kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Shabd

Shabd är en indisk film från 2005, i vilken bland andra Aishwarya Rai medverkar.

Handling

Författaren Shaukat Vashisht bor i Indien tillsammans med sin fru Antara. Han blir berömd när han nomineras till Bookerpriset och dessutom vinner det. Hans förläggare tror att de hittat en oupptäckt guldgruva, men blir besvikna på hans efterföljande böcker. Shaukat blir så deprimerad att han nästan slutar skriva. Han beslutar sig för att skriva en bok om en kvinna och basera berättelsen på sin egen hustru och börjar skriva upp allt hon gör. Han upptäcker då att en av hennes arbetskamrater, Yash, är förtjust i henne. Han är en ung man med en ljus framtid. Shaukat inser också att Antara inte nämnt Yash för honom och inte berättat för Yash att hon är gift. Hans besatthet av kvinnan i boken blandas med hans verklighet och drömmen om att göra comeback och åter nomineras för Bookerpriset.

Om filmen
Filmen spelades in den 1 juni-10 juli 2004 i Goa. Den hade världspremiär den 4 februari 2005 i Indien, Storbritannien och USA. Den har inte visats i Sverige.

Rollista (komplett)
Sanjay Dutt - Shaukat Vashisht 
Aishwarya Rai - Antara Vashisth/Tammana 
Zayed Khan - Yash 
Saddiya Siddiqui - tjänsteflickan Rajni 
Susheel Chabra - nörd
Imran Hasny - asyldoktor
Brajendra Kala - tjänaren
Brijendra Kala - Ramakant 
Kamini Khanna - Mrs. Kapadia 
Lou Lou - förläggare
Akash Pandey - skrikande asylfånge
Lalit Parashar - Mr. Bhargava 
Rucha Pathak - förläggarassistent
Happy Sharma - collegeanställd

Källor
 

Indiska dramafilmer
Filmer 2005
Underarm

Underarm (latin: antebrachium) är i människans kropp det andra segmentet i den övre extremiteten. Underarmen avgränsas upptill (proximalt) av armbågen (cubitus) och överarmen (brachium) och nedtill (distalt) av handloven (carpus).

Underarmen är normalt bredast proximalt. Detta beror på att de muskler som böjer (flekterar) och sträcker ut (extenderar) fingrarna sträcker sig över hela underarmen. Deras huvudsakliga muskelmassa finns proximalt intill armbågen varifrån långa senor sträcker över mellanhanden (metacarpus) och ut till fingrarnas leder. Denna konstruktion gör handen slank vilket ökar dess precision. Underarmen påverkas således direkt av armbågsleden (art. cubiti) och handleden (art. radiocarpea) men har stor betydelse för samtliga leder ända ut till fingertopparna.

Skelett 
Underarmens två ben (ossa antebrachii), armbågsbenet (ulna) och strålbenet/spolbenet (radius), ledar till varandra i två vridleder (övre, art. radioulnaris proximalis samt nedre radioulnarleden, articulatio radioulnaris distalis). Dessa två leder medger inåtrotation (pronation) och utåtrotation (supination) av handen.

I den anatomiska grundställningen är de båda underarmsbenen parallella. Armbågsbenet är massivt proximalt vid armbågen för att bli tunt distalt där det knappt når fram till handleden. Strålbenet är tunnare proximalt för att distalt sluta i ett stort block som ledar mot handloven.

Muskler 
 Huvudartikel: Handens muskler
Musklerna i underarmen verkar såväl på armbågsleden, handleden och fingerlederna. Dessa muskler är uppdelade i två muskelgrupper: Flexormusklerna på underarmens framsida och extensormusklerna på baksidan. Musklerna i båda dess grupper är uppdelade i ytliga och djupa muskler.

De ytliga extensormusklerna utgår från överarmsbenets (humerus) yttre (laterala) epikondyl (epicondylus lateralis humeri). De ytliga flexormusklerna utgår från överarmsbenets inre (mediala) epikondyl (epicondylus medialis humeri). Om man vrider underarmen till en ställning mellan supination och pronation förstår man lätt varför dess muskler har sina fästen på detta vis.

Underarmens djupa muskler har sina ursprung proximalt på underarmsbenen samt den senhinna som omger musklerna (fascia antebrachii) och membrana interossea mellan underarmsbenen.

Armbrytning, klättring och tennis är sporter som förknippas med starka underarmar.

Referenser 
 Anatomisk atlas, Michael Budowick, Jan G. Bjålie, Bent Rolstad, Kari C. Toverud, Liber, 
 Rörelseapparatens anatomi, Finn Bojsen-Møller, Liber,

Se även 
 Arm
 Armbågsledens muskler
 Övre extremitetens skelett

Övre extremitetens anatomi
Deli

Deli kan syfta på:

 Deli (sång) – sång från 2008 av den turkiska gruppen Mor ve Ötesi
 Deli Creeps  – experimentell rockband
 Labuhan Deli – ort i provinsen Sumatera Utara i Indonesien
 Deli – kortform för delikatessbutik
Ammonium

Ammonium eller ammoniumjon är katjon till ammoniak. Det är en konjugerad syra-form svag syra () - av basen NH3 - med kemisk formel NH4+. Den bildas när basen ammoniak (NH3, i.e. ej konjugerad) löses i vatten.

Se även 
 Ammoniak
 Ammoniumhydroxid
Nitrifikation

Katjoner
Sejnfall

Sejnfall är en flagglina på ett fartyg. Ordet sejn kommer av det lågtyska sein eller engelskans sign, vilket kan härledas till latinets signum 'tecken'.

Se även
Fall (segling)

Källor

Vexillologi
Fartygsdelar
Yxkull (släkt)

Yxkull (; ) är en svensk, balttysk och tysk adlig släkt. Den svenska adliga ätten med detta namn leder sitt ursprung från en tysk adelssläkt, von Meyendorff.

Från ärkestiftet Magdeburg utvandrade till Livland Conrad de Meyendorpe som 1201 fick "castrum Ykescolense" (slott i närheten av Riga) i förläning. Han kallade sig efter detta "de Ykeskola".

Med Karl IX:s hovmarskalk Wollmar Yxkull introducerades 1625 denna gren på svenska riddarhuset som nummer 76.

1679 förlänades friherrelig värdighet till ryttmästare Volter Reinhold Yxkull och fler medlemmar i släkten, som då antog namnet Meijendorff von Yxkull. 

1648 introducerades på svenska riddarhuset såsom friherrlig en gren av ätten von Yxkull-Gyllenband

En annan gren av samma ätt blev friherrlig först 1730 med Otto Reinhold von Yxkull och som kallade sig helt enkelt Yxkull och vars ätt utgick på svärdssidan redan 1770.

Yxkullarna härstammar också från Gustav Vasa genom hans sondotter Helena Gyllenhielm, som hans son Magnus fick med sin älskarinna Anna von Haubitz.

Se även 

 Ikšķile

Källor
Vilhelm Fredrik Palmblad: Biographiskt Lexicon öfver namnkunnige Svenska Män, v. 23 - 1856, s.30-42

SBH
Svenska adelsätter
Svenska friherrliga ätter
Gösstake

Gösstake, flaggspel (flaggstång) i förstäven eller på bogsprötet på ett fartyg, avsedd för gös.

Vexillologi
Fartygsdelar
Carlhåkan Larsén

Carlhåkan Christian Larsén, född den 26 februari 1938 i Rävlanda i Björketorps socken, är en svensk kulturjournalist (primärt musik- och teaterkritiker) och författare.

Verksamhet
Larsén växte upp i Växjö, men är sedan länge bosatt i Lund. Efter humanistiska studier som ledde till en filosofisk ämbetsexamen vid Lunds universitet arbetade han en kortare period som lärare innan han 1971 kom till Sydsvenska Dagbladet. Där verkade han till sin pensionering, men har även därefter fortsatt att skriva där. Utöver dagstidningsjournalistik har Larsén publicerat biografier över tonsättarna Sten Broman och Lars-Erik Larsson samt över författaren Axel Wallengren. Han har vidare medverkat i bland annat Opus, Populär Historia och Nationalencyklopedin samt översatt utländska verk om musik. 

Larsén har vidare i många år varit engagerad i Lunds Studentsångförening, bland annat som dess ordförande. Han var också mellan 2004 och 2014 ordförande i det litterära Fakirensällskapet. På det mer studentikosa området har Larsén, inom ramen för verksamheten knuten till Akademiska Föreningens Nasotek, blivit "nasologie doktor" på avhandlingen Med näsan i noten (2004). Hans näsa finns även avgjuten som nummer 78 i Nasoteket.

Carlhåkan Larsén är gift med Lena Larsén, programchef vid Kulturen i Lund, dotter till kyrkoherde Bertil Bexell och syster till professor Göran Bexell.

Ledamotskap och priser
 2002 – Ledamot av Vetenskapssocieteten i Lund (LVSL)
 2004 – Musikaliska Akademiens Ingmar Bengtsson-pris för "forskningsinsatser inom svensk musikhistoria"

Bibliografi i urval
 Strövtåg i dansk 1900-talsmusik (Stockholm 1978)
 Mitt i orkestern (Malmö 1989; tillsammans med Bengt-Eric Richter)
 Nordiska ungdomsorkestern 50 år (Lund 2001)
 Sten Broman – en man med många kostymer (Lund 2002)
 Lars-Erik Larsson (Stockholm 2008)
 Sångare! En bok om svensk manskörssång och Svenska Sångarförbundet (redaktör; Stockholm 2009)
 En man med två huvuden – om Axel Wallengren och Falstaff, fakir (Lund 2015)

Källor
 Keddy Kjellberg: Lukasgillet i Lund - Matrikel Lukasbröder genom åren 1898-2003 (utan tryckår)
 Eva Redvall: "Sydsvenskanskribent prisad" i Sydsvenska Dagbladet 2004-11-29
 Presentation från Båstads kammarmusikfestival
 Miniintervju och presentation från Carlscrona Chamber Music Festival

Externa länkar
 
 Artiklar i Populär Historia

Ledamöter av Vetenskapssocieteten i Lund
Svenska musikkritiker
Svenska teaterkritiker
Svenska fackboksförfattare
Svenska journalister under 1900-talet
Lundabor
Personer från Björketorps socken
Födda 1938
Levande personer
Män
Kap Bujur

Kap Bujur (även Kap Bojador, Kap Boujdour) är en västafrikansk udde vars rundande var en milsten i Portugals utforskande av Afrikas västkust under 1400-talet. Vid Kap Bujur blir Kanarieströmmen så stark att de som rundade den aldrig kom tillbaka. Sjömännen var dessutom rädda att segla söderut då man trodde att det skulle fortsätta blir varmare tills vattnet kokade. Den förste europé som rundade udden och kom tillbaka var Gil Eanes 1434.

Den västsahariska staden Bujur är belägen vid udden.

Geografi
Kap Bujur ligger cirka 160 kilometer söder om Kanarieöarna och innanför udden börjar Saharas ökenlandskap. Havet utanför har många rev och är mycket långgrunt. Fem kilometer utanför kusten är vattendjupet bara 2 meter. Norr om udden är havsströmmarna starka och dimma råder ofta, stormvindar är vanliga. Många fartyg har förlist i detta vattenområde.

Historia
Fenicierna var de första som långväga sjöfarare som passerade Kap Bujur. I Herodotos verk ”Historia” beskrivs hur farao Necho II omkring år 600 f.Kr uppdrog åt en grupp sjöfarare från Kartago att segla runt Afrika. Om de lyckades är okänt, men det är högst troligt att de passerade Västafrika. 100 år senare lär Hanno sjöfararen från Kartago ha seglat ner till Guineabukten.

Efter Marco Polos beskrivningar om Fjärran östern började europeiska sjöfarare söka sjövägen till Indien och Kina. Men araberna kontrollerade östra Medelhavet och Arabiska havet. År 1291 seglade två genuesiska bröder, Vandino och Ugolino Vivaldi ut genom Gibraltarsund och utmed den marockanska kusten till Gozora (Kap Chaunar). Därefter finns inga spår efter expeditionen.

På 1400-talet spreds rykten om stormar, monster och hettan bortom Bujur. Havet utanför Bujur kallades ”mörkrets gröna hav”. Den portugisiske poeten Pessoa fångade dessa rykten i en dikt:

År 1415 erövrade Portugal Ceuta på Marockos Nordkust. Kungens prinsar, Duarte och Henrique, deltog i stormningen av staden. Dom Henrique blev utnämnd till guvernör över Algarve och organiserade upptäcktsresor utmed Afrikas kust och öarna i Atlanten. Han kallades därefter Henrik Sjöfararen. De följande 12 åren sände han ut 14 expeditioner för att utforska Afrikas nordvästkust. Men farliga farvatten och elaka rykten hade skapat en gräns vid Kap Bujur. I början på 1430-talet bestämde Henrik Sjöfararen att korsa den gränsen. 1433 skickade han ut en av sina sjökaptener, Gil Eannes från Lagos, på uppdraget. Eannes kom bara till Kanarieöarna innan han var tvungen att återvända.

Året därpå sändes Eannes åter ut med uppdraget att passera Kap Bujur. Denna gång seglade han långt ut till havs och lyckades runda den farliga udden. Han tog sig in till kusten och det enda liv han upptäckte i öknen var en blomma som han tog med till Henrik Sjöfararen som bevis. Han hyllades storligen i Portugal för att ha öppnat porten till fortsatta upptäcktsfärder runt Afrika. Blomman döptes till St. Mary's roses.

Se även
Kap Chaunar

Kommentarer

Referenser

Västsaharas geografi
Folkkorståget

Folkkorståget var ett korståg under slutet av 1000-talet som ej sanktionerades av kyrkan. Efter en korstågskampanj som väckt större intresse hos större delar av befolkningen än förväntat, skickade påven ut ett stopp till alla som deltog i tågen utan medgivande från påven och den kyrkliga överheten. Kyrkans försök att stoppa framryckningen gav inga resultat. Under våren 1096 drog "folkkorståget" iväg. Tåget bestod framförallt av bönder, men även en del riddare deltog. Det var företrädesvis folk från norra Frankrike och Tyskland, under ledning av Peter Eremiten. Cirka 40 000 personer deltog initialt, även om en fjärdedel av dessa gick förlorade innan man nådde Konstantinopel. Resten av styrkan gick sedan förlorad i strider i Mindre Asien.

I Mindre Asien 
Efter att ha vandrat över Balkanhalvön till Konstantinopel mötte Peter Eremiten där kejsar Alexios I Komnenos, som rådde honom att vänta på korstågets huvudstyrka, eftersom de annars lätt skulle besegras. Deltagarna visade sig dock odisciplinerade och tjuvaktiga, och kejsaren bad dem därför att vänta i Nikomedeia istället. Peters auktoritet minskade dock, och motsättningar mellan fransmän, tyskar och italienare uppstod, som började plundra var för sig. Fransmännen lyckades vid ett tillfälle ta sig till den seljukiske sultanens huvudstad Nicaea, där de plundrade och utsatte befolkningen för stor grymhet. De lyckades driva bort en turkisk styrka som sändes mot dem. Efter att de återvänt till lägret såg de tyska trupperna hur lyckosamma fransmännen varit och drog på egen hand ut. Med mer än 100000 man lyckades de ta sig till det tomma slottet Xerigordon. Slottets brunn låg dock utanför murarna, och en turkisk styrka lyckades skära av förbindelsen med denna. Efter 8 dagar tvingades därför tyskarna att ge upp. 97000 dödades och 3000 flydde.

Under tiden hade nyheterna om tyskarnas inledande framgångar, påspädda av två spioner, nått huvudlägret. Peter Eremiten var i Konstantinopel för att försöka få förnödenheter, och de övriga begav sig iväg, ivriga att få vara med och dela på bytet. På vägen, där sultanen placerat ut flera bakhåll, möttes de av sanningen, men bestämde sig för att möta fienden. Bakhållet lyckades dock, och även om korsfararna i början stred modigt spred sig snabbt paniken och de flydde till sitt läger. När turkarna nådde dit dödade de alla, utom ett fåtal som lyckades fly, och unga pojkar och flickor som behagade dem. Detta var slutet för folkkorståget.

Se även 

 Första korståget

Källor

Fotnoter 

Korståg
Bartolomeu Perestrelo

Bartolomeu Perestrelo, född omkring 1395, död 1457, var guvernör på Porto Santo. Han var gift med Isabel Moniz och tillsammans fick de dottern Filipa Moniz som 1479 gifte sig med Christopher Columbus.

Referenser 

Portugisiska guvernörer
Födda 1400-talet
Avlidna okänt år
Män
Porto Santo

Porto Santo (uttalas ['poɾtu 'sɐ̃tu]) är den näst största ön (42,17 km²) i ögruppen Madeira i norra Atlanten, omkring 50 kilometer nordöst om ön Madeira. Öns huvudort heter Vila Baleira (uttalas ['vilɐ bɐ'lɐiɾɐ]). Ön hade 5 483 invånare år 2004.

Referenser

Externa länkar 
 Porto Santos webbsida

Portugals öar
Madeira
Alvise Cadamosto

Alvise Cadamosto, född omkring 1432 i Venedig, död 18 juli 1488 i Rovigo, var en italiensk upptäcktsresande under portugisisk flagg. 

Cadamosto trädde 1454 i Henrik Sjöfararens tjänst och företog på dennes order flera resor längs Afrikas västra kust där han upptäckte Gambiaflodens mynning, Kap Verdeöarna 1456 och slutligen mynningen av Rio Grande. Cadamostos resebeskrivning utgavs 1507.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Lund 1930

Italienska upptäcktsresande
Personer i Italien under 1400-talet
Personer från Venedig
Födda 1432
Avlidna 1488
Män
Svensk uppslagsbok
Nikolai Sittkoff

Nikolai Sittkoff, född 1828, död 1887, var en affärsman och redare verksam i Mariehamn på Åland. 1865 flyttade han sin handelsbod från Godby till Mariehamn. Han var delägare i flera fartyg och 1880 köpte han barken Mariehamn som 1882 blev det första åländskt ägda fartyg som seglade jorden runt. En galleria i Mariehamn är namngiven efter Sittkoff och en staty av honom finns vid huvudingången.

Källor

Personer inom Ålands näringsliv
Män
Födda 1828
Avlidna 1887
Finlandssvenskar inom näringslivet
Paolo dal Pozzo Toscanelli

Paolo dal Pozzo Toscanelli, född 1397, död 10 maj 1482, var en italiensk geograf och astronom.

Toscanelli skall ha fungerat som en inpiration för Columbus. Toscanelli hade den 25 juni 1474 skickat ett brev till kaniken Fernam Martins i Lissabon, som på konung Alfons V:s vägnar rådfrågat honom om möjligheten att via en västlig väg nå fram till Indien.

Planen som Toscanelli lade fram innebar att man skulle segla västerut längs ekvatorn till Indien och Östasiens rika länder. Toscanneli bifogade en karta (nu förkommen) som upptog Europas och Afrikas västra och Asiens östra rand. Däremellan utbredde sig Atlanten. Toscanelli trodde felaktigt att avståndet blott var en tredjedel av jordens omkrets; mycket mindre än det faktiska avståndet.

I brevet skriver Toscanelli bland annat: 
» -- -- Jag har redan förut en gång talat om en väg över havet till kryddornas land, mycket kortare än portugisernas över Guinea. Det är därför hans höghet konungen nu ber mig om upplysningar i detta ämne, eller rättare om en förklaring så tydlig, att även personer utan någon vetenskaplig underbyggnad kan förstå att denna väg måste finnas. Trots att jag vet att den har sin grund i jordens klotform, har jag ändå, för att göra mig bättre förstådd och underlätta projektet, beslutat att genom en för ändamålet konstruerad sjökarta bevisa att en sådan väg finns. Jag sänder därför hans höghet en av mig själv tecknad karta, där jag har märkt ut de kuster och öar, som kan användas som utgångspunkter när man företar en sådan resa och på denna resa stadigt håller västlig kurs -- --»
 
Det var sina egna tankar Colombus här återfann. 

Konungen avvisade dock företaget.

Nedslagskratern Toscanelli på månen och asteroiden 8209 Toscanelli är uppkallad efter honom.

Källor 
 Amerika, dess upptäckt, eröfring och fyrahundraåriga utveckling Otto Wilhelm Ålund, 1892

Födda 1397
Avlidna 1482
Italienska astronomer
Italienska geografer
Män
Söderarm

Söderarm är en svensk fyr belägen på gränsen till Ålands hav i Rådmansö socken i Stockholms norra skärgård.

Historia 
Söderarms fyr som finns på Torskär stod färdig år 1839 och ritades av kaptenen vid mekaniska kåren Christer Wallenstrand. Fyrningen påbörjades 17 oktober samma år. Tornet är vitputsat med ett rött bälte på mitten och byggt av sten. Fyrplatsen var bemannad fram till den sista september 1997.

1999 ersattes det ursprungliga fyrljuset av en mindre lampa monterad på en fackverksmast på fyren. I november 2007 släcktes även detta ljus och bortmonterades. Fyren är sedan dess släckt permanent då Sjöfartsverket ej ansåg att fyren längre hade någon betydelse för den kommersiella sjöfarten. Tillsammans med fyren Tjärven fungerade Söderarm som angöringsfyr till farlederna mot Kapellskär, Norrtälje och Stockholm. Sedan år 2000 finns det en konferensanläggning på Torskär. Ägarna, Söderarm AB, anordnar guidade visningar av fyren för besökare.

Teknik 
Fyren var från början utrustad med en rovoljelampa och paraboliska reflektorer som förstärkte ljuset. 1882 satte man i en fotogenlampa, men de redan då ålderdomliga paraboliska speglarna användes fram till 1928 då man installerade en Dalén-brännare och en lins i fyren. Den senaste större uppgraderingen skedde då fyrplatsen fick el 1953, och då bytte man lins ännu en gång, nu till en mellanstor roterande lins. Denna utrustning sitter kvar i lanterninen. Fyrtornet blev byggnadsminnesmärkt på 1930-talet. SMHI har en väderstation på ön, och vinduppgifter härifrån rapporteras ofta i Sjörapporten.

Källor

Vidare läsning

Externa länkar 

Byggnader och anläggningar i Norrtälje kommun
Fyrar i Stockholms skärgård
Fyrar i Sverige
Områden och platser i SMHI:s sjöväderrapport
Statliga byggnadsminnen i Sverige
Raj-Raj

Raj-Raj eller Raj Raj var två olika svenska musikfestivaler. Den första var Raj Raj i Köping som drevs under några år i mitten av 1990-talet och den andra var Raj-Raj i Umeå som anordnades mellan 2000 och 2006.

Raj-Raj i Umeå
Raj-Raj var en öppen festival mellan åren 2000 och 2006, och som anordnades i I 20-skogen i Umeå. Festivalen samlade mest lokala artister och kulturutövare, och anordnades utan sponsorer från företag eller privatpersoner. Inträdet var frivilligt likaså deltagandet från både artister och besökare.

Artister som medverkat
2000
Frantic (Umeå)
The Vectors (Umeå)

2001
Jazz-Pist (Umeå)
Bittersweeet (Umeå)
The Vectors (Umeå)
Sluggers (Umeå)
Inbetween (Umeå)
Rasta Holmlund (Umeå)
Crew (Sävar)
Lasse Mauno (Umeå)
Dj War (Umeå)
Dj Tyko (Umeå)
Logan (Umeå)
Dan Wiklander (Umeå)

2002
Sluggers (Umeå)
Frantic (Umeå)
Iris As in I
Foursome (Umeå)
Nitroglycerin (Umeå)
Northern Tactics (Umeå)

2003
Frantic (Umeå)
Höghus
Steamroller (Umeå)
Lasse Mauno (Umeå)
Burn Obedience (Umeå)
The Vectors (Umeå)
Northern Tactics (Umeå)

2004
Brian Day (Kanada)
Shit & Corruption inc (Umeå)
The Colt (Robertsfors)
Frida Selander (Umeå)
David Sandström (Umeå)
Dexter Jones' Circus Orchestra (Umeå)
Frantic (Umeå)
The Lost Patrol (Umeå)
Jazz-pist (Umeå)
Goldkings (Uppsala)
Muslaban (Umeå)
Anna Leong (Umeå)
Lyrical high (Stockholm)
Knugen faller (Skellefteå)
Jurg Hammer (Östersund)
Northern tactics (Umeå)

2005
Backwoods (Umeå)
The Hangups (Umeå)
Eating pebble (Stockholm)
Lyrical high (Umeå)
Frida Selander (Umeå)
The Lost Patrol Band (Umeå)
Four line poem (Umeå)
Steamroller (Umeå)
Red house riot (Umeå)
Shit and corruption inc (Umeå)
Frantic (Umeå)
Gunnar and the funkenstein (Umeå)
The Crystal Caravan (Umeå)
6th awakening (Umeå)
Dexter Jones' Circus Orchestra (Umeå/"blandat")
Hypnos 69 (Belgien)
Zioneye (Umeå)
Tålamod (Umeå)

2006
Frantic (Umeå)
Frida Selander (Umeå)
Kommunen (Umeå)
Zion Eye (Umeå)
David Sandström Overdrive (Umeå)
Den flygande bokrullen (Stockholm)
The Shark (Umeå)
LG-Norlin (Umeå)
Dörty Dogs (Umeå)
Dirty Mischief (Umeå)
Tålamod (Umeå)
The Hangups (Umeå)
Knaster åt folket (Umeå)
The good times (Umeå)
Magic Carpet Ride (Umeå)
The Bombettes (Umeå)
Jenny Gabrielsson & One V.S.O (Umeå)
Spinning black circle (Umeå)
The Crystal Caravan (Umeå)
Industri Royal (Umeå)
Trainspotters (Umeå)

2013
Bad Nerve (Umeå)
The Holys (Umeå)
Latest Fashion (Umeå)
Marrakech (Umeå)
Vaken (Umeå)
The Crystal Caravan (Umeå)

Musikfestivaler i Umeå
S:t Görans kyrka, Mariehamn

S:t Görans kyrka är Mariehamns stadskyrka och hör till Mariehamns församling.

Kyrkobyggnaden
S:t Görans kyrka är ritad av arkitekterna Lars Sonck, byggd 1927 av byggmästare Fritjof Lindholm och utbyggd 1959. Kyrkan donerades till Mariehamns församling av sjöfartsrådet August och Johanna Troberg. Tak och fönstermålningar är utförda av Bruno Tuukkanen.

Ett församlingshem norr om kyrkan uppfördes 1930.

Inventarier
 Dopfunten är huggen i mörk granit och har skål och lock i silver. Funten skänktes till församlingen 1934 av postiljonen Josef Eriksson och hans hustru Karolina.

Orglar
Omkring 1927 byggde Walcker Orgelbau en orgel med sexton stämmor.
År 1969 byggde Grönlunds orgelbyggeri en orgel med 24 stämmor, vilken 1982 utvidgas av samma företag till 37 stämmor.

Källor

Externa länkar
 Ålands kyrkor – text och bilder
 Mariehamns församling

Kyrkobyggnader på Åland
Byggnader och anläggningar i Mariehamn
Vägkyrkor
Kyrkobyggnader invigda 1927
Kyrkobyggnader i Borgå stift
Byggnader ritade av Lars Sonck
1927 i Finland
Kyrkobyggnader helgade åt den helige Göran