kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Dik-dikantiloper

Dik-dikantiloper (Madoqua) är ett släkte av små, graciösa och finlemmade djur som tillhör familjen dvärgantiloper eller gasellantiloper som de också kallas. Honan hos dik-dikarna är ovanligt nog större än hanen. De har stora öron, långa halsar och ofta en hårtuss på huvudet. Mycket små horn, mellan 3 och 7 centimeter långa och små svansar. Den största av arterna är Kirks dik-dik och den kan komma upp i en vikt på ungefär 7 kilogram och ha en mankhöjd på runt 45 centimeter. Pälsfärgen är på ovansidan gulgrå till rödbrun och ljusgrå till vit på buken.

Man hittar dik-dikarna främst i östra Afrika där de håller till på träd- och busksavanner. De är djur som behöver bra skydd emot rovdjur så de brukar inte ofta bege sig ut på de öppna savannerna. Deras diet består av skott, knoppar, blad och blommor samt sällan gräs. De lever i par med ett revir på 5 till 20 hektar. Reviret markeras av hanar och honor men försvaras endast av hanen. Namnet dik-dik kommer från individernas läte när de flyr.

Fortplantningssättet är främst känt från Kirks dik-dik. (se motsvarande artikel)

Släkte och arter 

Dik-dikantiloperna består ut av ett släkte och fyra arter, med ett antal underarter.

 Släkte: Madoqua
 Salts dik-dik M.sattiana
 M.s.phillipsi
 M. piacentinii
 Kirks dik-dik M.kirki
 Günters dik-dik M.guentheri

Källor 

 Fritt översatt i från den engelska Wikipedian.

Noter

Tryckta källor 
 

Gasellantiloper
Dassault Rafale

Dassault Rafale är ett stridsflygplan som tillverkats och utvecklats av franska Dassault Aviation. Rafale används idag i franska flygvapnet och franska flottans flyg (Aéronavale).

Prestanda 
Flygplanet har två Snecma M88 motorer, ett fly-by-wire system, rörlig canardvinge, deltavinge och är instabilt. Planet klarar accelerationskrafter från -3 G till +9 G, men kan under extrema förhållanden göra +11 G. Det kräver ca 400 meters landningsbana. Stridsflygplanet är utrustat med radarsystemet RBE2, det elektroniska skyddssystemet SPECTRA, det optroniska igenkänningssystemet Optronique Secteur Frontal (OSF) och eldledningssystemet Damoclès, alla tillverkade av Thales och bortsett från Damoclès inbyggda.

Produktion/tillverkning 
Flygplanet tillverkas i Mérignac togs i tjänst 4 december 2000 och ersätter de tidigare SEPECAT Jaguar och Vought F-8 Crusader.

I oktober 2012 levererades de första Rafale C-exemplaren med en RBE2 radar av AESA-typ som ersätter dess tidigare PESA-variant. Totalt har 180 beställts av Frankrike.

Export 
Flera länder har erbjudits att köpa flygplanet men först 2011 kom en beställning som då gällde 126 flygplan till Indiens flygvapen.

Flygplanet var med i Indiska MRCA-tävlingen, vilken Dassault vann och påbörjade en förhandling med Indien gällande ett köp av 126 flygplan. Senare omförhandlades och begränsades dock antalet till 36 flygplan.

I september 2020 meddelades att Grekland kommer att köpa 18 stycken Rafaleflygplan. Köpet godkändes av grekiska parlamentet i januari 2021 och omfattade 12 begagnade och 6 nybyggda flygplan till en kostnad av 2,5 miljarder euro.

Bilder

Se även 
 Dassault Mirage 2000

Externa länkar

Referenser

Noter 

Franska jaktflygplan
Franska attackflygplan
Franska spaningsflygplan
Överljudsflygplan
Flygplan tillverkade av Dassault
Carl Isak Rylander

Carl Isak Rylander, född 1779, död 1810 i Göteborg, var en svensk miniatyrmålare.

Han ska ha börjad sin bana som guldsmed i Åmål, blev sedan elev vid Konstakademien i Stockholm och målade porträtt i miniatyr. Hans bättre arbeten utmärka sig genom god teckning och sträng modellering, men är något torra i färgen. Hans målningar förekommer tämligen sällan. Rylander är representerad på Nationalmuseum i Stockholm  och Göteborgs konstmuseum.

Referenser

Noter

Svenska guldsmeder
Miniatyrmålare
Svenska målare under 1700-talet
Svenska målare under 1800-talet
Födda 1779
Avlidna 1810
Män
Representerade vid Nationalmuseum
Konstnärer från Göteborg
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Svenska konsthantverkare under 1700-talet
Svenska konsthantverkare under 1800-talet
Vredens dag (film, 1943)

Vredens dag kan också syfta på protesterna i Egypten 2011.

Vredens dag är en dansk dramafilm från 1943 i regi av Carl Th. Dreyer. I huvudrollerna ses Lisbeth Movin, Thorkild Roose och Preben Lerdorff Rye. 

Filmen handlar om en prästhustru på 1600-talet som bestämmer sig för att berätta om sin kärleksaffär med sin styvson för sin make. Men chocken dödar honom och leder till att hon anklagas för häxeri. Filmen bygger på pjäsen Anne Pedersdotter från 1909 av den norske pjäsförfattaren Hans Wiers-Jenssen, som i sin tur var baserad på processen mot den norska prästhustrun Anne Pedersdotter, som brändes på bål 1590.

I omsorgsfullt återskapad 1600-talsmiljö, tyngd av livsfientlig lutherdom, utspelar sig långsamt och obevekligt ett passionsdrama där kärlek och sexualitet brutalt krossas av avund, makt, intolerans och vidskepelse. Filmen rymmer tre av Dreyers säreget genomlysta kvinnoporträtt, alla präglade av både styrka, lidande och destruktivitet. 

Filmen har ibland uppfattats som en allegori över nazismen (Danmark var vid den tidpunkten ockuperat av Nazityskland), men det är en tolkning som Dreyer själv dock avvisade.

Medverkande  i urval 
 Thorkild Roose
 Lisbeth Movin
 Sigrid Neiiendam
 Preben Lerdorff Rye
 Olaf Ussing
 Preben Neergaard
 Albert Høeberg

Fotnoter

Externa länkar 
 
 

Filmer 1943
Filmer i regi av Carl Theodor Dreyer
Danska dramafilmer
Danmark på film
1600-talet på film
Danska 1940-talsfilmer
Danskspråkiga filmer
Hå Hå Ja Ja

Hå Hå Ja Ja är ett musikalbum från 1993 av Stefan Sundström och Apache. Skivan är utgiven av MNW och producerad av Johan Johansson och Tomas Gabrielsson

Låtlista

All text och musik av Stefan Sundström utom "Jag minns dig naken" (text: Stefan Sundström, musik: Mats Hedén), "Oompa på trälhavet (text: Stefan Sundström, musik: Anders Hernestam) och "Ack ve ack ve min jämmer stor" (text: Lars Wivallius, musik: Stefan Sundström).

Medverkande musiker
Stefan Sundström - sång, akustisk gitarr
Anders Hernestam - trummor, slagverk
Ola Nyström - elgitarr, akustisk gitarr
Stefan Axelsen - elbas
Mats Hedén - dragspel, orgel
Johan Johansson - akustisk gitarr, elgitarr, munspel, slagverk, kör
Tomas Gabrielsson - piano, slagverk, kör
Karin Renberg - kör
Mattias Fabian - krumhorn och blockflöjt 
Ruben Veizaga - charango, quena
Nils Personne - saxofon
Peter Bothen - klarinett
Andreas Hedwall - trombon

Musikalbum 1993
Album av Stefan Sundström
Album utgivna på MNW
Lorentz Svensson Sparrgren

Lars Lorentz Svensson Sparrgren, född 1763 i Göteborg, död 31 mars 1828 i Stockholm, var en svensk målare.

Biografi
Han blev 1780 elev vid Konstakademien, där han särskild handleddes av Pehr Hilleström. 1788 begav han sig på ett av Ostindiska kompaniets skepp till Kina, i avsikt att lära sig glasmålning - likadana med kinesiska figurmotiv finns i Nationalmuseum. Efter återkomsten studerade han miniatyrmåleri samt utnämndes 1794 till agré av Konstakademien. Från 1796 uppehöll han sig länge i Paris. Då han 1803 återvände, var han en fullt utbildad konstnär, som med framgång upptog tävlingen med Gillberg och Berndes, och det tog inte länge, innan han erkändes som den i sitt fack främste i Sverige. Han blev 1800 ledamot av akademien samt 1805 vice och 1810 ordinarie professor. Sparrgren målade under sin långa bana en mängd samtida personer. Karl XIV:s drag har han flera gånger återgett (ett porträtt, utförd i akvarell, finns i Nationalmuseum)  och han är representerad vid bland annat Göteborgs konstmuseum  och Norrköpings konstmuseum.

Hans målningar utmärks av klar och tilltalande färg, konstnärligt utförande och stor likhet med förebilden som förstärks av det levande uttryck han ger modellen. Hans färg blomstrar och lyser, utan att bli osann eller överdriven. Sparrgren utförde även, mot slutet av sitt liv, en del halvfigurer och huvuden efter äldre mästare. Dessa senare är ganska vanliga i privata samlingar. Hans inflytande som lärare var inte särskilt stort, trots att han uppmuntrade flera av eleverna att ägna sig åt miniatyrmåleri. Hans själfporträtt (1800) finns i Konstakademien, ett annat i Nationalmuseum, som äger flera av Sparrgren målade miniatyrporträtt. Några av hans bilder är graverade av Åkerlund med flera.

Referenser

Noter

Vidare läsning

Miniatyrmålare
Svenska målare under 1700-talet
Svenska målare under 1800-talet
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Konstnärer från Göteborg
Födda 1763
Avlidna 1828
Män
Nick Cannon

Nick Cannon, född 8 oktober 1980 i San Diego, Kalifornien, är en amerikansk rappare, komiker, skådespelare och programledare.

Nick Cannon leder improvisations-showen Wild 'n Out på MTV som han själv skapat och producerat. Cannon har även gjort en rad filmer som blivit hyllade och prisbelönta, Love Don't Cost a Thing bland annat. Han har även släppt en skiva där låtarna Are You A Dime Piece och Gigolo har placerat sig högt upp på listor världen över.

Han var tidigare gift med Mariah Carey och de har två barn tillsammans. I januari 2015 bestämde sig paret för att gå skilda vägar. År 2017 föddes Cannons son med modellen Brittany Bell.

Referenser

Externa länkar

Amerikanska rappare
Amerikanska komiker
Födda 1980
Män
Levande personer
Personer från San Diego
Standoff

Standoff är en amerikansk TV-serie från 2006 som handlar om ett team FBI-förhandlare.

Serien ställdes in i maj 2007 efter att 18 avsnitt producerats, och 11 sänts.

Referenser

Amerikanska TV-serier från 2000-talet
TV-seriestarter 2006
TV-serieavslutningar 2007
Kalifornien i fiktion
Engelskspråkiga TV-serier
Amerikanska dramaserier
Amerikanska kriminalserier
Lista över Norges justitieministrar

Lista över Norges justitieministrar. Justitie- och polisdepartementet bildades 17 november 1818 genom en sammanslagning av andra och tredje deparementet. De ursprungliga departementen skapades 30 november 1814.

Källor 

 
Norge
Justitieministrarö
Norges ministerier
Anders Malm (bågskytt)

Anders Malm, född 19 september 1981. Svensk elitbågskytt bosatt i Kil. 

Malm tävlar för föreningen bågskyttarna Kil sedan 1992, representerar Sverige i landslaget sedan 1997 och har såväl EM-guld som VM-medaljer på meritlistan.

Externa länkar
bagskytte.se

Födda 1981
Svenska bågskyttar
Män
Levande personer
Wright Flyer I

The Flyer I var ett amerikanskt motordrivet biplan som konstruerades av Bröderna Wright och räknas som världens första fungerande motorflygplan. 

Flygplanet drevs av två skjutande propellrar som fick sin kraft via två kedjor kopplade till en centralt placerad motor. Eftersom propellerdiametern var 2,5 meter och propellrarna roterade i motsatt riktning mot varandra tvingades man ordna en synkronisering så att inte propellerbladen greppade i varandra. Piloten låg öppet på magen framför motorn på den undre vingen mellan två medar som fungerade som landställ och förstärkning av flygkroppen. Flygplanet var tillverkat av träläkt som bildade ramprofiler, mellan hörnen i ramarna spändes stålvajer. Vingarna var byggda runt två vingbalkar förbundna med spryglar som dukkläddes. I flygplanets främre del fanns en canardvinge. Vid starten användes en rullsläde, som bär upp flygplanet. På marken lägger man ut 20 meter räls som är ihopkopplad med släden. Efter att motorn startats och propellrarna kommit igång, drar man bort en låsanordning, som håller fast hela ekipaget. När låsanordningen är släppt, startar flygplanet med en acceleration längs rälsen. En stoppanordning vid rälsens slut hejdar rullsläden och flygplanet fortsätter framåt av sin kraft. Med hjälp av det främre rodret i canardvingen lyfter flygplanet.
Eftersom flygplanet saknade skevroder, skevade man flygplanet genom att vrida vingens bakre del. Genom linor och trissor kunde piloten samtidigt påverka båda vingarnas vridnig. När ena vingen skevade nedåt motsvarades det av en lika stor skevning i motsatt riktning på andra vingen.

Efter att första dagens flygningar var genomförda, och man stod och diskuterade den historiska händelsen kom plötsligt en vindby som fångade upp flygplanet och välte det över ända. Skadorna blev avsevärda och den kom aldrig mer att flygas.

Flygplanet renoverades och ställdes ut i New York och på Massachusetts Institute of Technology i Boston för att därefter i flera år förvaras i ett skjul i Dayton. År 1928 sände man flygplanet till Science Museum i London sedan Smithsonian Institution flera gånger nekat att betrakta Flyer 1 som den första flygmaskinen i världen. När Smithsonian Institution bytte ledning 1932 ändrades denna inställning och, när även Orville Wright önskade att flygplanet skulle ställas ut vid institutionen, beslöts att flygplanet skulle flyttas. Flygplanet återfördes till USA efter andra världskriget. Efter att Orville avlidit, ställdes flygplanet ut vid Smithsonian Institution 17 december 1948, och sedan 1976 finns det att beskåda i National Air and Space Museums utställning om flygpionjärer.

Källor

Noter

Externa länkar 

Provflygplan
Enskilda flygplan
Altan (musikgrupp)

Altan är en irländsk folkmusikgrupp från Gweedore i Donegal.

Historia
Frankie Kennedy brukade resa från Belfast till Donegal på sina sommarlov, där han studerade iriska och musik. Han träffade där Mairéad Ní Mhaonaigh. De gifte sig 1981. De medverkade tillsammans på den välkända belfastsångaren och iriskaentusiasten Albert Frys tre första album. Två år senare gav de ut sin första skiva tillsammans, Ceol Aduaidh (Musik från Norden). Ní Mhaonaigh växte upp i det iriskspråkiga Gweedore (Gaoth Dobhair), där hon lärde sig spela fiol av sin far Francie Mooney, som själv är fiolspelare. Under denna tid var Donegalmusiken knappt känd utanför området. 

Nästa person att bli medlem i gruppen var Ciarán Curran från Fermanagh som spelade bouzouki. Mark Kelly spelade gitarr och dessa fyra gav ut nästa album, Altan, trots att Altan inte användes av gruppen tills nästa album kom, Horse With a Heart. Namnet kommer från Lough Altan i nordvästra Donegal.

De gav ut fyra album på skivbolaget Green Linnet Records, vilka alla sålde bra på den amerikanska marknaden. Skivorna fick höga placeringar på Billboard-listan samt listor på Irland. En annan fiolspelare, Paul O'Shaughnessy, var också medlem i gruppen under flera år. Han ersattes senare av Ciarán Tourish. Gitarristen Dáithí Sproule gick med i bandet 1992. Frankie Kennedy, som var bandets ledare och manager, drabbades av cancer samma år, han avled 1994 på Royal Victoria Hospital i Belfast.

1996 skrev de kontrakt med Virgin Records, men de lyckades inte med någon kommersiell framgång.

Medlemmar

Nuvarande medlemmar
 Mairéad Ní Mhaonaigh – fiol, sång
 Dermot Byrne – dragspel
 Ciarán Tourish – fiol
 Ciarán Curran – bouzouki
 Mark Kelly – bouzouki, gitarr
 Dáithí Sproule – gitarr

Tidigare medlemmar
 Frankie Kennedy – flöjt
 Paul O'Shaughnessy – fiol
 Gearóid Ó Maonaigh – gitarr

Diskografi
Frankie Kennedy and Mairéad Ní Mhaonaigh (studioalbum)
 Creol Aduaidh (1983)
 Altan (1987)

Altan (studioalbum)
 Horse with a Heart (1989)
 The Red Crow (1990)
 Harvest Storm (1991)
 Island Angel (1993)
 Once Again 1987-93 (1993)
 The First Ten Years (1986-1995) (1995)
 Blackwater (1996)
 Runaway Sunday (1997)
 Altan's Finest (1999)
 Another Sky (2000)
 The Blue Idol (2002)
 Local Ground (2005)
 25th Anniversary Celebration (2010)
 Gleann Nimhe – The Poison Glen (2012)
 The Widening Gyre (2015)
 The Gap Of Dreams (2018)

Altan (samlingsalbum)
 The First Ten Years (1986–1995) (1995)
 The Best of Altan (1997)
 Altan's Finest (2000)
 Once Again 1987–93 (2000)
 The Best of Altan: The Songs (2003)

Externa länkar

 Altan
 Mairéad Ní Mhaonaigh - grundare och sångare

Irländska folkmusikgrupper
Vitabergspredikan

VitaBergsPredikan är ett musikalbum från 1994 av Stefan Sundström och Apache. Skivan är utgiven av MNW och producerad av Mikael Herrström.

Låtlista

All text och musik av Stefan Sundström, utom "Latlåt från Farsta" (text och musik: Ulf Dageby och Stefan Sundström) och "Putte du måste stanna (text: Stefan Sundström, musik: Mats Hedén och Stefan Sundström).

Medverkande musiker
Stefan Sundström - sång, akustisk gitarr
Ola Nyström - elgitarr, akustisk gitarr, mandolin, banjo
Mats Hedén - orgel, piano, dragspel
Anders Hernestam - trummor, slagverk
Stefan Axelsen - elbas, kontrabas
Johan Johansson - akustisk gitarr
Peter Sjölander - akustisk gitarr
Karin Renberg - kör, akustisk gitarr
Mikaela Martna - steel guitar
Eva Hillered - kör
Diana Andersson - kör
Mikael Herrström - kör

Musikalbum 1994
Album av Stefan Sundström
Album utgivna på MNW
Amiralitetsöarna

Amiralitetsöarna är en ögrupp i Bismarckarkipelagen som tillhör Papua Nya Guinea i västra Stilla havet. Öarna kallas ofta även Manusöarna efter huvudön i ögruppen.

De regnskogstäckta öarna ligger i Manusprovinsen, den minsta och minst befolkade provinsen i Papua Nya Guinea. Den totala arean är 2100 km2 och många av öarna i ögruppen är atoller och obebodda.

Geografi 
Amiralitetsöarna utgör en del av Manusprovinsen och ligger cirka 850 km norr om Port Moresby och cirka 300 km norr om Nya Guineas kust. Huvudöns geografiska koordinater är 2°05′ S och 146°57′ O.

Ögruppen består av cirka 40 öar med 18 större öar och har en area om cirka 2 100 km² fördelad på de största öarna
 Alimöarna, söder om huvudön, cirka 1 km²
 Louön, söder om huvudön, cirka 32 km²
 Los Negros Island, strax öster om huvudön
 Manus - huvudön, cirka 2 020 km²
 Ndrova / Ndrolowa Island, söder om huvudön
 Nihon Island, väster om huvudön
 Tong Island, öster om huvudön
 Pak Island, öster om huvudön
 Rambutyoön, sydöst om huvudön, cirka 88 km²
 St Andrews Islands, söder om huvudön
 samt en rad mindre öar och atoller som Bipi Island, Kali Island, Salien Island, Seleheu Island och Sisi Island.

Vanligen inräknas även Baluanön och Purdyöarna till området.

Befolkningen uppgår till cirka 33 000 invånare. Huvudorten för ön och provinsen heter Lorengau och ligger på huvudön. Den högsta höjden är Mount Dremsel på cirka 720 m ö.h. och ligger på Manus.

Öarna täcks till stor del av regnskog och är boplats för en rad unika växter, fåglar (bl.a. storfothöns) och däggdjur (bl.a. olika sorters fladdermöss).

Historia 
Ögruppen har troligen bebotts av melanesier sedan cirka 1500 f.Kr. Den upptäcktes av nederländske Willem Schouten och Jacob Le Maire 1616 men föll i glömska och återupptäcktes 1767 av Philip Carteret som namngav öarna.

Området hamnade 1885 under tysk överhöghet och införlivades 1899 i området Tyska Nya Guinea och förvaltades av handelsbolaget Neuguinea-Compagnie.

Under första världskriget erövrades ögruppen 1914 av Australien som senare även officiellt förvaltningsmandat för hela Bismarckarkipelagen av Förenta Nationerna.

1942 ockuperades området av Japan och erövrades av USA år 1944 under "Operation Brewer" under ledning av Douglas MacArthur. Ögruppen återgick 1949 till australiensisk förvaltningsmandat tills Papua Nya Guinea blev självständigt 1975.

Källor

Externa länkar 
 om Manus
 om Amiralitetsöarnas regnskog
 karta över Amiralitetsöarna

Papua Nya Guineas ögrupper
Melanesien
Admiralty Islands

Admiralty Islands kan syfta på:
 Amiralitetsöarna, ögrupp i Bismarckarkipelagen, Papua Nya Guinea
 Admiralty Islands (öar i Australien), ögrupp norr om Lord Howeön, Australien
Ecoliner

Ecoliner är ett utvecklingsprojekt för ett dieseldrivet passagerarflygplan för regionaltrafik.

Flygplanet är konstruerat av Sven Olof Ridder, professor i aerodynamik vid Kungliga Tekniska högskolan. Flygplanet är lågvingat med en flygplanskropp som har ett cirkulärt tvärsnitt eftersom den är utrustad med tryckkabin.
Flygplanet har en inre layout med en förarkabin för två piloter och en kabin för 18 passagerare. Flygplanets två dieselmotorer är placerade flygplanskroppen bakom tryckkabinen, med en axel drivs två skjutande propellrar monterade på svepta stöttor strax framför fenan. Under motorutrymmet finns ett bagagerum. Hela flygplanet tillverkas i kompositmaterial huvudsakligen kolfiber. Bränsleförbrukningen vid marschfart och fullt antal passagerare beräknas bli 6 gram per passagerare och kilometer. Flygplanets stigförmåga med en motor uppfyller bestämmelserna i FAR 23. 

Flygplansmodeller
Tysklands Grand Prix 1956

Tysklands Grand Prix 1956 var det sjunde av åtta lopp ingående i formel 1-VM 1956.

Resultat 
 Juan Manuel Fangio, Ferrari, 8+1 poäng 
 Stirling Moss, Maserati, 6 
 Jean Behra, Maserati, 4
 Paco Godia, Maserati, 3
 Louis Rosier, Ecurie Rosier (Maserati), 2

Förare som bröt loppet
 Ottorino Volonterio, Ottorino Volonterio (Maserati) (varv 16, för få varv) 
 André Milhoux, Gordini (15, motor)
 Alfonso de Portago, Ferrari
 Peter Collins, Ferrari (14, olycka)
 Harry Schell, Scuderia Centro Sud (Maserati) (13, överhettning)
 Luigi Villoresi, Luigi Piotti (Maserati) (13, motor) 
 Luigi Musso, Ferrari
 Eugenio Castellotti, Ferrari (11, olycka)
 Peter Collins, Ferrari(8, bränsleläcka) 
 Eugenio Castellotti, Ferrari (5, elsystem) 
 Umberto Maglioli, Maserati (3, styrning) 
 Horace Gould, Gould's Garage (Maserati) (3, oljetryck)
 Roy Salvadori, Gilby Engineering (Maserati) (2, upphängning)
 Robert Manzon, Gordini (0, upphängning)
 Giorgio Scarlatti, Scuderia Centro Sud (Ferrari) (0, motor)

Förare som diskvalificerades 
 Bruce Halford, Bruce Halford (Maserati) (varv 20, knuffades igång efter snurrning)

Förare som ej startade 
 Cesare Perdisa, Maserati (olycka) (bilen kördes av Umberto Maglioli)
 André Pilette, Gordini (olycka) (bilen kördes av André Milhoux)
 Luigi Piotti, Luigi Piotti (Maserati) (bilen kördes av Luigi Villoresi)

Noteringar
 Ottorino Volonterio-stallet gjorde F1-debut. 
 André Milhoux' första och enda F1-lopp. 
 Delad körning
 Ferrari nummer 5: Alfonso de Portago körde 10 och Peter Collins 4 varv.
 Ferrari nummer 4: Luigi Musso körde 8 och Eugenio Castellotti 3 varv.

VM-ställning
Förarmästerskapet
  Juan Manuel Fangio, Ferrari, 30
  Jean Behra, Maserati, 22   Peter Collins, Ferrari, 22
  Stirling Moss, Maserati, 19

 

1956 i Västtyskland
Tysklands Grand Prix
Carl Holmberg

Det finns flera personer med namnet Carl Holmberg:

 Carl Holmberg (sångare)
 Carl Holmberg (idrottare)
 Carl Holmberg (politiker)
 Carl Holmberg (justitieråd)
 Carl Holmberg (fabrikör), grundare av Carl Holmbergs mekaniska verkstad
Kviinge kyrka

Kviinge kyrka är en kyrkobyggnad i Kviinge (Hanaskog). Den tillhör Kviinge församling i Lunds stift.

Kyrkobyggnaden
Den nuvarande kyrkan är från slutet av 1300-talet. Det är en romansk absidkyrka av gråsten. Den ersatte en tidigare kyrka, på samma plats, som byggdes i slutet av 1100-talet eller början av 1200-talet. På 1400-talet slogs kryssvalv och kyrktornet byggdes till och kalkmålningar utfördes av Fjälkingemästaren. 1792 utvidgades kyrkan med en korsarm i norr, som renoverades 2012.

Louis De Geer, Sveriges första statsminister, är begravd på kyrkogården.

Inventarier
 Altaruppsatsen från 1600-talet är rikt snidad med en målad reliefframställning av korsfästelsen i mitten.
 Predikstolen har en rik ornamentering med evangelisterna och kardinaldygderna. Den tillverkades 1605 av Daniel Tommisen, som också gjort predikstolen i Sankt Petri kyrka i Malmö.
 Dopfunten i sandsten är samtida med kyrkan.
 I absiden finns fragment av kalkmålningar från 1400-talet.
 1941 skänktes Anna Krabbegårds brudkrona till kyrkan.
 Storklockan göts 1631, men har blivit omgjuten 1732 och 1904.

Orgel
1837 byggde Pehr Zacharias Strand, Stockholm en orgel med 8 stämmor.
1931 byggde M J & H Lindegren, Göteborg en orgel med 15 stämmor.
Den nuvarande orgeln byggdes 1984 av J. Künkels Orgelverkstad AB, Lund och är en mekanisk orgel. Fasaden är ny och ritad av Torsten Leon-Nilson.

Galleri

Externa länkar

Referenser

Källor 
 Demografisk Databas Södra Sverige
 Lars Tynell. Skånes medeltida dopfuntar, 1913
 Åsbo Släkt- och Folklivsforskare
 Östra Göinge kommun

Kyrkobyggnader i Lunds stift
Kyrkobyggnader i Östra Göinge kommun