kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Riesengebirge

Riesengebirge (tjeckiska: Krkonoše, polska: Karkonosze) är ett bergsområde vid gränsen mellan Tjeckien och Polen som ingår i bergskedjan Sudeterna. Regionens högsta bergstopp är Sněžka som når 1 602 meter över havet. Stora delar av Riesengebirge utgör ett biosfärområde under Unescos beskydd.

Bergen är belägna på gränsen mellan Schlesien och Böhmen, mellan Elbes och Oders övre lopp, och utgör högsta delen av Sudeternas bergssystem. De gränsar till Jizerbergen och Lužické hory i väster samt till Góry Sowie och Orlické hory i öster och sydöst. De egentliga Riesengebirge utbreder sig i sydöst-nordvästlig riktning mellan Kwisas och Bóbrs källor med en längd av 37 km och en bredd av 25 km. Av arealen, omkring 1 110 km2, tillhör tre fjärdedelar Tjeckien, återstoden Polen.

Gränsen följer bergets huvudkam (Riesenkamm), med de högsta topparna, vilka ligger längs norra sidan av berggruppen: Wielki Szyszak (1 509 m), Śmielec (1 424 m), Mały Szyszak (1 436 m) samt Sněžka (1 602 m), Tjeckiens högsta berg. Parallellt med denna ås och skild ifrån densamma genom en lång, smal dal, Sedmidolí, sträcker sig i Böhmen en sydligare, lägre kam med jämförelsevis få toppar.

Berggruppen stupar på norra sidan tvärt ned i Jelenia Góra-dalen, men avtar långsamt i höjd inom Böhmen. Den böhmiska kammen är i mitten delad av en djup dalklyfta, genom vilken Elbe, som har sina källor i Siebengründe, banar sig väg. Bland bergen rinner dessutom Jizera ut i Elbe, Kwisa och Bóbr m. fl. floder, och små sjöar och tjärnar är inte sällsynta i dalarna.

Nästan hela Riesenkamm och västra delen av den södra kedjan består av granit, östra ändan av huvudkammen och flera berg i sydöst är bildade av en gnejsvarietet; större delen av böhmiska kedjan, särskilt dess toppar, består av glimmerskiffer. Block av dessa mineral ligger spridda på många ställen på bergen och i flodbäddarna. Stora torvmossar upptar många av bergssluttningarna och dalarna. Havre och råg går till 1 050 m höjd. De övre skogsmarkerna omväxlar med moras och ängar.

De där utspridda stugorna kallas Bergbauden (tjeckiska: Horská bouda) och bebos delvis året om, delvis endast om sommaren och motsvarar därmed Skandinaviens säterstugor.

Källor

Bergskedjor i Tjeckien
Bergskedjor i Polen
Förlåt! Nej, jag menar aj. (album)

Förlåt! Nej, jag menar aj! är en diktsamling som utgavs av Regina Lund 2005. Den tonsattes av Joakim Thåström och gavs ut som album 2006 av Regina Records/Cramada tillsammans med Lionheart Music.

Låtlista
 "Det skulle komma någonting annat / Tala mitt språk" 5:18
 "Lotta Lund" 5:03
 "Jag vill sitta längst fram i bussen" 0:39
 "Mitt hjärta" 4:04
 "Människomissbruk" 5:51
 "Moder Svea - Ett äkta svenskt självmord" 5:05
 "Ett stycke för mycket / Alla pratar / Tack" 13:35
 "Jag är osynlig" 6:12
 "Lilla Lotta Lundströms Längtbassäng" 11:59

Referenser

Recensioner

Musikalbum 2006
Album av Regina Lund
Medgar Evers

Medgar Wiley Evers, född 2 juli 1925 i Decatur i Mississippi, död 12 juni 1963 i Jackson i Mississippi, var en amerikansk medborgarrättsaktivist som organiserade bojkotter av diskriminerande företag, arbetade med rösträttsfrågor och kampanjade för att förändra segregerade skolor. 

Evers mördades av Byron De La Beckwith som var medlem i Ku Klux Klan.

Bakgrund
Medgar Evers tjänstgjorde i armén under andra världskriget och deltog i striderna i Normandie. Efter kriget gick han på Alcorn College och tog examen inom affärsadministration 1952. Han flyttade till Mound Bayou och arbetade med att sälja försäkringar på landsbygden i området. Han började också organisera lokala avdelningar av NAACP och uppmanade andra svarta att bojkotta bensinstationer som inte tillät dem att använda deras toaletter.

Den 24 december 1951 gifte sig Evers med klasskamraten Myrlie Beasley. Paret fick tre barn: Darrell Kenyatta, Reena Denise, och James Van Dyke Evers.

När högsta domstolen 1954 fastslog att segregerade skolor inte var förenligt med den amerikanska konstitutionen, sökte Evers till University of Mississippi, men nekades tillträde. Evers hamnade nu i fokus för kampen för att desegregera amerikanska skolor. 1962 tvingades till slut University of Mississippi att låta James Meredith studera där.

Veckorna före mordet hade hotbilden mot Medgar Evers ökat. Hans offentliga utredning av mordet på Emmett Till och hans uttalade stöd för Clyde Kennard gjorde honom till en framstående svart ledare och därför utsatt för attacker. Den 28 maj 1963 kastades en molotovcocktail mot Evers garage och fem dagar senare blev han nästan överkörd av en bil då han kom ut från NAACP:s kontor i Jackson. I början av juni 1963 framförde Evers ett tal i en lokal TV-kanal där han framförde målen för medborgarrättsrörelsen i Jackson. Efter detta ökade hoten mot honom ytterligare.

Mordet och rättegången

Den 12 juni 1963 sköts Medgar Evers i ryggen utanför sitt hem i Jackson efter att ha kommit hem från ett möte med NAACP:s jurister. Han dog på sjukhuset 50 minuter senare. Evers begravdes den 19 juni med militära hedersbetygelser inför en publik på 3 000 personer. Medgars position på NAACP övertogs av hans bror Charles Evers.

Omedelbart efter dödsskjutningen hittades ett gevär i buskarna utanför huset med fingeravtryck på. Byron De La Beckwith arresterades och åtalades för mordet. Men trots den starka bevisningen mot honom kunde de hel-vita juryerna i två rättegångar på 60-talet inte enas. Inte förrän 1994, då målet togs upp på nytt, dömdes De La Beckwith till livstids fängelse.

Övrigt
Mordet på Medgar Evers omsjungs av Bob Dylan i Only a Pawn in Their Game från 1964.
Filmen Skuggor från det förflutna från 1996 handlade om rättegången mot Medgar Evers mördare 1994.
Phil Ochs' låt Love me, I'm a liberal, nämner Evers i första strofen.

Källor

Personer i USA under 1900-talet
Personer som blivit mördade i USA
Amerikanska människorättsaktivister
Alumner från Alcorn State University
Personer från Decatur, Mississippi
Födda 1925
Avlidna 1963
Män
Neutralitetsvakten

Neutralitetsvakt är ett ord som används om Sveriges försvars samlade resurser och insatser under första och andra världskriget.

Infanteriet 
Under neutralitetsvaktens första skede kom de så kallade landstormsgubbarna att bli den populäraste symbolen för Sveriges fredsvilja. Landstormen byggde i stor utsträckning på frivilliga insatser. Landstormsmännens bristfälliga utrustning blev omtalad. På många håll uppträdde fosterlandets försvarare i halmhattar och plommonstop. 

Senare på hösten 1914 avlöstes landstormen av linjetrupper, vilket blev nödvändigt när man närmade sig vintern; för denna årstid saknade landstormen utrustning. Bilden av de "civilt utrustade" och inte alltid så spänstiga landstormsgubbarna blev mycket populär – så populär att många glömde bort "den aktiva armén", dvs linjearmén. Denna var i själva verket ganska väl rustad för sina uppgifter och stod vid krigets början på en förhållandevis bra nivå med internationella mått mätt.

Marinen 
Den tyngsta uppgiften vilade på sjöförsvaret. Man konvojerade både svenska och utländska handelsfartyg i Östersjön. Men med de långa kusterna var det omöjligt att konvojera alla. Omkring ett hundratal gånger fick flottan ingripa när tyska eller ryska krigsfartyg försökte uppbringa fartyg från fiendeland som gick i svenskt territorialvatten. Under hela kriget var minsvepning och jakten på drivande minor en mycket viktig del av marinens uppgifter. I genomsnitt 80 minor oskadgliggjordes varje månad.

Flygvapnet 
Det svenska militärflyget var ungt. Det omfattade vid krigsutbrottet fyra plan. Arméns första och tills vidare enda flygkompani tillkom 1916 och var förlagt till Malmslätt, där det ingick i Fälttelegrafkåren. Svenska marinens flygväsen hade några sjöflygplan, "flygbåtar", och var förlagt huvudsakligen till Flottans varv i Stockholm. Armén och marinen hade även ballongväsen, som vid mobiliseringen tillgodosåg kustfästningarnas behov av spaning.

Litteratur 
 Franzén, Nils-Olof, I Sverige under första världskriget (2001)

Se även 
 Sverige under första världskriget

Sverige under första världskriget
Amera

Amera är ett kvinnonamn av arabiskt ursprung.

Den 31 december 2014 fanns det totalt 55 kvinnor folkbokförda i Sverige med namnet Amera, varav 53 bar det som tilltalsnamn.

Namnsdag i Sverige: saknas

Källor 

Kvinnonamn
Arabiska förnamn
Borrsväng

Borrsväng är en äldre typ av handborrverktyg ofta tillverkat i trä med eller utan bröstplatta som kunde utrustas med olika skedborr, senare med spiralborr.

Borrsvängen är C-formad med en vridbar bröstplatta att lägga mot magen, bröstet eller låret efter åtkomlighet när man borrar.

De modernare har ett kullagrad bröstplatta samt har en borrchuck med två, tre, eller fyra backar för fäste av olika borr. De modernare modellerna har omställning för vänster och höger som kan underlätta vid till exempel skruvdragning eller borrning vid svårt åtkomliga ställen.

Se även
 Borrmaskin
 Navare

Källor
Borrverktyg Nordisk familjebok

Externa länkar

Verktyg
Borrmaskiner
P.A. Sparre

Pehr Ambjörn Sparre af Söfdeborg, född 10 juni 1828 i Karlskrona, död 21 mars 1921 i Paris, var en svensk greve och uppfinnare. Han var son till översten och författaren Pehr Sparre och Eva Carolina Pijhlgardt och far till konstnären Louis Sparre. Han var gift med italienskan Teresita Adèle Josefa Gaetana Barbavara från 1862 och till hennes död 1867. 

Sparre avlade studentexamen vid Uppsala universitet 1847, var elev på Motala mekaniska verkstad 1848-1850 och deltog i riksdagen 1853/54-1856/58. Han var föreståndare för Riksbankens sedelpappersbruk i Tumba 1850-1852. Därefter öppnade han eget tryckeri som 1855-1871 framställde frimärken på uppdrag av Postverket. Feltrycket av frimärket 3 skilling banco gul, som skulle varit grön, trycktes på vad som kallas P. A. Sparres officin. Föreståndare vid feltryckets tillkomst, våren 1857, var emellertid Georg Scheutz. Efter några år lämnade Sparre nämligen över ansvaret för frimärkstillverkningen till Georg Scheutz och flyttade 1861 till Paris där han i princip förblev bosatt till sin död. Under Fransk-tyska kriget stod han i den franska regeringens tjänst. 

Sparre är den förste svensk som dokumenterat flugit vätgasballong då han 1851 fick följa med italienaren Joseph Tardini på två uppstigningar i Stockholm. Han var även uppfinnare och hans insatser spände över ett brett register: säkerhetspapper, vapen, cyklar, flygmaskiner, undervattensfarkoster, med mera. I den stora spännvidden på utmaningar låg också hans svaghet och till de relativt få uppfinningar som verkligen varit framgångsrika och lönsamma hör en maskin för hålslagning av mönsterkort för jacquardvävstolar och en perforeringsmaskin för frimärken.

Källor

Björn Sylwan: tre biografiska artiklar helt eller delvis om P. A. Sparre i Postmuseums årsbok Postryttaren 2001, 2005 o. 2009.
Robert Mattson har behandlat den Gula treskillingen i Postmuseums årsbok Postryttaren 2007.

Noter 

Svenska grevar
Svenska uppfinnare under 1800-talet
Svenska ballongflygare
Pehr Ambjörn Sparre
Födda 1828
Avlidna 1921
Män
Ugglan
Personer från Karlskrona
Sergelfontänen

Sergelfontänen kallas den fontän som finns mitt på Sergels torg i Stockholm. Namnet är inte officiellt men används ofta i dagligt tal. Fontänen stod färdig 1968, långt innan Norrmalmsregleringen var avslutat. Den räknas till Stockholms mest kända fontäner. Sedan år 2000 ingår Sergels torg med fontänen i en miljö av riksintresse för kulturmiljövården.

Sergelfontänen är ett resultat av omdaningen av Stockholms city, även kallad Norrmalmsregleringen. Stadsplanekontoret prövade många olika idéer. Den slutliga lösningen av torgets ovala mittparti med dess helglasade centrumbyggnad i bottenplanet inspirerades av fotgängarhallen Opernpassage i Wien. Fontänbassängen gavs formen av en superellips, en form som föreslogs av den danske konstnären och matematikern Piet Hein genom kontakt med arkitekt David Helldén, som stod för den övergripande gestaltningen av området. 

Fontänen stod klar i mars 1968 tillsammans med första etappen av Norrmalmsregleringen och innan Kulturhuset invigdes. För allmänheten uppställdes några rader parkbänkar strax norr om fontänen. Där satt stockholmarna och kunde betrakta den nya fontänen i stadens nya centrum. På norrsidan reste sig de fem Hötorgsskraporna och längs sydsidan fanns då fortfarande rivningshusens brandgavlar. Dessa sittplatser finns än idag om än nygjorda. 

I fontänbassängen finns ett stort antal större och mindre fontäner. En speciell finess är 64 runda, glasade öppningar i bassängen genom vilka man kan betrakta fontänerna från Sergelarkaden underifrån. Det dröjde till 1974 innan fontänens accent var på plats, Kristallvertikalaccent, en glaspelare, belyst från insidan och ritad av skulptören Edvin Öhrström. På vintern, när fontänerna är avstängda och bassängen tömd, arrangerar Stockholms stad artificiella fontäner med elektriskt ljus, sedan vintern 2011/2012 kompletterad med granar och två stora rendjur.

Det var alltid populärt för nybakade studenter att ta sig ett bad i Sergelfontänen. Men det kostade Stockholms stad varje år mellan 75 000 och 100 000 kronor att reparera skador i fontänen. Från och med 2011 töms därför fontänen lagom till de första studentflaken rullar in i Stockholms centrum.

Bilder från bygget

Noter

Källor
 Länsstyrelsen i Stockholms län: Sergels torg - ett planeringsunderlag.
 Trafikkontoret: Sergels Torg – Renovering av fontän och gatudäck, 2007-06-12.

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Norrmalm
Fontäner i Stockholm
Forsholm

Forsholm är ett litet samhälle i Lycksele kommun i Lappland och i Västerbottens län, cirka 13 mil från Umeå. Forsholm ligger vid länsväg 363 ("Sorsele-vägen" alternativt "Vindelnvägen") och vid en sluttning mot ett sel av Vindelälven. Namnet kommer från de forsar som finns i Vindelälven, samt den drygt 5 km långa holmen som delar älven i två delar. I Vindelälven finns varierande bestånd av harr, öring, abborre, gädda, id, lake och lax.  Nackbäcken som mynnar ut i älven räknas som ett särskilt värdefullt vattendrag ur naturvårdssynpunkt på grund av ett naturligt bestånd av flodpärlmussla. Nackbäcken börjar i Nackträsket där det finns, förutom abborre och gädda, ett svagt naturbestånd av öring. Nackträsket har också möjligheten till bad med sandstrand.

Källor 

Orter i Lycksele kommun
Nya Lissabons Flygplats

Lissabons nya flygplats (portugisiska: Novo Aeroporto de Lisboa, NAL) är en planerad flygplats i Alcochete, 40 km från Lissabon på Tejos södra strand, som är tänkt att ersätta den nuvarande Lissabon-Portelas flygplats. Det var ursprungligen planerat att flygplatsen skulle invigas 2017.

Regeringen i Portugal fattade den 10 januari 2008 beslut om att bygga Lissabons nya storflygplats i Alcochete 40 km från Lissabon på Tejos södra strand. Där finns nu ett av flygvapnets skjutfält. Flygfältet beräknas vara klart 2017. Kostnaden beräknas till 4,9 miljarder Euro. Projektet sköts 2010 upp till framtiden, på grund av finanskrisen, när räntan ökade kraftigt på grund av Portugals och fler sydeuropeiska länders statsskuld.

I januari 2019 undertecknades ett avtal mellan regeringen, Vinci Airports och ANA Aeroportos de Portugal angående financiering av en utbyggnad av Lissabons flygplatser. Fem hundra miljoner euro avsätts till omvandlingen av den tidigare militärbasen i Montijo till en civil flygplats som beräknas öppna år 2026.

I april 2023 listades nio möjliga placeringar för Lissabons nya flygplats. En utredning kommer att  presenteras för Portugals regering den 31 december 2023 varefter ett slutligt beslut skall tas om flygplatsens placering.

Referenser

Externa länkar 
Officiell sajt

Flygplatser i Portugal
Lissabon
Henrika Juliana von Liewen

Henrika (eller Hinrica) Juliana von Liewen, född 16 februari 1709, död 26 augusti 1779, var en svensk friherrinna och hovdam, politiskt aktiv som skribent för Hattarna under frihetstiden.

Biografi
Hon var dotter till riksrådet Hans Henrik von Liewen d.ä. och syster till Hans Henrik von Liewen d.y.. Under 1730-talet följde hon i sällskap med Hedvig Taube och dennas systrar med Fredrik I och hans bror Vilhelm på en av deras jaktresor ut på kungens adliga gunstlingars gods, och under en resa till Gripsholms slott ska en skandal av något slag ha inträffat då "sedeslösheten skall hafva gått väl långt", något som inte helt kunde tystas ned.     

Hon blev 1744 hovfröken hos Lovisa Ulrika; hon efterträdde 1747 Margareta Magdalena Torstensson som kammarfröken. Hon tillhörde dennas förstas grupp av hovdamer tillsammans med Cathérine Charlotte De la Gardie, Agneta och Ulrika Strömfelt och Lotta Sparre och beskrivs som Lovisa Ulrikas första favorit. Lovisa Ulrika delgav henne sina politiska planer, och det anses troligt att det var Liewen som 1748 delgav Frankrikes, Danmarks och Rysslands ambassadörer hennes första plan på en statskupp, en kupp som inte hade Liewens stöd.                       

I maj 1748 blev hon på Drottningholms slott gift med överintendenten Carl Hårleman. Även sedan hon lämnat hovet fortsatte hon dock åtminstone till makens död att tillhöra Lovisa Ulrikas närmaste vänkrets. Hon efterträddes så småningom som favorit och kammarfröken av Ulrika Eleonora von Düben. 

Under Hattarnas och Mössornas partistrider anses hon ha varit en av de anonyma medarbetarna bakom Hattarnas tidning: En ärlig Swensk, som 1755–56 utgavs av Niklas von Oelreich. Länge var tidningens verkliga redaktion en hemlighet. Kungen hade till och med om tidningen ett diktamen till rådsprotokollerna, och ärkebiskop Henric Benzelius ansåg den strida mot bibeln. Det ansågs att en stor del av senaten samlades hemma hos Carl Hårlemans änka grevinnan Henrika Juliana von Liewen i Hårlemanska huset, för att läsa korrektur på tidningen. Hennes politiska verksmahet gjorde henne till måltavla för förtal. Hattpartiets motståndare Johan Arckenholtz påstod att hon hade haft ett förhållande med Fredrik I:s bror Vilhelm VIII av Hessen-Kassel under hans besök i Sverige 1732, samt ha fått en dotter med en i Sverige avliden hessisk president, Dörnberg. von Liewen tillerkändes en pension av riksdagen 1755; efter mösspartiets maktövertagande 1765 blev hon nästan ifråntagen pensionen. Hon lyckades få behålla den, tack vare att den donation hon gjort till Kungliga biblioteket i Stockholm av sin döde mans böcker i byggnadskonsten, hans ritningar och kopparstick, uppgick till flera gånger pensionens värde.

Referenser 
 
 Olof Jägerskiöld (1945). Lovisa Ulrika. Stockholm: Wahlström & Widstrand. ISBN
 , urn:sbl:11365, hämtad 2015-02-20

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska grevinnor under 1700-talet
Svensk kvinnohistoria
Svenska salongsvärdar
Svenska hovfröknar
Kammarfröknar
Personer i Hattarnas ryska krig
Lovisa Ulrikas hovstat
Födda 1709
Avlidna 1779
Kvinnor
Melakarta

Melakarta är en uppsättning ragas. Melakarta ragas är de grundläggande ragas från vilka alla andra ragas kan genereras från.

Melakarta består av de sju tonerna i oktaven. Det finns 72 melakarta ragas.

Kultur i Indien
Tuckur

Tuckur, (finska Tukkur), är en by i Vörå kommun i Österbotten.

Den ligger fem kilometer från riksväg 8 och sex kilometer från Vörå centrum. Tuckur har pälsnäring, svinnäring, nötkreatur och ett fåtal hästar.

I Tuckur finns fornbyar från bronsåldern och även Tuckur storsten, ett flyttblock som tillhör de fredade minnesmärkena i Vörå kommun.

Referenser

Noter 

Vörå
Rudolf Björck

Johan Fredrik Rudolf Björck, född 17 november 1837 i Fryksände socken, Värmlands län, död 31 augusti 1894 i Sundsvall, var en svensk borgmästare. Han var far till Erland Björck.

Björck blev student i Uppsala 1855, avlade hovrättsexamen 1858, blev auskultant i Svea hovrätt samma år, extra ordinarie notarie där 1861, länsnotarie i Skaraborgs län 1862, vice häradshövding 1867, sekreterare i Skaraborgs läns landsting, tillförordnad landssekreterare i Västernorrlands län 1875 och var borgmästare i Sundsvalls stad från 1878. Han var tillsyningsman vid kronohäktet i Sundsvall från samma år, inspektor för Sundsvalls högre allmänna läroverk från 1890 och landstingsman. Björck var ledamot av  andra kammaren för Sundsvalls stad från urtima riksdagen 1892 till 1894. Han blev riddare av Vasaorden 1882. Björck är begravd på Sundsvalls Gustav Adolfs kyrkogård.

Källor 
 Riddare af Kongl. Wasa-Orden i Sveriges statskalender 1892

 Johan Fredrik Rudolf Björck på Gravar.se

Sundsvalls borgmästare
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare
Svenska landstingspolitiker
Riddare av Vasaorden
Svenska politiker under 1800-talet
Personer från Fryksände socken
Gravsatta på Sundsvalls Gustav Adolfs kyrkogård
Födda 1837
Avlidna 1894
Män
Endogent retrovirus

Ett endogent retrovirus, ERV, är ett retrovirus vars arvsmassa blivit en del av värdorganismens arvsmassa. Denna typ av genetiskt material är vanligen förekommande hos käkförsedda ryggradsdjur. De är rikliga i genomet hos ryggradsdjur, och de utgör upp till 5–8% av det mänskliga genomet (lägre uppskattningar av ~ 1%). ERV är en vertikalt ärftlig proviral sekvens och en underklass av en typ av gen som kallas en transposon, som normalt kan förpackas och flyttas inom genomet för att ha en viktig roll i genuttryck och i genreglering.

Referenser

Källor 

Genetik
Evolution
Good Tradition

{{Infobox singel
|Namn          = Good Tradition
|Typ           = singel
|Artist/grupp  = Tanita Tikaram
|Släppt        = 1988
|Inspelad      = 1988
|Format        = grammofonskiva
|Genre         = folkrock
|Längd         = 02:52
|Skivbolag     = WEA
|Låtskrivare   = Tanita Tikaram
|Producent     = Peter Van Hooke, Rod Argent
|Listposition  = 
|B-sida        = "Valentine Heart"
|Övriga spår   = 
|Musikvideo    = 
|Singel artist/grupp = Tanita Tikaram
|Förra singel  = |Denna singel  = Good Tradition (1988)
|Nästa singel  = Twist in My Sobriety (1988)
|Album         = Ancient Heart
}}
"Good Tradition'" är en sång, skriven och ursprungligen inspelad av Tanita Tikaram och släppt på singel 1988 från albumet Ancient Heart.

 Bakgrund 
Då den släpptes 1988 var den Tanita Tikarams debutsingel, och fick först mycket lite uppmärksamhet. Sången fick lite speltid, men lyckades i augusti 1988 nå placeringen #10 på den brittiska singellistan.
 
 Coverversioner 
Med text på svenska av Keith Almgren, tolkades låten av Kikki Danielsson & Roosarna på albumet På lugnare vatten 1990, som I god tradition''.

Källor

Fotnoter

Amerikanska debutsinglar
Amerikanska sånger
Musiksinglar 1988
Engelskspråkiga sånger
Hugo Arwidsson

Hugo Ivar Arwidsson, född 6 augusti 1825 i Finska församlingen, Stockholm, död där 30 januari 1886, var en svensk jurist och politiker. Han var son till Adolf Ivar Arwidsson.

Arwidsson var rådman i Stockholm och ledamot av andra kammaren från 1883 till sin död, invald i Stockholms stads valkrets.

Arwidsson var under en period ansvarig utgivare för lagboken (Sveriges rikes lag).

Källor

Noter 

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Nya centern (1883–1887)
Födda 1825
Avlidna 1886
Män
Politiker från Stockholm
Jurister från Stockholm
Hit och Dit men Ganska Långt Bort

Hit och Dit men Ganska Långt Bort är en barn- och ungdomsbok av Johan Althoff från 1990, samt en CD, baserad på boken, från 2003.

Boken
Boken har givits ut av En bok för alla, med illustrationer av Robert Nyberg.

CD:n
Skivan Hit och Dit men Ganska Långt Bort är enligt omslaget en "minimusikal". Musiken är gjord av Erik Vårdstedt.

Rollista
Berättare och Stora Älgen - Bengt C W Carlsson
Pytteälgen - Sharon Dyall
Räven - Etienne Glaser
Ugglan - Erik Vårdstedt
Grodan - Pernilla Glaser
Kanin 1 - Daniel Bingert
Kanin 2 - Johanna Langhorst
Joggingdjuret - Kristian Stålgren
Stora och Lilla Elefanten - Leif Andrée
Alice - Jennie Jahns
Chefen - Adam Fietz

Referenser

Svensk skönlitteratur