kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jacobowsky och översten

Jacobowsky och översten är en komedi-pjäs från 1944 av den österrikiske författaren Franz Werfel. Pjäsen driver med nazismen och har undertiteln "En komedi om en tragedi i tre akter". 

I Sverige har pjäsen satts upp i regi av Torsten Hammarén på Göteborgs Stadsteater (1944) och av Ingmar Bergman på Helsingborgs stadsteater (1945).

Handling
Jacobowsky och översten utspelar sig i Frankrike 1940. Gestapo, SS och franska polisen söker efter deserterade polska soldater i Frankrike, däribland den förrymde överste Stjerbinsky. Stjerbinsky flyr undan tyskarna tillsammans med sin franska älskarinna Marianne, sin underlydande officer Szabuniewicz samt juden Jacobowsky.

I pjäsens huvudscen stöter kvartetten på en tysk motorcykelpatrull. Allt ser hopplöst ut, men Jacobowsky hittar på att översten är en förvirrad fransman som varit inspärrad på mentalsjukhus i Nantes och nu är på väg hem med sin hustru Marianne, och gruppen får passera.

Rollen Marianne växer i pjäsen, hon symboliserar den franska frihetsviljan, och mot slutet då Jacobowsky och översten fortsätter sin flykt, bestämmer sig Marianne för att stanna i Frankrike och slåss mot angriparna.

Filmatiseringar

1958 i regi av Peter Glenville med Danny Kaye som Jacobowsky. (Jag och översten, Me and the Colonel)

Österrikiska teaterpjäser
Tyskspråkig litteratur
1940 i fiktion
Frankrike i fiktion
1944 i Schweiz
Teateråret 1944
Georges Pire

Georges Charles Clement Ghislain Pire, född 10 februari 1910 i Dinant, död 30 januari 1969 i Leuven, var en belgisk dominikanermunk. År 1958 mottog han Nobels fredspris.

Biografi 
Pire deltog aktivt i motståndsrörelsen under andra världskriget och engagerade sig efter kriget i flyktingproblematiken. Bland annat byggde han på 1950-talet ett antal så kallade Europabyar där flyktingar kunde bosätta sig med hjälp av ekonomiskt stöd från ett system av sponsorer.

Efter att han tilldelats fredspriset etablerade han 1960 ett universitet för fredsfostran i Huy och organiserade olika stöd- och bidragsprojekt i Pakistan och Indien.

Källor 
 Bra Böckers lexikon. 1978.

Externa länkar 
 Nobelprize.org Nobels fredspris 1958
 Nobelprize.org Georges Pire – Biografi

Mottagare av Nobels fredspris
Belgiska dominikaner
Alumner från Angelicum
Födda 1910
Avlidna 1969
Män
Kommendörer av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Personer från Dinant
Frode Johnsen

Frode Johnsen, född 17 mars 1974 i Skien, Norge, är en fotbollsspelare som för närvarande spelar i Odd Grenland.

Frode spelade innan dess sex säsonger som forward för Rosenborg BK och vann där bland annat skytteligan 2001 och 2004.

Frode har även spelat 35 landskamper för Norge.

Födda 1974
Norska fotbollsspelare
Spelare i Odds BK
Spelare i Rosenborg BK
Spelare i Nagoya Grampus
Spelare i Shimizu S-Pulse
Män
Levande personer
Norska landslagsspelare i fotboll
Mariana Pineda

Mariana Pineda är en pjäs från 1923-1925 av den spanske dramatikern Federico Garcia Lorca. Handlingen är baserad på en verklig persons liv, spanjorskan Mariana de Pineda. Pjäsen hade premiär i Barcelona i juni 1927.

1927 i Spanien
Teateråret 1927
Spanska teaterpjäser
Spanskspråkig litteratur
Spansk litteratur
Marit Victoria Wulff Andreassen

Marit Victoria Wulff Andreassen, född den 22 januari 1971 i Kasfjord i Harstad kommun, Troms fylke, är en norsk konstnär, verksam i Stavanger. Hon är utbildad på Kunsthøgskolen i Bergen åren 1999–2003.

Hennes konst har ofta sexuellt innehåll, vilket har gjort henne kontroversiell. En av hennes mest kända teckningar är Velsigna Rund, en stiliserad teckning av könsorgan som bildar en stor cirkel. Teckningen, som mäter 230 x 260 cm, gavs till Harstad kommun sommaren 2006. Kommunen tackade först nej, men barnmorskekontoret vid vårdcentralen i Harstad erbjöd sig senare att ta emot den.

Källor 

Noter

Externa länkar 
Officiell webbplats
Marit Victoria Wulff Andreassen på Flickr

Norska målare under 2000-talet
Personer från Harstads kommun
Födda 1971
Levande personer
Kvinnor
Erik Asplund

Erik Asplund, född 9 oktober 1888 i Jäder, död 30 juli 1974 i Stockholm,  var en svensk botanist, filosofie doktor och docent i Uppsala 1920-1927. Han var bror till författaren och konsthistorikern Karl Asplund.

Asplund var verksam vid Naturhistoriska riksmuseets botaniska avdelning 1926-1953. Han har skrivit ett antal vetenskapliga arbeten, varav de flesta berör ämnen inom blommorfologi, floristik, och embryologi. År 1937 utgav Asplund Stockholmstraktens växter tillsammans med Erik Almquist.

Referenser

Externa länkar 
 
 

Svenska botaniker under 1900-talet
Födda 1888
Avlidna 1974
Män
Personer från Jäders socken
Svenska innehavare av professors namn
Hugh May

Hugh May, född 1621, död 1684, var en engelsk arkitekt. Han var den sjunde sonen till John May av Rawmere i Mid Lavant, West Sussex med maken Elizabeth Hill. Han verkade i en era då palladianism börjat införas i England av Inigo Jones och i den engelska barocken under John Vanbrugh och Nicholas Hawksmoor. Mays verk influerades såväl av palladianism och holländsk arkitektur.  

May utsågs till Comptroller of the Works av kungen 1668 och var en av dem som ledde återuppbyggnaden av centrala London efter branden 1666. Vid Windsor Castle byggde han om den övre avdelningen, St George's Hall och det kungliga kapellet tillsammans med målaren  Antonio Verrio och snidaren Grinling Gibbons. Mays verk finns inte kvar efter att Sir Jeffry Wyatville byggde om slottet åt Georg IV i början av 1800-talet.

Källor 

Brittiska arkitekter
Födda 1621
Avlidna 1684
Män
Six Degrees of Inner Turbulence

Six Degrees of Inner Turbulence är det amerikanska progressiv metal/progressiv rock-bandet Dream Theaters sjätte studioalbum. Albumet släpptes den 12 januari 2002 av skivbolaget Elektra Records.

Albumet består av två CD-skivor. Den första skivan består av fem låtar, medan den andra skivan består av en 42 minuter lång låt indelad i åtta spår. Den första låten på det första albumet inleds med samma brus som avslutade det föregående albumet Metropolis Part 2: Scenes from a Memory, och den sista låten avslutas med samma ljud som den följande skivan Train of Thought inleds med.

Fansens reaktioner har varit blandade, och många pekar på de stora skillnaderna mellan de två skivorna. Medan den första skivan är mer experimentell och tung, är den andra skivan mer i stil med  Metropolis Part 2: Scenes from a Memory.

Låtlista
CD 1
"The Glass Prison" – 13:52 
"I. Reflection"
"II. Restoration"
"III. Revelation"
"Blind Faith" – 10:21 
"Misunderstood" – 9:34 
"The Great Debate" – 13:43 
"Disappear" – 6:46 

Speltid: 54:18

CD 2
"Six Degrees of Inner Turbulence" (instrumental) – 42:04
"I. Overture" – 6:50 
"II. About to Crash" – 5:51 
"III. War Inside My Head" – 2:08 
"IV. The Test That Stumped Them All" – 5:03 
"V. Goodnight Kiss" – 6:17 
"VI. Solitary Shell" – 5:48 
"VII. About to Crash (Reprise)" – 4:05 
"VIII. Losing Time/Grand Finale" – 6:01 

Speltid: 42:02

Text: Mike Portnoy (CD 1: spår 1, CD 2: spår 1, 4–6), John Petrucci (CD 1: spår 3, 4, CD 2: spår 1, 3, 7–9), James LaBrie (CD 1: spår 2, 5)Musik: All musik skriven av John Petrucci, John Myung, Jordan Rudess och Mike Portnoy

Medverkande
Dream Theater
James LaBrie – sång
John Myung – basgitarr
John Petrucci – gitarr, bakgrundssång
Mike Portnoy – trummor, sång
Jordan Rudess – keyboard

Bidragande musiker
Howard Portnoy – gong

Produktion
John Petrucci, Mike Portnoy – producent
Doug Oberkircher – ljudtekniker
Kevin Shirley – ljudmix
Eugene "UE" Nastasi, Claudius Mittendorfer – assisterande ljudmix
George Marino – mastering
Dung Hoang – omslagskonst
Ken Schles – foto

Referenser

Externa länkar 
Låttexter på DarkLyrics

Musikalbum 2002
Album av Dream Theater
Léon Bourgeois

Léon Victor Auguste Bourgeois, född 21 maj 1851, död 29 september 1925, var en radikal fransk politiker och jurist av judisk börd. 

Efter juridiska studier och en administrativ karriär blev Bourgeois 1886 direktör i inrikesministeriet. 1887 blev han polisprefekt i Paris. 1888 blev han deputerad för Marne, och tillhörde som sådan oppositionen mot general Georges Boulanger och anslöt sig till vänsterradikalernas parti. 1888 blev han understatssekreterare i inrikesministeriet under ministären Floquet. Han var en av de viktigaste politikerna under den tredje republiken och innehade en rad ministerposter mellan åren 1890–1917, bland annat premiärminister 1895–1896, inrikesminister 1890, 1895–1896, justitieminister 1892–1893, arbetsmarknadsminister 1912–14 utbildningsminister 1890–1896 och utrikesminister 1896, 1906, 1914. Han var 1902-03 president för deputeradekammaren, samt från 1905 senator. Dessutom utnämndes han 1903 till medlem av den internationella skiljedomstolen i Haag. Han var även Frankrikes förste delegerade vid konferenserna i Haag 1897 och 1907.

Bourgeois räknas som en av de andliga fäderna till Nationernas förbund, och var den första ordföranden för dess råd. För detta arbete mottog han Nobels fredspris 1920. 

Bland hans skrifter märks Solidarité (1896), L'éducation de la démocratie françaice (1897), Essai d'une philosophie de la solidarité (1902), samt L'oeuvre de la Sociéte de nations (1920–23).

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobels fredspris 1920
 Nobelprize.org, Léon Bourgeois – Biografi

Referenser

Noter

Källor
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939.
 

Mottagare av Nobels fredspris
Födda 1851
Avlidna 1925
Män
Franska politiker under 1800-talet
Frankrikes utrikesministrar
Frankrikes regeringschefer
Franska nobelpristagare
Frankrikes justitieministrar
Frankrikes utbildningsministrar
Frankrikes arbetsmarknads- och bostadsministrar
Svensk uppslagsbok
Politiker från Paris
Personer inom Nationernas förbund
Franska politiker under 1900-talet
Ralph Bunche

Ralph Johnson Bunche, född 7 augusti 1904 i Detroit, Michigan, död 9 december 1971 i New York, var en amerikansk statsvetare, sociolog och diplomat som mottog Nobels fredspris 1950.

Bunche blev 1937 professor vid Harvard University och medverkade 1938 - 40 i Carnegiestiftelsens undersökning av den svarta befolkningens ställning i USA (Gunnar Myrdal sysslade med samma frågor).

Åren 1941 - 47 verkade han som expert för den amerikanska regeringen rörande rasrelationer, USA:s förhållanden till Afrika och Mellanamerika m.m. Under åren 1948 - 71 hade han flera uppdrag inom FN, bland annat som medlare i Palestinafrågan 1948 - 49 och som FN-representant i Kongo-Léopoldville 1960. Han var den första chefen över  den av Dag Hammarskjöld inrättade enheten för särskilda politiska frågor, UN Office for Special Political Affairs, som sedermera blev DPKO, FN:s avdelning för fredsbevarande insatser.

Bunche utsågs 1968 till undergeneralsekreterare i FN.

Utmärkelser 

 Springarnmedaljen 1949
 Nobels fredspris 1950
 Presidential Medal of Freedom with Distinction 1963

Referenser

Källor
Bra Böckers lexikon, 1973

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobels fredspris 1950
 Nobelprize.org, Ralph Bunche - Biografi

Mottagare av Nobels fredspris
Amerikanska nobelpristagare
Födda 1904
Avlidna 1971
Män
Personer från Detroit
Alumner från Harvard University
Personer verksamma vid Harvard University
Mottagare av Frihetsmedaljen
Alumner från University of California, Los Angeles
Emily Greene Balch

Emily Greene Balch, född 8 januari 1867, död 9 januari 1961, var en amerikansk akademiker, författare och pacifist som mottog Nobels fredspris 1946 tillsammans med John Mott. Hon var bland annat verksam inom Internationella kvinnoförbundet för fred och frihet.

Balch var från 1903 professor i nationalekonomi och socialvetenskap vid Wellesley College men tvingades 1918 lämna befattningen då hon motarbetade USA:s inträde i första världskriget. Hon deltog i flera statliga och kommunala kommittéer för yrkesutbildning, immigration, barnavård, minimilöner med mera. Hennes arbete hade alltid en internationell profil. Ett mer direkt fredsarbete utförde Balch som medlem i Internationella kvinnoförbundet för fred och frihet, där hon var en av Jane Addams närmaste medarbetare. Hon deltog vid förbundets instiftande i Haag 1915, blev dess första internationella sekreterare och organiserade centralbyrån i Genève. 1936 efterträdde hon Jane Addams som föreningens hedersordförande.

Balch var 1915 en av de delegater, som till de skandinaviska och ryska regeringarna överlämnade Haagkonferensens fredsvädjan, och 1916 besökte hon Stockholm som en av delegaterna för Fords fredsexpedition. 1930 sändes Balch till Palestina för att medla i konflikten mellan sionister och araber, och försökte därefter verka för en opolitisk sionism. Hon försökte vinna stöd för internationalisering av sjövägar och luftrum, bland annat genom påverkan på Nationernas Förbund. Under andra världskriget arbetade hon bland annat för flyktingars asylrätt i USA. Efter kriget försökte hon förmå den amerikanska fredsrörelsen att stödja Förenta Nationerna.

Balch var kväkare och tillhörde den internationella exekutivkommittéen 1917–1937. Bland Balchs skrifter märks Public assistance of the poor i France (1893), Our Slavic fellow citizens (1910), Women at the Hauge (1915, tillsammans med Jane Addams och Alice Hamilton), Approaches to the great settlement (1918) och Occupied Haiti (1927). 1941 utgav hon diktsamlingen Miracle of living.

Källor

Externa länkar 

 
 Nobelprize.org, Emily Greene Balch - Biografi

Mottagare av Nobels fredspris
Amerikanska nobelpristagare
Födda 1867
Avlidna 1961
Icke-våld
Kvinnor
Alumner från Bryn Mawr College
Alumner från University of Chicago
Alumner från Wellesley College
Robert Cecil, 1:e viscount Cecil av Chelwood

Edgar Algernon Robert Gascoyne-Cecil, 1:e viscount Cecil av Chelwood, känd som Lord Robert Cecil mellan 1868 och 1923, född 14 september 1864, död 24 november 1958, var en brittisk advokat, parlamentsledamot och minister. Han var son till premiärministern Lord Salisbury och bror till Hugh Cecil, 1:e baron Quickswood. 

Efter studier vid Eton och Oxford College och verksamhet som advokat inträdde Cecil i underhuset 1906 som konservativ ledamot. Med en utpräglad dragning åt liberalt individualistiska principer väckte han uppseende genom ett Manchesterliberalt motiverat motstånd mot tullförslag, 8-timmarsdagen och ålderspension. På grund av detta förlorade han sitt mandat 1910, men återvände redan 1912 och blev denna gång uppmärksammad som förespråkare för kvinnlig rösträtt och försvar av statskyrkan. I maj 1915 inträdde Cecil i Asquiths koalitionsministär och stannade kvar även i David Lloyd Georges ministär, först som understatssekreterare i utrikesdepartementet, därefter som blockadminister, slutligen som biträdande utrikesminister. I juli 1916 deklarerar han å de allierades vägnar, att dessa helt hade övergett Londondeklarationen. 

År 1918 utträdde Cecil ur ministären på grund av dennas ståndpunkt i fråga om Wales ställning i Brittiska riket. Som en ivrig anhängare av tanken på ett Nationernas förbund, deltog han i Paris 1919 vid förberedelserna till dess grundande, och deltog sedan vid ett flertal av förbundets förhandlingar, bland annat 1920 som representant för Sydafrika. År 1923 adlades han som viscount Cecil av Chelwood. I Baldwins första ministär 1923-24 var han lord privy seal; i sin andra innehade han främst det nominella ämbetet som kansler för Lancaster och ägnade sin mesta tid åt folkförbundsärenden. Han avgick dock i augusti 1927 då han inte ansåg att ministären gjort tillräckliga medgivanden i avrustningsfrågan. Från 1918 var han kansler för Birminghams universitet. Han tilldelades Nobels fredspris 1937.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930.

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobels fredspris 1937
  med hans Nobelföreläsning 1 juni 1938 The Future of Civilization

Brittiska politiker
Brittiska diplomater
Universitetskanslerer
Brittiska nobelpristagare
Mottagare av Nobels fredspris
Personer i Storbritannien under 1900-talet
Födda 1864
Avlidna 1958
Män
Svensk uppslagsbok
Lords Privy Seal
Alumner från University College, Oxford
Norman Angell

Sir Norman Angell, egentligen Ralph Norman Angell Lane, född 26 december 1872, död 7 oktober 1967, var en brittisk författare och parlamentsledamot för Labourpartiet. Han var mottagare av Nobels fredspris 1933.

Biografi 
Angell växte upp i Frankrike. Han arbetade en tid som jordbrukare, och därefter som guldgrävare i västra USA, övergick senare till tidningsmannabanan och arbetade som journalist i Amerika fram till 1898, därefter i Frankrike där han 1905-14 redigerade Daily Mails Parisupplaga och senare i Storbritannien.

Angell ägnade sig mycket åt ekonomiska och politiska frågor i sina skrifter, och började under början av 1900-talet att varna för ett kommande storkrig, främst i Europas synvilla (1910, The Great Illusion), som snabbt översattes till ett flertal språk. Han argumenterade där för att kapprustningen skulle leda till att mindre stater skulle bli värnlösa offer för stormakterna, och krigen i längden ruinera även dessa stater, och menade att satsen att krig var oundvikligt förenade med den mänskliga naturen var falsk. Han såg Tysklands försök att tävla med Storbritannien om världsherraväldet till sjöss som det största fredshotet.

Angell, som såg sina teser bekräftade i samband med första världskrigets utbrott fortsatte sin antimilitaristiska propaganda som politiker, föredragshållare och författare. Bland hans övriga skrifter märks Prussianism and its destruction (1914) där han krävde "preusseriets" förintande, The peace treaty and the economic chaos of Europe (1919), The fruits of victory (1921), Must Britain travel the Moskow road? (1926), Can goverment cure unenployment? (tillsammans med Harold Wright, 1931), The unseen assasins (1932), Preface to peace (1935). Angells huvudarbete var  Peace with the dictators? (1938) och Let the people know (1943), där han förordade skapandet av ett internationellt organ som även militärt kunde försvara svagare staters rättigheter, vilka tankar liknar de som efter andra världskriget ledde till bildandet av Förenta Nationerna.

Angell var 1928–1931 representant för arbetarpartiet i underhuset, adlades 1931 och erhöll 1934 Nobels Fredspris för 1933.

Svenska översättningar 
 Europas synvilla: en studie öfver militärmaktens betydelse för nationernas ekonomiska och sociala ställning (The Great Illusion) (Norstedt, 1910)
 Osynliga lönnmördare (The Unseen Assasins) (översättning Vilgot Hammarling) (Tiden, 1932)
 Kan staten avskaffa arbetslösheten? (Can Governments Cure Unemployment?) (tillsammans med Harold Wright) (Tiden, 1932)
 Vägen till fred (Preface to Peace) (översättning Leif Björk) (Tiden, 1935)
 Vem "äger" Brittiska imperiet? (1944)

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Noter

Externa länkar 

 Nobelprize.org, Nobels fredspris 1933
 Nobelprize.org, Robert Cecil - Biografi

Tidigare brittiska underhusledamöter
Mottagare av Nobels fredspris
Födda 1872
Avlidna 1967
Män
Brittiska nobelpristagare
Personer inom Nationernas förbund
Léon Jouhaux

Léon Jouhaux, född i Paris 1 juli 1879, död där 28 april 1954, var en fransk fackföreningsledare och mottagare av Nobels fredspris 1951.

Biografi
Joughaux var ursprungligen tändsticksarbetare, anslöt sig till den syndikalistiskt betonade fackföreningsrörelsen och utgav  1911-21 La bataille. 1919 blev han generalsekreterare för Confédération générale du travail (CGT) och bidrog som dess ledare att förhindra dess anslutning till kommunisterna. Jouhaux var från Internationella arbetsorganisationens tillkomst 1919 en av dess förgrundsfigurer. 

Efter fångenskap i tyskt koncentrationsläger återfick han sin post inom CGT 1945, men avgick 1946 på grund av den starka kommunistdominansen. 

Jouhaux medverkade 1947 vid bildandet av den socialistiska landsorganisationen Force Ouvrière  och var även vice ordförande i Fackföreningsinternationalen.

Noter

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobels fredspris 1951
 Nobelprize.org, Léon Jouhaux - Biografi

Mottagare av Nobels fredspris
Franska nobelpristagare
Födda 1879
Avlidna 1954
Män
Nicholas Murray Butler

Nicholas Murray Butler, född 2 april 1862 i Elizabeth, New Jersey, död 7 december 1947 i New York City, New York, var en amerikansk filosof, diplomat och politiker.

Butler blev 1884 filosofie doktor och 1890 professor i filosofi och pedagogik vid Columbia University. Mellan 1902 och 1945 var han universitetets rektor och ordförande för Carnegie Endowment for International Peace från 1925 till 1945. Butler deltog flitigt i politiken var 1912 republikanska partiets kandidat till vicepresident och föreslogs 1920 på partiets kongress till presidentkandidat.

Under första världskriget var han en stark motståndare till Tyskland, och var även motståndare till Briand–Kellogg-pakten och spritförbudet under förbudstiden.

Han mottog Nobels fredspris 1931 tillsammans med Jane Addams.

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobels fredspris 1931
 Nobelprize.org, Nicholas Murray Butler - Biografi

Mottagare av Nobels fredspris
Amerikanska nobelpristagare
Amerikanska republikaner
Amerikanska diplomater under 1900-talet
Amerikanska filosofer under 1900-talet
Forskare från New Jersey
Personer från Elizabeth, New Jersey
Födda 1862
Avlidna 1947
Män
Charles G. Dawes

Charles Gates Dawes, född 27 augusti 1865 i Marietta i Ohio, död 23 april 1951 i Evanston i Illinois, var en amerikansk advokat och politiker (republikan). Han var USA:s vicepresident åren 1925–1929 under USA:s president Calvin Coolidge. För sitt arbete med Dawesplanen efter första världskriget mottog han Nobels fredspris 1925.

Biografi
Från 1887 till 1894 var Dawes advokat i delstaten Nebraska. Han grundade gasbolag bland annat i Illinois. Han deltog från 1896 i den republikanska partirörelsen. Från 1897 till 1902 var Dawes Comptroller of the Currency. Han tjänstgjorde som officer i första världskriget som överste vid järnvägstrupperna i Frankrike och blev senare medlem av John Pershings förvaltningsstab och blev chef för den interallierade provianteringsmyndigheten, samt därefter brigadgeneral.

Åren 1921–1922 var han USA:s förste budgetdirektör och chef för budgetbyrån. Dawes blev 1924 ordförande i skadeståndskommissionens expertkommitté och gjorde sig som sådan känd genom sitt arbete med Dawesplanen. För detta arbete mottog han Nobels fredspris 1925.

Den 4 mars 1925 tillträdde Dawes som USA:s vicepresident under Calvin Coolidge, en post han innehade fram till 1929. Efter perioden som vicepresident blev han USA:s ambassadör i Storbritannien, från 1929 till 1932. Därefter var han verksam inom bankvärlden fram till sin död 1951.

Bland hans skrifter märks The banking system of the U.S.A. (1892), Essays and speeches (1915), samt The first yer of the budget of the U.S. (1923).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Externa länkar 
 Nobelprize.org, Nobels fredspris 1925
 Nobelprize.org, Charles Dawes – Biografi

USA:s vicepresidenter
Mottagare av Nobels fredspris
Personer inom USA:s näringsliv
USA:s ambassadörer i Storbritannien
Amerikanska generaler
Amerikanska nobelpristagare
Amerikanska republikaner
Amerikanska advokater
Personer i USA under 1800-talet
Personer i USA under 1900-talet
Personer från Washington County, Ohio
Födda 1865
Avlidna 1951
Män
William Talman (arkitekt)

William Talman, född 1650, död 1719, var en engelsk arkitekt och landskapsarkitekt.

Han var elev till Sir Christopher Wren, och Talmans viktigaste verk är Chatsworth House, som anses vara det första privata barockhuset i Storbritannien. 

Talman hade rykte om sig att vara en sur och oförskämd man, svår att ha att göra med, vilket särskilt earlen av Carlisle ansåg, vilke var skälet att John Vanbrugh och inte Talman utsågs till arkitekt till Storbritanniens främsta barockhus Castle Howard.

Brittiska arkitekter
Födda 1650
Avlidna 1719
Män