kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Birgitta Botolfsdotter

Birgitta Botolfsdotter (eller Botulfsdotter), var en svensk nunna. Hon var abbedissa i Vadstena kloster 1534–1539.

Birgitta var dotter till Botolf Holmstensson och vigdes till nunna år 1492 av biskop Henrik i Linköping, som bekostade hennes ingift. Hon avancerade till priorinna. I mars 1534 valdes hon till abbedissa. Under denna tid emottog klostret ett nytt ur av borgare i Vadstena år 1536. Den 7 maj 1539 avsattes hon som abbedissa av munkarna i nunnornas talrum. Hon lämnade då klostret och gifte sig med Nils krämare i staden Vadstena. Efter reformationen 1527 var det tillåtet för en nunna att gifta sig, även om det sågs som en stor skam socialt. Paret blev kända som ett av klostrets största välgörare. Hon var fortfarande vid liv vid makens död 1566 eller 1567. Som änka kallades Birgitta återigen "Mor syster" av nunnorna, vilket var tilltalet för abbedissan.

Källor 
 http://runeberg.org/antiqtid/16/0161.html
 Signum svenska kulturhistoria, Renässansen(2005)
 http://runeberg.org/antiqtid/16/0162.html
 Vadstena klosters minnesbok [microform Diarium vazstenense (1918)]

Födda 1400-talet
Avlidna 1500-talet
Kvinnor
Svenska romersk-katolska abbedissor
Personer under äldre vasatiden
Reformationen i Sverige
Personer under reformationen
Katarina Bengtsdotter Gylta

Katarina Bengtsdotter Gylta, officiellt latinskt namn Catharina Benedicta; född omkring 1520, död 3 juni 1593, var en svensk nunna, abbedissa i Vadstena kloster två gånger: 1553-64 och 1565-93. Hon var den näst sista abbedissan i Sverige och i Vadstena efter reformationen och före 1900-talet, och spelade en viss roll under Johan III:s uppmjukningspolitik gentemot katolicismen.

Biografi
Barn av riksrådet och adelsman Benkt Pedersson Gylta (död 1520) och Brita Bengtsdotter Lillie (död 1560), syster till Bengt Gylta (1514-1574) och Jöran Gylta.   

Katarina Bengtsdotter Gylta tillhörde en släkt med täta förbindelser med Vadstena kloster. Hennes faster och farfar blev båda medlemmar i klostret. Hon ska ha behärskat latin lika bra som svenska. Hon valdes till abbedissa som efterträdare till Margareta Nilsdotter 1551/53, och innehade det till sin död år 1593, med undantag för ett avbrott 1564–65, då Ingegerd Larsdotter var abbedissa. År 1555 stängdes slutligen den manliga delen av klostret och de sista munkarna tvingades ge sig av. 1567 plundrades och brändes klostret av danskar under nordiska sjuårskriget. Klostret mottog vid denna tid fortfarande donationer, så som av drottning Karin Månsdotter och Jöran Persson under Erik XIV:s sjukdom. År 1568 fanns det enligt uppgift 18 nunnor i klostret.  

Under Johan IIIs katolskvänliga politik upprätthöll Katarina goda relationer med monarken och Katarina Jagellonica. Det omtalas hur hon brukade samtala med kungen under promenader i klosterträdgården. År 1575 fick klostret under hennes ledning tillåtelse att ta emot nya medlemmar igen. Hennes brev till påven från år 1580 finns fortfarande bevarat. Hon uttrycker i det sin oro över att det då endast fanns två kloster kvar i Sverige, och att Vadstena endast hade två katolska präster kvar; tre år senare fanns endast en kvar. 1580 visiterade påvens utsände Antonio Possevino klostret, som då fick reformeras enligt katolska kyrkans nya bestämmelser, och Gylta avlade då tillsammans med sin priorinna den tridentiska eden från 1564. År 1587 tog hon emot besök av monarken och tronföljaren, varvid den första högtidliga katolska mässan sedan reformationen firade. År 1592 inrättades en katolsk prästskola av Anders Magnusson.  

Hon avled, som det sades, full av sina bekymmer över klostrets framtid, och efterträddes av Katarina Olofsdotter. Katarina var den näst sista abbedissan i Vadstena och i Sverige före upplösningen av samtliga kloster i Sverige 1595. Hon var dessutom den abbedissa som längst haft ämbetet i Vadstenas historia, 42 år, då ingen före haft det längre än 25 år.

Källor 

 
 Signum svenska kulturhistoria, Renässansen (2005)
 Antiqvarisk/Antikvarisk tidskrift för Sverige / Sextonde delen 
 https://web.archive.org/web/20120331142742/http://www.skarastiftshistoriska.nu/medlemsblad0602.pdf
 http://www.signum.se/signum/template.php?page=read&id=1690
  Historiskt bibliotek utgifvet af Carl Silfverstolpe 
 Lennart Jörälv: Reliker och mirakel. Den heliga Birgitta och Vadstena (2003)
 

Födda 1520
Avlidna 1593
Kvinnor
Svenska romersk-katolska abbedissor
Personer under äldre vasatiden
Quetzalcoatlus

Quetzalcoatlus var en flygödla, som tillhör underordningen Pterodactyloidea och levde i Nordamerika för 65–75 miljoner år sedan. Det var en av de största varelser som någonsin flugit, sannolikt den allra största, med ett vingspann på ungefär 14 meter, och som när den befann sig på marken mätte omkring tre meter. Quetzalcoatlusens fingrar, som satt på vingarna, balanserade både kroppsvikten och vingarna samtidigt. Fastän Quetzalcoatlus var en flygödla, så födosökte den mest på marken.

Utseende 
Quetzalcoatlus var en mycket stor flygödla, med ett vingspann på ungefär 14 meter som, när den befann sig på marken mätte tre meter, vilket jämställer den med Ornithocheirus. Quetzalcoatlus var annars en typisk flygödla, med vingar som bestod av förlängda fingrar där hudhinnor spänts emellan. Den liknade Pteranodon till det yttre på flera sätt, men hade inte lika lång huvudkam som denna. Quetzalcoatlus huvudkam bestod av ben, som var täckt av en mjuk färggrann hinna, troligen för att imponera. Munnen var utformad som en lång och tandlös näbb, lik storkens. Den hade pälsliknande borst på kroppen samt en kort svans. Quetzalcoatlus var jämnvarm.

Namn 
Det vetenskapliga släktnamnet Quetzalcoatlus inspirerades från Quetzalcóatl, namnet på en ormgud i aztekernas religion.

Se även 
Argentavis magnificens 
Pelagornis sandersi
Ornitologins tidslinje

Quetzalcoatlus i populärkulturen 
Quetzalcoatlus var med i det sista avsnittet av BBC:s TV-serie Dinosauriernas tid 1999. Den finns även med i Discovery Channels TV-program When Dinosaurs Roamed America (2001) och i Dinosaur Planet (2003).

Källor 

Flygödlor
Pterosauria
Katarina Olofsdotter

Katarina Olofsdotter, eller Katarina Olsdotter, död 18 juli 1625 i Danzig, var en svensk nunna och abbedissa i Vadstena kloster. Katarina var den sista abbedissan i Vadstena och i Sverige före upplösningen av samtliga svenska kloster år 1595. 

Hennes bakgrund är obekräftad. Hon var möjligen den Karin Olsdotter som vigdes till nunna 1558, fick sin provent erlagd 1560 och var priorinna från 1580.

Då Katarina Bengtsdotter Gylta avled 1593 valdes Katarina Olofsdotter till hennes efterträdare av de nio dåvarande nunnorna, ett val som stadfästes av kung Sigismund. Samma år vigdes den sista nunnan i Vadstena kloster. 

År 1594 inspekterades klostret av hertig Karl och biskopen, som begärde att dess medlemmar skulle överlämna sin egendom och konvertera till lutherdomen, vilket de vägrade. Under Katarina Olofsdotters ledning reste de flesta av dem år 1595 till ett birgittinkloster i Danzig i Polen, och Vadstena kloster var därmed stängt. De lämnade Vadstena 1595 och tillbringade vintern i Söderköping innan de avreste till det birgittinska dotterklostret Triumphus Marie i Danzig i Polen våren 1596. 

Samtida dokument räknar upp de kvarvarande nunnorna år 1595, och vad som skedde med dem vid klostrets stängning: abbedissans medhjälpare Elin Eriksdotter, samt Ingrid Jansdotter, Ingrid Persdotter, Ingeborg Persdotter och Margaretha Mattsdotter följde med henne till Polen. Ingegerd Månsdotter och Karin Johansdotter stannade kvar i klostret med 14 tjänare under fogdens överhöghet, medan Kerstin Persdotter "blifver hos Lars Jönsson", Margreta Jacobsdotter "blifver hos Jon Larsson" och Anna Larsdotter "blifver hos Daniel Hansson". Av de tre sistnämnda, som uppenbarligen bosatte sig hos privatpersoner, blev en gift med en ung officer som var kammarsven till Karl IX och en annan anställdes som kammarjungfru hos Kristina av Holstein-Gottorp. Endast två nunnor fick kvarstanna i själva klostret. Karin Johansdotter fick tillåtelse att stanna kvar i klostret för att ta hand om dess trädgårdsanläggning, samt, uppenbarligen, nunnan Ingegerd Månsdotter, som uppges som "gammal". Hon hade som sådan arbetstiteln "nyckelpiga". Karin var trädgårdsmästare i tio år, och var under denna tid den enda kvarvarande nunnan i Sverige. 

Katarina Olofsdotter avled i klostret i Danzig trettio år efter att hon hade lämnat Sverige. Den sista av de nunnor hon fört med sig från Sverige, Anna Larsdotter, avled 1638.

Källor 

 Antiqvarisk tidskrift
 http://www.geocities.ws/katolskhistoria/1500-talet1.html
 https://archive.is/20120524185049/http://www.signum.se/signum/template.php?page=read&id=1690
 Historiskt bibliotek utgifvet af Carl Silfverstolpe
 Lennart Jörälv: Reliker och mirakel. Den heliga Birgitta och Vadstena (2003)
 Ohlander, Ann-Sofie & Strömberg, Ulla-Britt, Tusen svenska kvinnoår: svensk kvinnohistoria från vikingatid till nutid, 3. [omarb. och utök.] uppl., Norstedts akademiska förlag, Stockholm, 2008
 https://www.skbl.se/sv/artikel/KarinOlsdotter

Kvinnor
Födda 1500-talet
Personer under äldre vasatiden
Avlidna 1625
Svenska romersk-katolska abbedissor
Walter Reed

Major Walter Reed, född 13 september 1851 i Belroi i Gloucester County i Virginia, död 22 november 1902 i Washington, D.C., var en läkare i USA:s armé. 

Han bekräftade år 1900 den kubanske läkaren Carlos Finlays teori att gula febern spreds av myggor och inte genom direkt smitta. Detta gjorde det möjligt att bekämpa sjukdomen genom att bekämpa myggorna. Som en följd blev det nu möjligt för USA att fullföra byggandet av Panamakanalen  1903–1916, där det franska försöket under Ferdinand de Lesseps avbrutits 1889 efter att totalt cirka 22000 arbetare dött i gula febern, malaria och andra tropiska sjukdomar. 

Walter Reed har bland annat givit namn till Walter Reed National Military Medical Center, ett militärsjukhus  i Bethesda, Maryland, en förort till Washington, D.C.

Referenser

Noter

Externa länkar

Män
Födda 1851
Avlidna 1902
Amerikanska läkare
Personer som tjänstgjort i USA:s armé
Alumner från New York University
Alumner från University of Virginia
Personer verksamma vid George Washington University
Isidro de Alaix Fábregas

Isidro de Alaix Fábregas, greve av Vergara och vice greve av Villarrobledo, född 1790 i Ceuta, död 15 oktober 1853 i Madrid, var en spansk general och politiker.

Under första carlistkriget stödde han liberalernas, som stod bakom Isabella II av Spanien och hennes regentmor Maria Kristina. Alaix deltog också i krigsoperationerna i Sydamerika mot Simon Bolívar.

Han tillfogade ett allvarligt nederlag för carlistgeneralen Miguel Gómez Damas i slaget vid Villarrobledo, vilket blev underlaget för hans befordran till general och viscount av Villarrobledo. Senare tjänstgjorde han som senator för livstid, och var interimspresident för Ministerrådet från den 9 december 1838 till 3 februari 1839 – därmed var han chef för den spanska regeringen.

Som krigsminister undertecknade han fördraget som satte punkt för första carlistkriget. Därmed förtjänade han sig också titeln greve av Vergara.

Källor

Externa länkar 
 Spain: Heads of Government: 1834-1868
 Ficha histórica como senador
 Notas biográficas

Spanska generaler
Spaniens regeringschefer
Spanska politiker under 1800-talet
Personer från Ceuta
Avlidna 1853
Födda 1790
Män
Spanska militärer under 1800-talet
Löberöds församling

Löberöds församling var en församling i Frosta-Rönnebergs kontrakt i Lunds stift. Församlingen låg i Eslövs kommun i Skåne län och utgjorde ett eget pastorat. Församlingen uppgick 2022 i Eslövs församling.

Administrativ historik

Församlingen bildades 2006 genom sammanslagning av Högseröds församling, Harlösa församling och Hammarlunda församling och församlingen utgjorde därefter ett eget pastorat. Församlingen uppgick 2022 i Eslövs församling.

Kyrkor 
Högseröds kyrka
Harlösa kyrka
Hammarlunda kyrka

Källor 

Historiska församlingar i Lunds stift
Indelningar i Eslövs kommun
Daimon

En daimon eller daimone (grekisk δαίμων) är i grekisk mytologi en gud, ande eller ett väsen som visar sin kraft i naturen. Begreppet har haft olika betydelser, men används idag främst för naturgudar eller naturdemoner i grekisk mytologi, som nymfer, satyrer, Pan, Muserna och kentaurer. Ordet daimon har också givit namn åt det judiska-kristna demon-begreppet. 

Daimoner är även ett begrepp som används i trilogin Den mörka materian. Daimoner är då människans "själ" som vandrar bredvid människorna i form av ett djur. Djurformen kan skifta när barnen är små, men de blir permanenta när de inträder vuxen ålder.

Se även 
 Demon
 Genius

Referenser 

Grekisk mytologi
Demoner
Gorilla Grodd

Gorilla Grodd är en fiktiv superskurk som förekommer i DC Comics, skapad av John Broome och Carmine Infantino och dök upp för första gången i The Flash nummer 106 (1959). År 2009 rankades Gorilla Grodd som nummer 35 i IGN:s lista över de 100 bästa serietidningsskurkarna någonsin..

Han är i huvudsak en motståndare till Flash, men han har även slagits mot andra superhjältar såsom Stålmannen, Green Lantern, Martian Manhunter och Birds of Prey.

Fiktiv biografi 
Till en början var Grodd en helt vanlig gorilla, men en dag kraschlandade en utomjordisk farkost i hans hemtrakt i Afrika. Grodd och de andra aporna fick då superintelligens av farkostens pilot. Grodd och en annan gorilla med namnet Solovar utvecklade även telepatiska och telekinetiska krafter. Piloten blev sedan apornas ledare och de började bygga upp ett superavancerat hem som de kallade Gorillastaden. Där levde de i frid ända tills staden blev upptäckt av nyfikna utforskare. Grodd lyckades få en av utforskarna att döda den utomjordiska piloten.

Grodd tog sedan över som apornas ledare och började lägga ut en plan för världsherravälde. Solovar kontaktade då Barry Allen (Flash) via telepati och varnade honom för vad Grodd höll på med. Grodd blev då besegrad av Flash, men han kom senare tillbaka för att hämnas på Flash och innevånarna i Gorillastaden.

Krafter och förmågor 
Grodd är en superintelligent gorilla med enorma mentala krafter. Hans telepatiska förmågor ger honom tillgångar till att få andra varelser under sin mentala kontroll. Han kan skapa telekinetiska kraftvågor och transportera sitt medvetande in till andras kroppar. Han har även en enorm styrka som överstiger en normal gorillas.

I andra medier 
Grodd medverkar i den tecknade TV-serien Challenge of the Super Friends, som en medlem av Lex Luthors Legion of Doom.
I TV-serierna Justice League och Justice League Unlimited har han sin egen organisation som kallas Secret Society. Grodd tros dö i avsnittet "Alive".
Han gör även några framträdanden i TV-serien Batman: The Brave and the Bold .

Källor

Externa länkar
hyperborea.org - Gorilla Grodd
Crimson Lightning - Index till serietidningar om Flash.

Seriefigurer i DC Comics
Superskurkar
Fiktiva apor
Fiktiva diktatorer
Seriefigurer introducerade 1959
Jumpin' Jack Flash

Jumpin' Jack Flash är en låt av rockgruppen The Rolling Stones, och är en av gruppens mest populära sånger. Den skrevs av Mick Jagger och Keith Richards under perioden då albumet Beggars Banquet spelades in 1968 men togs inte med på albumet. Låten släpptes som fristående singel i Storbritannien den 24 maj 1968 och i USA den 1 juni 1968. Den betecknades då den kom ut som Rolling Stones återkomst till rak rockmusik, efter att de intresserat sig för psykedelia under 1967. På studioinspelningen spelar Bill Wyman elorgel istället för sitt vanliga instrument elbas. Keith Richards spelar bas. Mick Jagger spelar maracas och Nicky Hopkins medverkar på piano.

"Jumpin' Jack Flash" har funnits med på ett flertal livealbum och samlingsalbum med The Rolling Stones. Liveversioner återfinns på skivorna Get Yer Ya Ya's Out (1970), Love You Live (1977), och Flashpoint (1991). Några samlingsalbum låten finns med på är Through the Past, Darkly (Big Hits Vol. 2) (1969), Rolled Gold+: The Very Best of the Rolling Stones (1975), Forty Licks (2002) och GRRR! (2012). Den listades av magasinet Rolling Stone på plats 125 i listan The 500 Greatest Songs of All Time.

Låten har spelats in av ett flertal olika artister, till exempel Ananda Shankar (hans självbetitlade debutalbum 1970), Leon Russell (medley under välgörenhetskonserten The Concert for Bangladesh), och Johnny Winter (albumet Live Johnny Winter and). 1986 spelade Aretha Franklin in låten till filmen Jumpin' Jack Flash.

"But it's all right now, in fact, it's a gas! / But it's all right, I'm Jumpin' Jack Flash / It's a Gas! Gas! Gas!", lyder refrängen. (Gas = tomt prat).

Låten har funnits med i filmerna Dödspolarna (1973) och Fear and Loathing in Las Vegas (1998).

Listplaceringar

Källor

Musiksinglar 1968
Singelettor i Storbritannien
Låtar av Rolling Stones
Jutta Ditfurth

Jutta Ditfurth, född 29 september 1951 i Würzburg, är en tysk författare, politiker och sociolog.

Ditfurth har varit utrikeskorrespondent i Sovjetunionen, Kina, Algeriet och Kuba. Hon var en av grundarna av det tyska miljöpartiet Die Grünen 1980 och valdes 1981 in i stadsfullmäktige i Frankfurt för det då nya partiet. 1991 lämnade hon partiet på grund av dess realpolitiska inriktning.

Ditfurth har skrivit boken Ulrike Meinhof: en biografi (2007; utgavs i svensk översättning 2008). I boken, som publicerades efter sex års forskning, redovisas tidigare okända källor om Ulrike Meinhof. Boken speglar också Västtysklands efterkrigshistoria: det nazistiska arvet, striderna kring kärnkraft och kärnvapen, återupprustningen, 68-upproret och konflikterna inom den politiska vänstern.

Källor 

Kvinnor
Födda 1951
Tyska författare
Levande personer
Personer från Würzburg
Tyska journalister
Tyska politiker
St. Jude Medical

St. Jude Medical AB är ett svenskt dotterbolag till det amerikanska företaget St. Jude Medical Inc och är koncernens europeiska konpetenscentrum för pacemakrar. Det som idag är St. Jude Medical AB startades under namnet Elema Schönander och utvecklades när Rune Elmqvist uppfann pacemakern 1958. Bolaget blev sedan Siemens-Elema och därefter förenades företagets pacemakerdivision med det kaliforniska företaget Pacesetter Inc.,med ursprung i amerikansk rymdindustri. År 1994 blev Pacesetter en del av St. Jude Medical Inc. St. Jude Medical AB är beläget i Järfälla kommun utanför Stockholm.

I Uppsala fanns även St. Jude Medical Systems AB som utvecklade och tillverkade utrustning för kardiologi. Uppsalaföretaget Radi Medical Systems AB förvärvades av St. Jude i december 2008 och bytte namn i december 2009. I juni 2014 aviserades att man avsåg lägga ned verksamheten i Uppsala.

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Svenska medicintekniska företag
Storm Runner

Storm Runner är en berg- och dalbana i nöjesparken Hersheypark i Pennsylvania, USA. Banan tillverkades av Intamin AG och togs i drift 8 maj 2004.

Berg- och dalbanor i USA
Andersudde

Andersudde är ett privatmuseum på Åland med affärsmannen Anders Wiklöfs samling av framför allt  svenskt och finländskt måleri från tiden kring sekelskiftet 1900, med bland annat den mindre förlagan till Carl Larssons monumentalmålning Midvinterblot. Fastigheten ligger på ön Järsö i Lemlands kommun och har också använts som konsertlokal för Röster för Östersjön.

Samlingen
Samlingen innefattar målningar av flera av konstnärerna i Önningebykolonin, en grupp finländska och svenska konstnärer verksamma i Önningeby i Jomala på Åland 1886–1914, som Victor Westerholm, Edvard Westman, J.A.G. Acke och Elin Alfhild Nordlund, samt av andra mer kända samtida som Akseli Gallen-Kallela, Bruno Liljefors och Anders Zorn. I samlingen finns också verk av åländska konstnärer från olika perioder, från Joel Pettersson och Karl Emanuel Jansson till konstnärer i stort sett okända utanför Åland. De två mest kända målningarna i samlingen är den mindre versionen av Carl Larssons målning Midvinterblot och Peter Dahls stora målning Stolta stad, den kanske mest kända av de många målningar med anknytning till Carl Michael Bellmans verk som Dahl gjort. Gittan Jönssons feministiska manifestmålning Diskkasterskan från 1978 ingår också i samlingen. Anders Wiklöf köpte Diskkasterskan i mitten av åttiotalet för det högsta pris som då hade betalats för ett verk av en levande svensk konstnär.

Samlingen är inte öppen för allmänheten, men avtalade förevisningar för föreningar och turistgrupper arrangeras och en stor del av samlingen ställdes 2007 ut på Amos Andersons konstmuseum i Helsingfors.

Konstnärer med verk i samlingen i urval

J.A.G. Acke
Nils Byman
Peter Dahl
Kjell Ekström
Guy Frisk
Akseli Gallen-Kallela
Alvar Iström
Karl Emanuel Jansson
Erik Juselius
Gittan Jönsson
Carl Larsson
Bruno Liljefors
Elin Alfhild Nordlund
Joel Pettersson
Santeri Salokivi 
Victor Westerholm
Edvard Westman
Anders Zorn

Litteratur
 Ekström, Kjell och Söderlund, Kjell (2005) Konstens Andersudde Mariehamn: A. Wiklöf

Källor
www.akvarellmuseet-vanforening.se - Information från Akvarellmuseets vänförening

Noter

Museer på Åland
Konstmuseer och konsthallar på Åland
Lemland
Goldsource

GoldSrc, eller Goldsource, är retronymet som Valve Corporation använder för att referera till den spelmotor som först användes i spelet Half-Life från 1998.

GoldSrc är en modifierad version av Quake engine. Ett antal förbättringar från Quake II-motorn lades till under utvecklingen. Spelmotorn klarar av att rendera bild i två APIer - OpenGL och Direct3D.

GoldSrc:s efterföljare introducerades i samband med utvecklingen av Half-Life 2 och kallas Source. Utvecklare fortsatte dock att använda GoldSrc även efter att Source lanserats i slutet av 2004. Ett exempel är Nexon Corporation som utvecklade Counter-Strike Online år 2008 med GoldSrc.

Namnets uppkomst
Då motorn saknade officiellt namn så beskrevs den innan Half-Life släpptes som en motor baserad på "Quake Unified Technology".

Erik Johnson förklarar namnets uppkomst i detta citat:

Spel som använder sig av motorn
 Half-Life (Valve Software, 1998)
 Team Fortress Classic (Valve Software, 1999)
 Half-Life: Opposing Force (Gearbox Software, 1999)
 Counter-Strike (Valve Software, 2000)
 Gunman Chronicles (Rewolf Software, 2000)
 Ricochet (Valve Software, 2000)
 Deathmatch Classic (Valve Software, 2001)
 Half-Life: Blue Shift (Gearbox Software, 2001)
 James Bond 007: Nightfire (Eurocom, Gearbox Software, Aspyr, JV Games, 2002)
 Day of Defeat (Valve Software, 2003)
 Counter-Strike Neo (Valve Software 2003)
 Counter-Strike: Condition Zero (Valve Software, Ritual Entertainment, Gearbox Software, Turtle Rock Studios, 2004)
 Counter-Strike Online (Valve Software, Nexon Corporation, 2008)

Referenser

Spelmotorer
Valve Corporation
Anton Friedrich Büsching

Anton Friedrich Büsching, född 27 september 1724 i Stadthagen, Schaumburg-Lippe, död 28 maj 1793 i Berlin, var en tysk teolog och geograf. Han var far till Johann Gustav Gottlieb Büsching.

Büsching blev, efter en längre tids vistelse i Danmark, lärare i den teologiska fakulteten i Göttingen. Han beskylldes för att vara irrlärare och lämnade 1757 sin lärostol, men utnämndes 1759 till professor i filosofi vid samma universitet. År 1761 blev han kyrkoherde i den protestantiska församlingen i Sankt Petersburg och 1767 direktor vid Gymnasium zum Grauen Kloster i Berlin.

Büschings viktigaste verk är Erdbeschreibung (tio delar, 1754-92, sedan fortsatt av andra), det första strängt vetenskapliga geografiska arbete, som publicerades i Tyskland, och det första arbete av detta slag, där uppgift om ytinnehåll och folkmängd meddelades. Av stort intresse är hans Magazin für die neue Historie und Geographie (22 delar, 1767-88; del 1 ny upplaga 1779; del 2 ny upplaga 1769; ur del 2 översattes på svenska "Anmärkningar öfwer swänska Ministérens förhållande och ursprunget til det år 1741 med Ryssland begynte krig", 1770).

Källor

Tyska geografer
Tyska teologer
Tyska professorer
Personer verksamma vid Göttingens universitet
Födda 1724
Avlidna 1793
Män
Ugglan
Personer från Niedersachsen
Tyska skolledare