kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Albert Lundberg

Karl Albert Lundberg, född 28 juni 1868 i Stockholm, död 20 april 1939, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör. Han var far till Nils Lundberg.

Lundberg utexaminerades från Kungliga Tekniska högskolan 1889, blev löjtnant vid Väg- och vattenbyggnadskåren 1893, kapten 1904, major 1916 och överstelöjtnant 1931. Han var biträdande ingenjör vid byggandet av Norra stambanan 1889–1891, ingenjör vid Stockholm-Saltsjöns Järnvägs byggnad 1891–1893 och 1895–1896, biträdande ingenjör vid Väg- och vattenbyggnadsstyrelsen 1893–1894, extra fyringenjör 1896–1898, byråingenjör vid Stockholms stads byggnadskontor 1898–1905 samt överingenjör och chef för Stockholms stads hamn- och brobyggnader från 1905.

Lundberg var ledamot av Stockholms handelskammares frihamnskommitté 1908, av Kungliga järnvägsstyrelsen och Stockholms stads bangårdskommitté 1908–1910, av Stockholms stads lokalbanekommission 1910, av Lidingöbrokommissionen 1915–1916, av kajkommissionen i Göteborg 1916, av Stockholms skiljenämnd för handel, industri och sjöfart 1909–1917 samt ledamot av prisnämnder för tävlingar angående stads- och hamnplaner. Han utgav tekniska berättelser över en del bro- och hamnanläggningar i Stockholm. Albert Lundberg ansvarade bland annat för bygget av gamla S:t Eriksbron i Stockholm. Han är begravd på Solna kyrkogård.

Källor

 Carl Albert Lundberg på Gravar.se

Externa länkar
Albert Lundberg:  S:t Eriksbron och dess byggande

Officerare i Väg- och vattenbyggnadskåren
Kommunaltekniker i Stockholm
Ingenjörer från Stockholm
Gravsatta på Solna kyrkogård
Födda 1868
Avlidna 1939
Män
Salomonhavsörn

Salomonhavsörn (Icthyophaga sanfordi) är en havsörn endemisk för Salomonöarna.

Utseende 
Salomonhavsörn är ganska smal och långhalsad med litet huvud och breda vingar. Som hos alla havsörnar är dess stjärt kort och solfjäderformad. Som hos merparten av rovfåglarna är honorna något större än hanarna och arten mäter 70-90 cm, har ett vingspann på 165-185 cm och väger 1.5-2.7 kg.

Huvud och nacke är vitaktigt brun till ljusbrun, undersidan brun till rödbrun och mörkbrun, ovansidan mörkbrun till gråsvart. I alla fjäderdräkter har den en helmörk stjärt vilket skiljer den från alla andra havsörnar. Den har mörk näbb, ben och brun ögon.

Utbredning och systematik 
Salomonhavsörnen förekommer enbart i ögruppen Salomonöarna, från Buka till Makira. Den hittas dock ej på Rennell och Temotu. Arten behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Släktestillhörighet och släktskap 
Salomonhavsörnen placeras traditionellt i släktet Haliaeetus. Genetiska studier visar dock att släktet är paradyletiskt gentemot fiskörnarna i Icthyophaga. I allt ökande drag förs därför salomonhavsörnen med släktingar till det senare släktet och denna linje följs här. Andra, som IUCN, väljer istället att expandera Haliaeetus till att även omfamna fiskörnarna.

Arten beskrevs taxonomiskt först 1935 av Ernst Mayr och han gav den dess vetenskapliga artepitet för att hedra doktor Leonard Cutler Sanford, en styrelsemedlem vid American Museum of Natural History. Tidigare hade arten förbisetts som en juvenil vitbukad havsörn, vilken den är mycket nära besläktad med, och de båda arterna beskrivs ibland som en superart. De båda arterna är genetiskt mycket lika och studier indikerar att deras utvecklingslinjer först separerades under mellersta pleistocen, för mindre än 100000 år sedan.

Ekologi 
Salomonhavsörnen är det enda större rovdjuret på Salomonöarna. Den bebor täta kust- eller sjönära låglandsskogar på höjder upp till cirka 1500 meter över havet. Häckningssäsongen sträcker sig från augusti till oktober och den lägger vanligtvis två ägg per kull. Den lever huvudsakligen av fisk, blötdjur, krabbor, sköldpaddor, havsormar och as som den hittar när tidvattnet drar sig tillbaka. Mer sällan tar den även fåglar, flyghundar och nordlig grå kuskus (Phalanger orientalis)

Salomonhavsörnen och människan
Arten förekommer på flera olika frimärken utgivna på Salomonöarna.

Referenser

Noter

Webbkällor 
 

Havsörnar
Fåglar i australiska regionen
Endemiska fågelarter på Salomonöarna
Justin Donati

Justin Donati, född 17 oktober 1986 i Oakville, Ontario, Kanada, är en kanadensisk professionell ishockeyspelare som för närvarande spelar för Brampton Beast i East Coast Hockey League (ECHL). Han är tvillingbror med Tyler Donati, som även han spelar ishockey.

Han har spelat ett antal säsonger i OHL, där han gjort sammanlagt 269 poäng på 213 matcher. Donati har även representerat klubben Elmira Jackals i ECHL, med vilka han gjorde stor succé och vann ligans poängliga 2010-11, med 94 poäng. Säsongen 2009-10 noterades han för 104 poäng (varav 42 mål) på 65 spelade matcher.

Externa länkar
Spelarprofil på eliteprospects.com

Födda 1986
Män
Kanadensiska ishockeyspelare
Levande personer
Idrottare från Ontario
Personer från Oakville, Ontario
Spelare i Elmira Jackals
Istrums kapell

Istrums kapell är en tidigare kyrkobyggnad i Istrums församling i Skara stift som dekonsekrerades 2003. Det ligger i Istrum i Skara kommun.

Kyrkobyggnaden
Kapellet kallades för församlingshemmet då det även användes som ett sådant. Det uppfördes med medel insamlade av bland annat Istrums syförening och med en mängd fria dagsverken av församlingsborna. Ritningen utfördes kostnadsfritt av byggmästare J. Adolfsson. På så sätt kunde det uppföras mycket billigt. Kapellet invigdes i juni 1937 av biskop Gustaf Ljunggren. 

Byggnaden har en stomme av trä och består av långhus med nord-sydlig orientering med ingång i norr.

Sedan år 2003 är kapellet dekonsekrerat och sålt för att användas som bostad. När kapellet togs ur bruk flyttades samtliga lösa inventarier till Eggby kyrka och Eggby församlingshem.

Referenser

 Lisa Molander: Istrums kapell, Byggnadshistorisk rapport 2003:40, Västergötlands museum
  -  Istrum 3:14 ISTRUMS KAPELL

Kyrkobyggnader invigda 1937
Kyrkobyggnader i Skara kommun
Tidigare kyrkobyggnader i Sverige
Kapell i Sverige
1937 i Sverige
Roland Clara

Roland Clara, född 8 mars 1983 i Brunico, är en före detta längdskidåkare från Italien. Hans första världscupstart var den 6 mars 2005 i Lahtis, Finland. Han är heltidsanställd idrottsman i statlig tjänst, anställd vid det italienska tullpolisen, Guardia di Finanza. 

Clara har en tredjeplats som bästa individuella placering i världscupen. Det var den 19 november 2011 i Sjusjøen, Norge.

Externa länkar 
 

Födda 1983
Italienska längdåkare
Män
Levande personer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Italien
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 2010
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2014 från Italien
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 2014
Charles Bliss

Charles K. Bliss, född Karl Kasiel Blitz 1897  i Österrike-Ungern nära Ryssland, död 1985, var kemiingenjör och semiotiker, men är mest känd för att ha skapat Blissystemet. Han flyttade till Australien och fick australiskt medborgarskap.

Biografi 

Charles K. Bliss var den äldste av fyra barn till Michel Anchel och Jeanette Blitz. Jeanette och Michel hade svårt att uppfostra sina fyra barn och Charles har bekräftat att det var hans mor som fick honom att tycka om litteratur och poesi och hans far som fick honom intresserad av naturens lagar och vetenskap. När Charles var liten kunde han ibland vara tillsammans med sin far i verkstaden där han såg kopplingsscheman med symboler som han omedelbart förstod intuitivt. På samma sätt var han intresserad av kemiska symboler som han menade kunde förstås av alla oavsett modersmål.

Genom sina erfarenheter under andra världskriget och som koncentrationslägerfånge i Dachau och Buchenwald blev Bliss övertygad om behovet av ett världsspråk för att förhindra framtida krig.

Charles Bliss fattade intresse för de kinesiska skrifttecknen som han trodde var ideogram och lärde sig tyda dem. Inspirerat av detta började han att utveckla ett bildspråk som han först kallade "World writing" (världsskrift) men senare Semantography. Han publicerade verket International Semantography: A non-alphabetical Symbol Writing readable in all languages i tre volymer år 1949, men mottagandet var svalt. 

År 1971 fick Charles Bliss reda på att man i Kanada hade använt hans symboler sedan år 1965 för att kommunicera med CP-skadade barn. De var inte den avsedda målgruppen för Bliss, men han licensierade ändå sina symboler till Blissymbolics Communication Foundation i Kanada och idag används Blisstecken över hela världen.

Charles Bliss porträtterades i den australiensk-kanadensiska filmen Mr Symbol Man från 1974.

Källor  

Blisssymbolics.us

Noter 

Födda 1897
Avlidna 1985
Män
Australiska ingenjörer
Australiska lingvister
Personer från Tjernivtsi
Rödbandad geting

Rödbandad geting (Vespula rufa, röd geting, rödgeting) tillhör familjen getingar inom insektsordningen steklar.

Beskrivning 
Bakkroppen är färgad i svart och blekgult; dessutom har den brunröda band på tergit (ovansidans bakkroppssegment) 1 och 2; ibland finns brunröda fläckar även på tergit 3 och 4. Arbetarna har i regel mer rött på bakkroppen än drottningar och hanar. Drottningen blir 17 till 20 mm lång, hanarna 13 till 17 mm och arbetarna 12 till 16 mm.

Ekologi 
Den rödbandade getingen förekommer i habitat som glesa skogar, hedar, häcklandskap och även, inte lika vanligt, i stadsbebyggelse. Arten samlar leddjur som insekter och spindlar som de på sedvanligt socialt getingsmaner tuggar sönder och matar larverna med. De vuxna djuren besöker dessutom ett stort antal blommor för att dricka nektar, som bland andra persilja, svarta vinbär, flenörter, ärttörne och oxbär.

Bobyggnad och fortplantning 
Den övervintrande drottningen lämnar sitt vinterviste i skiftet mars / april och börjar bygga ett bo. Detta förläggs oftast underjordiskt på en torr, vanligen skuggig plats, i regel på mycket grunt djup. Det förekommer emellertid också att hon bygger det ovan jord, som ihåliga stubbar, täta buskar, fågelholkar och vindsutrymmen. De första arbetarna kommer fram i början på sommaren, och könsdjur (hanar och drottningar) sent i juli. Som mest kan ett bo innehålla omkring 450 arbetare, 200 drottningar och 180 hanar. Efter parningen dör hanarna och de unga drottningarna söker upp vintervisten. Den gamla kolonin dör i regel ut under september.

Utbredning 
Arten förekommer i stora delar av det norra halvklotet. Arten finns i större delen av Europa utom längst i söder; österut sträcker sig utbredningsområdet via Turkiet och Ryssland till Kamtjatka, Japan, Kina, Taiwan, Uzbekistan och Nepal. I Nordamerika finns den i hela Kanada utom i Nunavut; dessutom förekommer den i de amerikanska delstaterna Alaska, Vermont och New York. I Sverige finns den över hela landet, medan den i Finland finns främst i den södra delen samt längst västkusten.

Referenser

Externa länkar 
 

Getingar
Salomon Vinberg

Salomon Wolf Vinberg, född 3 januari 1877 i Hallsberg, Örebro län, död 15 september 1942 i Matteus församling, Stockholm
, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör.

Vinberg utexaminerades från Kungliga Tekniska högskolan 1901, var ingenjör vid Östra centralbanan 1901, ingenjör och byråingenjör vid Stockholms hamnbyggnader 1902–08, vid Vattenbyggnadsbyrån 1908–09, byråingenjör i Vattenfallsstyrelsen 1909–16, överingenjör i kanalkommittén 1916–22 och hamndirektör i Stockholm från 1922.

Vinberg var sekreterare i Stockholms frihamnskommitté 1916, sekreterare och sakkunnig i Stockholms frihamnsnämnd 1917–20, sekreterare hos bangårdsdelegationen 1920–22, verkställande direktör i Nya AB Skärsätra 1916–18, stadsfullmäktig 1917–22, ledamot av stadskollegiet 1920–22, ordförande i Hammarbyledskommittén 1921–23, vice ordförande i industriverksstyrelsen 1921–22, i trafikkommittén 1919–23, ledamot av hamnstyrelsen 1915–22, av Lidingöbrostyrelsen från 1917, av stadsplanenämnden 1921–22, av löneavtalsnämnden 1920–22, av fastighetsnämnden 1918–19, bangårdsdelegationen 1919–20, ordförande i civila väg- och vattenbyggnadsklassen från 1918 samt i Stockholms stads tjänstemannaförening 1926–27. Han var ledamot av Slussbyggnadskommittén (1930-1935).
 
Vinberg utgav utredningar och skrifter rörande svenska vattenvägar, frihamn i Stockholm, Stockholms hamn, modernt transportväsen, Sveriges hamnar, utländsk och svensk hamnpolitik m. m. samt författade artiklar i Nordisk familjebok.

Referenser

Noter

Källor

Svenska väg- och vattenbyggnadsingenjörer
Kommunaltekniker i Stockholm
Personer från Hallsberg
Födda 1877
Avlidna 1942
Män
Jasminolja

Jasminolja, Aetheroleum jasmini, (CAS-nr 84776-64-7, 90045-94-6) är en flyktig olja som framställs ur blommorna från den äkta jasminerna, Jasminum grandiflorum, Jasminum odaratissimum och Jasminum officinale, som allmänt har odlats i Sydeuropa.

Framställning

Naturell
Oljan utvinns ur blommorna som plockas före soluppgången, eftersom den under natten bildade olja annars förflyktigas. Oljan kan inte erhållas genom destillation utan fås genom att blommorna behandlas med behen- eller mandelolja, som har förmåga att lösa den flyktiga oljan. Ur den feta olja extraheras sedan jasminoljan med alkohol.

För att få 1 kg olja genom extraktion med flyktiga lösningsmedel behövdes ca 5 600 kg blommor, men genom den s.k. enfleurangemetoden har man kunnat minska den erforderliga blomvikten till ca 1 000 kg för samma kvalitet hos oljan. Trots detta har den naturella utvinningen så gott som helt upphört idag.

Syntetisk
Den naturella metoden har krävt ett mycket högt pris för naturlig jasminolja (ca 10 000 USD per kg) vilket lett till utveckling av syntetiska metoder för produktion av den eftertraktade oljan.

Genom ett antal olika metoder för syntetisering av indol, som ingår med ca 2,5 % i jasminoljan, har det skapats möjligheter att framställa ett substitut till ett pris, som är en bråkdel, men med bibehållande av ungefär samma doft som hos den äkta jasminoljan.

Egenskaper
Oljans färg varierar mellan ljusgul och rödaktig och den har en intensiv doft.

Användning
Jasminoljan kommer till användning inom parfymindustrin, men även för hudvård, som rumsdoft m m.

Källor
Meyers varulexikon, Forum, 1952

Parfym
Eric Erickson

Eric George Adolph Erickson, även kallad Swat och The Swatting Swede, född den 13 mars 1892 i Norska Skogsbygdens församling i dagens Vårgårda kommun i Sverige, död den 19 maj 1965 i Jamestown i delstaten New York i USA, var en svenskamerikansk professionell basebollspelare som spelade sju säsonger i Major League Baseball (MLB) 1914, 1916 och 1918–1922. Erickson var högerhänt pitcher.

Erickson spelade under sin MLB-karriär för New York Giants (1914), Detroit Tigers (1916 och 1918–1919) och Washington Senators (1919–1922) och är ojämförligt Sveriges mest framgångsrika basebollspelare genom tiderna. Totalt spelade han 145 matcher och var 34–57 (34 vinster och 57 förluster) med en earned run average (ERA) på 3,85 och 367 strikeouts på 822,0 innings pitched.

Uppväxt 
Erickson föddes i Norska Skogsbygdens församling utanför Alingsås i samband med att hans föräldrar var hemma i Sverige på besök. Föräldrarna utvandrade till Pennsylvania i USA på 1880-talet och Eric växte också upp i USA efter att med sin familj flyttat till USA för gott 1894. Han tillbringade sin första år i Johnsonburg i Pennsylvania, men familjen flyttade sedan till Jamestown i delstaten New York där Eric började skolan.

Karriär 
När Erickson var i tjugoårsåldern började han spela professionell baseboll för tre dollar per match. Han blev inom kort kontrakterad av Dallas Giants i Texas League och 1913 tjänade han 60 dollar (dåvarande 225 svenska kronor) i månaden.

Erickson gjorde sin MLB-debut den 6 oktober 1914 i sin enda match för New York Giants och släppte sju poäng på fem innings pitched. Detroit Tigers kontrakterade Erickson två år senare och han stannade där i tre säsonger, men hade aldrig någon framgång i klubben. I stället bytte han klubb och hamnade i Washington Senators. Erickson blev under sina fyra säsonger där en av klubbens bästa pitchers och ledde under 1919 hela American League vad gäller strikeouts per 9 innings pitched (5,52). 1921 var han en av ligans bästa pitchers vad gäller ERA (3,62), hits per 9 innings pitched (9,10), strikeouts per 9 innings pitched (3,57) och shutouts (tre). Han fick dessutom chansen att flera gånger pitcha mot spelare som Babe Ruth.

Privatliv 
Erickson hade en son, Burwin E. Erickson, som spelade professionell baseboll i Minor League Baseball.

Referenser

Noter

Webbkällor

Externa länkar 

Amerikanska basebollspelare
Svenska basebollspelare
Personer från Skogsbygdens socken
Svenskamerikaner
Amerikanska idrottare under 1900-talet
Svenska idrottare under 1900-talet
Spelare i New York Giants (baseboll)
Spelare i Detroit Tigers
Spelare i Washington Senators (1901–1960)
Födda 1892
Avlidna 1965
Män
Åke Wallgren

Åke Axel Wallgren, född 9 november 1873 i Resteröds socken i Bohuslän, död 20 december 1939 i Kristianstad, var en svensk operasångare (basbaryton).

Biografi
Wallgren debuterade på Kungliga Teatern 1900 som Lothario i Mignon och Mefistofeles i Faust. Han kom sedan att tillhöra Operans fasta ensemble under hela sin verksamma tid. Hans rollpartier var mycket omfattande och inkluderade bland annat Wotan/Vandraren i Der Ring des Nibelungen, Hans Sachs i Wagners Mästersångarna i Nürnberg, Gurnemanz i samme tonsättares Parsifal. Wotan samt Hans Sachs ansågs allmänt vara hans främsta roller. Hans röst karaktäriserades av ovanlig värme och genomslagskraft. Wallgren erhöll Litteris et artibus 1914 samt utsågs 1929 till hovsångare. Ledamot av Kungliga Musikaliska Akademien, (LMA) 1924.

Diskografi (urval) 
Wagner i Stockholm. Inspelad 1899–1970. Wotan i Rhenguldet: Abendlich strahlt der Sonne Auge. Bluebell records ABCD 091. (4 CD).
Wotans avsked ur Die Walküre. Leb wohl, du kühne herrliches Kind. Sjunget på svenska. Skandinaviska gramophone. Gramophone Record 82679. 78 v/s. Svensk mediedatabas.
När stjärnehären blänker (August Körling)/ Piano (Inspelad 1906) / E 388 /. Columbia Records.
O, Herre jeg er meget traet (Vilhelm Krag/Erkki Melartin) / Piano (Inspelad 1906) / E 389 /. Columbia Records.
Romans ur La Traviata / Piano (Inspelad 1906) / E 388 /. Columbia Records.
Vita rosor (Karl Alfred Melin/August Körling) / Piano (Inspelad 1906) / E 389 /. Columbia Records.
Böljorna / Piano / (Inspelad i februari 1904) / GR 82680 / 7" Enkelsidig. Gramophone Company.
Duett av Escammillo och Carmen (Ur operan Carmen) / Matilda Jungstedt / Piano (Inspelad i februari 1904) / GR 84138 / 7" Enkelsidig. Gramophone Company.
Kan det tröste (Christian Winther/Wilhelm Peterson-Berger)/ (Inspelad i London 30 juni 1907) / 84521, 284509 /. Gramophone Company.
Kan det tröste / (Inspelad i London 30 juni 1907) / X 1843 /. HMV.
Kan det tröste / (Inspelad i London 30 juni 1907) / 52006, 63383 /. Viktor Records
Votans (sic) sång till Valhall ur Rhenguldet. Gramophone Concert Record (HMV) : GC-82783. Svensk mediedatabas.
Wagner, Kungens bön ur Lohengrin. Gramophone Concert Record : GC-82773. Svensk mediedatabas.

Rollfoto

Referenser

Externa länkar 

Svenska operasångare under 1900-talet
Svenska hovsångare
Personer från Resteröds socken
Födda 1873
Avlidna 1939
Män
Steve Callaghan

Steve Callaghan är en amerikansk manusförfattare, TV-producent och skådespelare, mest känd för sitt arbete med den tecknade TV-serien Family Guy. 

Callaghan började sin karriär 1999 som en assistent till manusförfattarna för Family Guy och blev snart en av de första medlemmarna i originalsättningen bakom showen. Han blev sedan co-exekutiv producent under seriens femte, sjätte och sjunde säsong; under säsong åtta som exekutiv producent. Under seriens nedläggning från 2003 till 2005 skrev Callaghan manus till CBS tv-serie Yes, Dear och den animerade dito 3 South på MTV.

Under 2009 meddelades det att Callaghan skulle börja fungera som exekutiv producent och "Showrunner" för Family Guy där han skulle övervaka övergången till HD-upplösning, med början från den nionde säsongen. 

Callaghan har också författat två böcker om serien: Family Guy: Stewie's Guide to World Domination och en guide till de  tre första säsongerna av showen.

Callaghan har två gånger varit nominerad till en Primetime Emmy Award (inklusive en nominering för Outstanding Comedy Series 2009).

Manus till TV-serier

Family Guy-episoder 

Fifteen Minutes of Shame
The Thin White Line
Mr. Saturday Knight
To Love and Die in Dixie
Blind Ambition
Model Misbehavior
I Take Thee Quagmire (med Tom Maxwell and Don Woodard)
Stu and Stewie's Excellent Adventure
Whistle While Your Wife Works
Bill and Peter's Bogus Journey
Lois Kills Stewie
The Former Life of Brian
Dog Gone
Extra Large Medium
Trading Places
Be Careful What You Fish For

Referenser
Sidan är helt eller delvis en översättning av Wikipedias engelska version

Webbsidor
Intervju med Callaghan om boken S..., harpercollins.com, läst 26 nov 2011
Callaghan på Facebook, läst 26 nov 2011

Noter

Externa länkar 
 Steve Callaghan på Internet Movie Database

Amerikanska manusförfattare
Män
Levande personer
Födelseår saknas
Mark Hentemann

Mark Hentemann är en amerikansk manusförfattare för TV-serier, mest känd för sitt arbete med den animerade serien Family Guy där han skrivit flera episoder. Han har också gjort röster till flera av de lite mindre framträdande karaktärerna i serien, däribland Phony Guy och Opie

Hentemann har även skrivit för The Late Show with David Letterman.

Karriär
Hentemann växte upp i Cleveland, Ohio, och började sin karriär som en "gratulationskort-författare" och illustratör för American Greetings. Hans kort fångade den kände TV-profilen David Lettermans intresse och han gav snart Hentemann hans första jobb inom TV när han fick skriva för The Late Show.

Mark Hentemann var sedan med redan under den första säsongen av Family Guy; då som manusförfattare, numera som exekutiv producent och "showrunner" tillsammans med kollegan Steve Callaghan. 

Hentemann har också skrivit, producerat och agerat röstskådespelare på flera andra TV-serier, bland andra 3 South som han skapade för MTV.

Externa länkar
Hentemann på Internet Movie Database

Amerikanska manusförfattare
Män
Levande personer
Alumner från Miami University
Welsh Marches



Welsh Marches (kymriska: Y Mers) är områdena vid gränsen mellan England och Wales. Den exakta definitionen av området har varierat genom historien, och under medeltiden syftade området på de marker i södra Wales där så kallade Marcher lords hade särskilda rättigheter. På medeltidslatin kallades området för Marchia Walliae. I dag finns ingen exakt definition av vilka områden som ingår i Welsh Marches, men termen används för att benämna de grevskap som ligger vid gränsen i Wales och England, såsom Shropshire och Cheshire.

Ordet march kommer ifrån fornfranskans marche och är besläktat med det svenska ordet mark, jämför Mercia och Marka socken.

Se även
Council of Wales and the Marches
Scottish Marches

Referenser

Noter

Tryckta källor

Wales historia
Englands historia
Wales geografi
Englands geografi
Folke Lundeberg

Folke Olof Lundeberg, född 24 november 1878 i Valbo församling, Gävleborgs län, död 16 mars 1952, var en svensk väg- och vattenbyggnadsingenjör. Han var son till Christian Lundeberg. 

Efter avgångsexamen från Kungliga Tekniska högskolans avdelning för väg- och vattenbyggnadskonst 1901 och aspirantkurs vid Fortifikationen 1901 blev Lundeberg ingenjör vid Stockholms stads byggnadskontor 1902. Han var verksam vid byggandet av Orsa–Härjeådalens Järnväg (OHJ) 1902, var högre distriktschef i mellersta och övre norra väg- och vattenbyggnadsdistriktet 1902–1905, konstruktör vid Stockholms gas- och elektricitetsverks nybyggnad 1905–1908 och arbetschef där 1908–1909. Lundeberg blev löjtnant i Väg- och vattenbyggnadskåren 1907, var fyringenjör hos Lotsstyrelsen 1909–1921, blev kapten 1915, var överfyringenjör och ledamot av Lotsstyrelsen 1921–1939, blev major 1924 och överstelöjtnant 1931. Han var Sveriges ombud vid internationella fyrtekniska konferenserna i London 1929, Paris 1933 och Berlin 1937. Lundeberg är begraven på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Källor

 Lundeberg, Olof Folke på SvenskaGravar.se

Officerare i Väg- och vattenbyggnadskåren
Personer inom lotsväsen
Överstelöjtnanter i svenska armén
Alumner från Kungliga Tekniska högskolan
Personer från Valbo socken
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1878
Avlidna 1952
Män