Rovpungdjur

Rovpungdjur (Dasyuridae) är en familj i ordningen rovlevande pungdjur med omkring 60 arter.

Utbredning 

Arter av familjen förekommer i Australien, på Nya Guinea, på Tasmanien och andra öar i samma region.

De äldsta fossilen från Nya Guinea daterades till mellersta pliocen och från Australien till mellersta miocen.

Utseende 

Alla arter i familjen rovpungdjur liknar sig i kroppens uppbyggnad men det finns stora skillnader i arternas storlek. Individer av släkten Planigale och Ningaui är med en kroppslängd av omkring 10 cm och en vikt av 5 gram små och den tasmanska djävulen är med en längd av cirka en meter och en vikt omkring 10 kg jämförelsevis stor. Rovpungdjur har lika långa extremiteter och fem tår vid de främre fötterna samt fyra eller fem tår vid de bakre extremiteterna. Hos några arter som lever i träd är "tummen" motsättlig. De 42 till 46 tänderna är specialiserade på kött som föda. Rovpungdjur har många små framtänder, stora hörntänder och skarpkantige kindtänder. Tandformeln är I 4/3 C 1/1 P 2-3/2-3 M 4/4.

Levnadssätt 

Rovpungdjur är huvudsakligen aktiva på natten och vilar på dagen i sina gömställen som kan vara håligheter i träd, jordgrottor eller bon av kvistar, gräs och löv. De flesta arter lever på marken men enskilda arter förekommer väsentlig i träd. De betraktas som skickliga jägare med goda sinnen. Födan består företrädesvis av kött. Beroende på djurets storlek äter de insekter och andra leddjur eller större ryggradsdjur. De största arterna har förmåga att jaga byten som är lika stora eller större än de själva. Några arter äter nektar eller as.

Fortplantning 

Trots att rovpungdjur ingår i djurgruppen pungdjur har inte alla arter pung. Hos några finns bara ett hudveck och hos andra växer pungen först när honan är dräktig. Honor har oftast sex till åtta spenar (1-12 kan förekomma) och dräktigheten varar i jämförelse till andra pungdjur länge. Kännetecknande för några släkten i familjen, till exempel Antechinus och Phascogale är, att hanarna dör direkt efter den första parningen. De blir alltså bara tio till elva månader gamla medan honor lever ett år till. Även hos andra arter är medellivslängden jämförelsevis kort. De blir inte äldre än två till tre år.

Hot 

Många arter har på grund av människans inverkan – huvudsaklig efter ankomsten av europeiska invandrare – förlorad en del av sitt ursprungliga levnadsområde. Större hoten utgörs till största delen av omvandlingen av stäpper och skogar i lantbruksområden och boplatser samt av insläppta nya fiender som dingo, katter och rävar. Fyra arter i familjen rovpungdjur klassas av IUCN som starkt hotade (endangered).

Underfamiljer och släkten 

Till de största och mest kända arterna räknas tasmansk djävul och pungmårdar (Dasyurus). Mindre arter kallas ibland för pungmöss men ordet beskriver ingen systematisk djurgrupp. Det finns följande underfamiljer och släkten.

Familj Dasyuridae
 Underfamilj Dasyurinae
 Tribus Dasyurini
 Släkte Dasycercus
 Mulgara (Dasycercus cristicauda)
 Släkte Dasykaluta
 Dasykaluta rosamondae
 Släkte Dasyuroides
 Byrnes pungmus (Dasyuroides byrnei)
 Släkte Pungmårdar (Dasyurus)
 Släkte Myoictis
 Släkte Neophascogale
 Neophascogale lorentzi
 Släkte Parantechinus
 Parantechinus apicalis
 Släkte Phascolosorex
 Phascolosorex dorsalis
 Phascolosorex doriae
 Släkte Pseudantechinus
 Släkte Sarcophilus
 Tasmansk djävul (Sarcophilus harrisii)
 Tribus Phascogalini
 Släkte Pungspetsekorrar (Antechinus)
 Släkte Micromurexia
 Släkte Murexechinus
 Släkte Murexia
 Murexia longicaudata
 Släkte Paramurexia
 Paramurexia rothschildi
 Släkte Phascogale
 Släkte Phascomurexia
 Phascomurexia naso
 Underfamilj Sminthopsinae
 Tribus Planigalini
 Släkte Dvärgpungmöss (Planigale)
 Tribus Sminthopsini
 Släkte Antechinomys
 Mindre australisk punghoppråtta (Antechinomys laniger)
 Släkte Ningaui
 Släkte Sminthopsis

Det utdöda släktet Barinya listas vanligen i en egen underfamilj.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, Baltimore 1999. 
  D. E. Wilson, D. M. Reeder: Mammal Species of the World. Johns Hopkins University Press, Baltimore 2005.

Externa länkar 

Rovpungdjur