kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Aleksandr Rudzkij

Aleksandr Felitsianovitj Rudzkij (ryska: Александр Фелицианович Рудзкий eller Рудзский), född 1838 i guvernementet Tjernigov, död den 27 juni 1901 (begravd i Versjuba nära Vilnius). 

Rudzkij tog examen 1860 i Sankt Petersburg och 1861 skickades Rudzkij till Västeuropa för att studera skogsregleringar och ledarskap. Han var bland annat i Tyskland, Frankrike, Belgien, Holland och England.

När Rudzkij återvände till Ryssland, företog han vetenskapliga undersökningar på ett antal skogsdistrikt, vilka ledde till ett antal publikationer i journalen MSP under rubriken "Brev från den ryska skogen" I Petersburg presenterade Rudzkij ett antal publikationer under rubriken "Generella principer i skogsregleringar".

År 1876 utsågs Rudzkij till instruktör i skogsregleringar på departementet för skogsmäteriet vid Petersburg skogsinstitut. 

År 1878 delades departementet upp sig i två enheter: departementet för skogsmätningar som ledes av Pjotr Nikolajevitj Verecha och departementet för skogsregleringar som Rudzkij blev chef för och innehade tjänsten fram till sin död.

Källor 

Ryska skogsvetare
Ryska ledare inom skogsindustrin
Personer från Tjernihiv oblast
Födda 1838
Avlidna 1901
Män
Baldr Force EXE

Baldr Force EXE är ett actionshooter-spel utvecklat av Alchemist till Dreamcast, PC och Playstation 2.

Dreamcast-spel
Playstation 2-spel
Datorspel 2004
Windows-spel
Vasilij Sobitjevskij

Vasilij Tarasovitj Sobitjevskij, () född i Lipkani, Guvernementet Bessarabien 1838, död den 21 februari 1902, (ligger begravd på Volkovkyrkogården i Sankt Petersburg), var en rysk skogsman. 

Sobitjevskij tog studentexamen 1855 vid Kaments-Podolsk-skolan och belönades med silvermedalj. Han studerade därefter vid Kievs universitet, där han tog examen i matematik. Han tog därefter värvning vid "Första pionjärkavalleriet", vilket dock upplöstes efter en tid. Efter sin korta militära bana, började Sobitjevskij åter att studera. Han påbörjade en kurs om skogsvård vid Sankt Petersburgs skogsakademi. De lärare som undervisade Sobitjevskij var bland andra  F.K. Arnold och  N.V. Sjelgunov. 

I december 1861 efter att ha avslutat de teoretiska studierna, tillbringade han åtta månader vid Lisinos skogsträningsdistrikt. Sobitjevskij tog sedan sin examen och skickades ut som huvudsergeant i skogskorpsen, där han stannade under knappt två månader för att sedan skickas på två års utbildning i Tyskland, Österrike, Schweiz och Frankrike. I Tharandt träffade Sobitjevskij den berömde tyske matematikern Max Preßler.

Källor

Ryska skogsvetare
Ryska ledare inom skogsindustrin
Födda 1838
Avlidna 1902
Män
M/S Gotlänningen

M/S Gotlänningen var en färja byggd 1962. Den trafikerade linjen Oskarshamn-Byxelkrok-Klintehamn fram till 1966. 1967 såldes hon till Italien och döptes om till M/S Elba Prima, och 2008 höggs fartyget upp.

Externa länkar
Kommandobryggan om "Gotlänningen"
Fakta om fartyg om "Gotlänningen"
Historik över M/S Gotlänningen

Svenska färjor
Fartyg sjösatta 1962
Fartyg byggda i Tyskland
Sjöfart i Klintehamn
Gotlands Tidningar

Gotlands Tidningar är en dagstidning i Norrköpings Tidningar-koncernen, som utkommer på Gotland. Den socialdemokratiska Gotlands Folkblad, grundad 1928, och den centerpartistiska Gotlänningen, grundad 1884, slogs 1983 ihop till Gotlands Tidningar. Tidningen har därför två ledarsidor, en för Gotlands Folkblad och en för Gotlänningen.

Gotlänningen som grundades av sakföraren A. C. Stenmark. Under de första månaderna trycktes tidningen i Stockholm men från och med nyåret 1885 vid Norrbys tryckeri i Visby. 1886 grundade man ett eget tryckeri, Gotlänningens Tryckeri-AB. Chefredaktörer under de första åren efter Stenmark var 1887-1892 Viktor Pallin, 1892-1896 Emil Eggertz, 1897-1900 Teodor Wiström, 1900-1935 Gustaf Svedman och från 1936 Bertil Kahlström. Redaktionen låg vid Hästgatan i Visby, där ursprungligen även tryckeriet låg, men 1953 flyttades tryckeri och bokbinderi till nya lokaler vid Söderväg. 1960 tog Stig Jonsson över som chefredaktör, och tidningen gick då mycket dåligt. Man vände sig då först till Gotlands Allehanda för ett samarbete men fick inget stöd och vände sig då i stället till Gotlands Folkblad. 1962 bildade man ett gemensamt annonsbolag, från 1967 inleddes ett mera långtgående samarbete under namnet Gotlands Tidningar med gemensam redaktion i Gotlänningens gamla lokaler. Tidningarna fortsatte dock att utges under sina tidigare namn med egna ledarsidor och en del mindre olikheter i innehållet. 1983 slogs tidningarna samman helt och hållet och endast de båda ledarsidorna blev kvar.

Gotlands Folkblad hade en föregångare som utgavs 1911-1912 men därefter gick i graven. Tidningen grundades av K.J. Olsson, som dock redan efter några månader lämnade över ansvaret till C. O. Nilsson, som ledde tidningen fram till 1950. Han efterträddes då av Pelle Sollerman.

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats
 http://www.helagotland.se/nyheter/

Dagstidningar startade 1983
Svenska dagstidningar
Svenskspråkiga dagstidningar
Gotland
Allmänna gaskonstanten

Allmänna gaskonstanten, R, är en konstant som uppträder i ideala gaslagen och andra tillståndsekvationer för gaser. Den är produkten av Boltzmanns konstant k (eller kB) och Avogadros tal NA
 
och har det numeriska värdet 8,314 462 618 J/K·mol. I den senaste versionen av Internationella måttenhetssystemet (SI), som trädde i kraft den 20 maj 2019, har både NA och k definierade värden.

Den allmänna eller ideala gaskonstanten är relaterad till en ideal (teoretisk) gas utan några krafter eller bindningar mellan gasmolekylerna (eller gasatomerna). I verkligheten råder i princip alltid - i varje fall vid atmosfärstryck och högre - vissa intermolekylära krafter eller bindningar mellan molekylerna i en (reell) gas och utnyttjande av den allmänna gaslagen med den allmänna gaskonstanten ger delvis felaktigt resultat. Tryckberäkningar med den allmänna gaslagen ger olika avvikelser mot verkligheten beroende på vilken gas det handlar om. En gas blir alltmer "ideal" ju lägre trycket är eftersom avståndet mellan gasmolekylerna (eller gasatomerna) då ökar, samtidigt som krafterna mellan molekylerna, som skapar avvikelserna från det ideala gastillståndet, då minskar. 

För gaser är i tekniska sammanhang volymen 25 liter per mol vid temperaturen 300 K och trycket 1 bar en god approximation (0,23 % fel) och via detta kan sedan exempelvis densiteten hos en gas enkelt beräknas om man känner till molmassan.

Referenser

Noter

Källor 

Fysikaliska konstanter
Pilum

Pilum (plural pila), den romerska legionens kastspjut bestående av träskaft och en lång smal järnspets som var hullingförsedd.  Spjutet var oftast ungefär två meter långt och järnspetsen 60 cm långt och 7 mm i diameter.

Järnspetsens funktion var dels att penetrera och dels att böja sig vid träff så att spjutet inte skulle gå att kasta tillbaka. Den smala spetsen kunde penetrera en sköld, och vid gynnsamma träffar även mannen bakom skölden. Den kunde även tränga igenom soldat med rustning. Spetsens form gjorde att spjutet var svårt att ta bort.  En sköld med ett pilum faststucket blev tämligen ohanterlig, vilket lämnade fienden utan det skydd som skölden innebar.

Ett pilum vägde mellan 2 och 5 kilo. Under kejsardömets tid något lättare än under den republikanska eran.

Skaftet härdades inte, eftersom det skulle krökas vid anslaget.

Det fanns två typer av pila: tunga och lätta. Vissa versioner av vapnet försågs med blytyngd för att ökade den penetrerande förmågan. Det finns inga arkeologiska fynd som styrker detta, men däremot bildbevis.

Vegetius har ordet 

Den romerske författaren Vegetius skrev i sitt verk De Re Militari:

Referenser 
.

Engelska originalcitat

Externa länkar 

The Pilum − The Roman Spear 
Lance / Spear / Pilum / Catapult points 
Archaeological discovery of a pilum 
Legio XX Online Handbook - Pilum 

Spjut
Romerska rikets militär och krig
Antikens vapen
Latinska ord och uttryck
Biologisk rening

Biologisk rening är en reningsprocess av avloppsvatten som sker med hjälp av mikroorganismer. Organiska substanser avlägsnas genom biologisk nedbrytning. Även oorganiska salter, kväve och fosfor kan avlägsnas.

Ett stort problem man stöter på i reningsverk är att det spolas ned exempelvis målarfärg i avloppet, och sådana ämnen dödar de nedbrytande mikroorganismer som ingår i den biologiska reningen.

Avfallshantering
Pekingese

Pekingese (populärt även pekinges eller pekines) är en hundras med ursprung i Kina och framavlad i Storbritannien som räknas som rasens hemland. Den är en dvärghund och sällskapshund. Rasen är sannolikt en dvärgväxtmutation av tempelhundar och fick bara ägas av den kejserliga familjen. Pekingesen liknar den rituella lejonhunden. De första fem pekingeserna kom till Europa efter att Peking intagits under andra opiumkriget. Efter andra världskriget var pekingese världens populäraste dvärghund. Det är en vänlig och värdig hund som är både vaken och intelligent. Den kan uppfattas som lite reserverad. Alla färger är tillåtna förutom leverbrun.

Pekingese är en trubbnosig (brachycephal) hundras på grund av att man har avlat på ärftliga defekter så att hundarnas skallben blivit kortare än normalt.

Referenser

Noter

Källor 
 Renée Willes: All världens hundraser, Bromma 2003, 
 Malcolm Wallerstedt (red): Stora nordiska hundboken, Malmö 1966
 Carl-Reinhold von Essen (red): Hundboken, Stockholm 1955-1956
 Tine Luther: Paladsernes hund, Hunden nr 11 2005, medlemsblad för Dansk Kennel Klub (DKK)

Externa länkar 

Rasspecifik Avelsstrategi (RAS), Pekingese-logen 

Sällskapshundar
Hundraser från Kina
WP:Projekt Kina
Ghassan Kanafani

Ghassan Fayiz Kanafani, född 9 april 1936 i Akko, Palestina, dödad 8 juli 1972 i Beirut, Libanon, var en palestinsk författare, journalist, aktivist. Under 1948 års arab-israeliska krig tvingades han och hans familj i exil. Först flydde de till Libanon, men flyttade strax därpå till Damaskus i Syrien. Där utbildade Kanafani sig till lärare och fick lärarcertifikat 1952. Han fick jobb på avdelningen för arabisk litteratur på Damaskus universitet, men blev avskedad 1955 på grund av sitt engagemang för den panarabiska och nasseristiska Arabnationalistiska rörelsen (ANM), som grundats av George Habash. 

Efter att ha blivit uppsagd flyttade Kanafani till Kuwait. Där jobbade han som lärare samtidigt som han var redaktör på tidningen al-Ra'i (Åsikten), som hade band till ANM. I Kuwait fick han även upp intresset för marxism. År 1960 flyttade han återigen. Den här gången till Beirut, där han blev redaktör på ANM:s tidning al-Hurriya (Friheten). Ett år senare, 1961, träffade han den danske barnrättsaktivisten Anni Høver, som han fick två barn tillsammans med. Året därpå blev han redaktör på den nasseristiska tidningen al-Muharrir (Befriaren). 1967 blev han redaktör för en annan nasseristisk tidning, nämligen al-Anwar (Upplysaren). 

1967 bröt Sexdagarskriget ut. Som följd av det bildades, ur bland annat ANM, den marxist-leninistiska Folkfronten för Palestinas befrielse (PFLP). Ghassan Kanafani fick genast en topposition inom den nya rörelsen och fick bland annat i uppgift att skriva dess partiprogram. Han grundade även dess tidning, al-Hadaf (Målet). al-Hadaf är aktivt än idag. Den 8 juli 1972, sprängdes han och hans systerdotter till döds av en bomb som placerats i deras bil. Länge var det ovisst vem som låg bakom dådet, även om många misstankar riktades mot Israel. Först år 2005 erkände Israel att det var så.

Det enda som har givits ut av Ghassan Kanafani på svenska är novellsamlingen Män i solen och andra palestinska berättelser, 1975 med hans kritikerrosade novell Män i solen som huvuddel. Hans Historien om mor Sa'd tonsattes av Bruksteatern och gavs ut på LP-skivan Palestina / mitt blod / min väg / mitt land 1977.

Referenser

Externa länkar
al-Hadaf 
PFLP 
Ghassan Kanafani Kulturfond 
Palestina - Mitt Blod, Min Väg, Mitt Land

Födda 1936
Avlidna 1972
Palestinska journalister
Arabiskspråkiga författare
Palestinska författare
PFLP
Palestinska kommunister
Män
Domingo Pimentel Zúñiga

Domingo Pimentel Zúñiga, född 3 oktober 1585 i Segovia, död 2 december 1653 i Rom, var en spansk kardinal.

Biografi
Pimentel inträdde 1603 i dominikanorden. 1631 vigdes Pimentel till biskop av Osma-Soria. Två år senare tillträdde han som biskop i Córdoba. Kung Filip IV sände honom kort därefter till Rom som prästerskapets ambassadör. 1649 utsågs Pimentel till ärkebiskop av Sevilla.

Påve Innocentius X utnämnde 1652 Pimentel till kardinalpräst med San Silvestro in Capite som titelkyrka. Han blev även Spaniens ambassadör vid Heliga Stolen.

Kardinal Pimentel har fått sitt sista vilorum i kyrkan Santa Maria sopra Minerva i Rom. Gravmonumentet är ritat av Bernini och utfört av hans elever Ercole Ferrata, Antonio Raggi och Giovanni Antonio Mari.

Källor 

Födda 1585
Avlidna 1653
Spanska kardinaler
Spanska dominikaner
Män
Gravsatta i Santa Maria sopra Minerva
Skottdramat på Dawson College

Skottdramat på Dawson College inträffade på Dawson College i Montréal, Kanada, den 13 september 2006, från klockan 12:41 till 13:15. En 25-årig man, Kimveer Gill, började skjuta utanför ingången till skolan och rörde sig sedan vidare, vilt skjutande, mot cafeterian. Vittnen sade att mördaren dödades i eldstrid med polisen. Senare framkom det att polisen endast skottskadat Gill och på det viset oskadliggjort honom och stoppat hans framfart, varpå Gill tog sitt eget liv.

En person (exklusive Kimveer Gill) dödades och 19 andra skadades i skolmassakern. 

Kimveer Gill hade före massakern postat bilder på sig själv på Internet, tagna  i sitt rum där han poserar med vapen och en lång svart rock (likt de som mördarna i Columbinemassakern i april 1999 bar under dådet för att dölja sina vapen under).

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Mord och mordförsök 2006
2006 i Kanada
Montréal under 2000-talet
Dawson College
Utbildningsåret 2006
Utbildning i Québec
Birgitta Blom

Birgitta Blom, född Bergstrand 22 juni 1929 i Stockholm, död 25 januari 2012, var en svensk jurist.

Birgitta Blom blev jur.kand. vid Stockholms högskola 1954, gjorde tingstjänstgöring 1954–1957, blev fiskal i Svea hovrätt 1957, var sekreterare i Stockholms rådhusrätt 1958–1965 och utsågs till assessor 1965. Hon arbetade som sakkunnig i Justitiedepartementet 1966–1969 och var departementsråd 1969–1976. Birgitta Blom var hovrättslagman i Svea hovrätt 1976–1983 och hovrättspresident i Svea hovrätt 1983–1995. Hon var då landets första kvinnliga hovrättspresident.

Blom hade också en rad utredningsuppdrag m.m. såsom ordförande i sjölagsutredningen 1978–1984 och ordförande i Statens ansvarsnämnd 1983–1996. Hon ledamot av Stockholms handelskammares skiljedomsinstitut från 1977, ordförande i detta institut från 1988 och ordförande för vetenskapliga institutet för skiljedomsrätt vid Stockholms universitet 1985–1991. Från 1981 var hon ledamot av Permanenta skiljedomstolen i Haag.

Blom valdes till Årets yrkeskvinna 1983 och promoverades till juris hedersdoktor vid Stockholms universitet 1992.

Hon var från 1955 gift med den moderate riksdagsledamoten Lennart Blom.

Referenser

Noter 

Hovrättspresidenter i Svea hovrätt
Svenska jurister
Födda 1929
Kvinnor
Avlidna 2012
Svensk kvinnohistoria
Gravsatta på Bromma kyrkogård
Mottagare av Hans Majestät Konungens medalj
Dawson College

Dawson College (engelska) är ett cégep (en form av eftergymnasial utbildning) i Montréal i Kanada. Undervisningsspråk är engelska. På franska heter skolan Collège Dawson.

Historia 
Dawson College öppnades 1969. Skolan är uppkallad efter Sir William Dawson, som var rektor för McGill University åren 1855-1893.

Se även 
 Skottdramat på Dawson College

Källor 

Byggnader och anläggningar i Montréal
Skolor i Kanada
Utbildningsinstitutioner bildade 1969
Utbildning i Québec
James Dwight

James Dwight, född 14 juli 1852 i Paris i Frankrike, död 13 juli 1917, var en amerikansk högerhänt tennisspelare som är känd som "Father of American Lawn Tennis".

Tenniskarriären
James Dwight var en av de tidigaste amerikanska tennispionjärerna. Sommaren 1874 köpte Dwight en av major Walter Clopton Wingfields trälårar som innehöll en portabel tennisbana och medföljande nät. Han riggade upp anläggningen i Nahant i Massachusetts. Han spelade där framförallt med bröderna Sears, (Fred och den yngre blivande mästaren Richard) och organiserade redan efter ett år en lokal tennisturnering i Nahant. I den turneringen spelades varje set om först till 15 vunna bollar. Dwight segrade i finalen över Fred med 12-15, 15-7, 15-13. Dwight kom sedan att bli den yngre brodern Richards tränare och spelpartner i dubbel.

Själv utvecklades den mycket tennisintresserade Dwight snabbt som tennisspelare och rankades som nummer 2 i USA åren 1885-86 (de första två åren ranking användes i USA) och som nummer 3 1888. Han var framförallt dubbelspelare och vann som sådan 5 titlar i Amerikanska mästerskapen, en turnering som senare skulle klassas som en av de fyra Grand Slam-turneringarna. 

Dwight vann alla sin dubbeltitlar tillsammans med Richard Sears. År 1883 nådde Dwight singelfinalen i Amerikanska mästerskapen. Han mötte där Sears som vann med 6-2 6-0 9-7. Sears vann därmed sin tredje titel av totalt sju i Amerikanska mästerskapen.
  
År 1884 företog Dwight och Sears en resa till Europa för att utveckla sitt tennisspel. I Irish Open nådde amerikanerna semifinalen i dubbel. De mötte där de brittiska spelarna, bröderna Ernest och William Renshaw som var  1880-talets främsta tennisspelare. Paret Renshaw vann med 6-0, 6-1, 6-2. Året därpå, 1885, återvände Dwight till Europa och ställde upp i herrsingeln i Wimbledonmästerskapen. Han nådde semifinalen där han mötte engelsmannen Herbert Lawford som med sina kraftfulla överskruvade forehandslag utmanövrerade honom med 6-2, 6-2, 6-3.

Spelaren och personen
Läkaren James Dwight kallas för "Father of American Lawn Tennis" ("Amerikansk tennis fader") för sina pionjärinsatser för att sprida intresset för tennis under 1880-talet. Han deltog också 1881 som medarrangör och spelare i de allra första Amerikanska mästerskapen vid Newport Casino, Newport, Rhode Island. Samma år var han en av initiativtagarna och grundarna av det Amerikanska Lawn Tennis-förbundet (USLTA). Han deltog också som arrangör i den första Davis Cup-matchen som spelades 1900 i Boston. 

Dwight var president för USLTA 1882-84 och 1894-1911. 

James Dwight upptogs 1955 i International Tennis Hall of Fame.

Grand Slam-titlar
Amerikanska mästerskapen 
Dubbel - 1882, 1883, 1884, 1886, 1887

Se även
Mary Outerbridge

Referenser

Källor
Gianni Clerici, 1974. 500 Jahre Tennis ( tysk översättning 1978). Verlag Ullstein.
International Tennis Hall of Fame (biografi James Dwight)

Amerikanska tennisspelare
Födda 1852
Avlidna 1917
Män
Idrottare från Paris
Delativ

Delativ är ett kasus i bland annat ungerska. Dess grundbetydelse är att beteckna något från vars yta en rörelse utgår, men det har kommit att användas också i många andra sammanhang.

Kasus
Lativ

Lativ är ett kasus som är typiskt för de uraliska språken och var också ett kasus i det proto-uraliska språket. Det finns fortfarande kvar i många av språken, till exempel mokshan och erzyan. I finskan räknas det inte längre som ett kasus eftersom det används bara i några, oftast gammalmodiga, enstaka uttryck: kauas= långt, taa= bakom, rannemmas= närmare till stranden.

Lativet kan också hittas i nordöstkaukasiska språk, som till exempel tsez, bezhta och khwarshi och även i kartvelska språk, som laziska.

Lativet markerar föremål för en rörelse och rörelsen till riktning mot något.

Källor 

Kasus
Uraliska språk
Standplats

Standplats är en förankring inom alla typer av klättring, en säkerhetspunkt som inte får fallera. Grunden för en god standplats, så att den inte kan fallera, är två eller tre bra säkringar som är jämviktade med hjälp av slingor eller cordelette. Att de är jämviktade betyder att de belastas lika i dragriktningen (inte nödvändigtvis nedåt). Det är också vanligt att placera en säkring för drag uppåt då ett kraftigt fall av förstemannen på nästa replängd kan göra att andremannen rycks uppåt.

Det är mycket viktigt att standplatsen är otvivelaktigt bra då klättrare, eventuell packning och utrustning, hänger i denna enda förankring. Dessutom finns det en risk att förstemannen faller innan han/hon placerat en säkring på nästa replängd, vilket resulterar i ett mycket kraftigt fall direkt i standplatsen (se även fallfaktor).

Den föredragna standplatsen är på en hylla, men om en hylla inte finns blir det en hängande standplats.

Det finns tre sorters standplatser som heter olika saker, men som har samma grundfunktion: standplats, topprepsankare och firningsankare. Alla har funktionen att de ska hålla klättrares vikt. Standplats heter det när man ledklättrar, topprepsankare när man klättrar på topprep, och firningankare heter det när man firar.

Klättring
New wave

New wave kan avse:

 New wave-musik – en subgenre inom västerländsk populärmusik som uppstod i Storbritannien ungefär 1977–78 
 New Wave (festival) – en popmusikfestival som årligen sedan 2002 arrangeras i Jurmala, Lettland.
 New Wave Group – ett företag inom branscherna profil- och fritidskläder, skor, accessoarer och presentartiklar
 New Wave Sharks – under 1990-talet namn på en basketklubben i Göteborg, se  Gothia Basket

Nya vågen kan avse:
 Nya vågen (film) –  en ny rörelse som uppkom under 1950- och 1960-talet inom filmen
 Franska nya vågen – en strömning inom den franska filmen under 1960-talet
Giovanni Antonio Mari

Giovanni Antonio Mari, född omkring 1630/1631 i Rom, död 1661 i Rom, var en italiensk skulptör under högbarocken. Han var elev till Giovanni Lorenzo Bernini.

Mari, som var aktiv i Rom från 1650, utförde ett flertal skulpturer ritade av Bernini. Han skulpterade centralgestalten på Fontana del Moro på Piazza Navona efter en bozzetto av Bernini.

Skulpturer i Rom (urval)
Fontana del Moro, Piazza Navona (1653)
Rättvisan, Gravmonument över kardinal Domingo Pimentel, Santa Maria sopra Minerva (omkring 1654)
Den heliga Cecilia, Santa Maria del Popolo (1655)
Den heliga Ursula, Santa Maria del Popolo (1655)
Tapperheten, Cappella Caetani, Santa Pudenziana (1668)

Bilder

Källor
Mari, Giovanni Antonio av Claudio Gamba

Tryckta källor

Italienska barockskulptörer
Skulptörer under 1600-talet
Italienska konstnärer under 1600-talet
Konstnärer från Rom
Avlidna 1661
Män
Furuhult

Furuhult är en by belägen elva km nordväst om Älandsbro i  Ångermanland. Byn har idag ca 20 st fast boende. I byn finns det tre större gårdar, ett antal enkla bostadshus och ett flertal fritidshus. Två km från själva byn ligger Kragoms fäbodvall med sina två fäbodar samt tillhörande stall.

Externa länkar
Bilder från fäbodvallen
Mer bilder från fäbodvallen

Orter i Härnösands kommun
Aleksandr Andrejevitj Thon

Aleksandr Andrejevitj Thon (ryska: Александр Андре́евич Тон), född 1790, död 1858 (son till Andrei Thon) var en rysk arkitekt.

Thon studerade vid akademin för konst i Sankt Petersburg mellan 1803 och 1810. Efter avslutade studier arbetade han som assistent under Petrovitj Vasilij Stasov vid det kejserliga kansliet. Thon tillbringade en tid utomlands i kejserlig tjänst, då främst i Paris, där han arbetade vid Engelmanhuset för litografi.

1831 fick Thon professors titel i arkitektur vid akademin för konst i Sankt Petersburg. När Adam Menelaws dog 1831 fick Thon överta ansvaret för renoveringarna vid Tsarskoje Selo.

Källor

Ryska arkitekter
Födda 1790
Avlidna 1858
Män
Personer från Sankt Petersburg
29 Amphitrite

29 Amphitrite eller A899 NG är en asteroid upptäckt 1 mars 1854 av Albert Marth i London. Asteroiden har fått sitt namn efter Amfitrite inom grekisk mytologi.

Amphitrite är nästan sfärisk.

Måne ? 
Ljuskurveanalyser gjorda 1979 av E. Tedesco gör att man misstänker att Amphitrite har en måne. Detta motsägs av andra studier som inte bekräftar någon måne större än 3 km.

Referenser

Externa länkar 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter mytologiska figurer
Asteroidmånar
Astronomiska upptäckter av A. Marth
Astronomiska upptäckter 1854
30 Urania

30 Urania eller 1948 JK är en asteroid som upptäcktes 22 juli 1854 av John Russell Hind i London. Asteroiden är uppkallad efter Urania, astronomins musa inom grekisk mytologi.

Referenser

Externa länkar 

Huvudbältesasteroider
Småplaneter namngivna efter mytologiska figurer
Astronomiska upptäckter av JR Hind
Astronomiska upptäckter 1854