveriges städer och landsbygd. Landsbygden. Blekinge län, D. 1, Gammalstorps, Jämshögs, Kyrkhults, Mjällby, Sölvesborgs och Ysane socknar Hermes 1946

Externa länkar

Sockenkarta 1870 på Ostkanten
Sölvesborgs socken på Ostkanten

Indelningar i Sölvesborgs kommun
Socknar i Listers härad
Georges Chennevière

Georges Chennevière, född 1884 och död 1927, var en fransk diktare.

Chennevière anslöt sig till Jules Romains riktning i sin poesi, och skrev tillsammans med denne Petit traité de versification (1923). Chennevières dikter är samlade i Poèmes (1920). Av hans romaner märks främst Innocence (1924).

Källor 

 Svensk uppslagsbok. Lund 1930.

Franska poeter
Franska författare
Födda 1884
Avlidna 1927
Män
Antoine-Elisée Cherbuliez

Antoine-Elisée Cherbuliez, född 1797 och död 1869, var en schweizisk nationalekonom. Antoine-Elisée Cherbuliez var bror till Joel Cherbuliez och farbror till Victor Cherbuliez.

Cherbuliez var professor i Genève, och en energisk förkämpe för den liberala samhällsläran. Han förfäktade Jeremy Benthams etik och rättsfilosofi, och polemiserade mot socialismen, särskilt mot Pierre-Joseph Proudhon. Bland hans huvudarbeten märks Théorie des garanties constitutionelles (2 band, 1838) samt Études sur les causes de la misère (1853).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930.

Schweiziska nationalekonomer
Födda 1797
Avlidna 1869
Män
Science slam

Science slam är en ny form av kommunikation av vetenskap till en publik som inte är specialister i ämnet, en form av populärvetenskap. Inspirationen kommer från Poetry slam, där originaltexter presenteras av poeten själv inför en publik som även utgör jury och röstar fram det segrande bidraget/poeten. I Science slam är det i stället för poesi egna vetenskapliga resultat som presenteras av forskaren själv. Liksom hos Poetry slam finns det en tidsbegränsning (som här är maximalt 10 minuter), men däremot finns inga hinder för att använda sig av hjälpmedel. Det är vanligt att presentatörer har en power-point, men även föremål, filmklipp och white board får lov att utnyttjas. Juryn har inte i uppdrag att bedöma hur banbrytande själva forskningsresultaten är, utan juryns bedömning ska i stället, utöver förmågan att förmedla fakta om forskningen på ett informativt sätt, ta hänsyn till faktorer som kan avgöra hur forskningsresultatens betydelse åskådliggörs och, inte minst, hur underhållande själva framställningen är.

Uppkomst och mottagande
Science Slam startade i Tyskland. Första tävlingen ägde rum vid Technische Universität Darmstadt, TU Darmstadt (2006), senare i bland annat Braunschweig (2008), Hamburg (2009) och Berlin (2010). Sammanlagt har tävlingar ägt rum i över femton tyska universitetsstäder. Såväl lokala dagstidningar som ledande nationella tidningar , vetenskapsmagasin , radio- och tv-program  har rapporterat om tävlingarna. Ett par saker brukar lyftas fram, bland annat behovet av att kommunicera forskningsresultat utanför akademin, att publiken är delaktig och intresserad men även frågan huruvida populariseringen kan innebära att detaljer inom forskningen utelämnas till förmån för underhållning.

Referenser

Externa länkar 
 Scienceslam.de Tysk hemsida med länkar till flera organisatörer vid olika tyska universitet
 Der Spiegel om premiären för Science Slam i Hamburg

Populärvetenskap
Estradtävlingar
Fiorenza Cossotto

Fiorenza Cossotto, född den 22 april 1935, är en italiensk mezzosopran. Hon anses av många vara en av de stora mezzosopranerna på 1900-talet, och en naturlig efterträdare till Giulietta Simionato.

Liv och karriär 
Cossotto föddes i Crescentino di Vercelli, Italien. Hon studerade vid Musikhögskolan i Turin och tog examen som den bästa i sin årgång. Efter studier med Mercedes Llopart, debuterade hos som syster Matilde i världspremiären av Poulencs Karmelitsystrarna år 1957 på Teatro alla Scala i Milano. Hennes internationella debut ägde rum vid 1958 års Wexford-festivalen som Giovanna Seymour i Gaetano Donizettis Anna Bolena. Hennes Covent Garden-debut skedde 1959 som Neris i Luigi Cherubinis Medea, med Maria Callas i titelrollen. En prestation i den ledande rollen i La Favorita på La Scala öppnade dörren till vidare berömmelse. Hon gjorde sin amerikanska debut i samma roll 1964 på Lyric Opera i Chicago och som Amneris i Aida på Metropolitan Opera 1968.

Sammanlagt mellan 1967 och 1989 gav hon 148 föreställningar på Metropolitan i uteslutande ledande roller. Hon ansågs vara en expert på tolkningar av 1800-talets tunga italienska roller till exempel Favorita, Amneris, Azucena, Eboli, Preziosilla, Maddalena, Ulrica, och Laura. Hon tolkade också Carmen, Mozarts Cherubini, Urbain i Meyerbeers Hugenotterna, Bellinis Romeo och Marfa i Khovantschina.

Hon fortsatte att sjunga, och under 2005 hon firade sin 70-årsdag med en föreställning av Suor Angelica på Theatre Royal i Liège, Belgien.
Hon var gift med den italienska bassångaren Ivo Vinco i över 40 år och fick en son. De är nu skilda.

Referenser

Kvinnor
Födda 1935
Levande personer
Italienska operasångare under 1900-talet
Mezzosopraner
Italienska operasångare under 2000-talet
Hellraiser 7: Deader

Hellraiser 7: Deader är en skräckfilm som blev inspelad år 2004, men blev inte släppt förrän 2005. Filmen blev släppt den 7 juni 2005 i USA.

Handling 
Filmen handlar om en journalist, Amy Klein som skickas till Bukarest för att undersöka en bisarr underjordisk självmordssekt vid namn "Deaders". De säger sig kunna återuppliva de döda och de förbereder sig för ankomsten av mörkrets makter. För att få reda på sanningen har Amy inget annat val än att gå med i sekten. Något hon bittert kommer att få ångra...

Om filmen 
Hellraiser: Deader är den sjunde filmen i Hellraiser-serien om den fruktade cenobiten Pinhead.

Rollista (i urval) 
Kari Wuhrer - Amy Klein
Paul Rhys - Winter
Doug Bradley - Pinhead
Simon Kunz - Charles Richmond
Marc Warren - Joey
Georgina Rylance - Marla

Filmer i serien

Externa länkar
IMDb

Hellraiser
Filmer 2005
Fathom Five marinpark

Fathom Five marinpark är en nationalpark vid Georgian Bay i den kanadensiska provinsen Ontario som ligger med stora delar under vattnet. Den skyddar inte enbart natur utan även skeppsvrak och fyrtorn. På grund av de många skeppsvraken är området omtyckt av dykare och båtar med genomsynlig botten startar regelbundet från Tobermory. Så kan turister titta på vraken utan att få våta fötter. Flera besökare tältar i Bruce Peninsulas nationalpark som ligger bredvid och använder denna nationalpark som utgångspunkt för utflykter till Fathom Five och andra mål i närheten.

Till Fathom Five hör flera öar som till exempel Flowerpot Island. Även på Flowerpot Island finns tältplatser samt vandringsleder och de namngivande flowerpots (blomkrukor), pelare av sten som ofta står lite före stranden och som vanligen har vegetation (ibland träd) på toppen.

Besökscentrum 

2006 öppnades ett nytt besökscentrum för besökare av Fathom Five marinpark och Bruce Peninsulas nationalpark. Centret formgavs av Andrew Frontini från arkitektkontoret Shore Tilbe Irwin + Partners. Till centret hör en ungefär 20 meter högt utsiktstorn för en bättra vy över de anslutande nationalparkerna.

Källor

Externa länkar 

 Fathom Five National Marine Park
Fathom Five Natural History and Cultural Heritage Website

Nationalparker i Kanada
Ontarios geografi
Naturskyddsområden bildade 1987
Yan Xishan

Yan Xishan, född 8 oktober 1883, död 22 juli 1960 i Taipei, var en kinesisk politiker och krigsherre som var den verklige makthavaren i Shanxi-provinsen från 1911 till kommunisternas maktövertagande 1949. Han var premiärminister i Taiwan från 1949 till 1950.

Yan föddes i en familj som var verksam i den en gång blomstrande bankindustrin i Shanxi. Som ung arbetade han i faderns bank (钱庄) och studerade de konfucianska klassikerna i byskolan. 1904 sändes han för att studera vid den kejserliga militärakademin i Tokyo, från vilken han tog sin examen 1909 och återvände till Kina samma år.

1909 utnämndes han till divisionschef i den kejserliga armén i Shanxi, men arbetade i hemlighet för att största Qingdynastin. När Xinhairevolutionen bröt ut 1911 ställde han sig på revolutionärernas sida och drev ut de manchuiska styrkorna från Shanxi-provinsen med stöd från bland annat bankiren H.H. Kung. Efter revolutionen blev han utnämnd till militärguvernör (dujun 督军) över provinsen, vilket innebar att han blev dess verklige makthavare.

Under följande år stärkte Yan Xishan sin maktbas i Shanxi-provinsen och till skillnad från andra krigsherrar intresserade han sig inte för att expandera sin maktbas till andra provinser. När Chiang Kai-shek försökte ena Kina i Norra expeditionen allierade Yan sig med Chiang och blev i gengäld utnämnd till guvernör 

1930 bröt alliansen med Chiang samman och Yan Xishan allierade sig med Wang Jingwei, Feng Yuxiang och Li Zongren i ett försök att utmana Chiang om makten. I det korta inbördeskrig som följde besegrade dock Chiang Kai-shek sina rivaler och Yan tvingades fly från Shanxi. Hösten 1931 lyckades Yan återvända till Shanxi på grund av den kris som brutit ut i Kina efter Japans ockupation av Manchuriet.

När Japan invaderade Kina 1937 vägrade Yan att ge upp motståndet och flyttade sitt högkvarter till en isolerad del i provinsen, vilket ledde till att japanerna aldrig fick full kontroll över Shanxi. Efter krigsslutet 1945 återvände Yan Xishan till sin maktställning i Shanxi, men tvingades fly till Taiwan i samband med kommunisternas maktövertagande 1949. Åren 1949 till 1950 var han konseljpresident för det exekutiva rådet, det vill säga Taiwans premiärminister.

Källor

Födda 1883
Avlidna 1960
Kinesiska krigsherrar
Män
Personer från Xinzhou
WP:Projekt Kina
Malmö Open

Malmö Open är ett årligt återkommande idrottsevenemang för handikappidrott och räknas till ett av världens största arrangemang för idrottare med funktionsnedsättning. Arrangemanget har cirka 2500 deltagare med 25 olika nationaliteter representerade. Tävlingen arrangeras av FIFH Malmö som är en av Sveriges största föreningar för handikappidrott. Malmö Stad tillsammans med lokala företag utgör en väldigt viktigt funktion för arrangemanget.

Historik 
1977 arrangerades det första Malmö Open med bordtennis som enda sport och enbart 25 deltagare. Kurt Linde, Robert Johansson, Sven Hansson och Göran Wilson som var initiativtagare till första Malmö Open tävlingen, hade då ingen aning om vilken betydelse denna tävling skulle komma att få för handikappidrotten i Sverige, Europa och stora delar av världen. Det är idag endast Paralympics som är större.

Social betydelse 
Malmö Open saknar krav på tävlingslicens vilket medfört att alla unga kan delta bara för att ha kul. Arrangemanget har karaktär av en rekryteringstävling med målsättning av att få fler med funktionsnedsättning att bli aktiva i föreningslivet. Det finns även en sektion av tävlingen som är avsedd för barn, Sportis Cup som är uppdelat i två åldersklasser, 7-12 och 13-20.

Tävlingsgrenar 

Vilka idrotter som finns representerade på Malmö Open kan variera och anpassas efter popularitet och efterfrågan. Det fomms däremot grenar som följt med genom alla år. Grenar som kan förekomma är: boccia, bowling, bordtennis, elhockey, goalboll, innebandy, kälkhockey, mattcurling, rullstolsrugby, rullstolsbasket, simning och skytte.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Parasport
Sportevenemang i Malmö