kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Svartklubbad dödgrävare

Svartklubbad dödgrävare (Nicrophorus vespilloides) är en skalbagge i familjen asbaggar som lever i Europa, Asien och norra Nordamerika.

Beskrivning 
Svartklubbad dödgrävare blir omkring 10 till 18 mm lång. (Uppgifterna varierar, vissa källor anger ett betydligt snävare intervall, 12 till 16 mm, medan andra menar att den kan bli upp till 28 mm lång). Täckvingarna har två orange tvärband, som hos äldre individer kan mörkna och bli nästan bruna. i övrigt är både täckvingarna och resten av kroppen svarta. Detta gäller även antennerna. Hanen har bredare framfötter än honan. Arten skiljs lättast från liknande arter, som skogsdödgrävare (Nicrophorus investigator), krumbent dödgrävare (Nicrophorus vespillo), Nicrophorus fossor, svartspetsad dödgrävare (Nicrophorus sepultor), och heddödgrävare (Nicrophorus vestigator), på sina helsvarta antenner och raka kanter på bakskenbenen.

Utbredning 
Arten finns i nästan hela Europa med undantag av Island, Spetsbergen och södra Iberiska halvön, samt mera glest österut till Sibirien samt isolerade förekomster i Kamtjatka och Japan. I Nordamerika finns den i Alaska, transkontinentalt i Kanada, och mera glest i nordöstra USA.

Både i Sverige och Finland är arten vanlig i hela landet, och klassificerad som livskraftig (LC).

Ekologi

I Europa utgörs habitatet framför allt av skog, inte minst barrskog, och endast i mindre utsträckning öppen mark. I Nordamerika föredrar arten våtmarker som mossar och träsk.

Dödgrävarnas larver lever av kadaver av mindre däggdjur och fåglar och både de och de vuxna djuren, som bedriver yngelvård, hittas därför oftast där. De vuxna skalbaggarna kan även påträffas i ruttnande växtdelar eller i svamp, där de jagar insektslarver, särskilt av flugor, för egen konsumtion. 

Som alla dödgrävare känner den lukten av ruttnande kött på långt håll och flyger dit varifrån lukten kommer. Arten gräver, om den får möjlighet, ner kadavret och lägger sina ägg i detta. Hanen och honan hjälps åt att gräva. De vuxna skalbaggarna hjälps sedan åt att vakta larverna och se till att de har ordentligt med mat. Under de första dagarna matar honan larverna, som är för svaga för att äta själv. Därefter matas avkomman efter varje hudömsning, då käkarna åter är för svaga för att larverna skall kunna äta av födan. Först efter tredje hudömsningen är larverna tillräckligt starka för att kunna äta själva hela tiden.

Hanarna av svartklubbad dödgrävare utsöndrar ett feromon kallat etyl-4-metylheptanoat för att locka till sig honor.

Källor

Asbaggar
vespilloides
Insekter i palearktiska regionen
Insekter i nearktiska regionen
Maj 2009



Händelser
9 maj – Jacob Zuma tillträder som Sydafrikas president.
11 maj – Rymdfärjan Atlantis lyfter från Kennedys rymdcenter för att reparera rymdteleskopet Hubble.
16 maj – Alexander Rybaks Fairytale vinner Eurovision Song Contest 2009 i Moskva med 387 poäng, vilket är poängrekord i Eurovision Song Contest.
19 maj – Gerillan Tamilska tigrarna på Sri Lanka besegras efter ett 26 år långt inbördeskrig.
29 maj – Sveriges äldsta man Herner Larsson omkommer i en villabrand i sitt hem i Halland 107 år gammal.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Menabe

Menabe är en av Madagaskars 22 regioner, samt en av provinsen Toliaras fyra regioiner som ligger i västra Madagaskar. Regionen har 390 800 invånare (2004), jämfört med 358 622 invånare 2001. Regionens huvudstad är staden Morondava med 33 000 invånare.

Historia
Regionen Menabe är huvudsakligen det som en gång var kungariket Sakalava och är idag den södra delen av det område folkgruppen Sakalava bebor. Kungariket lär ha grundats under 1500-talet av Adriamandazoala (styrande omkring 1540 - 1560) för att sedan ha utökats av Andriandahifotsy (1610 - 1685), vartefter det blev det starkaste kungariket i Madagaskar fram till mitten av 1700-talet. 1820, 1821 och 1822 försökte Radama I, som var kung över Merina och sedermera skulle bli Madagaskars första kung, erövra kungariket. Efter det tredje försöket gav Ramitraho, som var Menabes kung, sin dotter som fredsgåva till Radama. Men detta hjälpte inte och strax efter Ramitrahos död 1834 besegrade Merina de södra delarna av Menabe. Efter konstant krig besegrade Merina hela Menabe 1846 och drottning Ranavalona I intog de viktigaste städerna och såg till att bönder koloniserade områdena. Menabes styrande fick behålla delar av sin makt så länge Merinas styrande var överordnade, och norra Menabe fick behålla stor del av sin självständighet och undgick i mångt och mycket Merina.

Menabes kungar förenades under den franska invasionen och mötte med 10 000 soldater beväpnade med gevär de franska trupperna den 14 och 30 augusti 1897 i städerna Anosimena och Ambiky. Först 1900 kunde fred stiftas.

Geografi

Menabe ligger sedan gamla definitioner mellan floderna Manambolo och Mangoky.

I regionen ligger sedan juli 2007 ett reservat med främst lövfällande och fuktig skog. Reservatet utbreder sig över omkring 60 000 hektar. Reservatet innehar flera endemiska arter så som Smalstrimmig mangust, Microcebus (ett släkte inom familjen muslemurer), madagaskarklätterhök (ingår i en underfamilj till Kärrhökarna) och madagaskarduvhök eller Hensts duvhök (en art inom släktet egentliga hökar. Inom reservatet finns flera mindre byar som främst livnär sig på jordbruk.

Administrativ indelning
Regionen övertar hösten 2009 makten från provinsen Toliara, tillsammans med de övriga regionerna. Regionerna delas upp i distrikt (fivondronana), varav Menabe delas upp i de fem följande:
 Belo sur Tsiribihina 
 Mahabo 
 Manja 
 Miandrizavo 
 Morondava

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats 

Madagaskars regioner
Bredestads landskommun

Bredestads landskommun var en tidigare kommun i Jönköpings län.

Administrativ historik
När 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft den 1 januari 1863 inrättades i Sverige cirka 2 400 landskommuner samt 89 städer och ett mindre antal köpingar.

Då inrättades i Bredestads socken i Norra Vedbo härad i Småland denna kommun. År 1923 inrättades inom kommunen och i angränsande Bälaryds landskommun ett municipalsamhälle, som fick namnet Aneby.

Vid kommunreformen 1952 bildade Bredestad storkommun genom sammanläggning med de tidigare kommunerna Askeryd, Bälaryd, Frinnaryd, och Marbäck.

1967 bildade Bredestad tillsammans med tidigare Hullaryd den nya Aneby landskommun, varvid municipalsamhället upplöstes. Denna landskommun ombildades sedan 1971 till Aneby kommun.

Kommunkoden 1952–1970 var 0604.

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde kommunen Bredestads församling. Den 1 januari 1952 tillkom församlingarna Askeryd, Bälaryd, Frinnaryd och Marbäck.

Geografi
Bredestads landskommun omfattade den 1 januari 1952 en areal av 330,71 km², varav 307,64 km² land. Efter nymätningar och arealberäkningar färdiga den 1 januari 1957 omfattade landskommunen den 1 november 1960 en areal av 330,81 km², varav 307,86 km² land.

Tätorter i kommunen 1960

Tätortsgraden i kommunen var den 1 november 1960 49,4 procent.

Politik

Mandatfördelning i Bredestads landskommun 1938–1962

Mandatfördelning i Aneby municipalsamhälle 1962

Anmärkningar

Referenser

Sveriges kommuner 1863-1951
Sveriges kommuner 1952-1970
Indelningar i Aneby kommun
Tidigare kommuner i Jönköpings län
Diana, Madagaskar

Diana är en av Madagaskars 22 regioner (faritra), Diana är också den som sträcker sig längst norrut. Regionen har en yta på 19 266 km² samt en befolkning på 485 800 personer (2004), jämfört med 447 155 invånare år 2001.

Geografi 
Regionens huvudstad är den samma som för regionens provins, det vill säga provinsen Antsirananas Antsiranana, som ligger på Madagaskars nordligaste spets. Staden har omkring 80 000 invånare (2005), vilket alltså inte utgör en särskilt stor del av regionens befolkning. Provinsens befolkning på cirka 1,3 miljoner invånare (2004) ger således den större delen av befolkningen till grannregionen Sava, som också har en något större yta på 25 518km².

Strax söder om Antsiranana ligger det 1 475 meter höga berget Ambohitra som är en del av Tsaratanana-massivet, åt andra håll skapar massivet även landets högsta berg, Maromokotro. Massivet skiljer i stort sett den norra delen från resten av landet, men skapar också en hamn i Antsiranana.  Ambohitra är till stor del avskogat på grund av odlingar och betesmarker, vilket leder till problem med erosion som i så många andra delar av landet.

Administrativ indelning 
Regionen kommer hösten 2009, tillsammans med landets övriga regioner, att ta över provinsernas makt. Därmed kommer Antsiranana underordnas av Diana gemensamt med regionen Sava. Regionen är i sin tur uppdelad i fem distrikt (fivondronana):
 Ambanja
 Ambilobe
 Antsiranana I
 Antsiranana II
 Nosy Be, där Andoany är huvudort

Referenser

Noter

Källor

Externa länkar 
 Officiell webbplats 

Madagaskars regioner
Forsheda landskommun

Forsheda landskommun var en tidigare kommun i Jönköpings län.

Administrativ historik
När 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft den 1 januari 1863 inrättades i Sverige cirka 2 400 landskommuner samt 89 städer och ett mindre antal köpingar.

Då inrättades i Forsheda socken i Västbo härad i Småland denna kommun. 

Vid kommunreformen 1952 bildade Forsheda storkommun genom sammanläggning med de tidigare kommunerna Dannäs, Hånger, Kärda, Tannåker och Torskinge.

1971 upplöstes kommunen, varvid Tannåkers församling fördes till Ljungby kommun i Kronobergs län medan övriga gick till Värnamo kommun.

Kommunkoden var 0625.

Kyrklig tillhörighet
I kyrkligt hänseende tillhörde kommunen Forsheda församling. Den 1 januari 1952 tillkom församlingarna Dannäs, Hånger, Kärda, Tannåker och Torskinge.

Geografi
Forsheda landskommun omfattade den 1 januari 1952 en areal av 357,05 km², varav 314,42 km² land. Efter nymätningar och arealberäkningar färdiga den 1 januari 1957 omfattade landskommunen den 1 november 1960 en areal av 353,06 km², varav 311,47 km² land.

Tätorter i kommunen 1960
I Forsheda landskommun fanns tätorten Forsheda, som hade 474 invånare den 1 november 1960. Tätortsgraden i kommunen var då 13,6 procent.

Politik

Mandatfördelning i valen 1946–1966

Referenser

Sveriges kommuner 1863-1951
Sveriges kommuner 1952-1970
Indelningar i Värnamo kommun
Indelningar i Ljungby kommun
Tidigare kommuner i Jönköpings län
Nils Johan Nordström

Nils Johan Nordström kan syfta på: 

 Nils Johan Nordström (1891–1967), svensk idé- och lärdomshistoriker
 Nils Johan Nordström (1880–1943), svensk frikyrkoman
Cilento

Cilento är ett kulturlandskap i den södra delen av provinsen Salerno i regionen Campania och ett viktigt turistområde i södra Italien.

Geografi
Kustområdet vid Tyrrenska havet ligger mellan Paestum och Policastrobukten, nära staden Sapri. Andra turistorter vid kusten är "frazioni"; exempelvis Santa Maria di Castellabate, Acciaroli, Velia, Palinuro, Marina di Camerota, Scario och Policastro Bussentino. De inre gränserna utgörs av Alburnibergen och Vallo di Diano. 
De största städerna i området är Vallo della Lucania (i mitten), Sapri och Agropoli. 

Större delen av Cilento tillsammans med Vallo di Diano bildar världsarvet Cilento och Vallo di Diano nationalpark.

Historia

Grekisk koloni
Regionen är rotad i grekisk mytologi, såsom i namnen på en del städer, vilket också syns i lämningarna efter kolonierna Velia (antikens Elea) och Paestum (antikens Poseidonia). Velia var även sätet för "Eleaterna", en skola av försokratiska filosofer såsom Parmenides, Zeno av Elea och Melissus av Samos.

Språk
Cilento var en gång en del av antikens Lucania, och språket i regionen influerades av Lucaniskan. I norra Cilento är dialekten mer påverkad av neapolitanska, och södra delens dialekt har stora likheter med sicilianskan.

Galleri

Bibliografi
 Maurizio Tortora: Cilientu mia. Edizione del Delfino, 1977, Neapel
 Giuseppe Vallone: Dizionarietto etimologico del basso Cilento. Editore UPC, 2004   
 Pietro Rossi: Ieri e oggi 1955-2005. Poesie in cilentano. Grafiche Erredue, 2005
 Barbara Schäfer: Limoncello mit Meerblick. Unterwegs an der Amalfiküste und im Cilento. Picus, 2007, 
 Peter Amann: Cilento aktiv mit Costa di Maratea - Aktivurlaub im ursprünglichen Süditalien. Mankau, 2007, 
 Peter Amann: Golf von Neapel, Kampanien, Cilento. Reise Know-How, 2006, 
 Barbara Poggi: La Cucina Cilentana - Köstlichkeiten aus der Cilento-Küche. Mankau, 2006, 
 Luciano Pignataro: Le ricette del Cilento. Ed. Ippogrifo, 2007, 
 Annika Prytz Åberg: Il Cilento - ett annat och grönare Italien, Carlsson Bokförlag 2011,

Referenser

Externa länkar

Historical and other information regarding National Park of Cilento and Vallo di Diano 
Holidays in Cilento National Park 
Tourism in the National park of Cilento 
Cilento and Vallo di Diano National Park 
Cilento NEWS
Tourism and holidays in Cilento 
Hotel Reservation in Cilento 

Kulturlandskap
Cilento
Cilento och Vallo di Diano nationalpark

Cilento och Vallo di Diano nationalpark () är en av Italiens nationalparker instiftad 1991. Den ligger i provinsen Salerno (provins) (Kampanien) och omfattar stora delar av regionerna Cilento och Vallo di Diano.

Historia
Nationalparken instiftades officiellt den 6 december 1991 för att skydda Cilento från fastighetsspekulation och massturism. 1998 fick den världsarvsstatus tillsammans med de forntida städerna Paestum, Velia och Padula Charterhouse.

Geografi
Parkens markområde, ett av de största i Italien, omfattar inte alla kommunerna i Cilento och Vallo di Diano. Den omfattar större delen av Cilentos kust och dess centrala skogsområde är Pruno. Administrativa kontoret ligger i Vallo della Lucania på Piazza Santa Caterina 8.

Kommunernas delar i parken är: Agropoli, Aquara, Ascea, Auletta, Bellosguardo, Buonabitacolo, Camerota, Campora, Cannalonga, Capaccio Paestum, Casalbuono, Casal Velino, Casaletto Spartano, Caselle in Pittari, Castel San Lorenzo, Castelcivita, Castellabate, Castelnuovo Cilento, Celle di Bulgheria, Centola, Ceraso, Cicerale, Controne, Corleto Monforte, Cuccaro Vetere, Felitto, Futani, Gioi, Giungano, Laureana Cilento, Laurino, Laurito, Lustra, Magliano Vetere, Moio della Civitella, Montano Antilia, Montecorice, Monteforte Cilento, Monte San Giacomo, Montesano sulla Marcellana, Morigerati, Novi Velia, Ogliastro Cilento, Omignano, Orria, Ottati, Perdifumo, Perito, Petina, Piaggine, Pisciotta, Polla, Pollica, Postiglione, Prignano Cilento, Roccadaspide, Roccagloriosa, Rofrano, Roscigno, Sacco, Salento, San Giovanni a Piro, San Mauro Cilento, San Mauro la Bruca, San Pietro al Tanagro, San Rufo, Santa Marina, Sant'Angelo a Fasanella, Sant'Arsenio, Sanza, Sassano, Serramezzana, Sessa Cilento, Sicignano degli Alburni, Stella Cilento, Stio, Teggiano, Torre Orsaia, Torchiara, Tortorella, Trentinara, Valle dell'Angelo och Vallo della Lucania.

Bildgalleri

Referenser

Externa länkar

Official site of the Park 
Nationalparkens officiell sida 

Nationalparker i Italien
Världsarv i Italien
Cilento
Världsarv inskrivna 1998
Tarquinii

Tarquinii var den förnämsta av de 12 städer som bildade etruskiska förbundsstaten. Den ligger i nuvarande kommunen Tarquinia.

Staden grundades sannolikt redan på 800-talet f.Kr. Staden låg cirka 15 kilometer nordväst om Rom och 7 kilometer från kusten och var den etruskiska stad som låg närmast Rom och därför också oftast blev anfallen av romerska styrkor. Staden låg strategiskt på en lättförsvarad höjd och kontrollerade kustslätten med tillgång till floden Marta som flyter från Bolsena ut i Tyrrenska havet.

Den var tidigt sannolikt redan på 700-talet ett handelscentrum med kontroll över mineralbrytningen på Monti della Tolfa, som låg söder om staden. Samtidigt hade staden livlig kontakt med grekiska stadsstäter. Till en början importerade man keramik och metallsmycken. Snart tycks de ha tillverkats i Tarquinii också. På 500-talet utvecklades tekniken och i nenfro, som är ett slags vulkanisk, porig sten, skapade vackert huggna statyer, som sedan ofta bevakade och prydde ingången till gravar.

Religionen och gravar syns ha varit mycket viktiga för etruskerna. De byggde stora underjordiska gravkammare och sarkofager rikt dekorerade och ofta försedda med uthuggna listor, som visade släkt och härkomst.

Tarquinius Priscus var son till Damaratus från Korinth som hade flytt från sin hemstad och bosatt sig i Tarquinii och där gift sig och fått två barn, Aruns och Lucumo . I Tarquinii föraktades Lucumo som son till en landsflyktig främling och hans hustru Tanaquil, driven av ärelystnad, förmådde honom att utvandra till Rom för att där vinna en mera lysande ställning. I Rom blev Tarquinius, som nu kallades Tarquinius Priscus, förtrogen med kung Ancus Marcius som slutligen satte honom till förmyndare för sina söner.

Tarquinius Priscus lyckades sedan bli vald till kung – till myndlingarnas stora förtret – och utövade sedan kungamakten med klokhet och kraft. Med hans trontillträde inleddes en period av starkt etruskiskt inflytande som inte upphörde förrän den romerska republiken bildades 509 f.Kr.. 

Talrika krig förekom mellan Tarquinii och Rom, bland annat mellan 358 och 351 f.Kr. Under detta krig avrättades 307 romerska fångar på torget i staden, men romarna hämnades genom att avrätta 358 fångna aristokrater på Forum Romanum. Med tiden försvagades etruskerna och de 261 f.Kr. fick ge upp kustområdet inklusive hamnstaden Graviscae.

Omkring år 200 f.Kr. tycks staden vara under total kontroll av Rom. Många betydelsefulla familjer hade övergivit staden och bosatt sig i Rom för karriär som senator eller annat ämbete.

Fotnoter

Externa länkar
Bild på gravhög
Tarquinia (Tarchna/Tarchuna)

Antikens Etrurien
Romerska städer
Ludwig Dreyfus

Artur Ludwig Dreyfus, född 22 oktober 1885, in King William's Town, Godahoppsudden, död 4 februari 1967 i Västerås, var en tysk ingenjör och Dr.-Ing. inom elektroteknik som till stor del var verksam i Sverige, där han arbetade vid ASEA.

Akademiledamotskap och priser 
Dreyfus tilldelades 1928 Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademiens guldmedalj med motiveringen "för hans insatser på elektromaskinområdet, särskilt genomslagets natur hos fasta installationsmaterial, kommuteringsteorin för elektriska maskiner och tillsatsförluster vid asynkrona motorer". 1934 tilldelades han Cedergrenska guldmedaljen för framstående författarskap inom det elektrotekniska området.

Dreyfus invaldes 1939 som utländsk ledamot av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien och blev 1942 utländsk ledamot nummer 804 av Kungliga Vetenskapsakademien där han 1955 överflyttades till de svenska ledamöterna, med nummer 988. 1949 promoverades han till hedersdoktor vid Kungliga Tekniska högskolan.

Källor 

Tyska elektroingenjörer
Svenska elektroingenjörer
Hedersdoktorer vid Kungliga Tekniska högskolan
Ledamöter av Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Män
Födda 1885
Avlidna 1967
Keep It Hid

Keep It Hid är det första soloalbumet av bluesrockmusikern Dan Auerbach, känd från The Black Keys. Det gavs ut i februari 2009 på skivbolaget Nonesuch Records.

Låtlista
Samtliga låtar skrivna av Dan Auerbach, om annat inte anges.

"Trouble Weighs a Ton" - 2:19
"I Want Some More" (Wayne Carson Thompson) - 3:49
"Heartbroken, in Disrepair" - 3:21
"Because I Should" (Dan Auerbach/Mark Neill) - 0:53
"Whispered Words (Pretty Lies)" - 4:06
"Real Desire" - 4:26
"When the Night Comes" (Dan Auerbach/Charles Auerbach) - 4:11
"Mean Monsoon" - 3:47
"The Prowl" - 3:18
"Keep It Hid" - 3:41
"My Last Mistake" - 3:14
"When I Left the Room" - 4:02
"Street Walkin'" - 4:39
"Goin' Home" - 4:57

Musikalbum 2009
Arrhenius (månkrater)

Arrhenius är en nedslagskrater på månen. Den befinner sig på månens baksida nära den sydvästliga randen. 

Kratern är uppkallad efter den svenske fysikern och kemisten Svante Arrhenius (1859-1927). Kratern fick sitt officiella namn av den Internationella astronomiska unionen (IAU) år 1970., ,

Satellitkratrar 

De kratrar, som kallas satelliter, är små kratrar som ligger i eller nära huvudkratern. Deras bildning är vanligtvis oberoende av detta, men de ges samma namn som huvudkratern med tillägget av en stor bokstav. På månkartor är dessa objekt genom konvention identifierade genom att placera ut bokstaven på den sida av kraterns mittpunkt som är närmast huvudkratern., , 

Arrhenius har följande satellitkratrar:

Följande krater har fått nytt namn tilldelade av IAU.

 Arrhenius P — Se kratern Blanchardkratern.

Se även 
 Lista över månens kratrar
 5697 Arrhenius

Källor

Fotnoter 

Kratrar på månen
Jquery

Jquery, av utvecklarna skrivet jQuery, är ett Javascript-bibliotek som är tänkt att förenkla HTML-, DOM- och CSS-modifikation, händelsehantering, animering och AJAX för att snabba upp webbutvecklingen. På Barcamp 2006 släppte skaparen John Resig, som också leder utvecklingsarbetet, den första versionen av Jquery. Det används av nästan 35% av de 1 000 000 mest besökta hemsidorna och är 2021 det populäraste Javascript-biblioteket.

Webbläsarkompatibilitet

Implementation 
Jquery-biblioteket laddas vanligen med en enda Javascript-fil innehållande all funktionalitet. Filen kan inkluderas på en webbsida med följande kodrad:
<script type="text/javascript" src="jquery.js"></script>

Det finns två sätt att använda Jquery:
 via metoden $ som är en "genvägsmetod" (eng. factory method) för Jquery-objektet och returnerar ett sådant.
 via metoder med prefixet $. som är bruksmetoder (eng. utility functions) och som inte är direkt applicerbara på ett Jquery-objekt.

Ett typiskt sätt att modifiera (multipla) DOM-element är att anropa metoden $ där en textsträng med CSS-identifiering skickas med som parameter. Metoden returnerar då ett Jquery-objekt som refererar till inget, ett eller flera element i HTML-koden. Man kan sedan modifiera dessa element genom att anropa olika metoder hos Jquery-objektet - antingen direkt eller senare om man lagrar objektet i en variabel. Till exempel:
$("div.test").addClass("wide_element").html("Nytt textinnehåll").fadeOut(300);
eller
var $link = $("#nav a");
$link.bind("mouseover", function(){
   alert("Inte nudda länk!");
});

Ett exempel på metoder med prefixet $. är each(). Vill man till exempel summera talen 1 till 4 kan man skriva:
var sum = 0;
$.each([1, 2, 3, 4], function(index, value){
   sum += value;
   /* Notering: 
   index är det n:te elementet i samlingen tal, med start från 0. */
});

Ett annat exempel är metoden ajax(), som kan användas till att ladda eller skicka data från eller till en extern webbsida eller script. Den anropas på detta sätt:
$.ajax({
   type: "POST",
   url: "comment.php",
   data: "author=Karl&message=Goddag",
   success: function(msg){
      alert("Kommentaren har sparats: " + msg);
   }
});

Insticksmoduler 
Då Jquery är öppen källkod har användare och utvecklare använt dess syntax för att skapa egna insticksmoduler för att utöka funktionaliteten på mer specifika användningsfall och effekter.

Utgivningshistorik

Se även 
 Prototypejs
 script.aculo.us
 Dojo Toolkit
 Mochikit
 Mootools

Referenser

Externa länkar 
 jquery.com  – Officiell webbsida

Javascript-bibliotek
Hangikjöt

Hangikjöt (Hängande kött) är en isländsk maträtt som består av rökt lamm- eller fårkött, vanligtvis serverat kokt i bitar, varmt eller kallt, med béchamelsås, gröna ärtor och potatis, eller i smala bitar på bröd som flatkaka eller rúgbrauð.

Köttet kan komma från olika delar på fåret, men det mest vanliga är från bakbenet. Vad som anses vara den bästa kvaliteten på hangikjöt är vanligtvis ett knä med ben och ett lagom lager med fett, men smaken varierar beroende på rökningsmetoden. Traditionellt fanns det två varianter: Rökt med björkris eller torkad gödsel, men på senare år har både varmrökt och dubbelrökt hangikjöt blivit tillgängligt i affärerna, det senare vanligtvis serverat rått ungefär som italienska prosciutto, med melon eller i en sallad.

Hangikjöt är på Island en traditionell festrätt, som serveras vid julen eller vid speciella tillfällen.

Referenser

Nationalrätter
Mat och dryck i Island