kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Judah Dana

Judah Dana, född 25 april 1772, död 27 december 1845 i Fryeburg, Maine, var en amerikansk jurist och politiker (demokrat). Han representerade delstaten Maine i USA:s senat 1836–1837.

Dana utexaminerades 1795 från Dartmouth College. Han studerade sedan juridik och inledde 1798 sin karriär som advokat i den del av Massachusetts som är nuvarande Maine. Han var åklagare i Oxford County 1805–1811 och arbetade därefter länge som domare.

Senator Ether Shepley avgick 1836 och Dana blev utnämnd till senaten. Han efterträddes 1837 av Reuel Williams.

Dana avled 1845 och gravsattes på Village Cemetery i Fryeburg.

Källor

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Political Graveyard

Födda 1772
Avlidna 1845
Ledamöter av USA:s senat från Maine
Män
Alumner från Dartmouth College
Fryeburg

Fryeburg är en kommun (town)  i Oxford County i den amerikanska delstaten Maine med en folkmängd, som uppgår till 3 083 invånare (2000). Den har enligt United States Census Bureau en area på totalt 170,6 km² varav 19,5 km² är vatten.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Orter i Maine
Oxford County
De Divina Proportione

De Divina Proportione (Om den gudomliga proportionen) är en berömd matematisk bok från medeltiden skriven av Luca Pacioli i Milano. Boken innehåller även en rad illustrationer gjorda av Leonardo da Vinci. Ett originalexemplar av första utgåvan förvaras idag på Ambrosianska biblioteket.

Boken
De Divina Proportione är uppdelad i tre delar .

Den första delen, Compendio Divina Proportione, studerar och beskriver det Gyllene snittet ur ett matematiskt perspektiv samt studier av polygoner  . Boken studerar även användningen av perspektiv hos olika samtida målare.

Den andra delen studerar och beskriver romerske arkitekten Vitruvius idéer om den mänskliga kroppens proportioner som utgångspunkt för arkitektur.

Den tredje delen, Libellus in tres partiales tractatus divisus, är en översättning till italienska av ett av Francescas verk  "Från corporibus regalaribus" samt matematiska övningar .

Skriften innehåller illustrationer i träsnitt  gjorda av Leonardo da Vinci som var Paciolis student i matematik under denna tid.

Historia
De Divina Proportione skrevs av franciskanermunken Luca Pacioli mellan åren 1496 och 1498.

Den 1 juni år 1509  utkom den första tryckta bokupplagan utgiven av boktryckare Paganinus de Paganinus i Venedig. Da Vincis illustrationer medförde att boken blev känd långt utanför matematikernas kretsar . Boken har därefter omtryckts flera gånger.

Idag finns endast två originalexemplar av första utgåvan bevarade, ett exemplar förvaras på Ambrosianska biblioteket i Milano och det andra finns på Bibliothèque de Genève i Genève.

Mellan oktober 2005 och oktober 2006 visades boken för första gången i sin helhet under en utställning  tillsammans med Codex Atlanticus i Milano.

Referenser

Externa länkar
 Detaljbild på De Divina Proportione på Flickr.com
 Bild på farmsida av nytryck 1889

Matematikens historia
Handskrifter
Historisk litteratur
Litteratur under medeltiden
Rundhuvuden

Rundhuvuden kallades parlamentets anhängare under engelska inbördeskriget 1642–1651.

Rundhuvudena, av vilka de flesta var puritaner, kämpade mot Karl I och mot det kungliga enväldet. Ursprungligen var målet att uppnå en konstitutionell monarki, men istället ledde kriget till att kungen avrättades, och Oliver Cromwell införde en form av diktatur.

"Roundheads", rundhuvuden, förefaller först ha använts som en nedsättande term som kom i bruk mot slutet av år 1641 när konflikter i parlamentet ledde till utbrott av oroligheter i Westminster. En del av, om än inte alla, puritanerna hade kortklippt hår i en rund frisyr som liknade en kort variant av en pagefrisyr. Detta innebar att man enkelt kunde se en stor skillnad på dem och hovmännen som vid denna tid, mitten av 1600-talet, bar sitt hår i långa, lockiga frisyrer. En myndighetsperson yttrade om de folkmassor som samlades i Westminster att "Väldigt få av dem hade hår på huvudet som räckte längre än till öronen, vilket fick till följd att de som brukade samlas för att protestera i Westminster kom att kallas vid öknamnet rundhuvuden". Enligt John Rushworth, historikern bakom verket Historical Collections, användes begreppet första gången den 27 december 1641 av en officer vid namn David Hide som enligt rapporter skulle ha yttrat att han skulle "skära halsen av alla hundar med runda huvuden som vrålade mot biskoparna".

Källor

Vidare läsning 
 

Engelska inbördeskriget
Gamerankings

GameRankings var en webbplats som samlade recensioner av datorspel från olika källor och beräknade ett genomsnittligt betyg. Sidan grundades 2000 och innehåller över 315 000 artiklar om mer än 14 500 spel.

Gamerankings köptes upp av CNET Networks, som i maj 2008 blev en del av CBS Corporation. Liknande sidor är bland andra GameStats, Metacritic, MobyGames och TopTenReviews. Sidan lades ner 9 december 2019.

Rankning 
Gamerankings samlade och länkade till recensioner från andra webbplatser och tidningar och beräknade ett genomsnittligt procentuellt betyg. Trots att de listade en stor mängd recensioner, använde bara Gamerankings de sidor som de såg som kända. Sidan konverterade icke-procentuella system (exempelvis 1-5 stjärnor) till procent innan beräkningen. Det genomsnittliga betyget beräknades inte förrän tillräckligt många recensioner var medräknade.

Regler för recensioner 
Gamerankings hade ett antal regler som webbplatserna som inkluderas i betyget skulle följa:

 Sidorna måste ha minst 300 arkiverade recensioner om de behandlar flera plattformar eller genrer och 100 recensioner om de behandlar enskilda plattformar eller genrer.
 Sidorna måste publicera minst 15 recensioner per månad.
 Sidorna måste vara visuellt tilldragande och se professionella ut.
 Sidorna måste recensera flera olika titlar
 Sidorna måste ha ett dedikerat domännamn med professionell hosting.
 Sidorna måste ha välskrivna recensioner.
 Sidorna måste bete sig professionellt.

Referenser

Externa länkar 
 GameRankings.com
 "High Scores Matter To Game Makers, Too", The Wall Street Journal, 20 september 2007.

Webbplatser med datorspelsanknytning
Bildanden 2000
Kleisthenes (född 570 f.Kr.)

Kleisthenes (grekiska Κλεισθένης), född cirka 570 f.Kr., död 507 f.Kr., son till den sikyonske Kleisthenes dotter Agariste, var en atensk statsman som är mest känd för att ha introducerat den atenska demokratin. Han reformerade det politiska systemet genom att dela in Aten i tio deme (små kommuner) och varje sådan hade 50 representanter i boule (parlamentet). Viktiga principer för Kleisthenes system var isonomia (likhet inför lagen) och isegoria (yttrandefrihet). Han införde även ostracismen. Kleisthenes reformer begränsade aristokratins inflytande vilket gjorde att han fick många fiender i oligarkin.

Källor

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

Antikens grekiska politiker
Födda 570 f.Kr.
Avlidna 507 f.Kr.
Män
Hohenheim

Hohenheim är en stadsdel i Stuttgart, förbundslandet Baden-Württemberg, Tyskland, med 677 invånare (2007).

Hohenheim är känt för det 1782 byggda Schloss Hohenheim och det 1818 grundade Universität Hohenheim, ursprungligen en lant- och skogsbruksakademi grundlagd av Johann Nepomuk Hubert von Schwerz.

Stadsdelar i Stuttgart
Björkberg

Björkberg är en by i Leksands kommun. Byn är en skogsby i höjdläge, ca 10 kilometer nordöst om Leksands-noret.

Byn omtalas första gången 1539, då fanns här 3 bönder. Några äldre fornlämningar finns inte på byns marker, och läget gör att man kan förmoda att den är yngre än dalälvsbyarna. Byn har också varit en blandby, och ännu vid storskiftet hade två bönder från Tibble fäbodar här i Björkberg. 1571 fanns här 7 gårdar. 1668 anger mantalslängden 10 hushåll, och en karta från samma år har 9 gårdstecken. 1766 hade antalet gårdar stigit till 17. I samband med storskiftet på 1820-talet fanns 19 gårdar i byn. Byn har förändrat sig ganska lite sedan dess - endast fyra nya gårdar har tillkommit och tre gamla gårdar rivits. Under slutet av 1800-talet minskade fäboddriften i byn i betydelse.

Vid 1800-talets mitt blev byn intressant i samband med att man upptäckte några mindre järnmalmsfyndigheter i byns närhet. 1863 började man bryta järnmalm i de tre gruvorna Kvarnbackgruvan, Vålsvedgruvorna och Åängsgruvan. Av dessa fick Kvarnbacksgruvan störst betydelse. Den bröts mellan åren 1863-74 då närmare 11 000 ton järnmalm togs upp.

Byn är klassificerad som ett Riksintresse för kulturmiljövård. Som motivering anges: "En blandby med mycket välbevarat bymönster, enhetlig bebyggelse i ett intressant kulturlandskap, ett större välvt åkerområde med många små åkerholmar. Det kulturhistoriska och miljömässiga värdet är mycket stort och ett bevarande mycket angeläget".

Källor
 Andersson, Roland; Byar och Fäbodar i Leksands kommun - Kulturhistorisk analys, Falun, 1983

Orter i Leksands kommun
Riksintressen för kulturmiljövården i Dalarnas län
Adslev Kirke

Adslev Kirke är en kyrka som ligger i Skanderborgs kommun (tidigare Hjelmslev Herred, Skanderborg Amt) i Danmark.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan byggdes på 1100-talet. Under senare delen av 1400-talet försågs kyrkorummets innertak med valv. Under samma århundrade tillkom vapenhuset och tornet. 1863 byggdes vapenhuset om och 1925 byggdes tornet om.

Inventarier
 Dopfunten av granit är samtida med kyrkan.
 Nuvarande predikstol är från 1855.
 Nuvarande orgel med tio stämmor installerades år 2000.

Externa länkar
 Kyrkans historik

Kyrkobyggnader i Skanderborgs kommun
Kyrkobyggnader invigda under 1100-talet
Kyrkobyggnader i Århus stift
Böle, Leksands kommun

Böle, är en by i Leksands kommun, ca 15 km fågelvägen östnordöst om Leksands-noret. Byn ligger i höjdläge 310-360 meter över havet. En bäck, Bölsön rinner omedelbart öster om byn. Ortnamnet kommer av ordet 'bol' som betyder nybygge eller nyodling.

"Böledt" omtalas första gången 1549. I skattelängden samma år upptas tre skattebönder i byn "Beck", men återfinns 1550 & 1551 under ortnamnet Böle, så troligen är "Beck" en felskrivning. 1571 upptas 5 hushåll i Böle, varav 2 är knektar. De 5 personerna tillhör de fattigaste i Leksand. Böle finns ej upptaget i fäbodinventeringen 1663, men troligen fanns här trots det flera fäbodar redan då. Möjligen en del av dessa hemfäbodar och skattlagts som hemman. Mantalslängden 1668 upptar endast två hushåll i Böle, medan Holstenssons karta från samma år visar 5 gårdstecken. De övriga gårdarna kan vara fäbodar.
1766 års mantalslängd upptar 4 hushåll, och fler blir aldrig gårdarna i Böle. På 1820-talet i samband med storskiftet fanns 4 bofasta bönder och 8 fäbodgårdar i Böle. Fäbodarna tillhörde Leksands-Noret, Plintsberg, Hjortnäs, Västberg och Ullvi.
Den sista fasta bosättningen upphörde 1930, och fäbodbruket upphörde 1940. Idag är byn främst känd för det årliga hingstsläppet, när hästarna efter vinterstallningen släpps ut på vårbete i Böle - hingstarna här i Böle och ston och föl i grannfäboden Fallsbjörken. TV har brukat sända bilder från dessa i samband med dessa begivenheter, som pågått sedan 1940.

Byn är klassificerad som ett Riksintresse för kulturmiljövård.

Källor
 Andersson, Roland; Byar och Fäbodar i Leksands kommun - Kulturhistorisk analys, Falun, 1983

Orter i Leksands kommun
Riksintressen för kulturmiljövården i Dalarnas län
Aidt Kirke

Aidt kirke är en kyrka som ligger i Aidt sogn i det tidigare Houlbjerg herred i Viborg amt, nu i Favrskovs kommun i Region Midtjylland.

Kyrkobyggnaden

Under 1200-talet tillhörde kyrkan klostret i Tvilum. Nederdelen av nuvarande torn härstammar från ett äldre torn i sengotisk stil. Överdelen av äldre tornet togs ned 1768 och nuvarande överdel tillbyggdes 1942. Vapenhuset vid västra sidan uppfördes 1886 då kyrkan genomgick en större ombyggnad.

Externa länkar
 Hideko Bondesen på nordenskirker.dk

Kyrkobyggnader i Favrskovs kommun
Kyrkobyggnader i Århus stift
Lasse Karlsson

Lasse Karlsson kan syfta på:

Lasse Karlsson (bandyspelare) (född 1976)
Lasse Karlsson (filmfotograf), vinnare av Ingmar Bergmanpriset
Lasse Karlsson (manager) (född 1970), konsertproducent och manager
Lasse Karlsson (musiker),  gitarrist i Suzzies orkester
Lasse Karlsson (scout) (1959–2019), scoutledare
Lasse Karlsson (ståuppkomiker) (född 1968)

Se även 
 Lars Karlsson
 Lars Carlsson
Leksands-Gråda

Leksands-Gråda, eller oftast bara kallad Gråda, är en by i Leksands kommun, belägen ca 20 km söder om Leksands-noret, på gränsen mot Gagnefs socken. På andra sidan Dalälven ligger en by med samma namn, som för att skilja den från Leksands-Gråda kallas Gangsgrådan.

Åke Hyendstrand har antagit att byn har kontinuitet ända sedan järnåldern. Läget intill älven hör till de första som bör ha koloniserats. I samband med kanalgrävning förbi fallen vid Gråda 1825 påträffades två knippor ämnesjärn av forntida modell om 60-70 järn vardera och en halv svärdsklinga. Endast en av ämnesjärnen återstår idag.

Gråda har dock inte påträffats i skattlängningen 1539. En skattebonde med ortsangivelsen "Grada" finns dock, som möjligen kan syfta på Gråda. 1571 upptas 4 bönder, och i mantalslängden 1668 upptas 6 gårdar. På karta från samma år anges 5 gårdstecken i Gråda. I samband med fäbodinventeringen 1663-64 har 4 namngivninga brukar del i Gyllingberget, som redan 1622 omtalad som Grådas fäbodar.

1766 fanns 15 hushåll i byn, och 1830 17 stycken. Storskifteskartan från 1820-talet har 17 gårdar inritade på samma läge de ännu har idag. Nya gårdar tillkom dock, 1856 fanns här 20 gårdar, och 1896 var antalet 24.
I syndöstradelen av byn fortsatte byvägen ned till älven strax ovanför Gangsgrådan. Här var Gråda båtstad eller "Båtgropa" belägen, och här skedde överskeppningen till Gagnefssidan.

Vid Grådaforsen, där idag det 1951 byggda Gråda kraftverk ligger, fanns tidigare en mängd skvaltkvarnar, 1765 uppges 25 stycken. Mot slutet av 1800-talet fick de förfalla och 1920 var alla kvarnar borta.

Uppe på Grådaberget finns ett större stenblock som brukats som offersten. Närmare älven vid Nordiänget finns Annikas källa, som använts som trefaldighetskälla. På norrsidan av Grådaberget mot Svartån finns även ett flyttblock, som sades röra sig ett helt varv, när klockklangen ljöd samtidigt från Djura, Gagnefs och Åls kyrkor.

Byn är klassificerad som ett Riksintresse för kulturmiljövård.

Källor
 Andersson, Roland; Byar och Fäbodar i Leksands kommun - Kulturhistorisk analys, Falun, 1983

Orter i Leksands kommun
Riksintressen för kulturmiljövården i Dalarnas län
Alrø Kirke

Alrø Kirke är en kyrka som ligger på Alrø i Alrø Sogn i Odder kommun, Hads Herred, som var det tidigare Aarhus Amt.

Kyrkobyggnaden
Kyrkan uppfördes på 1300-talet i granit och tegel. Vapenhuset i gotisk stil uppfördes möjligen efter reformationen.

Inventarier
 Dopfunten i granit är från den romanska tiden och är skulpterad med figurer föreställande människor och flygande fåglar.
 Altartavlan är från 1625.
 Predikstolen är av nyare datum.

Referenser
 Alrø Kirke hos KortTilKirken.dk
 Alrø Kirke i bokverket Danmarks Kirker

Kyrkobyggnader i Odders kommun
Kyrkobyggnader invigda under 1300-talet
Kyrkobyggnader i Århus stift
Vilske-Kleva kyrka

Vilske-Kleva kyrka är en kyrkobyggnad som tillhör Floby församling (före 2006 Vilske-Kleva församling) i Skara stift. Den ligger högt uppe på Mösseberg i samhället Vilske-Kleva i den nordvästra delen av Falköpings kommun.

Kyrkobyggnaden
Första kyrkan på platsen var troligen en träkyrka som uppfördes på 1000-talet. Nuvarande stenkyrka i romansk stil uppfördes under 1100-talet. Från början bestod den av långhus med ett smalare absidkor i öster och en triumfbåge mellan långhus och kor. Redan under medeltiden förlängdes långhuset åt väster. Sakristian vid korets norra sida tillkom också under medeltiden. Kalkmålningar utfördes i två omgångar. Äldsta målningarna med svarta streck och linjer är från omkring år 1300. Andra omgången målningar tillkom under senare delen av 1400-talet eller omkring år 1500. Dessa tillskrivs mäster Amunds skola. 1774 genomgick kyrkan en kraftig ombyggnad då kyrktornet och orgelläktaren uppfördes. Troligen var det på 1700-talet som kyrkans fönster förstorades. På grund av rasrisk lät man 1824 avlägsna långhusets medeltida takvalv. Kryssvalvet ovanför koret behölls dock. 1915 - 1916 byggdes ett nytt innertak av trä. En restaurering genomfördes 1938 efter förslag av arkitekt Adolf Niklasson. De medeltida kalkmålningarna togs då fram och ett igenmurat absidfönster togs upp. 1964 sattes en medeltida järnbeklädd dörr in i södra ingången. Dörren har en dragring utformad som drakar och satt tidigare i norra ingången.

Inventarier
 Dopfunten av kalksten är av medeltida ursprung och har en enkel utformning utan dekorationer. Till funten hör ett dopfat av mässing.
 Den förgyllda predikstolen är byggd åren 1690 - 1692 av Nils Persson i Sjögerås.
 Äldsta altartavlan är skänkt 1692 av Axel Leijonhufvud i Sjögerås. Dess motiv är: Kristus på korset. Numera är tavlan placerad ovanför predikstolen.
 Gamla altartavlan är en oljemålning utförd 1899 av Sven Linderoth i Stockholm. Dess motiv är: Kristus i Getsemane. Vid en restaurering flyttades tavlan till långhusväggen och ersattes av ett altarskåp.
 Altarskåpet är utfört av konstnären Simon Sörman och kom till kyrkan 1942.
 Storklockan är senmedeltida och saknar inskrift, men har två små figurristningar: ett snedställt hjulkors och en ljusstake.

Orgel
 Orgeln på läktaren i väster tillverkades 1926 av A. Magnusson Orgelbyggeri AB. Den har elva stämmor fördelade på två manualer och pedal.

Bilder

Referenser

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Falköpings kommun
Kyrkobyggnader i Skara stift
Brändan

Brändan är en by och småort i Leksands kommun.

Historia
Sedan storskiftet på 1820-talet är Brändan huvudklunga i storbyn Hedby. Till Hedby räknas även Kanngårdarna och den ensamliggande Pellasgården.

Det finns rikligt med slagg från primitiv järnhantering i byn, men dess ålder är okänd. Den omtalas dock redan i medeltida källor vid ett tillfälle 1386. 1539 fanns 2 skattebönder i byn. 1571 upptas 7 bönder i Hedby. 

Det äldsta byläget i byn var sannolikt det som nu kallas "byn" eller kanngårdarna. Troligen är det under 1600-talet det nya byläget vid "Brändan" etableras. 1628 upptar en byalängd 5 bönder i "Brenda". 1668 mantalslängd upptar 10 hushåll i byn, och en karta från samma år visar 8 tecken i Brändan som här kallas "Hedeby", medan det gamla byläget vid Kanngårdarna kallas "Väster Diur" och upptar 5 gårdstecken. 1766 fanns sammanlagt 34 hushåll i byn. 1830 fanns 37 bönder, och storskifteskartan upptar 38-39 gårdar. Byn fortsatte växa, och vid 1800-talet slut fanns uppåt 70 hushåll här. På 1920-talet fanns runt 100 hushåll. På 1950-talet fanns 50 bebodda gårdar och 15 fritidsgårdar kvar.

På byns marker ligger Galgholsten, där en avrättningsplats tidigare fanns. Inte långt från byn finns även ett offerkast – "Skött Lasses vål", på platsen där en Skött Lasse skall ha tagit livet av sig. I byn fanns 1865–1887 ett tegelbruk, 1895–1914 en limfabrik och ett sågverk från 1915 fram till 1950-talet.

Byn är klassificerad som ett Riksintresse för kulturmiljövård.

Se även
Leksands socken
Djura församling

Källor

 Andersson, Roland; Byar och Fäbodar i Leksands kommun - Kulturhistorisk analys, Falun, 1983

Noter

Orter i Leksands kommun
Riksintressen för kulturmiljövården i Dalarnas län
Småorter i Sverige
Hisvåla

Hisvåla är en by i Leksands kommun, drygt 10 kilometer öster om Leksands-noret.

Byn ligger tämligen avskilt i ett höjdläge ca 275 meter över havet, inte långt från grannbyn Grytberg.

Den hör troligen till de yngre av Leksandbyarna, om omtalas inte i några äldre handlingar. I fäbodinventeringen från 1663 omtalas Uthi Squisåen 4 st:n Qvarnar som Almbärgzkarlarne brucka. Skissån som rinner från Svin, mynnar i Histjärnen inte långt från byn. Det finns även flera fynd av slaggvarpar och en hyttruin vid Histjärnen. Norr om byn finns även gruvhål från äldre gruvbrytning. Här finns även rester av kalkugnar och kalkbrott.

På en karta från 1668 inritas ett gårdstecken i "Hesåla". Hisvåla verkar dock ha varit en blandby vid den här tiden. En revningslängd från 1670 upptar 6 hemman för Hisvåla, och två i den närbelägna fäboden Halvarsbodarna (som tidvis haft permanent boende), som dock verkar ha ägts av personer i andra byar. I en förteckning från 1720 över nattvardsgångare, upptas 40 personer i Hisvåla, och 9 i Salen, som var en bydel i Hisvåla, samt 15 personer i Halvarsbodarna.
1766 upptar 5 hushåll i Hisvåla och 1 i Salen. Vid storskiftet fanns 15 gårdar i Hisvåla, ungefär en tredjedel av dessa var dock fäbodgårdar. Det fanns fyra kvarnar i Skvissån.
Runt sekelskiftet var bosättningen som störst, för att därefter avta. Omkring 1935 sker den sista fäbodvistelsen i byn, och på 1940-talet upphör kalkbrytningen.

Byn är klassificerad som ett Riksintresse för kulturmiljövård.

Källor
 Andersson, Roland; Byar och Fäbodar i Leksands kommun - Kulturhistorisk analys, Falun, 1983

Orter i Leksands kommun
Riksintressen för kulturmiljövården i Dalarnas län
Jacob Barth

Jacob Bøckmann Barth, född 11 mars 1822 i Kristiansand, död 27 mars 1892 i Lillehammer, var en norsk skogsman.

Barth blev student 1841 och juris kandidat 1846, varefter han ett år var lärare i zoologi och botanik vid Kristiania borgarskola, därefter (1849-52) studerade zoologi i Lofoten och Vesterålen samt med statsunderstöd skogsvetenskap i Tyskland, Danmark och Sverige. Efter hemkomsten anställdes han 1855 som forstman och var sedan 1860 forstmästare i Gudbrandsdalen och Valdres.

Barth var en flitig författare, men en ännu ivrigare jägare och ansågs vara en av sin tids bästa norska skyttar. Han var även en varm naturvän, som i alla naturens företeelser sökte det ändamålsenliga; hans naturuppfattning var alltigenom teleologisk, vilket också framträder i hans skrifter. Dessa behandlar skogshushållning och jakt, medan andra är populärt naturskildrande. Han skrev även en mängd uppsatser i tidskrifter och tidningar; många översattes i "Svenska Jägarförbundets Nya tidskrift". Han uppträdde också som polemisk författare i nyrationalistisk riktning, särskilt riktande sig mot professor Fredrik Petersen och biskop Johan Christian Heuch.

Bibliografi i urval
Den norske natur (1856; andra upplagan 1879)
Om skovene i deres forhold til nationaløkonomien (1857)
Veiledning i det vigtigste af Norges skovhusholdning (1864; andra upplagan 1882)
Optegnelser fra mit jægerliv (1865, andra upplagan 1883; "Anteckningar från mitt jägarelif", 1867)
Skovsagen, dens udvikling, nærværende stilling og fremtid (1871)
Erfaringer fra jagten på det mindre vildt i Norge (1874; andra upplagan 1891)
Naturskildringer og optegnelser fra mit jæger- og reiseliv (1877)
Norges fuglevildt og jagten på samme (1881)
Præstelærens usandhed og den sande christendom (1889)

Källor

Norska jägmästare
Födda 1822
Avlidna 1892
Män
Ugglan
Personer från Kristiansand
Voice of Asia

Voice of Asia (sv: Asiens röst, kazakiska: Азия Дауысы, Azija Dauysy; ryska: Голос Азии, Golos Azii) är en musikfestival, som hålls årligen i Almaty i Kazakstan. Den vanliga platsen för festivalen är den legendariska höghastighets-skridskobanan Medeo, belägen vid den bergiga utkanten av Tianshan, flera kilometer från Almatys stadskärna. En känd sångerska som deltagit i tävlingen är Moldaviens representant i Eurovision Song Contest 2009, Nelly Ciobanu år 1999.

Musikfestivaler i Kazakstan
Almaty
Grytberg

Grytberg är en by i Leksands kommun, omkring 15 kilometer öster om Leksandsnoret.

Grytberg är belägen i högläge, omkring 275 meter över havet, tämligen isolerat i skogsområdet mot Bjursåshållet tillsammans med grannbyn Hisvåla. Byn är en av Leksands minsta. Den är också en av de yngre. Första gången utmärkt med ett gårdstecken på karta 1668. I en förteckning över nattvardsgångare 1720 upptas 18 personer i Grytberg. Vid storskiftet på 1820-talet fanns 9 gårdar i Grytberg, varav dock 1/3 i själva verket var fäbodgårdar.

Byn är klassificerad som ett Riksintresse för kulturmiljövård.

Källor
 Andersson, Roland; Byar och Fäbodar i Leksands kommun - Kulturhistorisk analys, Falun, 1983

Orter i Leksands kommun
Riksintressen för kulturmiljövården i Dalarnas län