kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
L'amour est bleu

L'amour est bleu är en sång skriven av André Popp och Pierre Cour. Vicky Leandros sjöng den som Luxemburgs bidrag i Eurovision Song Contest 1967 där låten kom fyra bland de 17 deltagarna. Låten startade som nummer två ut, och fick 17 poäng. Den hamnade bakom Frankrikes "Il doit faire beau là-bas" och Irlands "If I Could Choose" samt Storbritanniens vinnarlåt "Puppet on a String".

Grekiskfödda Vicky Leandros sjöng in låten på både franska och engelska ("Love is Blue"), fick en hit med den vissa europeiska länder, men det var framför allt i Japan och Kanada. Hon spelade också in den på tyska (som "Blau wie das Meer"), italienska ("L'amore è blu") och nederländska ("Liefde is zacht") .

Låten kunde också höras i ett medley av bidrag inför semifinalen i Eurovision Song Contest 2006 i Aten, där den tillsammans med "Dschinghis Khan" var de enda icke-vinnande låtarna som hördes.

Coverversioner 
Franske orkesterledaren Paul Mauriat fick 1968 en instrumentalhit med låten.
Jeff Beck spelade in en rocktolkning av Mauriats version 1968. Den nådde plats 23 på UK Singles Chart. 
Santo and Johnny släppte en steelguitarversion 1968.
Sonny Bradshaw från Jamaica tolkade 1968 låten med "Sonny Bradshaw Seven". Den kom ut på skivan Trojan Box Set series. 
Al Martinos engelskspråkiga version var också titelspår på ett av hans album 1968. Det nådde topplaceringen #57 på Billboard Hot 100 och #3 på Billboard Adult Contemporary-listan.
Mitzi Gaynor framförde låten i TV 1968.
Britt Bergström spelade in låten på svenska som Blå, blå är kärleken, som B-sida till singeln Fri hos dej 1968. Den har bland annat hörts i en reklamfilm för ölmärket Pripps Blå. Även Åse Kleveland sjöng in låten på svenska, och släppte den på singel samma år.

Listplaceringar

Vicky Leandros

Paul Mauriat

Referenser

Fotnoter

Externa länkar 
 Officiell Eurovision Song Contest-webbplats, historik efter år, 1967.
 Detaljerad information och sångtext, Diggiloo Thrush, "L'amour est bleu".

Bidrag till Eurovision Song Contest 1967
Luxemburgs bidrag i Eurovision Song Contest
Musiksinglar 1967
Franskspråkiga sånger
Töftedals kyrka

Töftedals kyrka är en kyrkobyggnad som sedan 2010 tillhör Dals-Eds församling (tidigare Töftedals församling) i Karlstads stift. Den ligger i Töftedals socken i Dals-Eds kommun.

Kyrkobyggnaden
Den första kyrkan på platsen var troligen uppförd på medeltiden.

Nuvarande träkyrka uppfördes åren 1748-1749. Ett kyrktorn byggdes till 1793 och nuvarande sakristia tillkom 1915. Kyrkan har en stomme av liggtimmer och består av långhus med tresidigt avslutat kor i öster. Norr om koret finns en vidbyggd sakristia. Vid långhusets västra kortsida finns kyrktorn med vapenhus. Ingångar finns på tornets västra sida och sakristians östra sida. Ytterväggarna är klädda med vitmålad stående panel. Yttertaket är belagt med skiffer.

Inventarier

 Dopfunt av täljsten  från 1200-talet. Höjd 85 cm, numera i tre delar. Cuppan är cylindrisk med ett kort skaft och har överst och nederst repstavar. I mitten finns ett mellanstycke med rundstav som nytillverkades 1950. Foten har två koncentriska skivor och ett cylindriskt skaft utan ornamentik. Utömningshål finns i funtens mitt. Föremålen har inga stora skador, men de äldre delarana jämnades och avslipades vid restaureringen 1950.
 Predikstolen är troligen från 1500-talet.
 Altaruppsatsen är från 1898 och har två tavlor utförda 1950 av konstnär Gunnar Erik Ström. På norra korväggen hänger tidigare altartavla från 1898.

Klockor
Lillklockan är av en tidig 1200-talstyp, som erinrar om den i Nössemarks kyrka. Den saknar inskrifter och har endast ett smalt tomt skriftband.

Orglar
Den pneumatiska orgeln på läktaren i väster är tillverkad 1921 av Hammarbergs Orgelbyggeri AB, Göteborg. Den renoverades och omdisponerades 1980 av Gunnar Carlsson , Borlänge, men är ändå den äldsta förhållandevis intakta Hammarbergorgeln i Karlstads stift, där endast två stämmor har bytts ut. Instrumentet har sex stämmor fördelade på manual och pedal. Den har fasta kombinationer.

Referenser

Externa länkar

Kyrkobyggnader i Karlstads stift
Kyrkobyggnader i Dals-Eds kommun
Kyrkobyggnader invigda 1749
Strandvägen, Djursholm

Strandvägen i Djursholm, Danderyds kommun, är en väg som sträcker sig från Lokevägen vid Sveaviken, utmed Lilla Värtan och Stora Värtan till Germaniaviken, där den övergår i Skandiavägen. Vägen och de hus som ligger utmed den ses ofta som representanter för de mest exklusiva bostadsområdena i Sverige.

Historik
Strandvägen anlades i samband med att Djursholms villastad grundades år 1889, som en paradgata i direkt anslutning till den nybyggda villastadens centrala bebyggelse. Strandvägen var en av två i det ursprungliga Djursholm som inte namngavs enligt en i övrigt gällande princip, att gatu- och kvartersnamn skulle ha fornnordisk koppling.

Strandvägen skulle öppna upp samhällets gräns mot Värtan, mitt emot Lidingö. Denna ambition beskrevs på följande sätt i det prospekt från år 1889 som skulle locka invånare till villastaden: Den yttersta strandremsan bör af flera skäl blifva hela samhällets gemensamma egendom. Till betryggande häraf anlägges utåt hela stranden en bred väg, som till större delen åstadkommes genom stenfyllning mot sjön. Denna väg kommer att för såväl gående, som åkande och ridande erbjuda en synnerligen angenäm promenad, med vackra och ständigt vexlande utsigter öfver stora och lilla Värtan.

Intressanta byggnader
Utmed Strandvägen finns många byggnader som är representativa för olika byggnadshistoriska stilepoker i Djursholm. Flera av dem är kulturminnsemärkta. Bland de första villorna som byggdes vid Strandvägen var Villa Alphyddan (Strandvägen 15 / Auravägen 2). Övriga intressanta villor längs Strandvägen är Villa Pauli (arkitekt Ragnar Östberg), öarna Vågaskär (Björn Ulvaeus villa) och Samsö (arkitekt Nils Tesch) samt flera tidstypiska villor vid Gamla Djursholm och Germaniaviken. Nils Tesch ritade även Villa Wehtje vid Strandvägen 21, som 2013 var Ecuadors ambassadörs residens. 

Villa Delin (arkitekt Léonie Geisendorf) med adressen Strandvägen 43, är en representant för en modern arkitektur som i kommunens kulturminnesvårdsprogram år 1985 beskrivs som en "närmast brutalistisk betongvilla". "Med sin avantgardistiska utformning tillhör den redan arkitekturhistorien och kan sägas i hållningen likna de tidiga Djursholmsvilloma som hade individualitet och självhävdelse som adelsmärke". Vid Strandvägen 33 ligger den japanske ambassadörens residens och på nummer 36 återfinns Villa Grimberg, historikern Carl Grimbergs villa i 1920-talsklassicistisks stil signerad Carl-Otto Hallström. Ytterligare ett residens finns längs Strandvägen, det är bostadshuset för Tjeckiens ambassadör, Strandvägen 1. Det nyaste tillskottet är Villa Ekudden (Strandvägen 13A) byggd 1993 för finansmannen Fredrik Lundberg.

Villor vid Strandvägen (urval)
I byggnadernas husnummer-ordning:

Referenser

Djursholm
Transportanläggningar i Danderyds kommun
Teater Sörmland

Teater Sörmland är en fri teatergrupp med bas i Nyköping. Gruppen startade sin verksamhet som Småfolket i Lund 1975. Efter en tid i Nynäshamn flyttade gruppen till Nyköping och antog namnet Teater Sörmland.  Teatergruppen grundades och drevs i många år av Rino Brezina. Teatern drivs sedan 2020 av Jerk Olsson Westin och Maja Lundqvist. Aktiva vid teatern har bland andra varit Robin Stegmar, Pär Malmström, Malin Cederbladh, Göran Gillinger, Mattias Nordkvist och Johanna Sällström.

Gruppen producerar mestadels barn och ungdomsteater, men bedriver även kursverksamhet i skådespeleri för barn och vuxna. I samarbete med Nyköpings kommun sätter man upp sommarföreställningar i Nyköpingshus baserat på de historiska händelser som kallas Nyköpings Gästabud. Under hösten 2017 börjar Teater Sörmland driva barn- och ungdomsverksamhet i teater.

2020 vann Teater Sörmland Stora turismpriset 2020.

Källor
 Teater Sörmlands webbplats
 Gästabudets webbplats
 Företagsfakta

Referenser

Teatergrupper i Sverige
Kultur i Nyköping
Organisationer bildade 1975
Oskarshamns grafiska museum

Oskarshamns grafiska museum är ett tryckerimuseum i Oskarshamn grundat 2004.

Allmänt
Oskarshamns grafiska museum bildades 2004 och drivs av en ideell förening. Museet gestaltar kuvert- och tryckindustrin i Oskarshamn under första hälften av 1900-talet. Bland utställningsföremålen finns bland annat sättmaskiner, kuvertmaskiner, handtryckmaskiner samt gamla trycksaker från tidsepoken.

Föreningen Oskarshamns grafiska museum är medlem i organisationen GRAMUS - Sveriges grafiska museers samarbetsråd.

Referenser
 Oskarshamns Grafiska Museum
 Sveriges Grafiska Museers Samarbetsråd  - Gramus.se

Teknikmuseer i Sverige
Arbetslivsmuseer i Sverige
Sevärdheter i Kalmar län
Museer i Oskarshamn
Tour of Jamtland

Tour of Jamtland är en cykeltävling både för tävlings- och motionärscyklister i Jämtland. Tävlingen startade sommaren 2010.

Referenser

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Cykeltävlingar i Sverige
Dedryck Boyata

Anga Dedryck Boyata, född den 28 november 1990 i Bryssel, är en belgisk professionell fotbollsspelare som spelar för belgiska Club Brugge.

Karriär
Den 19 maj 2019 värvades Boyata av tyska Hertha Berlin.

Källor

Noter

Belgiska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Manchester City FC
Spelare i Bolton Wanderers FC
Spelare i FC Twente
Spelare i Celtic FC
Spelare i Hertha BSC Berlin
Spelare i Premier League
Spelare i Eredivisie
Spelare i Scottish Professional Football League
Spelare i Fußball-Bundesliga
Spelare i VM i fotboll 2018
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2020
Födda 1990
Levande personer
Män
Idrottare från Bryssel
Flach

Flach är en svensk adelsätt av tyskt ursprung.

Ätten uppges härstamma från den medeltida adliga ätten Flach von Schwarzenberg i Elsass, känd sedan 1209, men släktledningen är inte dokumentariskt styrkt. En Sigmund Flach, omtalad i naturalisationsbrevet, upphöjdes i tysk-romersk adlig värdighet 10 november 1574 i Wien av kejsar Maximilian II.

Som sonsons sonson till ovannämnde Sigmund Flach uppges juris licentiaten och sekreteraren, advokaten i Svea hovrätt, sedermera juris utriusque doktorn och hovrättsrådet Johan Fredrich Flach (1657-1734), vilken var född i Strassburg och inkom till Sverige 1685. Förebärande det tysk-romerska adelskapet naturaliserades han 1 juni 1719 i Palatset i Stockholm av drottning Ulrika Eleonora med oförändrat namn, och introducerades 1720 under nuvarande nr 1606.

Vapen

Kända medlemmar 

 Johan Fredrik Flach (1700–1759), jurist
 Carl Georg Flach (1778–1846), militär och ämbetsman
 Ulrik Ferdinand Flach (1820–1891), läroboksförfattare
 Sixten Flach (1826–1902), godsägare och politiker
 Sigge Flach (1839–1921), lanthushållare
 Wilhelm Flach (1857–1920), ämbetsman
 Miles Flach (1902–1974), militär

Källor 
Gustaf Elgenstierna, Den introducerade svenska adelns ättartavlor. 1925-36.
 Svenska Riddarhuset

Svenska adelsätter
Let's Have a Party (rag)

Let's Have a Party är ett ragtimepotpurri av pianisten Winifred Atwell från 1953.  Singeln gick in på englandslistan den 4 december 1953, och nådde som högst andra platsen under sina nio veckor där. Uppföljaren Let's Have Another Party från 1954 tog sig också in på englandslistan.

Källor 

Sånger 1953
Musiksinglar 1953
Tvättkorg

Tvättkorg är en behållare avsedd för förvaring och/eller transport av tvätt. Klassiska tvättkorgar består av flätad rotting eller bambu. Moderna tvättkorgar kan även vara tillverkade i plast, trä, stål och andra material. Utformningen varierar, men tvättkorgar brukar ha hål som släpper igenom luft, och någon form av bärhandtag. Större tvättkorgar brukar även ha öppningsbart eller löstagbart lock.

Referenser 

Tvättredskap
Badrumsmöbler och badrumsinredning
Amida (olika betydelser)

Amida kan syfta på:

 Amida – i Japan namnet på Amitabha Buddha
 Amida (bön) – en judisk bön
 Amida (romersk  koloni) – en romersk koloni i nuvarande Turkiet, nuvarande Diyarbakır

Se även
 Amidism
Måndalsfortet

Måndalsfortet var en försvarsanläggning som ligger på Måndalshöjden intill Måndalsstigen i Tyresö. Fortet ingick i den Södra Fronten som anlades strax före och under första världskriget. 

Södra Fronten och Norra Fronten, även kallad Korvlinjen, var en viktig del av Stockholms fasta försvar. En av de mest välbevarade anläggningarna är Måndalsfortet som började byggas 1903 och ingick i försvarsorganisationen fram till 1952.

Bakgrund
Kring sekelskiftet 1900 kom ett nytt försvarspolitiskt tänkande då centralförsvaret avlöstes av ett gräns- och kustförsvar.
Man utnyttjade de sjösystem som omger Stockholm och säkrade passagerna mellan dem med ett 30-tal befästningar av varierande storlek. Försvarslinjen kallades på grund av sitt utseende för Korvlinjen. Bygget finansierades av privatpersoner som samlades i Föreningen för Stockholms fasta försvar och Palmqvistska fonden till Stockholms befästande. Själva byggarbetena utfördes av militär, som stod under civil ledning. Sedan skänktes anläggningarna till militären. Försvarslinjen ingick i försvarsorganisationen fram till 1952. 
Befästningsanordningarna på land söder om Stockholm utgjordes huvudsakligen av skyttevärn och batteriplatser i en linje från Erstaviken i öst till Flottsbro i väst.

Fortet
Anläggningen skulle täcka det så kallade Kumlapasset, som sträcker sig söder om Trollbäcken och Gudö, mellan sjöarna Drevviken,  Långsjön och  Tyresö-Flaten. Befästningen innehåller skyttegravar, artilleribatterier och skyttevärn. Hela linjen skulle bemannas med cirka 2 700 man ,  huvudsakligen av infanterister från landstormen, det vill säga värnpliktiga äldre än 32 år, beväpnade med vanliga gevär.  Det var innan pansarfordon var påtänkta och när kulsprutor fortfarande var ovanliga. 

Huvudfortet var Måndalsanläggningen bestående av minst sex bunkrar belägna på berget norr om Långsjöns västra slut. Det var Kumlaställningens västra flygel och här skulle Stockholm försvaras med 120 man och fyra kulsprutor. Längs bergsbranten löper fortfarande skyttegraven som förbinder bunkeranläggningarna med tät sittande skottgluggar. Efter 1921-1922 gjordes inga utbyggnader längre men under andra världskriget moderniserades anläggningen.

Bilder

Se även
 Fort

Källor

Externa länkar

Stockholms fasta försvar
Byggnader och anläggningar i Tyresö kommun
Stockholm under 1900-talet
Rune Jansson (brottare)

Nation:  

Karl Axel Rune Jansson, född 29 maj 1932 i Skinnskatteberg, död 24 november 2018 i Uddevalla, var en svensk brottare.

Jansson deltog i två olympiska sommarspel. Han blev bronsmedaljör i grekisk-romersk stil 79 kg i Melbourne 1956 och var oplacerad i Rom 1960 i 87 kg-klassen.

Rune Jansson är begravd på Ramneröds kyrkogård i Uddevalla.

Källor 

Svenska brottare
Svenska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1956
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1956 från Sverige
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1956
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1960 från Sverige
Tävlande i brottning vid olympiska sommarspelen 1960
Personer från Skinnskattebergs socken
Födda 1932
Avlidna 2018
Män
Thor Medelplan

Thor Mauritz Emil Medelplan, född 12 november 1832, död 1863, var en svensk arkitekt.

Medelplan var elev vid Kungliga Akademien för de fria konsterna mellan 1849 och 1858. Han anställdes av professor Fredrik Wilhelm Scholander och blev sedermera konduktör i Överintendentsämbetet.

Mest känd är han kanske för ritningarna till Bogesunds slotts ombyggnad 1863–1867. För Överintendentsämbetet genomförde han restaureringar och nybyggnader av tjugotalet kyrkor, däribland Tämta kyrka 1865, Svensköps kyrka 1863–1864, Dalby kyrka 1858 (ersatt med ny kyrkobyggnad 1926) och Grolanda kyrka 1857. Därutöver ritade han ett skolhus i Umeå 1861 och en gymnastiksal i Nyköping 1862.

Som konstnär finns han representerad med tre akvareller vid Norrköpings konstmuseum.

Källor 

Kyrkoarkitekter
Svenska arkitekter under 1800-talet
Födda 1832
Avlidna 1863
Män
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Otto Linander

Otto Lorenz Linander, född 7 september 1880 i Hassle-Bösarps församling, Malmöhus län, död 3 februari 1945, var en svensk industriman och kommunalpolitiker (höger).

Linander var ordförande i styrelsen och verkställande direktör i Maskinfabriks AB Thule och AB Limhamns aduceringsverk, AB Åkermans gjuteri och mekaniska verkstad i Eslöv, styrelseledamot och verkställande direktör i AB Damm- & spånledningar, Maskinfabriks AB Gothia och Förenade Bil AB.

Linander var ledamot av Malmö stadsfullmäktige 1939–1945 och bland annat vice ordförande i drätselkammarens andra avdelning (motsvarande gatunämnden) 1942–1945. Han var ledamot av Skånemässans styrelse och förvaltningsutskott från dess tillkomst 1919, av Skånes handelskammares fullmäktige och arbetsutskott från 1934, av styrelsen för södra kretsen av Sveriges verkstadsförening 1927, 1935 och från 1939 samt av överstyrelsen för Sveriges verkstadsförening från 1939.

Källor

Svenska företagsledare
Svenska moderater
Kommunalpolitiker i Malmö
Födda 1880
Avlidna 1945
Män
Personer från Hassle-Bösarps socken
Jennifer Egan

{{Författare
| namn           = Jennifer Egan
| bild           = Jennifer Egan Occupy Wall Street 2011 Shankbone.JPG
| bildstorlek    = 
| bildtext       = Jennifer Egan på Occupy Wall Street 2011.
| pseudonym      =
| född_datum     = 
| född_plats     = Chicago, Illinois, USA
| död_datum      =
| död_plats      =
| födelsenamn    =
| yrke           = Författare
| nationalitet   = USA
| språk          =
| period         =
| genre          = Skönlitteratur, Novell, Roman
| ämne           =
| rörelse        =
| noterbara_verk = Look at Me (2001), Huliganerna kommer på besök (2010)
| priser         = National Endowment for the Arts Fellowship, Guggenheim Fellowship, Pulitzerpriset för skönlitteratur, National Book Critics Circle Award
| make_maka      =
| barn           =
| släktingar     =
| influenser     =
| influerade     =
| signatur       =
| webbplats      = http://www.jenniferegan.com/
| fotnoter       =
}}

Jennifer Egan, född 6 september 1962 i Chicago, Illinois, är en amerikansk romanförfattare och novellist som bor i Brooklyn. Egans roman Huliganerna kommer på besök vann år 2011 Pulitzerpriset för skönlitteratur och National Book Critics Circle Award för skönlitteratur.

Jennifer Egan växte upp i San Francisco på USA:s västkust. Efter att ha gått ut Lowell High School gick hon på University of Pennsylvania och St John's College, Cambridge.

Hon har bland annat publicerat noveller i The New Yorker, Harper's Magazine, Zoetrope: All-Story och Ploughshares. Hennes journalistiska artiklar återfinns ofta i The New York Times Magazine. Hon har publicerat en novellsamling och sex romaner, där Look at Me var i National Book Award-finalen år 2001.

Bibliografi
 Emerald City (novellsamling) (1993, Storbritannien; släppt i USA år 1996)
 The Invisible Circus (roman) (1995)
På svenska 1999: Den magiska cirkusen, översättning Louise Moëll (Richter)
 Look at Me (roman) (2001)
 The Keep (roman) (2006)
På svenska 2008: Slutna rum, översättning Torun Lidfeldt (Bonniers)
 A Visit From the Goon Squad (roman) (2010)
På svenska 2012: Huliganerna kommer på besök, översättning Eva Johansson (Norstedts)
 Manhattan beach (Manhattan beach) (roman) (2018)
På svenska 2018: Manhattan beach, översättning Niclas Nilsson (Bonniers)
 Candy House (roman) (2022)
På svenska 2023: Sockerhuset '', översättning Niclas Nilsson (Bonniers)

Referenser

Externa länkar
Jennifer Egans hemsida

Amerikanska romanförfattare
Engelskspråkiga romanförfattare
Amerikanska novellförfattare
Engelskspråkiga novellförfattare
Vinnare av Pulitzerpriset för skönlitteratur
Personer från Chicago
Födda 1962
Levande personer
Kvinnor
Alumner från St. John's College, Cambridge
Alumner från University of Pennsylvania
Readspeaker

Readspeaker, i marknadsföringsyfte skrivet ReadSpeaker, är en webbaserad webbtjänst som använder text-till-tal-teknik för webbplatser, mobila sajter, RSS-flöden, mobila appar och online-dokument och blanketter. Tekniken gör det lättare för människor som har lässvårigheter eller nedsatt syn att tillgodogöra sig information.

Readspeakers applikationer är webbaserade vilket betyder att de inte kräver någon nedladdning. De fungerar för alla större webbläsare och till exempel linuxbaserat operativsystem.

Vissa svenska myndigheter, så som Språkrådet, Skatteverket och Regeringskansliet använder sig av ReadSpeaker.

ReadSpeaker finns för bland annat brittisk engelska, amerikansk engelska, tyska, svenska, holländska, franska, italienska, spanska, portugisiska, arabiska och japanska.

Referenser

Se även
Talteknologi
Taligenkänning (Automatic Speech Recognition)

Talteknologi
Ersta, Brännkyrka socken

Ersta var en gård (by) och egendom i Brännkyrka socken som låg i sydvästra Årstafältet, sydost om dagens Årsta partihallar, södra Stockholm.

Tidig historia

350 meter öster om gården låg Erstagravfältet , en lämning från järnåldern och de första århundradena i vår tideräkning. Den grävdes ut 1958-1959. Även ett mindre gravfält från vikingatid har återfunnits mellan Erstagravfältet och gården.  Gravfälten indikerar att Ersta har anor från den tid när landhöjningen gjort bosättning vid Årstafältet attraktivt, och är då en av de allra äldsta gårdarna i Brännkyrka socken.

1500-tal till 1700-tal
Ersta var ursprungligen ett stadgehemman som enligt Sigurd Rahmqvist ägde en del av odlingsmarken på Årstafältet. 1535 anges att hemmanet omfattade 12 öresland, som anger det var en betydande gård. Namnet skrevs Eriksstad, Erista, Jerstad, Jersta, Orestad, och enligt tolkningen av platsen för slaget vid Brännkyrka även Aerstede. 1527 köpte stockholmsborgmästaren Anders Simonsson gården som han 1529 fick skattefrihet för "på behaglig tid". 

Gården gick sedan i arv till hustru och dotterson. Det försåldes 1563 till borgmästare Mats Persson Skulte som också fick skattefrihet "på behaglig tid". Ersta anges vid denna tid omfatta 20 öresland. 1607 såldes Ersta till Johan Skytte på Älvsjö gård och blev frälsehemman och gård under Älvsjö. Arrendet av gården innehas under 1600-talet av två borgare från Stockholm, en häradsdomare, kamrern på Älvsjö och en bankbokhållare. På 1700-talet övertogs arrendet av landsbönder. När ägaren till Älvsjö gård, Jöran Gyllenstierna, sålde Älvsjö 1757 för att överta sätesgården Örby gård så överfördes Ersta till detta säteri.

1800-tal till 1970-talet
Örbyägaren förändrade 1821 arrendevillkoren och Ersta blev inte längre en landbogård utan ett torp, Erstatorp. 1872 avsöndrades Erstatorp som en del av den uppstyckning av fastigheten Örby som ägaren von Plomgren påbörjat 1863. 1907 såldes egendomen till Fastighets AB Villahem, men den planerade uppstyckningen i villatomter blev aldrig av, och 1912 övertog Stockholms stad gården. Byggnaderna stod kvar till 1970-talet då de revs för att bereda plats för de nya vägarna för Östberga. Området är numera uppschaktat och förändrat, och blott tegel- och stenrester återstår av den gamla gården. Det växer även förvildade kulturväxter på platsen. Idag minner den närliggande Ersta gårdsväg fortfarande om platsen. 

Under Ersta lydde torpet Tussmötet som gav Tussmötevägen i stadsdelen Stureby sitt namn samt torpet Anneboda som gav namn åt Annebodavägen i stadsdelen Liseberg.

Närbelägna gårdar
 Bägersta gård
 Enskede gård
 Valla gård
 Östberga gård

Referenser

Källor
Brennekyrkia Sochn: Socknen vid staden  J Ferenius & H Gustafsson, Stockholima förlag 1999 
Anders Bergmans opublicerade papper om torp i Söderort (Enskede-Årsta hembygdsförenings arkiv)
Det medeltida Sverige, vol 2:1, Tören, Svartlösa, Sotholm, av Sigurd Rahmqvist och Kaj Janzon 2002, Riksantikvarieämbetet.

Fotnoter

Externa länkar 

Östberga
Ej längre existerande byggnader i Söderort