kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ungerns Grand Prix 2008

Ungerns Grand Prix 2008 var det elfte av 18 lopp ingående i formel 1-VM 2008.

Rapport 
Startgriden inleddes med Lewis Hamilton och Heikki Kovalainen i McLaren följda av Felipe Massa i Ferrari, Robert Kubica i BMW, Timo Glock i Toyota och Kimi Räikkönen i Ferrari. Massa var djärv i starten när han lyckades att köra om först Kovalainen och sedan, i en duell med Hamilton, nå förstaplatsen efter första kurvan. Hamilton fick punktering på vänster framdäck under 41:a varvet, fick besöka depån och tappade därmed sin andraplats. Kampen om tredjeplatsen stod sedan mellan Glock och Räikkönen, när Massas motor havererade. Kovalainen vann här sitt första F1-lopp, före Glock, som tog sin första pallplats, och Räikkönen.

Resultat 
 Heikki Kovalainen, McLaren-Mercedes, 10 poäng
 Timo Glock, Toyota, 8
 Kimi Räikkönen, Ferrari, 6
 Fernando Alonso, Renault, 5
 Lewis Hamilton, McLaren-Mercedes, 4
 Nelsinho Piquet, Renault, 3
 Jarno Trulli, Toyota, 2
 Robert Kubica, BMW, 1
 Mark Webber, Red Bull-Renault
 Nick Heidfeld, BMW
 David Coulthard, Red Bull-Renault 
 Jenson Button, Honda
 Kazuki Nakajima, Williams-Toyota
 Nico Rosberg, Williams-Toyota
 Giancarlo Fisichella, Force India-Ferrari
 Rubens Barrichello, Honda
 Felipe Massa, Ferrari (varv 67, motor)
 Sébastien Bourdais, Toro Rosso-Ferrari (67, + 3 varv)

Förare som bröt loppet 
 Adrian Sutil, Force India-Ferrari (varv 62, bromsar)
 Sebastian Vettel, Toro Rosso-Ferrari (22, överhettning)

Noteringar 
 Heikki Kovalainens första F1-vinst.
 Timo Glocks Första Pallplats.
 Nick Heidfeld i BMW missade för första gången att gå vidare till den andra kvalomgången Q2.
 Sébastien Bourdais i Toro Rosso flyttades ner fem placeringar på griden från fjortonde rutan för att han blockerat Nick Heidfeld under kvalificeringen.

VM-ställning 

 

2008 i Ungern
Ungerns Grand Prix
Ödön von Horváth

Edmund Josef von Horváth, känd som Ödön von Horváth, född den 9 december 1901 i Sankt Veit am Flaum i Österrike-Ungern, död den 1 juni 1938 i Paris, var en tyskspråkig, österrikisk-ungersk dramatiker och romanförfattare.

Biografi 
Horváth studerade i Budapest och Bratislava samt teatervetenskap i München innan han bosatte sig i Berlin 1924. 1933 flydde han till Österrike och 1938 flyttade han till Paris.

Bekymrad över det politiska klimatet använde Horváth sitt pjässkrivande till att rikta en våldsam attack mot fascismen. Med pjäser som Geschichten aus dem Wiener Wald (1931), en fars om stadsbor som står likgiltiga inför nazisternas maktövertagande, och andra arbeten som Kasimir och Karoline (1931), vann Horváth stort erkännande från intellektuella i sin samtid. 1931 tilldelades han det tyska litteraturpriset Kleistpriset. 

Horváths pjäser förbjöds i Tyskland på 1930-talet och 1933 var han tvungen att fly från Tyskland. Verk av honom brändes under bokbålen runt om i Nazityskland det året. 

Pjäserna blev framgångsrikt återupptäckta på 1960-talet och hade stort inflytande på yngre tyskspråkiga dramatiker som Franz Xaver Kroetz, Friedrich Dürrenmatt och Botho Strauss.

Horváth dog den 1 juni 1938 i Paris under ett regnoväder då en trädgren föll ner på honom.

Bibliografi 
 Geschichten aus dem Wiener Wald, skådespel (1931)
 Kasimir und Karoline, skådespel (1932)
 Glaube Liebe Hoffnung, skådespel (1932)
 Tro hopp och kärlek, en liten dödsdans i fem bilder med ett autentiskt rättsfall som grund; översättning: Anders Carlberg, regi: Finn Poulsen, Angereds teater 1982
 Don Juan kommt aus dem Krieg, skådespel (1937)
 Jugend ohne Gott, roman (1937)
 Sportmärchen, prosa (1924–1926)
 Legenden om fotbollsplanen, (Lund: Bävern, 2009), översättning och efterord: Birger Hedén

Referenser

Noter

Externa länkar

 Böcker av och om Ödön von Horváth på svenska bibliotek. (libris.kb.se)

Österrikiska författare
Tyskspråkiga författare
Österrikiska dramatiker
Personer från Rijeka
Födda 1901
Avlidna 1938
Män
Alumner från Münchens universitet
Dubaiviken

Dubaiviken, (arabiska: Khor Dubai, engelska: Dubai Creek) är en 10 km lång havsarm med smal mynning som skapar en utmärkt naturlig hamn. Platsen har länge varit bebodd och är sedan 1833 kärnan i emiratet Dubai med den gamla staden och hamnen Bur Dubai på ena sidan och det traditionella kommersiella centrumet Deira på andra sidan med bland annat krydd- och guldsouk.

Dubaiviken vidgar sig längre in och bildar ett sankmarksområde med omfattande fågelliv. Under senare år har en kanal byggts som går till området Business Bay. Långsiktigt kan kanalen komma att förlängas genom Satwa och Jumeirah så att Bur Dubai och de äldre delarna av "Nya Dubai" bildar en ö.

Dubai
Nanumea

Nanumea (tuvaluanka Nanumea) är en korallatoll i Tuvalu i sydvästra Stilla havet.

Geografi
Nanumea ligger cirka 460 km nordväst om Funafuti.

Korallatollen har en areal om ca 22 km² med en landmassa på ca 3,87 km² med en längd på cirka 11 km och ca 2,5 km bred (1). Atollen omges av ett korallrev och är det nordligaste område i Tuvalu. Atollen består av 5 större öar och har två större laguner. Öarna är

 Nanumea, huvudön, ca 2,38 km², i den sydöstra delen
 Lakena, ca 1,24 km², i den västra delen
 Lefogaki, ca 0,002 km², i den mellersta delen
 Teatua a Taepoa, ca 0,005 km², i den mellersta delen
 Temotufoliki, ca 0,24 km², i den norra delen

Den högsta höjden är på endast några m ö.h. Atollen har en sötvattensjö kallad Tekoko på den sydöstra delen.

Befolkningen uppgår till ca 660 invånare (2) där de flesta bor i huvudorten Lolua på huvudöns nordvästra del. Förvaltningsmässigt utgör atollen ett eget "Island council" (distrikt).

Ön kan endast nås med fartyg då den saknar flygplats.

Historia
Tuvaluöarna beboddes av polynesier sedan 1000-talet f.kr..

Det är inte dokumenterat när Nanumea upptäcktes av européerna.

1989 blev Naama Maheu Latasi som är född på Nanumea den första kvinnan i Fale I Fono (Tuvalus parlament).

Externa länkar
 Om Nanumea
 Karta över Nanumea

Tuvalus geografi
Mokhukhu

Mokhukhu (nordsotho för hydda) är en rituell dans, utövad inom afrikanska sionistkyrkor.

Dansen har sitt ursprung i de stridigheter rörande ledarskapet inom Zion Christian Church, som uppstod efter grundaren Engenas Lekganyanes död 1948. Anhängare till dennes äldste son Edward Lekganyane brände ner bostäder tillhörande brodern Josephs anhängare, under det att man dansade runt och, på isiZulu, sjöng u yasha umkhukhu (hyddan brinner). 

Dessa episoder har kallats motheo wa Kereke (kyrkans grundläggande) och dansen spelar idag en central roll i  ZCC (Star):s gudstjänstordning. Namnet mokhukhu används även som namn på den grupp inom kyrkan som utför dansen. Dessa män är klädda i khakifärgade kostymer och stora vita skor, kallade  manyanyatha. På bröstfickan bär de kyrkans emblem, en silverstjärna med bokstäverna ZCC på.

Referenser

Mmegi Online

Kristendom i Afrika
Vivo (olika betydelser)

Vivo kan syfta på:

 Vivo – en tidigare svensk detaljhandelskedja
 Vivo (film) – en amerikansk datoranimerad film från 2021, i regi av Kirk DeMicco
 Vivo (orkester) –  en finländsk ungdomssymfoniorkester
 Vivo cantando –  Spaniens bidrag till Eurovision Song Contest 1969
 Vivo Communication Technology – kinesiskt företag

Geografi

Italien 

 Fiume Vivo, vattendrag, Toscana,

Sydafrika 

 Vivo, Sydafrika, ort, Limpopoprovinsen, Capricorn District Municipality,

Se även 
 In vivo
 In vivo (psykologi)

Robotskapade Italienförgreningar
Robotskapade Sydafrikaförgreningar
Olaf Holtedahl

Olaf Holtedahl, född 24 juni 1885 i Kristiania (nuvarande Oslo), död där 26 augusti 1975, var en norsk geolog och paleontolog. Han var far till Hans Holtedahl.

Holtedahl blev 1903 student och 1913 filosofie doktor i Kristiania, samma år universitetsstipendiat i paleontologi och var 1920-1955 professor i historisk geologi där. Han deltog i ryttmästare Isachsens expeditioner till västra Svalbard 1909 och 1910 och gjorde 1918 en undersökningsresa i väsentligen praktiskt syfte till Björnön samt ledde 1920 en expedition till Novaja Zemlja.

Hans vetenskapliga arbeten faller huvudsakligen inom området paleontologi och stratigrafi, varvid han ägnade sina studier såväl åt Norges kambrosiluriska bildningar och deras fossil som åt de arktiska områdenas paleontologi och geologi.  Han skrev även större översikter över fossil både från sina egna och från andras arktiska expeditioner och över de paleogeografiska förhållandena i paleozoisk tid i Nordeuropa och de norra polartrakterna.

Av hans specialarbeten bör nämnas forskningar i Finnmark, där han lämnade viktiga bidrag till kunskapen om fjällkedjans byggnad och bestämde de där förekommande tilliternas ålder till ordovicium. Han anförde även paleontologiska skäl för att Finnmarks Raipasformation tillhör kambrium-ordovicium av amerikansk-arktiskt facies och jämförde den med Svalbards och Björnöns heklahookbildningar. Han tilldelades Wollastonmedaljen 1951 och blev ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien 1953 och av Royal Society i London 1961.

Se även 
 Dokumentärfilmen Under Polarkredsens himmel om Novaja Zemlja-expeditionen 1920

Källor

Norska paleontologer
Norska professorer i geologi
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Royal Society
Mottagare av Wollastonmedaljen
Geologer under 1900-talet
Norska forskare under 1900-talet
Forskare från Oslo
Födda 1885
Avlidna 1975
Män
Ugglan
Livsmedelsprogrammet

Livsmedelsprogrammet var ett nationellt yrkesförberedande program inom den svenska gymnasieskolan för dem som vill arbeta inom bageri, konditori, charkuteri, i butik eller inom livsmedelsindustrin. Sedan 2011 är programmet ersatt av Restaurang- och livsmedelsprogrammet.

Programmet saknade nationella inriktningar, men det fanns lokala inriktningar på vissa specialutformade program. Alla elever på programmet hade rätt till minst femton veckors arbetsplatsförlagd utbildning (APU) och det fanns möjligheter att göra den utomlands.

Karaktärskurser 
Karaktärskurserna på Livsmedelsprogrammet var följande, och omfattade tillsammans 600 poäng.
 Arbetsmiljö och säkerhet, 50 poäng.
 Datorkunskap, 50 poäng.
 Försäljning och service, 50 poäng.
 Livsmedel A, 50 poäng.
 Livsmedel B, 50 poäng.
 Livsmedelshygien, 50 poäng.
 Livsmedelsteknik, 200 poäng.
 Näringslära, 50 poäng.
 Projekt och företagande, 50 poäng.

Externa länkar
Skolverkets information om Livsmedelsprogrammet
BIld från livsmedelsprogrammet: , , , .

Gymnasieutbildning i Sverige
Wolfpriset i jordbruksvetenskap

Wolfpriset i jordbruksvetenskap är ett av sex Wolfpris och har delats ut årligen sedan 1978. De andra priserna är kemi, fysik, matematik, medicin och konst. Priset består av ett diplom och 100 000 dollar.

Pristagare

Landsfördelning

Externa länkar 
 Wolf Foundations sida om agronomipriset.

Jordbruksvetenskap
Lantbruksvetenskap
Änglar och demoner (film)

Änglar och demoner (engelska Angels & Demons) är en amerikansk thrillerfilm från 2009 i regi av Ron Howard med Tom Hanks i huvudrollen. Filmen, som är baserad på Dan Browns roman med samma namn, skrevs av Dan Brown och Akiva Goldsman och hade Sverigepremiär den 13 maj 2009.

Handling 
Robert Langdon, Amerikas mest respekterade symbologist, använder sin enorma kunskap för att avkoda en symbol på ett mordoffers hud. Dessa ledtrådar sätter honom på spåret av en internationell konspiration som involverar hela den katolska kyrkan.

Rollista (urval) 
 Tom Hanks - Robert Langdon, en amerikansk professor inom symbolik
 Ayelet Zurer - Vittoria Vetra, en framstående forskare inom CERN som bistår Robert
 Ewan McGregor -  Camerlengo Patrick McKenna (Carlo Ventresca i romanen)
 Stellan Skarsgård - Maximilian Richter, chefen för Schweizergardet
 Pierfrancesco Favino - Ernesto Olivetti, inspektör inom Vatikanstatens gendarmeri
 Armin Mueller-Stahl - kardinal Strauss, dekanus inom kardinalkollegiet och den påvliga konklaven. (Mortati i romanen)
 Nikolaj Lie Kaas - Mördaren (Mr Grey)
 David Pasquesi - Claudio Vincenzi, en vatikansk polis som kallade på Robert Langdon att komma till Rom
 Thure Lindhardt - Löjtnant Chartrand, officer inom Schweizergardet
 Elya Baskin - kardinal Petrov, en medlem av den påvliga konklaven
 Endre Hules - en forskare inom CERN
 Pasquale Cassalia - reporter för RAI
 Auguste Fredrik - en Schweizergardist

Skillnader mellan filmen och romanen 
Filmen stämmer inte överens med boken, och delarna med CERN och Langdons besök i Schweiz är inte inskrivet, det är istället Vatikanstaten själva som kontaktar Robert Langdon och ber om hjälp. Ändringar på rollfigurerna är bl.a. att Rocher och Kohler är ihopsatta till Richter och att namnet Carlo Ventresca har ändrats till Patrick McKenna. Slutet skiljer sig från boken på många punkter.

Referenser

Externa länkar 
 
 
 Officiell sida

Filmer 2009
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska kriminalthrillerfilmer
Filmer baserade på verk av Dan Brown
Änglar och demoner
Terrorism på film
Engelskspråkiga filmer
Italienskspråkiga filmer
Latinskspråkiga filmer
Tyskspråkiga filmer
Franskspråkiga filmer
Franskspråkiga fackboksförfattare
Spanskspråkiga filmer
Polskspråkiga filmer
Filmer från Columbia Pictures
Filmmusik av Hans Zimmer
Rom på film
Vatikanstaten på film
Schweiz på film
Filmer om val
Nui

Nui (tuvaluanska Nui) är en korallatoll i Tuvalu i sydvästra Stilla havet.

Geografi 
Atollen Nanumea ligger cirka 220 km nordväst om atollen Funafuti, som också hyser Tuvalus huvudstad.

Korallatollen har en areal om ca 17 km² med en landmassa på ca 2,83 km² med en längd på cirka 6 km och ca 2 km bred. Atollen omges av ett korallrev och består av 9 större öar och 12 mindre öar och har en stor lagun. De större öarna är

 Fenua Tapu, huvudön, i den södra delen
 Meang, i den norra delen
 Motupuakaka, i den norra delen
 Pakantou, i den mellersta delen
 Piliaieve, i den mellersta delen
 Pongalei, i den norra delen
 Talalolae, i den mellersta delen
 Tokinivae, i den norra delen
 Unimai, i den mellersta delen

Den högsta höjden är på endast några meter över havet

Befolkningen uppgår till ca 550 invånare av vilka de flesta bor i huvudorten Tanrake på huvudöns nordvästra del. Förvaltningsmässigt utgör atollen ett eget "Island council" (distrikt).

Ön saknar flygplats och kan därför endast nås med fartyg.

Historia 
Tuvaluöarna beboddes av polynesier sedan 1000-talet f.kr.

Befolkningen talar huvudsakligen kiribatiska i motsats till övriga invånare i Tuvalu då atollen ursprungligen befolkades av människor från Gilbertöarna.

Den spanske upptäcktsresanden Álvaro de Mendaña de Neira blev den 16 januari 1568 den förste europé att besöka Nui som han då namngav Isla de Jesus.

Referenser 

Tuvalus geografi
Pekings internationella flygplats

Pekings internationella flygplats, internationellt kallad Beijing Capital International Airport (kinesiska: 北京首都国际机场; pinyin: Běijīng Shǒudū Guójì Jīchǎng),  är en av två internationella flygplatser som betjänar den kinesiska huvudstaden Peking, tillsammans med den i september 2019 öppnade Peking Daxing internationella flygplats, och är belägen 32 kilometer nordöst om centrala Peking i stadsdistriktet Chaoyang. Flygplatsen var, med mer än hundra miljoner passagerare per år strax före covid-19-pandemins utbrott 2020, den näst mest trafikerade 2010–2019, efter Atlantas internationella flygplats.

Flygplatsen betjänas sedan sommaren 2008 av tunnelbanelinjen Capital Airport Express.

Terminaler 

 Terminal 1 är den äldsta (från år 1980), och har en del inrikeslinjer (år 2012).
 Terminal 2 (från 1999) har inrikes och utrikeslinjer, mest flygbolag tillhörande SkyTeam.
 Terminal 3 (från 2008) är en av världens allra största flygplatsterminaler och består av tre delar: 3C för inrikes, 3E för utrikes och 3D som användes under olympiska sommarspelen 2008 och därefter stod oanvänd tills den åter öppnades under 2013 för inrikesflyg.

Externa länkar

Referenser

Noter 

WP:Projekt Kina
Chaoyang, Peking
Flygplatser i Peking
Vetenskapsåret 1796



Händelser

Medicin
14 maj - Edward Jenner utför den första vaccinationen mot smittkoppor.

Pristagare
 Copleymedaljen: George Atwood, brittisk matematiker

Födda
 10 februari - Henry De la Beche (död 1855), brittisk geolog.
 22 februari - Adolphe Quételet (död 1874), belgisk matematiker och astronom.
 1 juni - Nicolas Léonard Sadi Carnot (död 1832), fransk fysiker och militär ingenjör.
 9 juni - Carl Ludwig Blume (död 1862), tysk-nederländsk botaniker.
 21 augusti - James Lick (död 1876), amerikansk pianobyggare och filantrop som bekostade Lick Observatory.

Avlidna
 1 maj - Alexandre Guy Pingré (född 1711), fransk astronom och maritim geograf.
 11 december - Johann Daniel Titius (född 1729), tysk astronom.

Källor

Fotnoter
Wilhelm Friberg

Johan Wilhelm Friberg, född 25 juli 1865 i Göteborg, död 16 januari 1932 i Göteborg, var en svensk idrottsledare, idrottsutövare, redaktör och författare. Han var en av grundarna till Örgryte IS 1887 och hade flera funktionärsposter inom idrottsvärlden.

Han var son till segelsömmaren Johan Fredrik Friberg och Nicolina Martina Wahlberg och växte upp i Majorna. Han var sedan 1918 gift med Lalla Hammarbäck, dottern till en gjutmästare. Friberg bedrev skolstudier vid Majornas läroverk och blev sedermera 1881 bokhållare vid Bohus Mekaniska Verkstad.

Friberg är främst känd som en ivrig utövare av idrott, ett intresse som väcktes när han såg Lyckans Soldater genomföra gymnastik på Heden i Göteborg. 1887 grundade han tillsammans med vänner Örgryte IS, klubbens namn var Fribergs förslag. Han var även utgivare av sporttidningarna Start och Öisaren samt även andra publikationer. På Fribergs initiativ bildades Svenska Idrottsförbundet den 30 oktober 1895 i Göteborg.

Friberg var ordförande i Centralföreningen för Gymnastik- och Idrottssällskapen i Göteborg  i Göteborg, Örgryte idrottssällskap, Göteborgs Fotbolls Förening samt ledamot av Slottsskogsvallens styrelse samt andra idrottsorganisationer. Friberg var även en av initiativtagarna till Kungsbackaloppet. 1894 startade han Idrotts-Orden och var dess ordensgeneral fram till sin död.

1908–1917 var han ordförande för Svenska Fotbollförbundet.

Fribergs grav finns på Örgryte nya kyrkogård.

Källor 
 Föreningens grundare Wilhelm Friberg
 Göteborgare 1923. Biografisk uppslagsbok. Hugo Brusewitz aktiebolags förlag: Göteborg 1923
 Från A till ÖIS : sällskapet genom 100 år : 1887-1987, Jan Liedholm, Tomas Svedberg, Örgryte idrottssällskap, Göteborg 1987 
 http://majorna.nu/wilhelmfriberg.html
 I BEGYNNELSEN ÖIS Grundare & Svensk Fotbolls Fader

Noter

Vidare läsning 
 

Personer i Göteborgs historia
Fotbollsfunktionärer
Örgryte IS
Svenska idrottsledare under 1900-talet
Medlemmar i Svensk fotbolls Hall of Fame
Födda 1865
Avlidna 1932
Män
Personer från Göteborg
Gravsatta på Örgryte nya kyrkogård
Hugo Brusewitz

Hugo Leonard Brusewitz, född 21 september 1854 i Göteborg, död där 8 november 1943, var en svensk bokförläggare och industriman.

Biografi 
Hugo Brusewitz var son till sterbhusnotarien Adolf Brusewitz och Hulda Hegardt. Han var elev på Schillers realgymnasium i Göteborg och Lunds högre elementarläroverk fram till 1872 och därefter vid Göteborgs handelsinstitut 1872–1874. Han studerade språk i England och Frankrike innan han blev anställd hos G.H. Hegardt & Co och därefter hos Forss AB åren 1874–1884. Brusewitz var direktör för Göteborgs Litografiska AB 1884–1903.

Sedan 1919 var han direktör för AB Hugo Brusewitz Bleckvarufabrik samt styrelseledamot i Svenska boktryckareföreningen, Sveriges litografiska tryckeriägares förening, Svenska Mässan och i en del så kallade milda stiftelser, såsom fattighus, sjukhus och barnhus. År 1919 slogs de ledande bleckvarutillverkarna i Sverige samman till Plåtmanufaktur AB, däribland Brusewitz företag.

Han gifte sig 1884 med Elvira Monthén (1862–1943), dotter till en sjökapten. De ligger i samma grav på Örgryte gamla kyrkogård. Hustrun avled drygt en månad efter sin make.

Bildgalleri

Källor 

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 Plåtmanufaktur AB, Regionarkivet

Födda 1854
Personer inom Sveriges näringsliv
Svenska bokförläggare
Näringslivspersoner från Göteborg
Gravsatta på Örgryte gamla kyrkogård
Avlidna 1943
Män
Hispano-Suiza Alphonso XIII

Hispano-Suiza Alphonso XIII är en sportbil, tillverkad av den spanska biltillverkaren Hispano-Suiza mellan 1911 och 1914.

Marknaden för personbilar i det fattiga Spanien var begränsad och en av Hispano-Suizas få stadiga kunder var landets kung Alfons XIII. Som så många andra biltillverkare bestämde man sig för att använda sig av bilsport i marknadsföringen. Hispano-Suiza fick sitt internationella genombrott när man vann den franska tävlingen Coupe de L'Auto .

Med den vinnande bilen som bas tog Marc Birkigt fram Type 15. Bilen blev dock känd som Alphonso XIII, uppkallad efter kungen. Detta var en av de första sportbilarna avsedda för landsvägskörning. Bilen hade en stor fyrcylindrig motor. Med cylindermåtten 80 x 180 mm var den rejält långslagig, vilket gav ett imponerande vridmoment. Växellådan var placerad direkt bakom motorn, detta vid en tid då växellådan oftast placerades mitt i chassit, mellan motorn och bakaxeln.

Källor
Classic Cars av Graham Robson, 1989. 

Alphonso XIII
Sportbilar
Bakhjulsdrivna fordon
Erra (mytologi)

Erra är pestguden i Babylonien känd via ett berömt epos om honom från första hälften av 1000-talet f.Kr.. Eposet beskriver krigens fasa och samhällets kollaps i Babylonien i samband med arameernas invandring.
Gudar i mesopotamisk mytologi
Hispano-Suiza H6

Hispano-Suiza H6 är en personbil, tillverkad av den franska biltillverkaren Hispano-Suiza mellan 1919 och 1933.

Hispano-Suiza H6
På Bilsalongen i Paris 1919, den första bilutställningen efter första världskriget, presenterade Hispano-Suiza sin stora lyxbil H6. Den var konstruerad av Marc Birkigt och byggdes av det franska dotterbolaget, lite närmare den tilltänkta kundkretsen.

Motorn byggde på erfarenheter från flygmotortillverkningen under kriget. Det var en rak sexa med vevhus och motorblock i aluminium och ett fast monterat cylinderhuvud i gjutjärn. Den hade en överliggande kamaxel, driven från vevaxeln via en stående axel och vinkelväxlar. Bilen hade fyrhjulsbromsar med ett mekaniskt servo drivet från växellådan. Hela konstruktionen genomsyrades av en kompromisslös kvalitet som gjorde H 6:an till den dyraste bil som byggdes i Europa.

Ingenting är dock så bra att det inte kan förbättras och 1922 uppdaterades bilen till H6B, med bland annat starkare motor.

Hispano-Suiza H6C
Trots att bilen främst var avsedd för de allra rikaste, med råd att hålla sig med privatchaufför, var den tillräckligt snabb för att tävla med. Hispano-Suiza vann Coupe Boillon i Boulogne-Billancourt tre år i rad 1921 till 1923. Från 1924 såldes versionen H6C med motor på åtta liter. Bilen kallas oftast Boulogne. I tävlingsutförande gav motorn uppåt 200 hk.

Hispano-Suiza Type 49
För den spanska marknaden byggde moderbolaget den enklare Type 49. Bilen hade en mindre version av den sexcylindriga motorn och ett kortare chassi. Bilen tillverkades fram till 1936.

Motor

Tillverkning

Källor
Classic Cars av Graham Robson, 1989.

Noter

H6
Bakhjulsdrivna fordon
Haldi

Haldi, alternativt Khaldi var den urarteisk huvudguden som tillsammans med Tesheba och Shivini utgjorde de tre främsta gudarna det urarteiska riket cirka 1200-600 f Kr. Haldi var fadersguden i vilkens namn kungen gick i strid, en gud som framställas stående på ett lejon. I centrala Urartu hette hans hustru Arubani, medan han i Musasir hade en hustru vid namn Bagmastu. I övrigt vet man mycket lite om Haldi eftersom religiös litteratur saknas.

Det urarteiska templet i Musasir, helgat åt Haldi och gudinnan Bagmastu plundrades av Sargon II 714 f.Kr.

Referenser

Urarteisk mytologi