kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Vakuumrörsolfångare

Vakuumrörsolfångare är en typ av solfångare för uppvärmning av vatten som är uppbyggd av parallella rör och delvis liknar en gammal hederlig glastermos med dubbla glasrör och ett isolerande vakuum däremellan. Tekniken anses ofta fortfarande vara ny men har funnits åtminstone sedan sjuttiotalet och är idag väl beprövad.

Som all teknik vidareutvecklas vakuumrörsolfångare hela tiden och når idag de högsta värden mätt i verkningsgrad man kan uppnå, jämfört med andra solfångartekniker. Tidiga barnsjukdomar, främst tappat vakuum mellan rören har idag åtminstone hos ledande leverantörer i stort sett försvunnit, vissa leverantörer lämnar upp till 10 års garanti och den beräknade livslängden för panelen som helhet är över fyrtio år. Det finns vakuumrörsolfångare med platta absorbatorplåtar inne i röret där varje rör individuellt bör riktas mot söder/solen, rör med 360 graders absorbator som räknas till de mest effektiva och hållbara, samt heatpipesolfångare som är ett kapitel för sig. Den andra förhärskande tekniken är plansolfångare.

Som en jämförelse med plana solfångare är vakuumrörsolfångare ibland mer yteffektiva, fungerar i stort sett året om så länge solen avger tillräckligt kraftigt (även under lite mulna dagar finns och tas tillvara ir- och uv-strålning!) ljus och det inte finns någon frost eller snö på panelen. Vakuumet isolerar så pass bra att insidan av röret blir mycket varmt även om utomhustemperaturen ligger på exempelvis -20 grader C. Vissa fabrikat har dock haft problemet att rören kan tappa vakuumet och därmed mycket av isoleringsförmågan. Rörsolfångare är oftast dyrare i inköp, flera fabrikat är dock mycket enkla att montera, utan större ingrepp i yttertaket och därmed tidseffektivt, vilket kan väga upp. 

Rörsolfångare finns med antingen platt absorbator inne i röret eller den överlägset bättre 360graders absorbator som ligger i form av mer eller mindre avancerade beskiktning skyddad mellan de två glasrören. Sistnämnda är mycket mindre känslig för avvikande monteringsvinklar, låga infallsvinklar, och den sammanlagda ytan av det aktiva skiktet absorbatorn är ofta större än panelens byggyta i kvadratmeter. I kombination med en bakomliggande reflektor som samlar och fokuserar ljuset kan detta ge mycket effektiva solfångare men skillnaderna mellan fabrikaten är tyvärr ganska stora. Rörsolfångare av bra kvalité är mycket hållbara och starka, enstaka skadade rör kan bytas ut till små kostnader utan att systemet behöver stängas av eller tappas på värmebärarvätska.

Enstaka tillverkare, i dagsläget främst i Schweiz arbetar med att göra tekniken för solkyla (eller "solar cooling" på engelska) mer tillgänglig och ekonomisk även för hushåll och mindre industrier. Rörsolfångare kan beroende på tillverkare monteras med vertikala och horisontella rör, liggande eller stående och kan även estetiskt vara en tillgång. En rörsolfångare utan bakomliggande reflektor kan även utsättas för mycket större vind- och snölaster än en plansolfångare.

Se även
Solfångare för mer om de olika teknikerna

Solenergi
Richard Watson Dixon

Richard Watson Dixon, född 5 maj 1833, död 23 januari 1900, var en brittisk kyrkohistoriker och poet.

Dixons viktigaste arbete är History of the church of England (4 band, 1877-91). 1856 utgav han tillsammans med William Morris och Edward Burne-Jones The Oxford and Cambridge magazine, som fungerade som organ för de prerafaelitiska konstnärerna. Dixon har även utgett flera diktsamlingar.

Källor

Tryckta källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.

Noter 

Brittiska författare
Brittiska poeter
Alumner från Pembroke College, Oxford
Födda 1833
Avlidna 1900
Män
Tjagatai khan

Tjagatai eller Djagatai (Tjagatai khan, mongoliska: Цагадай), född omkring 1183 och död 1241 alt. 1242, var Djingis khans andre son med Borte.

Tjagatai var första khan över Tjagataikhanatet som behärskade västra delen av nuvarande kinesiska Turkestan samt länderna runt Oxus och Jaxartes med Samarkand som huvudstad. Efter sin död efterträddes han av sitt barnbarn Qara Hulegu.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 
 
 

Födda 1183
Avlidna 1242
Män
Huset Borjigin
Mongoliska khaner
Personer i Mongoliet under 1100-talet
Personer i Mongoliet under 1200-talet
Talangaccelerande ledarskap

Talangaccelererande Ledarskap är en bok som behandlar ledarskap och chefskap på ett modernt och nytänkade sätt. Talangaccelerande ledarskap är samlingsnamnet på de idéer och tankesätt som behandlas i skriften. Boken är skriven av affärspsykologen Jan Blomström och publicerades 2010 av Prolead Förlag i Sverige.

Bokens innehåll
I boken menar Jan Blomström att de flesta företag befinner sig i en föråldrad och ineffektiv organisationskultur och med ett chefskap som inte tar vara de anställdas talanger och kompetens. Grundtanken är att som chef få alla anställda att växa i sina arbetsuppgifter, att accelerera deras talanger. För att uppnå detta krävs att den ansvarige kan skifta mellan att vara en tydlig chef och ledare beroende på situation. Även en tydlighet mot sina anställda i vad som förväntas, vilka resurser som finns att tillgå och vilka regler som gäller för att sedan som chef följa upp arbetet förenklar för de anställda att utföra uppgiften och sedan växa.

Ledarskapsteorier
Facklitteratur
Hador

Hador är en fiktiv person som förekommer i J.R.R Tolkiens värld om Midgård. Han var en människofurste under den Första Åldern, och kallades även på sindarin för Lórindol ("Gyllenhuvud") eftersom hans hår var lysande blont. Hador är ett sindarinskt ord som betyder "vapenkastare".

Haldor var farfars sonson till Marach, en av Atanatáris ledare, och härskade över Marachs folk som framöver blev känt som Hadors Hus. Hador äktade Gildis och fick tre barn, Glóredhel, Galdor den långe och Gündor. Galdors söner var Húrin, Thalion och Huor. Húrins son var Túrin, som dräpte den mäktiga draken Glaurung. Hador besökte Fingolfin, som i sin ungdom var Noldors storkung. Fingolfin beundrade Hador och förstod att Edain behövde ett land med sina egna tilldelade herrar. År 416, i den Första Åldern, fick Hador av Noldors storkung herradömet över Dor-lómin i sydvästra Hithlum, dit de flesta av hans folk nyss flyttat från sina tidigare boningar vid Taeglins källor. Hadors folk förblev efteråt trofasta mot Fingolfins hus och för sin sak marscherade de ut i kriget mot Morgoth.

Under den tiden fick Hador en drakhjälm från Telchar, som var en välkänd dvärgsmed från Nogrod. Hador fick denna hjälm eftersom den tillverkats för en dvärgs huvud, och ingen hade rätt storlek för att ha på sig den i landet. Hador var en av de längsta människorna i hela Beleriand. Alla av hans linje bar hans drakhjälm tills den gick förlorad under hans sonsonson Turins tid, med undantag av Húrin som dock var kortare än sina förfäder (trots att han var den mäktigaste krigaren bland hela mänskligheten).

Hador dödades under Dagor Bragollach i sällskap med sin son Gündor vid Eithel Sirions murar, när de beskyddade Fingolfins eftertrupp. Herradömet över Dor-lómin gavs då till hans äldste son Galdor.

Externa länkar 
Tolkien Gateway

Människor i Tolkiens värld

fr:Hador
pl:Lista Edainów#Hador Lórindol
Tatuus

Tatuus är en italiensk tillverkare av chassin till formelbilar.

Historia 
Tatuus grundades år 1980, och har designat bilar till många olika formelbilsmästerskap. År 1999 fick de uppdrag av Renault att bygga en Formel Renault-bil till deras tvålitersmästerskap. De skapade då Tatuus FR2000, som har använts ända sedan år 2000. År 2004 byggde de Formula TT104NZ till Toyota Racing Series och 2005 Tatuus FC106 till Formula Challenge Japan.

År 2007 skapade de, tillsammans med N.Technology, en ny formelbilsklass; International Formula Master. Till det mästerskapet byggde man Formula N.T S2000. Serien varade fram till och med 2009, då den lades ned.

De har även gjort Tatuus FA010 till det italienska Formula Abarth-mästerskapet.

Bilar 

Tatuus FA010 (Formula Abarth)
Formula N.T S2000 (International Formula Master)
Tatuus FR2000 (Formel Renault 2.0)
Formula Renault V6 (Formula V6 Asia och Formula Renault V6 Eurocup)
Formula Renault 1.6 (Formel Renault 1.6)
Formula FC106 (Formula Challenge Japan)
Formula TT104NZ (Toyota Racing Series)

De har även gjort bilar till följande racingklasser:
Formula Monza 500cc
Formula Panda Monza 1000cc
Formula König
Formula Marbella
Formula Alfa Boxer
Formula Ford 2000
Formula Ford 1800

Källor 
HISTORY - tatuus.it

Externa länkar 
Officiell webbplats

Formelbiltillverkare
Företag bildade 1980
Euromissile HOT

HOT (förkortning av franska Haut subsonique Optiquement Téléguidé Tiré d'un Tube) är en pansarvärnsrobot som utvecklades gemensamt av tyska MBB och franska Nord Aviation under 1970-talet för att ersätta robotarna SS.10 och SS.11. De båda firmorna gick sedan samman till Euromissile.

Konstruktion
Roboten levereras i en förseglad avfyringstub av glasfiber som kan monteras på helikoptrar, stridsfordon eller på en enkel marklavett och anslutas till ett sikte. När roboten avfyras tänds startmotorn vars tryck blåser bort locken på avfyringstuben. Efter 0,9 sekunder tänds banmotorn och laddningen osäkras. Roboten bär med sig en  meter lång styrkabel som släpps ut bakom roboten och med vilken skytten styr roboten. Det är kabelns längd som sätter gränsen för robotens räckvidd eftersom banmotorn fortfarande brinner när kabeln tar slut.

Varianter

Den ursprungliga HOT-roboten hade en stridsladdning med samma diameter som kroppen (136 mm). Men eftersom startmotorn hade större diameter och de hopfällda vingarna också tog mer plats fanns det utrymme i avfyringstuben för en större laddning. Därför fick HOT 2 som introducerades 1986 en stridsladdning med samma diameter som startmotorn (150 mm) och som kunde slå igenom grövre pansar.

För att kunna slå igenom reaktivt pansar introducerades 1998 modellen HOT 3 med en tandemladdning där den första, mindre laddningen utlöser ERA-cellen och den andra laddningen, som har en viss fördröjning, slår igenom pansaret.

Källor
HOT Federation of American Scientists

Franska pansarvärnsrobotar
Tyska pansarvärnsrobotar
Fransk krigsmateriel under kalla kriget
Tysk krigsmateriel under kalla kriget
Messerschmitt-Bölkow-Blohm
Nord Aviation
Peter Wennerström

Peter Wennerström, född 7 september 1988 i Munkfors, är en svensk professionell ishockeyspelare som har spelat för Bofors IK, Färjestads BK, Örebro HK och Asplöven och som från och med säsongen 2013/14 spelar i norska Stjernen.

Karriär
Wennerström inledde sin aktiva hockeykarriär i division 1-klubben Skåre BK 2006. Säsongen 2008/2009 tillhörde han Färjestad BK:s organisation, av vilka han senare blev utlånad till Bofors IK under två säsonger.

I mars 2011 skrev Wennerström på ett tvåårskontrakt med Färjestad BK. I oktober 2011 blev det klart att han lånas ut till Örebro HK säsongen 2011/12. Året därpå skrev han på för Asplöven och nästa säsong, 2013/14, spelar han i norska Stjernen.

Klubbar
IFK Munkfors
Skåre BK
Bofors IK
Färjestad BK
Örebro HK (lån)
Asplöven
Stjernen

Externa länkar
Peter Wennerström karriär/statistik på The Internet Hockey Database

Referenser
Noter

Svenska ishockeyspelare
Ishockeyspelare i Färjestad BK
Ishockeyspelare i Örebro HK
Personer från Munkfors
Födda 1988
Levande personer
Män
Spelare i Asplöven HC
Spelare i Stjernen Hockey
Ishockeyspelare i BIK Karlskoga
Frithjof Svensson

För konstnären, se Fritiof Swensson.

Nation:  

Frithjof Svensson, född 2 juni 1896, död 5 mars 1961, var en svensk brottare. Han blev olympisk bronsmedaljör i grekisk-romersk stil 60 kg i Antwerpen 1920.

Källor
Svenska medaljörer - Sveriges Olympiska Kommitté

Födda 1896
Avlidna 1961
Svenska brottare
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1920
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1920 från Sverige
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1920
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1924 från Sverige
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1924
Män
Personer från Uppland
AIK Fotbolls säsong 1922

Denna artikel handlar om AIK Fotbolls säsong 1922. Klubben slog bland annat Djurgården i SM-slutspelet med 2-0 och Hammarby i distriktsmästerskapen med 3-0.

Matcher 
SM-slutspel

Svenska serien, östra gruppen

Externa länkar 
AIK

1922
Sportåret 1922
Sport i Sverige 1922
Katedralen i San Cristóbal de La Laguna

Katedralen i San Cristóbal de La Laguna (Santa Iglesia Catedral de Nuestra Señora de los Remedios eller Santa Iglesia Catedral de San Cristóbal de La Laguna) är den katolska katedralen på ön Teneriffa (Kanarieöarna, Spanien). Katedralen, som är belägen i staden San Cristóbal de La Laguna, är uppförd i nygotisk stil med en nyklassicistisk fasad.

Kyrkans historia 
Det finns indikationer på att platsen där domkyrkan nu ligger var en begravningsplats i det antika Guanche. Dalen där ligger staden och främst den stora insjö som fanns på denna plats, var en vallfartsort för urinvånarna på ön.

År 1511 uppfördes ett kapell på platsen, byggdes på order av erövrare av ön, Alonso Fernández de Lugo, och 1515 beslöts att ersätta denna med en större byggnad, tillägnad Virgen de los Remedios, i mudejar-stil. De inledande byggarbetena var avslutade 1522 och tornen restes 1618. Kyrkan upphöjdes 1819 till katedral av påven Pius VII, i samband med att stiftet Teneriffa inrättades.

Mot slutet av 1800-talet var kyrkan i dåligt skick och slutade användas 1897. Efter att renovering inte bedömdes som genomförbar så påbörjades rivning år 1905. Den nyklassicistiska fasaden från början av 1800-talet och de två tornen sparades, samt några delar av inredningen, men övriga delar av kyrkan revs och ersattes med ett nybygge som invigdes 1913. Utsidan anpassades till den sparade neoklassiska fasaden, medan insidan gavs en nygotisk stil.

Katedralen var en av de första byggnader i Spanien som byggdes i betong. Eftersom denna byggteknik inte var helt färdigutvecklad när kyrkan uppfördes, har det funnits återkommande behov av reparationer och förbättringar. 

2002 stängdes kyrkan för renovering, för att åter öppna 2014. Under renoveringen avhjälpes alla katedralens strukturella problem, och den är för närvarande en säker byggnad.

Byggnaden 
Katedralen har tre skepp (mittenskeppet är det högsta), och har även ett tvärskepp och sidokapell. Ambulatoriet finns sju fönster med motiv från kristnandet av Tenerifa. Högaltaret har ett tabernakel av trä och omges av tio pelare. Predikstolen färdigställdes 1767 av bildhuggaren Pasquale Bocciardo, som var verksam i Genua.

I sidokapellet, Capilla de Nuestra Señora de los Remedios, finns en altartavla med sju barockmålningar som härstammar från början av 1600-talet och som förmodligen utfördes av den flamländske målaren Hendrick van Balen. När altaret ersattes i början av 1700-talet återanvändes de sju målningarna, som består av scener ur Jesus och jungfru Marias liv.

Bilder

Källor

Se även 
 Teneriffa katolska stift
 Basílica de Candelaria

Externa länkar 

 Official Website
 Stiftet Teneriffa

Domkyrkor i Spanien
Teneriffa
Byggnader och anläggningar i Kanarieöarna
Romersk-katolska kyrkobyggnader invigda 1915
Mariakyrkor
Romersk-katolska domkyrkor
1915 i Spanien
Tatuus FR2000

Tatuus FR2000 är en formelbil tillverkad av italienska Tatuus sedan år 2000. Bilen, som sålts i över 850 exemplar, används i minst 16 olika Formel Renault 2.0-mästerskap.

Historia 
År 1999 fick Tatuus uppdrag av Renault att bygga en formelbil till deras tvåliters Formel Renault-mästerskap. Tatuus byggde då Tatuus FR2000, som använts sedan år 2000. År 2010 började dock de lite större mästerskapen byta ut dessa bilar mot Barazi-Epsilon FR2.0.

Teknisk data

Källor 
Renault 2000 - tatuus.it

Externa länkar 
Tatuus FR2000 på Tatuus officiella webbplats.

Tävlingsbilar
Formel Renault
Robert Stone

Robert Stone, född 21 augusti 1937 i Brooklyn, New York, död 10 januari 2015 i Key West, Florida, var en amerikansk författare. Han debuterade 1967 med Hall of Mirrors. Till svenska har två av hans verk översatts: Flagga för soluppgången (sv. 1983) och Vrakudden (sv. 1993).

Bibliografi 
 1967: A Hall of Mirrors
 1974: Dog Soldiers
 1981: A Flag for Sunrise (sv. 1983 Flagga för soluppgången)
 1986: Children of Light
 1992: Outerbridge Reach (sv. 1993 Vrakudden)
 1997: Bear and His Daughter (novellsamling)
 1998: Damascus Gate
 2003: Bay of Souls
 2007: Prime Green: Remembering the Sixties
 2010: Fun with Problems (novellsamling)

Referenser

Noter

Externa länkar 
Robert Stone i Libris

Engelskspråkiga författare
Amerikanska författare under 1900-talet
Författare från delstaten New York
Personer från Brooklyn
Födda 1937
Avlidna 2015
Män
Bofors BANTAM

Bofors BANTAM (kort för Bofors Anti-Tank Missile, "Bofors pansarvärnsrobot"), även känd som robot 53, kort rb 53 (svensk armébeteckning), var en lätt medeldistans-pansarvärnsrobot utvecklad av AB Bofors under runt decennieskiftet 1960. Roboten var Bofors första inhemskt utvecklade robot och var avsedd som en infanteriburen pansarvärnsrobot med kommandostyrning. Roboten kom förpackad i utskjutningslådor, avsedda att bäras och hanteras av en enda person. Vid funktion ställdes robotlådan upp i ett enkelt ställ på marken och kopplades till ett styrdon avsett för skytten. Robotens verkansdel bestod av en traditonell pansarsprängspets med strålbildande riktad sprängverkan.

Roboten infördes i det svenska försvaret 1965 och avvecklades 1992. Totalt tillverkades omkring 33 000 exemplar av roboten, som även såldes på export.

Namn 
Namnet Bantam har två betydelser. Det är främst en bokstavskombination efter amerikanskt mönster, stående för Bofors Anti-Tank Missile, det vill säga "Bofors pansarvärnsrobot" på svenska. Vid sidan av denna betydelse hänsyftar namnet också på robotens litenhet och lätthet, eftersom ordet bantam representerar den lättaste viktklassen i brottning, samt att det även finns en dvärghönsras vid namn bantam, vilken är känd för sina små argsinta tuppar.

Funktion 
Roboten var trådstyrd och hade en maximal räckvidd på omkring 2 km. Roboten förvarades och transporterades i en låda som också fungerade som avfyrningstub. Lådan anslöts till en siktenhet med en kabel som innebar att skytten kunde befinna sig upp till 30 meter från roboten vid avfyring. Roboten släppte ut två tunna trådar som var kopplade till en joystick. Skytten använde denna för att rikta in roboten med hjälp av spårljus mot målet (se MCLOS). I stridsdelen fanns anslagskontakter som utlöste sprängladdningen vid träff i målet. Roboten hade två krutmotorer med en sammanlagd total brinntid på ca 25 sekunder.

Galleri

Referenser

Noter

Översättning

Externa länkar 

Svenska pansarvärnsrobotar
Svensk krigsmateriel under kalla kriget
Malmö Flygindustri
Kristina Sandberg

Kristina Sandberg Kempe, född 6 december 1971 i Sundsvall, är en svensk psykolog och författare. 

Kristina Sandberg växte upp i Sundsvall. Hon debuterade med I vattnet flyter man 1997. År 2008 tilldelades hon Norrlands litteraturpris med motiveringen "hennes text bränner som en svetslåga".

Romanen Liv till varje pris tilldelades Augustpriset 2014. Juryns motivering vid nomineringen löd: "Vissa livsresor förblir osynliga. Romanen Liv till varje pris är sista delen i en trilogi där varje del utgör ett eget helt. Med sitt epos om hemmafrun Maj visar Kristina Sandberg att inom en örnsköldsviksvånings väggar kan rymmas en hel odyssé. Med distans och empati skildras ett skört och sårigt familjeliv i välfärdsstaten. Noggrant registreras matoset, tvättångorna, havsbrisens farliga sälta. Vi står bredvid Maj i köket med livets stora frågor och vad kan hon hitta på åt dem till middag?"

2021 gav Sandberg ut den självbiografiska boken En ensam plats, där hon skildrar livet efter ett cancerbesked.

Hon är gift med författaren Mats Kempe och tillsammans har de två barn.

Bibliografi

Priser och utmärkelser 
 2003 – Stipendium ur Lena Vendelfelts minnesfond
 2008 – Norrlands litteraturpris
 2014 – Svenska Dagbladets litteraturpris
 2014 – Augustpriset
 2014 – Moa-priset
 2016 – Doblougska priset
 2017 – Stockholm stads hederspris
 2019 – Stiftelsen Selma Lagerlöfs litteraturpris
 2020 - Uppsala kommuns stipendium till Jan Fridegårds minne

Källor

Noter

Svenskspråkiga författare
Födda 1971
Levande personer
Kvinnor
Vinnare av Augustpriset
Sommarvärdar 2015
Personer från Sundsvall
Författare från Medelpad
Författare från Sundsvall
Marius Tscherning

Marius Hans Erik Tscherning, född 11 december 1854 i Østrup vid Odense, död 1 september 1939, var en dansk oftalmolog.

Tscherning tog medicinsk examen 1878 och doktorsgraden 1882 på avhandlingen Myopiens ætiologi, som utarbetats bland annat på basis av en undersökning av ett mycket stort antal värnpliktiga, och som i hög grad reformerade uppfattningarna om närsynthetens orsaker. Han gjorde därefter kandidattjänst och reste på studieresa 1883–84. I Paris anställdes han som directeur adjoint vid Sorbonnes oftalmologiska laboratorium 1884 och blev samtidigt förste underläkare vid Gilles de Grandmonts ögonklinik, 1884–88, varefter han tog fransk doktorsgrad på avhandlingen La loi de Listing, 1887. Han anställdes därefter som ögonläkare vid dövstuminstitutet i Paris samtidigt som han öppnade privatpraktik. Han publicerade en rad fysiologisk-optiska arbeten och tilldelades Prix Barbier 1891 och Prix Meynot 1893. År 1901 efterträdde han Louis Émile Javal som direktör för Sorbonnes oftalmologiska laboratorium och 1910 professor vid Köpenhamns universitet och tillika överläkare vid Rigshospitalets oftalmologiska avdelning, befattningar vilka han innehade intill 1925. 

Tschernings laboratorium i Paris blev ett vetenskapligt centrum av hög rang som lockade inte bara så gott som alla Nordens oftalmologer, utan även många från andra länder. Han konstruerade en rad nya apparater (aberroskopet, kromatoskopet, oftalmofakometern etc.) och genomförde mätningar av optiska fenomen, som tidigare endast i begränsad omfattning varit möjliga. Förutom talrika specialavhandlingar utgav han Œuvres ophthalmologiques de Thomas Young (1894) och Optique physiologique (1898).

Källor
 

Danska oftalmologer 
Danska professorer
Personer verksamma vid Köpenhamns universitet
Födda 1854
Avlidna 1939
Män
Gregory Dix

Gregory Dix (ordensnamn, ursprungligen George Eglinton Alston), född den 4 oktober 1901, död den 12 maj 1952, var en engelsk präst och munk inom benediktinorden. Han var en erkänd liturgiforskare, vars verk hade stort inflytande på liturgireformen inom anglikanska kyrkan i mitten av 1900-talet.

Referenser 
 

Engelska anglikanska präster
Engelska teologer
Anglikanska teologer
Anglokatoliker
Ordensfolk från Storbritannien
Födda 1901
Avlidna 1952
Män
Deeper Down in Chinatown

Deeper Down in Chinatown är Niclas Frisks debutalbum som soloartist. Albumet utgavs den 13 april 2011.

Låtlista 
A Pipe Dream – 2:07
Wondertime – 5:02
Cannibals in Love – 4:18
Catch 22 – 4:38
Zombified – 5:37
Smile (No. 2) – 4:57
Looney Moon – 4:11
I Am the Idiot – 4:41
Deeper Down in Chinatown – 4:39
Callboy – 3:58
Time Bomb – 3:26
I Forget About Myself – 4:39
I Want to Get It All Back – 4:45

Musiker 
Niclas Frisk – gitarr, sång
Alexander Schmidt – klaviatur
Johannes Borgström – elbas
Henrik Berglund – trummor
Titiyo – sång
Linn Tabudlong – sång
Yingying Herrdahl – pipa
Björn Kvarnmalm - Bongos

Källor 
Niclas Frisks Chinatown

Svenska debutalbum
Musikalbum 2011
Convers Group

Convers Group, eller Konversgorup är en företagskoncern vars huvudsakliga inriktning är banker och finansinstitut i Östeuropa och Storbritannien. Koncernen, som styrs från London ägs av Vladimir Antonov och hans far Alexander Antonov.

Genom Convers Sport Initiatives är koncernen delaktig som sponsor åt olika sportevenemang, där man använder sig av sina olika bolag i marknadsföringen.

Företag som helt eller delvis ägs av Convers Group

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats
Convers Sport Initiatives

Brittiska banker
Ryska banker
Brittiska företag
Ryska företag
Psyrtscha station

Psyrtscha (abchaziska: Ҧсырӡха; ryska: Псырцха) är en järnvägsstation längs den abchaziska järnvägen. Stationen ligger i staden Afon Tjyts (Achali Atoni). Stationen är en av stadens två, tillsammans med Afon Tjyts centralstation. Psyrtscha station har fått sitt namn eftersom den ligger mellan två tunnlar vid Psyrtschafloden. Fram till år 1951 gick stationen under namnet Datja och mellan år 1951 och 1967 hette den Agaraki.

Från och med år 2009 stannar inga godståg vid stationen.

Referenser

Noter 

Transport i Abchazien
Järnväg i Georgien