kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Albrecht Adam

Albrecht Adam, född 16 april 1786 i Nördlingen, död 28 augusti 1862 i München, var en tysk batalj- och hästmålare.

Han deltog 1809 i ett österrikiskt fälttåg, av vilket han målade flera episoder, vilka arbeten så väckte vicekungens av Italien, Eugène Beauharnais, uppmärksamhet, att denne utnämnde honom till hovmålare och medtog honom på ryska fälttåget 1812. Detta gav honom ämnen dels till en mängd tavlor för vicekungens räkning, dels till ett något senare utkommande litografiskt praktverk, Voyage pittoresque et militaire. Adam uppehöll sig sedermera i München, där han på beställning av Maximilian I och Ludvig I av Bayern utförde en mängd arbeten, bland annat Slaget vid Moskva. Åren 1848-49 deltog han i österrikarnas fälttåg i Italien, varefter han för hovet i Wien målade Slaget vid Custozza och Slaget vid Novara, vilka han sedan, tillika med Stormningen av Dybbøls skansar, målade även på kung Ludvigs beställning. Hans sista större arbete var Slaget vid Zorndorf. Adams sista målningar och i allmänhet hans litografiska verk är utförda under samarbete med sönerna Benno, Franz och Eugèn.

Källor 

 

Tyska historiemålare
Bataljmålare
Djurmålare
Tyska målare under 1800-talet
Födda 1786
Avlidna 1862
Män
Personer från Nördlingen
Søren Ulrik Thomsen

Søren Ulrik Thomsen, född 8 maj 1956 i Kalundborg, är en dansk modernistisk poet. 

Søren Ulrik Thomsen debuterade 1981 med City Slang. Sedan 1995 är Søren Ulrik Thomsen ledamot av Det Danske Akademi. 

Han har utgivit sex diktsamlingar samt debattboken Kritik af den negative opbyggelighed i samarbete med Frederik Stjernfelt. De två tidigaste diktsamlingarna är starkt besläktade med verk av Thomsens samtida diktarkollegor, Michael Strunge och Pia Tafdrup. Hans senaste diktsamling Det værste og det bedste är illustrerad av Ib Spang Olsen.

Søren Ulrik Thomsen var 1985 medgrundare till litteraturtidskriften Den Blå Port.

Bibliografi (utgivet på svenska) 
 Hemfallen (Hjemfalden) (översättning Lars-Håkan Svensson) (Ellerström, 1994)
 En dans på glosor: eftertankar kring den konstnärliga skapelseprocessen (En dans på gloser) (översättning och efterord Lars-Inge Nilsson) (Ellerström, 2001)
 Kritik av den negativa uppbyggligheten: sju essäer (Kritik af den negative oppbyggelighed) (tillsammans med Frederik Stjernfelt) (översättning Staffan Vahlquist) (Ruin, 2006)
 Skakad spegel (Rystet spejl) (översättning Jonas Rasmussen) (Ellerström, 2012)

Priser och utmärkelser 
 1985 – Otto Gelsted-priset
 1987 – Holger Drachmann-legatet
 1991 – Weekendavisens litteraturpris - för Hjemfalden
 1993 – Läkerols kulturpris
 2015 – Søren Gyldendal-priset

Noter 

Danska författare
Danskspråkiga författare
Alumner från Köpenhamns universitet
Ledamöter av Det Danske Akademi
Personer från Kalundborg
Födda 1956
Levande personer
Män
Wikihow

WikiHow, är en wiki som innehåller praktiska beskrivningar (engelska how to) om exempelvis hur det går till att konstruera bruksföremål och producera matvaror. Webbplatsen startades år 2005 av Jack Herrick och Josh Hannah som tidigare skapade en liknande webbplats med namnet eHow. eHow bestod av ett tusental artiklar och ambitionen med Wikihow var att göra det möjligt för alla att bidra.

Webbplatsens innehåll är öppet att redigeras av den som så önskar, vilket har resulterat i ett stort antal användbara beskrivningar men också ett mindre antal artiklar av tveksam karaktär. Antalet artiklar har fram till 2007 ökat till cirka 25 000 som till stor del är resultatet av cirka 60 000 registrerade användares arbetsinsats.

Se även 
 StrategyWiki

Externa länkar 
 

Wikiwebbplatser
Lorenzo Ignazio Thjulén

Lorenzo Ignazio Thjulén, född Birger Lars Thjulén i 2 november 1746 i Göteborg, död 5 december 1833 i Bologna, var en svensk katolsk jesuit och författare.

Biografi 
Birger Lars Thjulén for 1767 hemifrån till Cadiz i Spanien, för att bli sekreterare hos den svenske konsulen där.

Men medan han väntade på konsulens ankomst, steg han ombord på ett svenskt fartyg på en färd till Korsika i sällskap med en hop jesuiter från Amerika, vilka omvände honom och övertyga honom om att inträda i Jesuitorden. Då Jakob Jonas Björnståhl 1772 besökte Bologna, träffade han honom där, flitigt studerande. Thjulén hann emellertid inte bli mer än novitie innan jesuitorden upplöstes. Han antog sedan titeln abbate och fortsatte att under rätt livlig litterär verksamhet vistas i Bologna till sin död 1833.

Thjulén uppträdde som författare på italienska med en del politiska ströskrifter, historiska översikter, översättningar och dylikt av ett betydande antal. Bland dessa kan här nämnas Tutti han ragione (1773), Ribellione degli animali contro gli uomini (allegori på vers, 1793; tredje upplagan 1794), Fasti della rivoluzione francese (tredje bandet), Riflessioni su i mali prodotti in Italia dalla democrazia e su i mezzi per istabilirei l’ordine sociale (1800), en översättning av I. Hardions på franska författade världshistoria (med fortsättning av T.; tio band, 1804 och framåt), och Dialoghi nel regno de’ morti (ett femtiotal häften, 1815 och framåt).

Källor

Svenska jesuiter
Svenska författare
Födda 1746
Avlidna 1833
Män
Brita Hagberg

Brita Cristina Nilsdotter Hagberg, född 1756, död 19 mars 1825 i Stockholm, var en kvinna som under namnet Petter Hagberg tjänstgjorde som soldat förklädd till man i den svenska armén under Gustav III:s ryska krig 1788–1790. 

Brita var troligen född i Finnerödja, men återfinns inte i kyrkoboken där. Hon kom till Stockholm 1777 och gifte sig 1785 med gardisten vid Svea livgarde tillika skräddaren Anders Peter Hagberg (1753–1816). Mannen blev utkommenderad i kriget 1788. Brita Hagberg trivdes inte hemma och tog värvning under det falska namnet Petter Hagberg. Hon blev kommenderad på Arméns flottas chefsfartyg HMS Styrbjörn, som fördes av Victor von Stedingk. Hon var med i det Viborgska gatloppet och Slaget vid Svensksund. Vid Björkö sund sårades hon i bröstet, och då läkarna mot hennes vilja skulle lägga förband om henne, upptäcktes hennes kön. Gustav III lovade henne en medalj och pengar, men löftet glömdes.
 
Paret fick två barn som nådde vuxen ålder: en dotter född 1792 och en son född 1797. Brita Hagberg fick 1793 tillstånd att bedriva kringgående gatumångleri med livsmedel. 1802 fick hon ett fast ställe, på hörnet av Oxtorgsgatan och Malmskillnadsgatan, som förnyades för sista gången 1819.

Först flera år efter krigsslutet fick hon medaljen För tapperhet till sjöss och en pension på tre riksdaler om året.

Hon var inte den enda kvinna som tjänstgjort som soldat utklädd till man. Vid samma tid tjänstgjorde Carin du Rietz i kungliga livgardet. Vid samma krig som Brita utmärkte sig åtminstone två andra kvinnor: Anna Maria Engsten, som fick medalj, samt Dorothea Maria Lösch, som tog kommandot över skeppet Armida under slaget vid Svensksund 1790 då flera officerare fallit. Som erkänsla fick hon av Gustav III en kaptensfullmakt vid svenska flottan, något mycket ovanligt för en kvinna under denna tid.    

Hon stod som förebild för Julia Nybergs dikt i Fruktmånglerskan med tapperhetsmedalj i Nyare dikter (1828).

Se även 
 Elisa Servenius

Källor 
 
Kvinnorna och kriget. Soldathustrur, markenteskor och kvinnliga krigare Christer Johansson.
Slaget vid Svensksund Peter Englund
 

Svenska militärer under 1700-talet
Kvinnor förklädda till män inom det militära
Personer från Finnerödja socken
Födda 1756
Avlidna 1825
Kvinnor
För tapperhet till sjöss
Personer i Gustav III:s ryska krig
Deltagare i slaget vid Svensksund
Senesino

Senesino, eg. Francesco Bernardi, född 31 oktober 1686, död 7 november 1758, var en känd italiensk operasångare (altistkastrat) med superstjärnestatus. Mest känd då som nu för sitt mångåriga samarbete med Händel och sin virtuosa sång och melismer, många manliga hjälteroller i Händels operor är skrivna eller altererade för honom.

Biografi 
Senesino var född i den italienska staden Siena (och tog sig därför artistnamnet Senesino), hans far var en barberare. Han antogs till kyrkokören i katedralen i Siena 1695 och kastrerades i samband med det, vilket var ovanligt sent (han var redan 13 år då). Hans debut som scenisk operasångare kom 1707 i Wien och han blev fort en av de mest kända sångarna under senbarocken. Eftersom operan var förbjuden i Italien under den här perioden tvingades han som många andra italienska sångare och kompositörer att söka sig ut i Europa. Han började med att turnera runt på olika operahus och blev 1717 dåtidens mest betalda sångare för sin roll i Lottis Giove in Argo. Publiken prisade honom men det fanns också folk som uttryckte kritik, mest var det kompositörer, dirigenter och impressarier som irriterade sig på hans divalater och totala brist på skådespelartalang.

Efter ett gräl med hovkompositören Johann David Heinichen i Dresden blev han avskedad och reste till London där han snabbt blev Händels primo uomo (första manliga sångare) och gjorde sin debut i Händels kompani Royal Academy of Music den 28 december 1720 i operan Radamisto. Han stannade kvar i London i sexton år och gjorde de manliga huvudrollerna i bl.a. Giulio Cesare in Egitto (Julius Caesar), Orlando och Rodelinda.

Trots att det långa samarbetet med Händel kan ge intrycket att Senesino tänkt om när det gällde sin framtoning, så var det nog mer så att Händel var ovanligt tolerant eller var beroende av sin stjärna för vittnesmål berättar att de ofta var i konflikt med varandra. Till slut gick det så långt att Senesino bildade ett rivaliserande operakompani.

Hans sångstil och även kastratsångarna som fenomen började gå ur modet och år 1736 lämnade Senesino England och återkom till Italien, där gjorde han några framträdanden och 1740 gick han upp på scenen för sista gången i Porporas Il trionfo di Camilla på operahuset Teatro di San Carlo i Neapel.

Senesino och Farinelli 
Under ett framträdande i London med sitt eget operakompani skulle Senesino sjunga tillsammans med sopranistkastraten Farinelli (Senesino som brutal tyrann och Farinelli som olycklig hjälte). Folk förväntade sig att de skulle ryka ihop på samma sätt som Francesca Cuzzoni och Faustina Bordoni gjort men till allas förvåning slutade det med att Senesino mitt under Farinellis första aria förlorade fattningen och tårögd omfamnade sin motspelare.

Källor 
 Artikeln Senesino från engelska Wikipedia
 Sørensen, Inger Operalexikonet (Forum, 1993)

Födda 1686
Avlidna 1758
Kastratsångare
Barockmusik
Män
Italienska operasångare under 1700-talet
Pehr Wilhelm Tholander

Pehr Wilhelm Tholander, född 6 april 1770 i Vetlanda församling, Jönköpings län, död 15 november 1815 i Solna församling, Stockholms län, var en svensk litteratur- och fornforskare.

Han blev student i Lund 1791 och i Uppsala 1792 samt extraordinarie tjänsteman i Riksarkivet 1794. Han begav sig sedan iväg på en resa till Frankrike, Tyskland (där han i Göttingen blev filosofie magister) och Köpenhamn samt återvände 1797 till Stockholm. Där levde han sedan i stort armod, var tvungen att försörja sig med konditionerande på Haga slott och Ulriksdals slott samt blev senare vikarierande skolmästare vid sistnämnda ställe 1801 och ordinarie 1806. I denna underordnade befattning kvarstod han till sin död.

Tholander var huvudsakligen samlare på det historiska området samt bibliograf. Bland hans tryckta arbeten märks uppsatser i tidskriften Iduna (han var medlem av Götiska förbundet sedan dess stiftelse), i "Journal för litteraturen och theatern" (1811, en bibliografi över Sveriges periodiska litteratur), "Musceum typographicum sohmianum" (1812 och 1815), recensioner i "Svensk literaturtidning" med mera. År 1814 kallades han till redaktör av de uppgifter, som från stiften inkommit till uppfostringskommittén, och utförde detta arbete med stor noggrannhet i tabellarisk form.

Referenser

Noter

Vidare läsning 
 Påvel Nicklasson, "Sanningens röst måste frambrytas med all sin smärta" – Om fornforskaren Pehr Wilhelm Tholander. Personhistorisk tidskrift  2012, sidorna 59-82.

Bibliografer
Personer från Vetlanda
Födda 1770
Avlidna 1815
Män
Alumner från Lunds universitet
Alumner från Uppsala universitet
Svenska litteraturvetare under 1700-talet
Svenska litteraturvetare under 1800-talet
William Beal

William Beal, född 9 september 1815 i Sheffield, död 20 april 1870 i Aigle i Schweiz, var en brittisk religiös författare.

Beal utbildade sig vid King's College London och Trinity College i Cambridge. 1841 tog han en filosofie kandidatexamen och samma år blev han diakon. Sex år senare utsågs han till kyrkoherde i Brooke (i närheten av Norwich). Under sin livstid var han mest känd för att ha propagerat för skördebostäder i lantdistrikten 1845 (A Letter to the Earl of Albemarle on Harvest Homes). Förutom att författa ett antal böcker var han även redaktör för West of England Magazine.

Bibliografi
 An Analysis of Palmer's Origines Liturgicse (1850)
 The Nineveh Monuments and the Old Testament
 A First Book of Chronology (1846)

Källor

Tryckta källor 

Födda 1815
Avlidna 1870
Brittiska författare under 1800-talet
Brittiska präster under 1800-talet
Män
Alumner från University of Aberdeen
Alumner från King's College London
Alumner från Trinity College, Cambridge
Carl M. Sundevall

Carl Magnus Mattias Sundevall, känd som Carl M. Sundevall, född 27 maj 1977 i Lilla Malma församling i Södermanlands län, är en svensk journalist och föreläsare verksam i Stockholm.

Biografi 
Sundevall har arbetat som frilansjournalist på Magazine Gazette, Ultra Magazine, Nöjesguiden, Playahead och Aftonbladet, samt som redaktionschef på Pause Magazine och featureredaktör på A Perfect Guide.

Under åren 2006–2012 var Sundevall konceptansvarig på Stureplansgruppen och drev där nattklubben Spy Bar i Stockholm samt startade och drev Restaurang Humlegården och Restaurang 1900:s bakficka Kåken. Under åren 2011–2012 verkade han även som talesperson för Stureplansgruppen, och under perioden 2007–2008 som chefredaktör för Stureplan.se, samt fram till 2012 som ansvarig utgivare.

2009–2010 drev Sundevall Pressklubben Desken tillsammans med författaren Anders Rydell.  

Under 2017–2019 var Sundevall VD för nordiska samtidskonstmässan Market Art Fair. 

Sundevall slutade dricka 2012 och föreläser numera om beroende av alkohol och narkotika. Som del i detta lyfter Sundevall fram och avslöjar beroendemyter .

Han är son till journalisten Dick Sundevall och bror till forskaren Fia Sundevall.

Källor

Externa länkar
 Intervju Magasin Café: Starta en nattklubb
 Intervju Dagens Media om Pressklubben Desken: På Stans kritik är befogad
 Intervju Nöjesguiden: Carl M Sundevall lämnar Stureplansgruppen
Intervju Dagens Industri: Utställningsdirektören - så hittar du guldklimparna på konstmässan
 Officiell webbplats Carl Sundevall

Svenska föreläsare
Personer från Flens kommun
Födda 1977
Levande personer
Män
Primo uomo

primo uomo (italienska och betyder förste man), titel för första manliga skådespelare eller sångare vid ett skådespelar/sångarkompani, teaterhus eller operahus. Motsvarigheten för kvinnor är primadonna.

Opera
Teater
Quinlan Road

Quinlan Road (förkortas ofta QR) är ett skivbolag grundat 1985 och ägt av Loreena McKennitt, som är bolagets enda artist. Quinlan Roads huvudkontor är beläget i Stratford i Ontario i Kanada.

Quinlan Road är döpt efter landsvägen som gick förbi McKennitts lantställe.

Externa länkar
 Officiell webbplats

Kanadensiska skivbolag och skivmärken
Skivbolag och skivmärken bildade 1985
Bob Seagren

Robert "Bob" Seagren, född 17 oktober 1946 i Pomona i Kalifornien, amerikansk friidrottare och vinnare av stavhoppstävlingen vid Olympiska sommarspelen 1968.

Seagren var en av de ledande stavhopparna under sent 1960-tal och tidigt 1970-tal. Hans första världsrekord, 5,32m, satte han i Fresno den 14 maj 1966. Det följdes upp av ytterligare förbättringar 1967 i San Diego (5,36 m), 1968 i South Lake Tahoe (5,41 m) och 1972 i Eugene (5,63 m).

Seagrens första Olympiska spel var i Mexico City 1968 där han vann guldmedaljen före Claus Schiprowski, Västtyskland och Wolfgang Nordwig, Östtyskland. Alla slutade på höjden 5,40 m men Seagren vann på grund av färre missar.

Fyra år senare, vid de olympiska sommarspelen i München, var han favorit till ännu ett guld. En förändring i regelverket gjorde dock att han (och flera andra hoppare med honom) inte fick använda de stavar som man var van vid. Östtysken Wolfgang Nordwig, som använde de mer traditionella stavarna, tog därför överraskande guldet och Seagren tog silver. Detta var första gången OS-guldet i stavhopp gått till någon utanför USA.

Efter sin friidrottskarriär satsade Bob Seagren på en karriär inom filmen. Mest känd blev han för sin medverkan som homosexuell partner till Billy Crystal i komediserien Lödder.

Han är numera verkställande direktör för International City Racing, ett företag som ägnar sig åt att anordna diverse löptävlingar.

Filmografi (filmer som haft svensk premiär)
1979 - De fantastiska 7 - Wally Ditweiler

Externa länkar
 Relays Hall of Fame

Personer inom USA:s näringsliv
Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Amerikanska stavhoppare
Olympiska guldmedaljörer 1968
Olympiska silvermedaljörer 1972
Amerikanska olympiska guldmedaljörer
Amerikanska olympiska silvermedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1968 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1968
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1972 från USA
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1972
Personer från Pomona, Kalifornien
Födda 1946
Levande personer
Män
El cantante

El Cantante är ett amerikanskt drama från 2006 om salsasångaren Hector Lavoe.

Handling 
Hector Lavoe var en av de största salsasångarna i världen på 1970-talet men hans liv kantades av personliga tragedier och farliga drogmissbruk. Detta är filmen om hans liv.

Om filmen 
Även om filmen bygger på den sanna historien om salsasångaren Hector Lavoe har flera saker ändrats för att bättre passa in i filmen.

Rollista (i urval) 
 Marc Anthony - Hector Lavoe 
 Jennifer Lopez - Puchi
 Christopher Becerra - Tito

Externa länkar 
 

Filmer 2006
Amerikanska dramafilmer
Amerikanska filmer baserade på verklighet
Tinian

Tinian (chamorro: Tinian) är en ö i Nordmarianerna i västra Stilla havet. Den är en av de tre huvudöarna i landet.

Historia
Marianerna har troligen varit bebodd av polynesier sedan 1500-talet f.Kr. Det finns fortfarande flera megalitiska lämningar, så kallade "Latte stones", som Taga House. Ögruppen upptäcktes av portugisiske Ferdinand Magellan i mars 1521 som då namngav öarna "Las Islas de Los Ladrones". Öarna hamnade 1667 under spansk överhöghet och döptes då om till "Islas de las Marianas". Under första världskriget ockuperades området i oktober 1914 av Japan. Japan erhöll förvaltningsmandat över området av Nationernas förbund vid Versaillesfreden 1919. Marianerna ingick sedan i Japanska Stillahavsmandatet. Under den japanska förvaltningen odlades och raffinerades socker på ön.

USA erövrade ön under andra världskriget under slaget om Tinian 1944 och byggde sedan ut flygfältet. Denna flygplats blev senare startplatsen för den första atombomben att användas i krig. Den 6 augusti 1945 lyfte B-29 bombplanet "Enola Gay" med kapten Paul W. Tibbets och bomben med kodnamn "Little Boy" mot Hiroshima och den 9 augusti lyfte "Bock's Car" med kapten Frederick C. Bock och bomben med kodnamn "Fat Man" mot Nagasaki. År 1953 hittades den japanske militären Murata Susumu i en hydda på ön som likt Yokoi Shoichi på Guam var kvar på sin post helt omedveten om att kriget tagit slut.

Geografi
Tinian är den tredje största ön bland Nordmarianerna och ligger cirka 4,5 km sydväst om huvudön Saipan och cirka 163 km nordöst om Guam. Geografiskt ligger ön i Mikronesien och de geografiska koordinaterna är 14°57′ N och 145°38′ Ö. Ön är av vulkaniskt ursprung och har en sammanlagd areal om cirka 101 km² med en längd på cirka 20 km och cirka 9 km bred. Den högsta höjden är Kastiyu / Mount Lasso på cirka 170 m ö.h. Befolkningen uppgår till cirka 3 600 invånare. Huvudorten San Jose med cirka 1 500 invånare ligger på öns sydvästra del. Ön har en flygplats Tinian Airport (flygplatskod "TIQ") för internationellt flyg.

Se även
Slaget om Tinian

Referenser

Externa länkar 
Om Tinian
Karta över Tinian
Nordmarianernas Turistbyrå om Tinian
Bilder från Tinian
Minnessida över atombombsflygningarna

Nordmarianernas geografi
Mikronesien
Pico de las Nieves

Pico de las Nieves är ett berg i regionen Kanarieöarna i Spanien. Det ligger centralt på Gran Canaria och är öns högsta berg. Toppen på Pico de las Nieves når  meter över havet. Pico de las Nieves är spanska och betyder Snötoppen. På berget finns det en militär väderstation.

Källor 

Berg i Kanarieöarna
Berg i Spanien 1000 meter över havet eller högre
Gran Canaria
Ruotesvagge

Ruotesvagge är en cirka 17 kilometer lång dalgång i Sareks nationalpark. 

Dalgången bildas av Ruotesmassivet och Sarektjåkkåmassivet. 

Ruotesvagge sträcker sig från övre Rapadalen till Sareks gräns mot norra delen av Stora Sjöfallets nationalpark.

Källor
 Svenska fjällkartan, BD 10 

Sarek
Dalar i Sverige
Elemental (Loreena McKennitt album)

Elemental är Loreena McKennitts första egenproducerade album som släpptes på Quinlan Road. Det spelades in i södra Ontario sommaren 1985.

Skivans spår är klassiska sånger och återspeglar ett växande intresse för keltisk musik såväl som hennes engagemang i Kanadas Shakespeare-teater. Ett av spåren är en tonsatt version av W.B. Yeats poem The Stolen Child. Medverkar på skivan gör bland andra Cedric Smith, folkmusiker, och skådespelaren Douglas Campbell.

Skivspår 
"Blacksmith" – 3:20
"She Moved Through the Fair" – 4:05
"Stolen Child" – 5:05
"The Lark in the Clear Air" – 2:06
"Carrighfergus" – 3:24
"Kellswater" – 5:19
"Banks of Claudy" – 5:37
"Come by the Hills" – 3:05
"Lullaby" – 4:26

Externa länkar 
Quinlan Roads officiella webbplats

Musikalbum 1985
Album av Loreena McKennitt
Giant Gonzales

Jorge González, mer känd som "Giant" eller "El Gigante" González, född 31 januari 1966 i El Colorado i  Formosa i Argentina död 22 september 2010 i General José de San Martín i Chaco, var en argentinsk basketspelare, fribrottare och skådespelare. Han var med sin längd på 235 centimeter en av världens längsta fribrottare.

Basketkarriären 
Jorge González spelade basket i den högsta ligan i Argentina och  det argentinska herrlandslaget i basket mellan 1985 och 1988. Han blev den förste argentinske spelaren som  draftats av en NBA-klubb år 1988 när han draftades i tredjerundan av Atlanta Hawks. Han lyckades inte i ligan och efter en knäskada blev han tvungen att sluta med basketen, men blev senare assisterande tränare till det argentinska topplaget Belgrano San Nicolás.

Wrestlingkarriären 
År 1989 erbjöd Atlantas ägare Ted Turner González jobb som wrestlare på WCW. Efter ett års träning, debuterade González som El Gigante den 19 maj 1990. Annonsörerna överdrev  hans längd till nästan åtta fot (244 cm) och kallade honom världens längsta wrestlare, en titel som rätteligen tillhör Max Palmer. Han brottades bland annat med Ric Flair om världsmästartiteln och medverkade i den ökända 'Chamber Of Horrors'-matchen 1991 men blev aldrig någon publikfavorit. 

Efter en kort period hos New Japan Pro Wrestling, hamnade han år 1992 i WWE där han  brottades under namnet Giant Gonzalez och blev det stora samtalsämnet på Royal Rumble. På WrestleMania IX besegrades han av Summerslam och gav år 1993 upp wrestlingkarriären.  Hans sista TV-sända match blev en royal rumble-liknande tillställning, battle royal, om WWE:s interkontinentaltitel på Monday Night RAW i september 1993.

Filmkarriären 
I samband med wrestlingkarriären fick González flera TV- och filmroller och var bland annat med i ett avsnitt av Baywatch samt två avsnitt av TV-serien Hercules: The Legendary Journeys. Han var även med i första versionen av Hulk Hogans mindre framgångsrika actionserie Thunder in Paradise.

Privatliv 
Efter sju år i USA återvände González år 1995 till sin födelsestad El Colorado, där han levde ensam och barnlös samt mestadels rullstolsburen på grund av  svår diabetes och gigantism. 

Han dog den 22 september 2010 till följd av sin diabetes. Det argentinska basketförbundet (CABB) donerade pengar och medicin till honom under de sista åren.

Källor

Externa länkar 
 

Argentinska skådespelare under 1900-talet
Argentinska fribrottare
Amerikanska fribrottare
Argentinska basketspelare
Födda 1966
Avlidna 2010
Män