kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ghost Rider: Spirit of Vengeance

Ghost Rider: Spirit of Vengeance är en amerikansk långfilm från 2012 där Marvelfiguren Ghost Rider är huvudperson. Uppföljare till Ghost Rider (2007). Nicolas Cage spelar återigen huvudrollen.

Rollista (i urval) 
 Nicolas Cage – Johnny Blaze/Ghost Rider
 Violante Placido – Nadya
 Ciarán Hinds – Roarke/Mephistopheles
 Idris Elba – Moreau
 Johnny Whitworth – Ray Carrigan/Blackout
 Christopher Lambert – Methodius
 Fergus Riordan – Danny

Amerikanska actionfilmer
Amerikanska filmer 2012
Amerikanska uppföljarfilmer
Filmer baserade på tecknade serier
3D-filmer
Filmmanus av David S. Goyer
Fredrik Enquist

Fredrik Karl Enquist, född 16 mars 1885 i Stockholm, död 26 maj 1963 i Sankt Görans församling, Stockholm, var en svensk geograf.

Biografi 
Efter studentexamen i Stockholm 1904 studerade Enquist vid Kungliga Tekniska högskolan 1904–05, blev filosofie kandidat i Uppsala 1912, filosofie licentiat 1914, filosofie doktor 1917 på avhandlingen Der Einfluss des Windes auf die Verteilung der Gletscher (1916) och var docent i fysisk geografi vid Uppsala universitet 1917–38. Han företog bland annat en studieresa till Brasilien 1920–21. Han var professor i geografi (med handelsgeografi) och etnografi vid Göteborgs högskola 1938–51. Han invaldes som ledamot av Kungliga Vetenskaps- och Vitterhetssamhället i Göteborg 1940 och var även ledamot av Svenska nationalkommittén för geografi. 

År 1910, som 25-årig geografistudent, ledde Fredrik Enquist en expedition till Tarfaladalen och Kebnekaise för geografisk kartläggning av området och dess glaciärer. Han tog 128 fotografier med en specialutrustad lådkamera från väldokumenterade platser kring Tarfaladalen. Dessa har varit viktigt jämförelsematerial för forskning kring glaciärernas utbredning och tillbakagång under det senaste seklet.

Enquists arbeten behandlar huvudsakligen nutida glaciärer, den kvartära nedisningen och isostasien. Bland hans arbeten märks Eine Theorie für die Ursache der Eiszeit (1915), Die glaziale Entwicklungsgeschichte Nordwestskandinaviens (1918), Isostasi och rörelser i jordskorpan (1926). Därutöver behandlade han sambandet mellan klimat och växtgränser (1924) och samtliga växlingar i klimat och skörderesultat (1926).

Referenser

Noter

Källor
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1931.
 
 

Svenska professorer i geografi
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Personer verksamma vid Göteborgs universitet
Födda 1885
Avlidna 1963
Män
Forskare från Stockholm
Svenska forskare under 1900-talet
Alexander Douglas-Hamilton, 10:e hertig av Hamilton

Alexander Douglas-Hamilton, 10:e hertig av Hamilton, född den 3 oktober 1767, död den 18 augusti 1852, var en skotsk ädling, son till Archibald Hamilton, 9:e hertig av Hamilton.

Biografi 
Han började sin karriär som aktiv inom whigpartiet och var parlamentsledamot mellan 1802 och 1806. 1806–1807 var han ambassadör vid det ryska hovet i S:t Petersburg . Efter denna sejour blev han medlem av Privy Council.

Hertigen var även stormästare inom den skotska avdelningen av Frimurarorden mellan 1820 och 1822 och president inom the Highland and Agricultural Society mellan 1827 och 1831. Han fungerade också som överceremonimästare vid kröningarna av både Vilhelm IV av Storbritannien 1831 och drottning Viktoria I av Storbritannien 1837. Han blev riddare av Strumpebandsorden 1836.

Hertigen beskrevs av sina samtida som en överdådig, anstolt dandy med "utländska manér". Han blev också känd som en storsamlare av böcker, konst och antika föremål. Han blev småningom mycket intresserad av egyptiska mumier, så till den grad att han bestämde sig för att själv bli mumifierad efter sin död. Så skedde också 1852 och han placerades i en sarkofag på familjegodset Hamilton Palace i Skottland.

Gift 1810 med Susan Beckford (1786–1859) , dotterdotter till Charles Gordon, 4:e earl av Aboyne.

Barn:

 William Douglas-Hamilton, 11:e hertig av Hamilton (1811–1863)
 Lady Susan Harriet Hamilton (1814–1889), gift 1:o med Henry Pelham-Clinton, 5:e hertig av Newcastle

Källor

Noter

Födda 1767
Avlidna 1852
Skotsk adel
Brittiska hertigar
Brittiska diplomater
Riddare av Strumpebandsorden
Brittiska parlamentsledamöter
Män
Ledamöter av Royal Society
Alumner från Christ Church, Oxford
Clancy Eccles

Clancy Eccles, född den 9 december 1940 i Dean Pen, Jamaica, död 30 juni 2005, var en jamaicansk reggaemusiker, musikproducent, låtskrivare och sångare. Han började sin musikaliska karriär som sångare i Coxsone Dodds "Studio One" 1959, men bestämde sig 1967 för att öppna en egen inspelningsstudio. Till sin hjälp hade han husbandet The Dynamites, med bland annat Gladstone Anderson på klaviatur. Enligt Winston Holness, en samtida musikproducent, var Clancy Eccles personen som myntade uttrycket "reggae".

Diskografi (i urval)
 Singlar före 1967 
River Jordan / I Live And I Love - 1960 - (Blue Beat producerad av Coxsone Dodd)
Freedom / More Proof - 1960 - (Blue Beat producerad av Coxsone Dodd)
Judgement / Baby Please - 1963 - Island Records
I'm The Greatest - 1963 - (Producerad av Mike Shadad)
Glory Hallelujah - 1963 - (Island Records producerad av Coxsone Dodd)
Sammy No Dead / Roam Jerusalem - 1965 - (Ska Beat producerad av Lyndon Pottinger)
Miss Ida - 1965 - (Ska Beat)

 Samlingsalbum efter 1967 
 Clancy Eccles 
Clancy Eccles - Freedom - 1969 - (Clandisc/Trojan)
Clancy Eccles - 1967-1983 - Joshua's Rod Of Correction - (Jamaican Gold) (1996)
Clancy Eccles - Top Of The Ladder - 1973 - (Big Shot/Trojan)

 Clancy Eccles & The Dynamites 
The Dynamites - Fire Corner - 1969 - (Clandisc)
Clancy Eccles & The Dynamites - Herbsman Reggae - 1970 - (Clandisc)
Clancy Eccles & The Dynamites - Top Of The Ladder - 1973 - (Big Shot/Trojan)
The Dynamites - The Wild Bunch Are The Dynamites - 1967-1971 - (Jamaican Gold) (1996)
Clancy Eccles & The Dynamites - Nyah Reggae Rock - 1969-1970 - (Jamaican Gold) (1997)

 Clancy Eccles productions 
King Stitt - Reggae Fire Beat - 1969-1970 - (Jamaican Gold) (1996)
Cynthia Richards & Friends - Foolish Fool -1970 - (Clandisc)
Tito Simon - Just Tito Simon - 1973 - (Horse/Trojan producerad tillsammans med Joe Sinclair)
Various - Clancy Eccles - Fatty Fatty - 1967-1970 - (Trojan) (1998)
Various - Clancy Eccles Presents His Reggae Revue - Rock Steady Intensified - 1967-1972 - (Heartbeat Records) (1990)
Various - Kingston Town: 18 Reggae Hits - (Heartbeat Records) (1993)
Various - Clancy Eccles - Feel The Rhythm - 1966-1968 - Jamaican Gold (2000)
Various - Clancy Eccles' Rock Steady Reggae Revue at Sombrero Club - 1967-1969 - (Jamaican Gold) (2001)
Various - Clancy Eccles' Reggae Revue At The Ward Theatre - 1969-1970 - (Jamaican Gold) (2001)
Various - Clancy Eccles' Reggae Revue At The VIP Club - 1970-1973 - (Jamaican Gold) (2001)
Various - Clancy Eccles' Reggae Revue At The Carib Theatre - 1973-1986 - (Jamaican Gold) (2001)
Various - Clancy Eccles: Freedom - An Anthology - (Trojan) (2005)

Källor

Externa länkar 
Clancy Eccles på allmusic.com

Jamaicanska reggaesångare
Jamaicanska sångtextförfattare
Jamaicanska musikproducenter
Jamaicanska kompositörer
Män
Avlidna 2005
Födda 1940
Ockelbo kommunvapen

Ockelbo kommunvapen är det heraldiska vapen som används av Ockelbo kommun i Gävleborgs län sedan 1985. 

Heraldikern Per Andersson lämnade ett förslag med en grankvistskura för skog och skogsbruk och tre blå kulor för Gästriklands landskapsvapen samt för kommunens dåvarande tre församlingar (Ockelbo, Lingbo och Åmot). Kommunen bytte de blåa kulorna mot gröna ringar och lade till en hammare för ortens järnhantering.

När kommunkontoret sommaren 2009 utarbetade en ny grafisk profil föreslogs att granskvistskuran skulle bytas mot en grantoppskura, och att hammaren skulle få en ny utformning. Kommunfullmäktige biföll förslaget i december samma år. En ansökan om att ändra blasoneringen skickades till statsheraldikern som avslog den med hänvisning till att Ockelbos grankvistskura var unik i sitt slag och borde bevaras. Statsheraldikern konstaterade dock att det stod kommunen fritt att ändra utformningen inom ramen för den befintliga blasoneringen, varpå kommunstyrelsen tog beslut om en förfinad utformning.

Vapnet var inspirationskälla för det personliga vapen som den tidigare kommuninvånaren Daniel Westling antog inför sitt giftermål med kronprinsessan Victoria.

Blasonering 
Följande blasonering registrerades hos Patent- och registreringsverket den 13 mars 1985: Sköld genom granskura kluven i silver, vari tre stolpvis ställda gröna ringar, och grönt, vari en stolpvis ställd smideshammare i silver.

"Granskuran", som egentligen betyder grantoppskura, avbildas som en grankvistskura.

Bilder

Referenser 

Ockelbo kommun
Kommunvapen i Sverige
Heraldiska vapen med kluven sköld
Heraldiska vapen med verktyg
Alma-Atinskaja

Alma-Atinskaja (ryska: Алма-Атинская) är den södra slutstationen på Zamoskvoretskajalinjen i Moskvas tunnelbana. Stationen hade tidigare projektnamnet Bratejevo.

Byggandet av stationen påbörjades sommaren 2011, och Alma-Atinskaja invigdes den 24 december 2012.

Stationen är uppkallad efter det sovjetiska namnet på Almaty, Kazakstans största stad. Detta som en vänskapsgest till Kazakstan, som i sin tur döpt en av de nya stationerna i Almatys tunnelbana till Moskva.

Se även 
Moskvas tunnelbana
Lista över Moskvas tunnelbanestationer

Moskvas tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 2012
2012 i Ryssland
Villa Massimo

Villa Massimo eller Tyska akademin Villa Massimo i Rom (tyska Deutsche Akademie Rom Villa Massimo, italienska Accademia Tedesca Roma Villa Massimo) är en tysk kulturinrättning och stipendieform, instiftad 1913 och förlagd till Rom av berlinaren, företagaren och mecenaten Eduard Arnold (1849-1925).

Utformning 
Villa Massimo byggdes åren 1910-1914 och skänktes därefter till den preussiska staten tillsammans med ett stiftelsekapital på 680 000 riksmark. Stipendiet betraktas som ett av Tysklands viktigaste utmärkelser till framträdande konstnärer inom områdena bildkonst, arkitektur, litteratur, musik (komposition). Från början var det enbart avsett för bildkonstnärer. På 1930-talet började även arkitekter uppmärksammas och på 1950-talet tillkom såväl tonsättare som författare. Stipendiater inbjuds till en tio månaders vistelse i Villa Massimo i Rom eller till en tre månaders vistelse i Casa Baldi, 57 km sydost om Rom i den lilla comunen Olevano Romano. Det finns tio ateljéer i Villa Massimo och två i Casa Baldi. Stipendiaterna bor gratis och får 2 500 € i månaden (2011). Tanken är att det ska stimulera till arbete. Akademin anordnar årligen talrika konserter, uppläsningar och symposier, och presenterar konstnärernas verk i utställningsform. De stipendiater från Akademie der Künste, vilka är inkvarterade i Villa Serpentara (inte långt från Olevano), tas också om hand av Villa Massimo och är med i Romakademins aktiviteter.

Kända stipendiater

Referenser

Litteratur 
 Angela Windholz: Villa Massimo. Zur Gründungsgeschichte der Deutschen Akademie in Rom und ihrer Bauten. (Imhof, Petersberg 2003) .
 Joachim Blüher (red.): Villa Massimo – Deutsche Akademie Rom 1910–2010. (Wienand, Köln 2011) .

Noter

Externa länkar
 Webbplats för Deutsche Akademie Rom Villa Massimo
 Villa Massimos stipendiater 1913-2017

Organisationer bildade 1913
Stiftelser i Italien
Kultur i Rom
Relationer mellan Italien och Tyskland
Roma Q. V Nomentano
Ozzy & Drix

Ozzy & Drix är en amerikansk animerad TV-serie som skapades av Peter och Bobby Farrelly. Serien är baserad på filmen Osmosis Jones från 2001. De 26 avsnitten sändes ursprungligen mellan 2002 och 2004. Ozzy & Drix visades på SVT B och kom tillbaka 2009 på Cartoon Network.

Referenser

Externa länkar

Amerikanska animerade TV-serier från 2000-talet
TV-seriestarter 2002
TV-serieavslutningar 2004
TV-program i Kids' WB
The Church of God

The Church of God (TCOG) är en amerikansk pingstkyrka bildad 1993 av Robert J Pruitt och andra avhoppare från Church of God of Prophecy (COGOP).

Pruitt fungerade som kyrkans ledare (General Overseer) fram till 2006 när Stephen Smith utsågs till hans efterträdare. En grupp som ansåg att valet av Smith gått oreglementsenligt till lämnade då TCOG och bildade The Church of God under the leadership of Bishop James C. Nabors.

Källor
The Church of God Officiell webbplats

Pingströrelsen i USA
Religiösa organisationer bildade 1993
Protestantiska samfund i USA
Organisationer i Tennessee
Sten Westholm

Sten Alfred Westholm, född 22 april 1898 i Stockholm, död 30 januari 1986 i Linköping, var en svensk arkitekt.

Biografi
Sten Westholm var son till Alfred Emanuel Westholm (1862–1945) av släkten Westholm, lektor i moderna språk i Falun, och Anna Hilma Augusta Bäckström. Han var sedan 1936 gift med Elsa Thimgren, dotter till apotekaren Emil Thimgren och Alma Andersson. Hans bror var arkeologen Alfred Westholm; hans äldre bror juris studerande Gustaf Westholm (1894–1918) stupade som frivillig i finska inbördeskriget. Hans farbror var arkitekten Sigurd Westholm (1871–1960).

Westholm tog han examen vid KTH 1922 och studerade 1923–1925 vid Kungliga Konsthögskolan i Stockholm. Åren 1925–1930 bedrev han arkitektverksamhet i staden och 1931 blev han Linköpings stadsarkitekt, fram till 1963. Hans verk rör sig om krematorium, friluftsbad, polishus, tullhus och folkskolor. Bland hans arbeten märks även en villa från 1928 vid Myrvägen i Stockholms stadsdel Långsjö. Villan som är byggd i liggtimmer med inspiration av svensk allmoge och fornnordiska inslag påminner om Lars Israel Wahlmans Villa Tallom i Stocksund. De bildristningar som finns på väggarna i Värmlands museum är komponerade av Westholm.

Åren 1934–1973 var han byggnadskonsulent i Åtvidaberg. Åren 1937–1940 och 1952–1953 var han styrelseledamot i Svenska Arkitekters Riksförbund.

Verk i urval

Bokförlag AB Tidens hus, Sveavägen 68, Stockholm 1929, tillsammans med Nils Einar Eriksson.

Linköping
Krematorium, 1936.
Tinnerbäcksbadet 1938.
Polishus.
Tullhus, Stånggatan 4, kv Guldmyntet B, 1958.
Skolor i Linköping.
Transformatorhus, kv Astrakanen 9, 1945.
Pensionärshem, Atlasgatan 14, kv Silverräven 10, 1943.
Brandstation, tillbyggnad, kv Fontänen, 1948.
Vasaskolan, kv Akropolis, 1951.
Kv Kartongen 9, 1942.
Kv Kabeljon 1, 1942.

Källor 

 Svenska släktkalendern 1976. Stockholm 1976
 Vem är det. Svensk biografisk handbok 1983. Stockholm 1982
Svenskt konstnärslexikon del V, sid 642, Allhems Förlag, Malmö.

Noter

Externa länkar

Födda 1898
Avlidna 1986
Svenska arkitekter under 1900-talet
Linköpings stadsarkitekter
Män
Arkitekter från Stockholm
Oscar Brand

Oscar Brand, född 7 februari 1920 i Winnipeg i Manitoba, Kanada, död 30 september 2016 i Great Neck på Long Island i New York, USA, var en kanadensisk-amerikansk folksångare, låtskrivare, gitarrist, banjospelare och författare.

Brand flyttade som barn till USA, och har bott i Minneapolis, Chicago och New York. Han har, trots att han har amerikanskt medborgarskap och är en av USA:s mest populära folkmusiker, behållit sitt band till Kanada, och har medverkat i flera kanadensiska tv-program samt uppträtt flitigt i landet.

Brand har spelat in över 70 skivor för flera olika skivbolag, och har gett ut ett antal samlingar med folksånger. Han har spelat med artister som Leadbelly, Woody Guthrie, Pete Seeger och Jean Ritchie, och har även varit med och skrivit flera musikalkomedier, däribland Broadwaypjäserna A Joyful Noise och The Education of H*Y*M*A*N K*A*P*L*A*N.

Källor

Externa länkar 
Officiell webbplats
Diskografi på Discogs

Kanadensiska gitarrister
Amerikanska sångare
Amerikanska gitarrister
Födda 1920
Män
Personer från Winnipeg
Musiker från Manitoba
Kanadensiska folksångare
Avlidna 2016
Carl Florman

Gustaf Fredrik Carl Florman, född 12 juli 1886 i Stockholm, död 22 mars 1963 i Stockholm, var en svensk direktör och militär.

Han var son till löjtnant Gösta Florman och grevinnan Ida Bonde samt bror till direktören Adrian Florman och kusin till flygaren Bertil Florman. År 1919 gifte han sig med Alice Cervin, som var dotter till bankiren Carl Cervin och Alice Dickson. 

År 1908 blev Florman underlöjtnant vid Svea artilleriregemente, 1914 löjtnant vid flygvapnet och var 1914-18 kommenderad till Tyskland för att studera det tyska flygvapnet. Åren 1922-23 var han flygattaché vid ambassaden i London.

År 1924 stiftade han AB Aerotransport och blev dess VD.

Carl Florman har fått en gata uppkallad efter sig i Bulltofta Friluftsstad i Malmö, intill området där Bulltofta Flygplats förut låg.

Källor 
 Vem är det. Svensk biografisk handbok 1962. Stockholm 1961

Noter

Externa länkar 
 

Födda 1886
Avlidna 1963
Svenska direktörer
Svenska flygare
Svenska militärer under 1900-talet
Svenska attachéer
Män
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Militärer från Stockholm
Bratt (släkt)

Bratt (släkt) kan syfta på:

 Bratt (ätt) – en svensk ätt som enligt traditionen är av norskt adligt ursprung
 Bratt af Höglunda – en tidigare svensk adelsätt med samma ursprung som flera andra släkter och ätter med namnet Bratt i Värmland
 Bratt från Bratteberg – en svensk släkt som stammar från gården Bratteberg i Södra Råda socken
 Bratt (från Brattfors) – en svensk släkt från Värmland
 Bratt (från Mariestad) – en svensk släkt från Mariestad
 Bratt (från Uddevalla) – en svensk släkt som härstammar från en handlande i Uddevalla

Se även 
 Bratt – personer med efternamnet
Fernando Peyroteo

Fernando Baptista Seixas Peyroteo, född 10 mars 1918 i Humpata, Portugisiska Västafrika (nuvarande Angola), död 28 november 1978 i Lissabon, var en portugisisk fotbollsspelare. 

Peyroteo ingick i den legendariska kedjan Os Cinco Violinos (De fem violinerna) i Sporting Lissabons glansdagar. Han spelade i Sporting från säsongen 1937/1938 till 1948/1949. Peyroteo vann fem ligatitlar (Portugisiska ligan), fyra Cup-guld (Portugal), och var med i 20 landskamper för Portugal (1938-1947). I Sporting spelade Peyroteo 334 matcher, och i dem gjorde han sammanlagt 543 mål, vilket innebär ett snittrekord på drygt 1,6 mål per match vilket få om ens någon elitspelare matchar.

Referenser 
 "Os Cinco Violinos - The Return to Glory for Sporting CP". fm-base.co.uk. 11 augusti 2010

Noter 

Angolanska fotbollsspelare
Portugisiska fotbollsspelare
Portugisiska fotbollstränare
Födda 1918
Avlidna 1978
Män
Fotbollsspelare i Sporting Lissabon
Fotbollsspelare i CF Os Belenenses
Ture Hedman

Ture Eskil Hedman, född 18 december 1895 i Stockholm, död 3 augusti 1950 i Stockholm, var en svensk gymnast. Han blev olympisk guldmedaljör i Antwerpen 1920.

Hedman var gift med Annie Bergman (1900–1989), de är begravda på Sandsborgskyrkogården i Stockholm.

Referenser

Externa länkar 
 SOK Ture Hedman

Svenska gymnaster
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1920 från Sverige
Tävlande i gymnastik vid olympiska sommarspelen 1920
Svenska olympiska guldmedaljörer
Olympiska guldmedaljörer 1920
Idrottare från Stockholm
Gravsatta på Sandsborgskyrkogården
Födda 1895
Avlidna 1950
Män
Archibald Hamilton, 9:e hertig av Hamilton

Archibald Hamilton, 9:e hertig av Hamilton och 6:e hertig av Brandon, född den 15 juli 1740, död den 16 februari 1819 på Ashton Hall,  Lancashire, var en skotsk ädling.

Biografi
Archibald Hamilton var son till James Hamilton, 5:e hertig av Hamilton. Han utbildades vid Eton och var parlamentsledamot mellan 1768 och 1772. År 1799 ärvde han hertigtiteln efter sin halvbrors son och blev också dennes efterträdare som lordlöjtnant för Lanarkshire.

Familj
Han gifte sig 1765 med lady Harriet Stewart (död 1788), dotter till Alexander Stewart, 6:e earl av Galloway, och hade följande barn:
 Lady Anne Hamilton (1766-1846), hovfröken hos prinsessan av Wales (Caroline av Braunschweig)
 Alexander Douglas-Hamilton, 10:e hertig av Hamilton (1767-1852)
 Archibald Douglas-Hamilton (1769-1827)
 Lady Charlotte Hamilton (1772-1827) , gift med Edward St Maur, 11:e hertig av Somerset
 Lady Susan Hamilton (1774-1846), gift med George Murray, 5:e earl av Dunmore

Referenser

Noter

Externa länkar

Skotsk adel
Brittiska hertigar
Brittiska parlamentsledamöter
Födda 1740
Avlidna 1819
Män
Enwp
Amet-Chan Sultan

Amet-Chan Sultan (ryska: Амет-Хан Султан) var en sovjetisk stridsflygare och testpilot.

Amet-Chan Sultan föddes 25 oktober 1920 i Alupka på Krim av en tartarisk mor och en lakisk far. 1937 tog han examen från handelsskolan och arbetade efter det som mekaniker vid Sovjets järnvägar. 1938 tog han flygcertifikat vid Simferopols flygklubb. I februari 1939 inkallades han till armén och utexaminerades 1940 som fänrik från Kachins militärflyghögskola.

Under stora fosterländska kriget tjänstgjorde han som stridsflygare och flög 603 uppdrag, deltog i 150 luftstrider och sköt ner 30 fiendeflygplan (plus ytterligare 19 delade segrar). För sina insatser tilldelades han utmärkelsen Sovjetunionens hjälte två gånger (24 augusti 1943 och 29 juni 1945). 1946 förflyttades han till reserven och 1947 började han arbeta som testpilot på flygforskningsinstitutet.

12 november 1958 flög Amet-Chan Sultan en tvåsitsig MiG-15UTI från vilken hans kollega V I Golovin skulle prova en ny typ av katapultstol. Utskjutningen misslyckades och katapultstolens drivpatron sprängde i stället hål genom kabinens akterskott och punkterade en bränsletank så att flygbränsle forsade in i förarkabinen. Faran för brand var överhängande, men Golovin kunde inte längre lämna planet då hans katapultstol redan fallerat. Sultan valde därför att landa planet, vilket också lyckades.

23 september 1961 tilldelades Sultan hederstecknet ”Testpilot av Sovjetunionen”. Han hade då provflugit över 100 flygplan och hade 4237 flygtimmar som testpilot. 1 februari 1971 skulle Amet-Chan Sultan och en besättning på ytterligare fyra personer testa en ny motor ombord på en Tu-16LL. Efter start gick inte vingklaffarna att fälla in, flygplanet hamnade i självsvängning och bröts sönder i luften. Samtliga ombord omkom.

Asteroiden 6278 Ametkhan är uppkallad efter honom.

Källor

Externa länkar 
 Bilder av Amet-Chan Sultan med flygplan i 9 GIAP

Män
Födda 1920
Avlidna 1971
Sovjetiska militärer
Sovjetunionens hjältar
Marga Bult

Marga Bult, född Marga Groeneveld 2 juli 1956 i Lattrop, också känd under artistnamnet Marcha, är en nederländsk sångerska och programledare.

Som 14-åring släppte Marga Bult sitt debutalbum Twee witte duiven 1970. Hon blev sedan utbildad sjuksköterska. Tillsammans med Marianne Wolsink, tidigare sångerska i gruppen Teach-In, bildade hon duon Tulip 1979. De hann endast släppa två singlar innan Bult blev utvald till att ersätta Gemma van Eick som sångerska i tjejgruppen Babe 1981, vilka sedan 1979 hade fått flera hits på de nederländska topplistorna. Tillsammans med Babe spelade hon in två album och 14 singlar och turnerade i Europa och Asien. Gruppen splittrades 1986. 

1987 utsågs hon till Nederländernas representant i Eurovision Song Contest 1987, som hölls i Bryssel. Under en uttagning, bestående av sex låtar, som arrangerades av det nederländska public servicebolaget NOS utsågs låten Rechtop in de wind till landets bidrag i Eurovision Song Contest. Hon slutade på en delad femteplats, tillsammans med Danmarks Anne Cathrine Herdorf, med 83 poäng. Efter tävlingen påbörjade Bult sin karriär som programledare och TV-presentatör och medverkade under 1990-talet i ett flertal program, främst för det regionala TV-bolaget TV Oost. Hon återvände till Eurovision Song Contest 1996 som Nederländernas taleskvinna i tävlingens omröstning.

Tillsammans med Sandra Reemer och Maggie MacNeal bildade hon trion Dutch-Diva’s år 2000. Med deras första album fick de en stor hit med låten From NY to La och de utsågs till ”bästa comebackgrupp” 2001. De tilldelades priset Gouden Driehoek 2003 för deras bidrag till gayscenen. Efter Sandra Reemers beslut att lämna trion 2005 lät Bult genomföra en turné med musikalen Diva's in nood tillsammans med Sjoukje Smit. Som Reemers ersättare lät man sångerskan Justine Pelmelay bli en del av trion, men hon drog sig tillbaka efter ett år för att kunna ägna sig åt sin familj. Dutch-Diva’s blev nu till en duo, bestående av Bult och MacNeal. De återupptog teateruppträdandet 2007 med musikalen De Zonnebloem och gruppen blev åter en trio i och med Gemma van Eicks inträde. Därutöver fortsätter Bult att uppträda som soloartist.

Referenser 

Födda 1956
Levande personer
Kvinnor
Nederländska sångare
Artister som representerat Nederländerna i Eurovision Song Contest
Nederländska TV-programledare
Deltagare i Eurovision Song Contest 1987