kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Romantikens musik

Romantikens musik var 1800-talets tonspråk, som utgjorde musikens manifestation av romantikens estetik. Kompositören Ludwig van Beethoven gick i främsta ledet; hans Eroica utgjorde för romantiken något av en hängbro från den tidigare stilen, wienklassicismen. Den romantiska musiken övergick i nationalromantik och impressionism, men var ännu en bit in på 1900-talet en betydelsefull strömning, tills modernismen bröt igenom.

Det är problematiskt att ge en enkel och absolut definition av romantikens musik, liksom för romantiken som helhet. Den hade förankring i folklig kultur, i subjektivism, intimitet och nostalgi samt upphöjde originaliteten hos kompositörer. Sålunda uppstod nya genrer, som lieden, men även strävan efter allkonstverk, som den tyska operan (särskilt Wagner) och programmusik, med lyriska inslag, både vad beträffar lyriken som konstform och det sublimt poetiska anslaget. Solisterna, såväl sångare som instrumentalister, fick en mer framträdande plats och därmed tekniskt sett svårare stycken med komplicerade koloraturer och hastiga tonväxlingar. I likhet med skönlitteraturen, fanns en förkärlek att återanvända partier som ledmotiv. 

Franz Schubert var en av de första kompositörerna som kan sägas komponera rent romantiskt, men hade samtidigt klassicistiska drag genom påverkan från främst Mozart. Han byggde sina kompositioner på melodier, vilket dock särskiljer honom från föregående epok som mer byggde på motiv, och bryter sig fri från de från klassicismen givna sambanden mellan solist och ackompanjemang. 

Romantiken kan delas in i tre delar: tidig romantik, högromantik och senromantik.

Senromantiken är den sista delen i romantikens stilperiod och är den del där framförallt harmoniken utvecklas. Musiken utmärks av många tonartsförändringar och ett brett, svulstigt och episkt tonspråk, se exempelvis Gustav Mahler. Den stora graden av experimentell harmonik ledde fram till nästa perioden, expressionismen.

Senromantikens motiv är storslagna och episka och tar inte sällan avstamp i speciella och fantasifulla miljöer, som naturen, natten, barndomen, sagan och exotiska öar. I senromantiken framträder kärleken till det egna ursprunget, vilket banar väg för nationalromantiken.

Källor 

Alfred Einstein, Musikens historia, Stockholm 1958, s. 110 ff

Klassisk musik
Musik
Legs 11

Legs 11 är ett demoalbum av The Libertines som spelades in 2000, innan deras första album Up The Bracket. Den har senare blivit populär som bootleg bland fans till bandet.

Låtlista
"Music When the Lights Go Out"
"Hooray for the 21st Century"
"Love On the Dole"
"Bucket Shop"
"Sister Sister"
"Anything But Love"
"France"
"7 Deadly Frenchmen"

Musikalbum 2000
Album av The Libertines
Lotte Strauss

Lotte Strauss, född 15 april 1913 i Nürnberg i Tyskland, död 4 juli 1985, var en amerikansk patolog.

Strauss studerade medicin i Tyskland och Italien, där hon slutförde sina studier 1937. Året därpå flyttade hon till USA där hon först ägnade sig åt mikrobiologi för att så småningom istället intressera sig för patologi.

År 1941 började Strauss arbeta vid Mount Sinai-sjukhuset och där intresserade Paul Klemperer henne för pediatrisk patologi. 

År 1966 utsågs Strauss till professor. Under sin karriär publicerade hon omkring hundra artiklar i ämnet. Hon har givit namn åt Churg–Strauss syndrom (tillsammans med Jacob Churg).

Referenser 

Födda 1913
Avlidna 1985
Amerikanska patologer
Amerikanska professorer
Amerikanska eponymer
Kvinnor
Centralpalatset, Stockholm

Centralpalatset är en byggnad i stadsdelen Norrmalm i centrala Stockholm med adress Tegelbacken 2, med fasader mot Jakobsgatan, Fredsgatan och Rödbodtorget. Byggnaden upptar hela kvarteret Röda bodarne. Arkitekt var Ernst Stenhammar och huset byggdes under åren 1896-1898 på uppdrag av bankiren Axel Burman. Förändrad takvåning och påbyggnad utfördes 1929-1931 genom arkitekt Sven Markelius. På platsen låg tidigare Keyserska huset.

Arkitektur

Centralpalatset var Stockholms första moderna affärs- och kontorshus med sin stomkonstruktion redovisad i fasaden efter amerikanskt mönster. 

Under början av 1800-talet utvecklades i Europa användandet av järnkonstruktioner i byggnadssammanhang, vilket ledde till en för den tiden helt nyskapande arkitektur lämplig för höghus. En väsentlig förutsättning var att husen byggdes kring ett skelett av horisontella och vertikala stålbalkar som nitades eller svetsades ihop och också fick sitt uttryck i fasadutformningen. En i USA mycket utnyttjad teknik. I Sverige blev Centralpalatset ett av de första exemplen på byggnader byggda med denna teknik. 

Husets bärande fasadpelare är klädda med Vätögranit i bottenvåningen och engelsk sandsten i övrigt. Reliefer och friskulpturer i fasaden visar bilder ur arbetslivet. Runt huset löper balkonger med räcken av svartmålat smide. Husets mjukt avrundade hörn har enkla växtornament i jugendstil, till och med gatuskyltarna är formgivna i lekfull jugend. Först på planritningen upptäcker man att Centralpalatsets fyra fasader har olika längd. På byggnadens plan från 1897 märks en genomgående passage från Tegelbacken till Rödbodtorget och i husets kärna anordnades två trapphus med vardera två hissar samt fyra ljusschakt. Hissarna som installerades hade för övrigt fungerat som minarethissar vid Industrihallen på Allmänna konst- och industriutställningen 1897.

Under åren 1929 till 1931 byggdes ytterligare två våningar ritade av arkitekt Sven Markelius. Denna tillbyggnad med sina två avtrappade takvåningar ansluter med sina funktionalistiska former väl till kontorshusens karaktärer.

Centralpalatset idag
Centralpalatset ingår i Stockholms regeringskvarter och är en av de byggnader som används av Regeringskansliet. Under en period var det säte för Miljödepartementet men sedan 2015 har delar av Utrikesdepartementet lokaliserats i huset. Fastighetsägare är svenska staten genom Statens Fastighetsverk. Fastigheten är blåmärkt av Stadsmuseet i Stockholm, vilket är det starkaste skyddet och innebär "att bebyggelsen bedöms ha synnerligen höga kulturhistoriska värden". Genom Statens Fastighetsverk avslutades i november 2006 ett miljöanpassat ombyggnadsprojekt av palatset. 

I bottenvåningen adress Tegelbacken 2 fanns under många år restaurangen Seikoen som öppnade 1973 och var då Stockholms första japanska restaurang. Seikoen stängde 2016, på platsen finns idag (2020) Restaurang Tegelbacken.

Källor

Tryckta källor

SFV: Centralpalatset

Noter

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Norrmalm
Byggnader ritade av Ernst Stenhammar
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Richard Schweiker

Richard Schultz Schweiker, född 1 juni 1926 i Norristown, Pennsylvania, död 31 juli 2015 i Pomona, New Jersey, var en amerikansk republikansk politiker. 

Han tjänstgjorde i USA:s flotta i andra världskriget. Han avlade 1950 sin grundexamen vid Pennsylvania State University. Han avancerade sedan snabbt i affärsvärlden och blev verkställande direktör för American Olean Tile Company.

Schweiker var ledamot av USA:s representanthus 1961-1969 och ledamot av USA:s senat från Pennsylvania 1969-1981.

Medan de republikanska primärvalen inför presidentvalet i USA 1976 ännu var i gång, lovade Ronald Reagan att Schweiker skulle bli hans vicepresidentkandidat om Reagan blev republikanernas presidentkandidat. President Gerald Ford vann dock primärvalen men förlorade sedan presidentvalet tillsammans med sin vicepresidentkandidat Bob Dole.

Schweiker tjänstgjorde som USA:s hälsominister under president Reagan 1981-1983.

Källor

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress

Ledamöter av USA:s representanthus från Pennsylvania
Ledamöter av USA:s senat från Pennsylvania
USA:s hälsoministrar
Amerikanska republikaner
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Norristown
Födda 1926
Avlidna 2015
Män
Alumner från Pennsylvania State University
Personer som tjänstgjort i USA:s flotta
Bäst Off

Bäst Off är ett samlingsalbum från 2004 av den sverigefinske rapartisten Markoolio. Det är hans femte album i Sverige.

Låtlista

CD1
Sommar och sol - 3:11
Vi drar till fjällen - 2.46
Åka pendeltåg - 2:50
Mera mål - 3.47
Millennium 2 - 3:16
Gör det igen - 3:21
Sola och bada i Piña Colada - 3:39
Rocka på - 3:01 (med The Boppers)
Vi ska vinna! - 3:02 (med Excellence)
Jag orkar inte mer - 3.47
Vilse i skogen - 3.30
In med bollen (ny) - 3:21
Biralåten - 3.53
Vem vill inte bli miljonär - 3:34
En kväll i juni - 2.58
Nostalgi - 3:40
Mister Krister Knas (ny) -2.56
Stackars lilla tomten - 3:12
Vandringsvisan (ny) - 8.20
Replay Megamix - 3:41

Bonusvideor
Vilse i skogen
In med bollen

DVD
Livekonsert
Videor:
Vi drar till fjällen
Åka pendeltåg
Sola och bada i Piña Colada
Millennium 2
Gör det igen
Mera mål
Rocka på!
Vi ska vinna
Jag orkar inte mer
Karaoke:
Mera mål
Jag orkar inte mer
Rocka på!
Bakom kulisserna:
Rocka på! (Inspelningen)
Jag orkar inte mer (video)
Filmen om Nisse

Listplaceringar

Källor

Externa länkar

Album av Markoolio
Samlingsalbum 2004
Svenska samlingsalbum
Svenskspråkiga samlingsalbum
Cissy Houston

Cissy Houston, född Emily Drinkard den 30 september 1933 i Newark, New Jersey, är en amerikansk gospelsångare. Hon är mor till Whitney Houston.

Biografi 
Houston är en av USA:s mest meriterade och kvalitativa bakgrundssångerskor. Bland hennes arbete tillhör den höga sopranon i Aretha Franklins klassiker "Ain't No Way". Hennes stämma återfinns även bakom dotterns, Whitney Houston i danslåten "I Wanna Dance with Somebody (Who Loves Me)" från 1987.

Tillsammans med den egenbildade gruppen "Sweet Inspirations" körade hon bakom Elvis Presley under ett flertal av hans konserter. Hon spelade även in världshiten "Midnight Train to Georgia" innan den blev känd med Gladys Knight & the Pips.

Cissy Houstons röst har många gånger omnämnts bland musikereliten i USA, speciellt inom klassisk R'n'b och soul, som en av de största och bästa rösterna. Hon har vunnit en Grammy för sitt Gospelalbum Amazing Grace – How Sweet That Sound och är sedan decennier tillbaka verksam som körledare vid New Hope Babtist Church i New Jersey. Alltså samma kyrka som Whitney Houston gjorde sitt första framträdande i. 

Cissy Houston och Sweet Inspirations var även bakgrundskören i Jimi Hendrix låt "Burning of the Midnight Lamp". Hon sjunger i bakgrundskören på Paul Simons låt "Mother and Child Reunion". Tillsammans med dottern har hon gjort en tolkning av "I Know Him So Well" ur Benny Anderssons och Björn Ulvaeus musikal Chess.

Privatliv 
Cissy hade en problematisk uppväxt och var föräldralös som barn. 1941, avled åttaåriga Cissys mamma Delia i sviterna efter en stroke tre år tidigare. Hennes pappa avled när hon var 18 år gammal. Hon säger sig ha funnit drivkraften att sjunga om kärleken till Gud. 

Hon är moster till världstjärnan Dionne Warwick och tillsammans med henne, Whitney Houston och ett flertal övriga släktingar spelade hon in låten "Family First" som släpptes på soundtracket Daddys Little Girls nyligen.

Familjen är onekligen något Cissy Houston prioriterat, hon la sin egen lovande karriär på is för att ta hand om sina tre barn som samtliga valt att gå i hennes fotspår med varierat lyckat resultat. Hennes son Gary Houston har körat bakom sin syster Whitney ett flertal gånger och även varit verksam på Broadway.

Externa länkar

Cissy Houston @ Artist Direct
Cissy Houston på The National Visionary Leadership Project
The New Hope Baptist Church

Amerikanska gospelsångare
Födda 1933
Kvinnor
Levande personer
Personer från Newark, New Jersey
Musiker från New Jersey
Amerikanska soulsångare
Personer i USA under 1900-talet
Personer i USA under 2000-talet
MTV Unplugged (Bob Dylan)

MTV Unplugged är ett album av Bob Dylan, utgivet i maj 1995. Det spelades in live 17 november 1994 i Sony Music Studios i New York för tv-programmet MTV Unplugged och består av akustiska arrangemang av framförallt låtar från Dylans tidiga karriär.

Albumet nådde 23:e plats på albumlistan i USA, och 10:e plats i Storbritannien.

Låtlista
Låtarna skrivna av Bob Dylan.

"Tombstone Blues" - 4:54
"Shooting Star" - 4:06
"All Along the Watchtower" - 3:36
"The Times They Are a-Changin'"- 5:48
"John Brown" - 5:26
"Desolation Row" - 8:17
"Rainy Day Women #12 & 35" - 3:29
"Love Minus Zero/No Limit" - 5:22
"Dignity" - 6:29
"Knockin' on Heaven's Door" - 5:36
"Like a Rolling Stone" - 9:09
"With God on Our Side" - 7:07

Medverkande
Bob Dylan - gitarr, sång 
Bucky Baxter - dobro, pedal steel guitarr, steel guitar 
Tony Garnier - bas
John Jackson - gitarr
Brendan O'Brien - hammondorgel 
Winston Watson - trummor

Livealbum 1995
Livealbum av Bob Dylan
MTV Unplugged-album
Engelskspråkiga livealbum
Gasljus (film, 1944)

Gasljus () är en amerikansk thrillerfilm från 1944 i regi av George Cukor. Filmen är baserad på Patrick Hamiltons pjäs Gas Light från 1938, om en kvinna vars make långsamt manipulerar henne till att tro att hon är på väg att bli galen. I huvudrollerna ses Ingrid Bergman, Charles Boyer, Joseph Cotten.

Handling 
Filmen är en rysare där huvudpersonen Paula Alquist (Ingrid Bergman) upplever obegripliga saker som får hennes man, Gregory Anton (Charles Boyer), att påstå att hon är sinnessjuk. Det visar sig senare att det är han som står bakom dessa händelser.

Rollista i urval 

 Charles Boyer – Gregory Anton/Sergius Bauer
 Ingrid Bergman – Paula Alquist Anton
 Joseph Cotten – Brian Cameron
 Dame May Whitty – Miss Bessie Thwaites
 Angela Lansbury – Nancy Oliver
 Barbara Everest – Elizabeth Tompkins
 Emil Rameau – Maestro Guardi
 Edmund Breon – General Huddleston, Brians övervakare
 Halliwell Hobbes – Mr. Mufflin, Paulas advokat
 Tom Stevenson – PC Williams
 Heather Thatcher – Lady Mildred Dalroy
 Lawrence Grossmith – Lord Freddie Dalroy
 Jakob Gimpel – Pianist
 Terry Moore – Paula Alquist, 14 år gammal (ej krediterad)

Produktion 
Gasljus regisserades av George Cukor och baserades på pjäsen Gas Light (i USA känd som Angel Street) från 1938 av den brittiske författaren Patrick Hamilton. En brittisk filmatisering gjordes 1940; för att undvika förväxling med denna gavs Cukors film ursprungligen titeln The Murder in Thornton Square i Storbritannien.

I engelskan har gaslighting (efter filmens originaltitel Gaslight) blivit ett begrepp som beskriver att någon försöker lura någon annan att den andra är psykiskt sjuk.

Filmen nominerades till sju Oscars inklusive bästa film, bästa manliga huvudroll och bästa manus; den vann Oscar för bästa kvinnliga huvudroll (Ingrid Bergman) och bästa scenografi. En 18-årig Angela Lansbury nominerades i sin filmdebut till Oscar för bästa kvinnliga biroll.

Galleri

Referenser

Externa länkar 

Filmer 1944
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska thrillerfilmer
Filmer i regi av George Cukor
Engelskspråkiga filmer
Svartvita filmer
Filmer vars kvinnliga huvudrollsinnehavare belönades med Oscar för bästa kvinnliga huvudroll
Filmer bevarade i National Film Registry
Waren Tay

Waren Tay (ofta felstavat som Warren), född 1843, död 15 maj 1927, var en engelsk oftalmolog och kirurg.

Tay studerade medicin i London, där han kvalificerade sig som läkare 1866 och kirurg 1869, samma år blev han upptagen i Royal College of Surgeons och började verka som assisterande kirurg vid Londons ögonsjukhus. Här träffade han Edward Nettleship när de båda arbetade som assistenter åt kirurgen Jonathan Hutchinson. Hutchinson kom att ha ett stort inflytande på Tay.

1877, när sir William Bowman lämnade sin tjänst vid Moorfields, blev Tay hans efterträdare. 1881 beskrev han för första gången sjukdomen som kom att kallas Tay-Sachs sjukdom, 13 år senare publicerade han en utförlig beskrivning av sjukdomens kliniska symptom.

Referenser

Externa länkar
Who named it? - Warren Tay

Födda 1843
Avlidna 1927
Brittiska läkare
Brittiska eponymer
Män
Eurokåren

Eurokåren (engelska Eurocorps, franska och tyska Eurokorps) är ett multinationellt militärt förband från Tyskland, Frankrike, Belgien, Spanien, Luxemburg och Polen (2013) och är öppet för alla medlemmar i Europeiska unionen. Organisationens säte är beläget i Strasbourg i Alsace, Frankrike.

1992 skapades den egentliga Eurokåren vid det fransk-tyska toppmötet 22 maj 1992 i La Rochelle och 5 november 1993 presenterades projektet i Strasbourg. 1993 ingick Belgien, Spanien och 1996 Luxemburg. 2003 gick även Polen med. Eurokåren har inget ständigt aktivt förband men den Fransk-tyska brigaden står under Eurokårens kommando. 

Sedan 2001 är Eurokåren en snabbinsatsstyrka och är förutom under Europeiska unionen även underställd Nato.

Referenser

Övriga källor

Externa länkar  

 Eurocorps

Europeiska unionens civila och militära uppdrag
Militära förband
Organisationer bildade 1987
Organisationer i Europa
The Haçienda

Fac 51 Haçienda, eller oftast bara The Haçienda, var under 1980-talet och tidiga 1990-talet en berömd nattklubb i Manchester, grundad av bandet New Order, deras manager Rob Gretton samt Tony Wilson. Klubben hade starka band till skivbolaget The Factory och "FAC 51" syftar på klubbens plats i skivbolagets utgivningskatalog.

Haçienda öppnade dörrarna 1982 och låg i centrum i hörnet av Whitworth Street West och Albion Street. Haçienda finansierades till stora delar av inkomster från New Orders skivförsäljning, men kämpade med ständiga skulder och ekonomiskt underskott. Klubben fick under 1990-talet problem med gängbråk och knarklangare och stängdes slutligen 1997. På platsen finns nu ett lyxlägenhetskomplex med samma namn.

Klubbens historia skildrades tillsammans med människorna bakom The Factory i Michael Winterbottoms film 24 Hour Party People.

Externa länkar 

Nattklubbar i Storbritannien
Musik från Manchester
Manchesters historia
Rockar På

Rockar På är en DVD med Markoolio, utgiven 2002, med bland annat livekonsert och videor.

Innehåll
1. Markoolio Konsert

Videor
2. Vi drar till fjällen
3. Åka pendeltåg
4. Sola och bada i Piña colada
5. Millennium 2
6. Gör det igen
7. Mera mål
8. Rocka på!
9. Vi ska vinna
10. Jag orkar inte mer

Karaoke
11. Mera mål
12. Jag orkar inte mer
13. Rocka på!

Bakom kulisserna
14. Rocka på! (Inspelningen)
15. Jag orkar inte mer (Videon)
16. Filmen om Nisse

Musikvideoalbum
Despotatet Morea

Despotatet Morea (grekiska: Δεσποτάτο του Μυστρά) var en provins inom det Bysantinska riket som existerade från 1349 till 1460. Dess territorium varierade i storlek under dess hundraåriga existens men kom till slut att inkludera hela den grekiska halvön Peloponnesos , som vid den tidpunkten kallades Morea. Provinsen var oftast styrd av den bysantinska tronföljaren som fick titeln despot. Dess huvudstad var Mystras, i närheten av det gamla klassiska staden Sparta, vilken blev ett viktigt centrum för bysantinsk kultur och makt.

Historia 
Despotatet bildades genom att man återerövrade de delar av det Bysantinska riket som det frankiska furstendömet Achaea hade tillskansat sig efter det fjärde korståget 1204. 1259 förlorade furstendömets härskare, Guillaume II de Villehardouin, slaget vid Pelagonia mot den bysantinska kejsaren Mikael VIII Palaiologos. Guillaume tvingades att lämna en lösesumma för att frigöra sig själv och lämnade då ifrån sig landområdet i östra Morea och dess nybyggda fästningar. Detta område kom att utgöra kärnområdet i despotatet Morea.

En senare bysantinsk kejsare vid namn Johannes VI Kantakouzenos omorganiserade området till ett apanage till sin son Manuel Kantakouzenos. Den rivaliserande Palaiologosätten grep makten i Morea efter Manuels död 1380 och Theodor I Palaiologus blev den nya despoten av Morea 1383. Theodor, som regerade till 1407, konsoliderade bysantinskt styre och sökte politiska lösningar med de större och militärt starkare grannländerna, särskilt det expansionsinriktade Osmanska riket, vars överhöghet han erkände. Han försökte även att stimulera den lokala ekonomin, bland annat genom att erbjuda albaner att bosätta sig i området.

Allt eftersom den latinska makten på Peloponnesos försvagades under 1400-talet expanderade despotatet Morea till att inkludera hela halvön. Men 1446 besegrade den osmanska sultanen Murad II den bysantinska armén vid Korinth. Sultanens attack öppnade halvön för invasioner men avled själv innan han kunde utnyttja detta. Hans efterträdare, Mehmed II, även kallad ”erövraren”, intog den bysantinska huvudstaden Konstantinopel 1453 och kunde sju år senare erövra despotatet Morea, som var det sista europeiska fragmentet av det Bysantinska riket.

Despoter 
Michael (1308-1316)
Andronikos Palaiologos (1316-1322) 
Manuel Kantakouzenos (1348-?) 
Michael Asan ?
Andreas Asan (?-1354) 
Manuel Kantakouzenos (andra gången) (1354-1380) 
Matteus Kantakouzenos (1380-1383) 
Demetrius I Kantakouzenos (1383) 
Theodor I Palaiologos (1383-1407) 
Theodor II Palaiologos (1407-1443) 
Konstantin XI Palaiologos (1428-1449)
Demetrios II Palaiologos (1428-1460) 
Thomas Palaiologos (1449-1460)

Se även 
 Greklands historia
 Bysantinska riket
 Furstendömet Achaea
 Latinska riket
 Despotatet Epirus
 Lista över bysantinska kejsare

Referenser 

Bysantinska riket
Historiska grekiska stater
Korsfararstater
Stater och territorier bildade 1349
Stater och territorier upplösta 1460
Fransk-tyska brigaden

Fransk-tyska brigaden (franska:  Brigade Franco-Allemande; tyska: Deutsch-Französische Brigade) är ett gemensamt militärt förband med enheter från franska armén och Bundeswehr. Brigaden står under Eurocorps befäl.

1987 skapades det Fransk-tyska försvars- och säkerhetsrådet. Samma år ägde även den första fransk-tyska manövern rum - Kecker Spatz. Den fransk-tyska brigaden sattes upp 1987 och var insatsberedd 1989. Den är stationerad i Müllheim i Landkreis Breisgau-Hochschwarzwald, Baden-Württemberg, som en del av Eurokåren men har garnisoner på flera platser. Exempelvis Müllheim, Stetten am kalten Markt, Donaueschingen, Illkirch-Graffenstaden, Metz och Sarrebourg. Staben finns i Müllheim. Den består av de tyska förbanden Jägerbataillon 291, Jägerbataillon 292, Artilleriebataillon 295, Panzerpionierkompanie 550; och franska 3e régiment de hussards, 1er régiment d'infanterie. Högsta befälet alternerar mellan länderna. 

Brigaden har deltagit i fredsbevarande operationer på balkan, de har stött ISAF i Afghanistan, verkat katastrofavhjälpande när oljetankern Erika sprang läck, genomfört insatser på Kap Verde och mera.

Militära förband i Frankrike
Relationer mellan Frankrike och Tyskland
Tysklands militär
Organisationer bildade 1987
Upplands regemente

Upplands regemente är ett svenskt regementsnamn som har använts av följande:
Upplands regemente (infanteri) – infanteriregemente (1626–1957)
Upplands regemente (signal) – signalregemente (1974–2007)