kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Spegeln sprack från kant till kant

Spegeln sprack från kant till kant (engelska originalets titel: The Mirror Crack'd from Side to Side, i USA endast The Mirror Crack'd) är en detektivroman av Agatha Christie med Jane Marple i huvudrollen. Boken utkom på engelska 1962 och på svenska 1963.

Handling 
Miss Marples hemby, St. Mary Mead, har förändrats mycket; Mrs Bantry (se Liket i biblioteket) har, sedan hennes make avlidit, sålt herrgården Gossington Hall till den amerikanska filmstjärnan Marina Gregg och dennas make, filmproducenten Jason Rudd. Den största förändringen i byn är dock det nya bostadsområdet, som miss Marple och hennes väninnor betraktar med misstänksamhet.

Under en "upptäcktsfärd" i det nya området träffar miss Marple den beskäftiga Heather Badcock, som skryter om att hon för många år sedan fick hälsa på Marina Gregg. Heather påminner miss Marple om en kvinna som helt saknade förmåga att sätta sig in i hur andra upplevde olika situationer – och som nu är död.

Några dagar senare blir mrs Bantry, Heather Badcock, och några andra damer från byn inbjudna till ett cocktailparty på Gossington Hall. Plötsligt får Marina Gregg syn på något som tydligen gör henne mycket upprörd; mrs Bantry blir riktigt rädd för hennes ansiktsuttryck. Strax därpå blir Heather förgiftad; giftet låg i hennes drink, och Marina Gregg berättar för polisen att drinken var avsedd för henne...

Titel och bakgrundshistoria 
Bokens titel är ett citat från dikten "The Lady of Shalott" av Alfred Tennyson.

En del av historien tros vara inspirerad av händelser i filmstjärnan Gene Tierneys liv.

Filmatiseringar 
Romanen blev film 1980 med Angela Lansbury som en mycket vital miss Marple och Elizabeth Taylor som Marina Gregg. År 1992 kom en TV-film med Joan Hickson i huvudrollen. År 2010 gjordes en ny TV-film, denna gång med Julia McKenzie som miss Marple.

Skönlitteratur 1962
Kriminalromaner
Brittisk litteratur
Verk av Agatha Christie
Vincent Candela

Vincent Candela, född den 24 oktober 1973, är en fransk före detta professionell fotbollsspelare kanske mest känd för sina år i italienska Serie A-laget AS Roma mellan 1997 och 2005 där han spelade 210 av sina 381 ligamatcher under karriären. Candela spelade 40 landskamper för Frankrike och gjorde fem mål, han var med i de franska landslag som vann VM 1998 och EM 2000. Dock gjorde han bara ett framträdande under VM 1998 och två under EM 2000, mycket på grund av att han konkurrerade med Bixente Lizarazu om platsen som vänsterback i landslaget. Han medverkade utöver dessa två turneringar även vid VM 2002 och OS 1996. Efter segern i VM-turneringen 1998 tilldelades samtliga spelare och tränare i det franska landslaget, inklusive Candela, Hederslegionen. Candela drog sig tillbaka från spelarkarriären 2007.

Referenser

Födda 1973
Män
Franska landslagsspelare i fotboll
Spelare i Toulouse FC
Spelare i En Avant Guingamp
Spelare i AS Roma
Spelare i Bolton Wanderers FC
Spelare i Udinese Calcio
Spelare i AC Siena
Spelare i FC Messina
Spelare i VM i fotboll 1998
Spelare i VM i fotboll 2002
Spelare i Europamästerskapet i fotboll för herrar 2000
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Frankrike
Tävlande i fotboll vid olympiska sommarspelen 1996
Riddare av Hederslegionen
Världsmästare i fotboll
Vitläppad hjort

Vitläppad hjort (Przewalskium albirostris) är en art i däggdjursfamiljen hjortdjur som förekommer på det tibetaniska höglandet. Djuret är den enda arten i släktet Przewalskium men vissa zoologer räknar det till släktet Cervus.

Kännetecken 

Denna hjort har på sommaren en kort brun päls som blir längre och mera gråaktig under vintern. På undersidan blir pälsen mer krämfärgad. Ett tydligt särdrag är den vita pälsen vid nosen och munnen. Kroppslängden ligger mellan 190 och 230 centimeter, mankhöjden är omkring 130 centimeter och vikten mellan 125 och 200 kilogram. Även hovarna är större än hos flera andra medlemmar i underfamiljen egentliga hjortar. Horn finns bara hos hannar. Fullvuxna individer har vanligen 5 taggar på varje sida.

Utbredning och habitat 

Utbredningsområdet sträcker sig över östra Tibet samt angränsande kinesiska provinser, till exempel Gansu och Sichuan. Habitatet utgörs av barrskogar eller gräsmarker mellan 3 400 och 5 100 meter över havet.

Levnadssätt 

Arten har särskilt bra förmåga att klättra på klippor. Individerna lever vanligen i grupper som är delade efter kön. Utanför parningstiden förekommer även blandade flockar.

Födan utgörs huvudsakligen av gräs.

Under parningstiden i oktober blir hanarna aggressiva mot varandra. Vanligen lever de annars ensamma och de strider med andra hannar om rätten att para sig. Efter dräktigheten, som varar i 220 till 230 dagar, föder honan vanligen en unge. Ungarna är borymmare. Efter ungefär tio månader slutar honan att ge di och efter 1,5 till 2,5 år är ungdjuret könsmoget. Livslängden går upp till 20 år.

Status och hot 

Vitläppad hjort jagas för köttets och hornens skull. Enligt traditionell kinesisk medicin har hjortens hornpulver läkande egenskaper. Beståndet minskade avsevärt under senaste tiden men på grund av det vidsträckta utbredningsområdet uppskattas populationen fortfarande bestå av 50 000 till 100 000 individer. IUCN listar arten som sårbar (vulnerable).

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 Ronald M. Nowak (1999): Walker's Mammals of the World. The Johns Hopkins University Press, Baltimore, .
 Don E. Wilson, DeeAnn M. Reeder (utg.) (2005): Mammal Species of the World. 3:e utgåva. The Johns Hopkins University Press, Baltimore, .

Externa länkar 

 Ytterligare information, utbredningskarta, bilder (engelska)

Hjortdjur
Däggdjur i palearktiska regionen
Kinas fauna
WP:Projekt Kina
Iron Man 2

Iron Man 2 är en amerikansk superhjältefilm från 2010 i regi av Jon Favreau. Det är en uppföljare till Iron Man och den tredje filmen i serien Marvel Cinematic Universe. En uppföljare, Iron Man 3, hade premiär under 2013.

Handling 
I kölvattnet av den presskonferens där Tony Stark (Robert Downey Jr) avslöjade att han var Iron Man, påbörjar den ryske fysikern Ivan Vanko (Mickey Rourke) en egen dräkt. 

Stark inviger Stark Expo, en framtidsutställning (likt Disneys Epcot), till minne av sin far, Howard Stark. Efteråt får han en stämning för att inställa sig inför senaten, som vill att Stark överlämnar sin dräkt, eftersom de menar att det är ett vapen. Stark vägrar och förolämpar senatens expertvittne, vapentillverkaren Justin Hammer (Sam Rockwell). 

En av orsakerna till att Stark beter sig underligt är att den palladium-energicell som han tillverkade för att hålla sig vid liv också långsamt dödar honom. Han överlämnar bland annat sitt företag till sin assistent Pepper Potts och skämmer ut sig offentligt under en födelsedagsfest. Starks vän, överstelöjtnant Rhodes (Don Cheadle), kan inte längre skydda Stark och tvingas stjäla en av Starks tidigare Iron Man-dräkter. Armén använder då Hammers företag för att beväpna dräkten.

Vanko lyckas ta sig in på racingbanan i Monaco, där Stark tävlar och konfronterar honom med sin nya dräkt, som har två strömförande piskor. Iron Man besegrar Vanko som blir fängslad, men Hammer fejkar Vankos död och fritar honom, så att han ska kunna tillverka vapen till Hammers presentation på Stark Expo. 

S.H.I.E.L.D. har infiltrerat Starks företag (med agenten Natasha Romanoff, spelad av Scarlett Johansson), eftersom de förstått att Stark är sjuk, och dess chef Nick Fury visar Stark att Howard Stark kanske hade lösningen till Starks problem redan 1974.

Vanko bygger en serie drönare och lyckas kapa överstelöjtnant Rhodes dräkt under demonstrationen, vilket betyder att Iron Man tvingas konfrontera ett dussintal motståndare.

Rollista (i urval) 
 Robert Downey, Jr. – Anthony "Tony" Stark / Iron Man
 Gwyneth Paltrow – Virginia "Pepper" Potts
 Don Cheadle – Överstelöjtnant James "Rhodey" Rhodes / War Machine
 Scarlett Johansson – Natalie Rushman / Natasha Romanoff / Black Widow
 Sam Rockwell – Justin Hammer
 Mickey Rourke – Ivan Vanko / Whiplash
 Samuel L. Jackson – Nick Fury
 John Slattery – Howard Stark
 Jon Favreau – Harold "Happy" Hogan
 Garry Shandling – Senator Stern
 Clark Gregg – Agent Phil Coulson
 Leslie Bibb – Christine Everhart
 Kate Mara – U.S. Marshal
 Eugene Lazarev – Anton Vanko
 Olivia Munn – Chess Roberts
 Paul Bettany – J.A.R.V.I.S. (röst)
 Stan Lee – Larry King (cameo)

Om filmen 

Nästa film i Marvel Cinematic Universe är Thor (2011). Iron Man förekom nästa gång i filmen The Avengers.

Källor

Externa länkar 
 
 
 
 
 
 
 
 

Amerikanska filmer 2010
Engelskspråkiga filmer
Amerikanska science fiction-actionfilmer
Amerikanska uppföljarfilmer
Filmer baserade på tecknade serier
Filmer i Marvel Cinematic Universe
Filmer i regi av Jon Favreau
Iron Man på film
Monaco på film
Moskva på film
New York på film
Washington D.C. på film
IMAX-filmer
Yara

Yara International är en norsk industrikoncern med verksamhet med inriktning på jordbrukskemikalier och gödselmedel. Företaget bildades den 26 mars 2004 när Agri-divisionen inom dåvarande Norsk Hydro knoppades av som självständigt bolag. Hela aktieinnehavet i Yara gavs sedan som utdelning till aktieägarna i Norsk Hydro. I maj 2007 köpte Yara en trettioprocentig andel av gödselmedelsdelen av Kemira-koncernen.

Yara-koncernen använder fortfarande en blåfärgad variant på den logotyp med ett stiliserat vikingaskepp som Norsk Hydro-koncernen tidigare använde. Olje- och gasdelen i Norsk Hydro fusionerades 2007 in i energijätten StatoilHydro och den fristående del som återstår använder en annan logotyp än det tidigare vikingaskeppet.

Namnet 
Namnet Yara uppges vara en avledning av namnet Jardar, som i sin tur säga anspela på jordbruk och år med god skörd, vilket produkterna syftar till att uppnå.

Se även
Yara Birkeland

Källor

Noter

Externa länkar 

 Yara Internationals webbplats

Norska kemisk-tekniska företag
Företag listade på Oslobörsen
Företag bildade 2004
Norska jordbruksföretag
Earl av Carlisle

Earl av Carlisle, adelstitel 1622-1660 buren inom släkten Hay, därefter inom släkten Howard, given 1661 av Karl II av England till Charles Howard, 1:e earl av Carlisle (1629-1684), en sonsonson till Thomas Howard, 4:e hertig av Norfolk.

Medlemmar av familjen gjorde sig kända som politiker med mera och residerade bland annat på Castle Howard i mer än 300 år.

Earler av Carlisle

Inom släkten Hay
 James Hay, 1:e earl av Carlisle (ca. 1590-1636)
 James Hay, 2:e earl av Carlisle (1612-1660)

Inom släkten Howard
 Charles Howard, 1:e earl av Carlisle (1629-1684)
 Edward Howard, 2:e earl av Carlisle (1646-1692) 
 Charles Howard, 3:e earl av Carlisle (1669-1738) 
 Henry Howard, 4:e earl av Carlisle (1694-1758)
 Frederick Howard, 5:e earl av Carlisle (1748-1825)
 George Howard, 6:e earl av Carlisle (1773-1848)
 George Howard, 7:e earl av Carlisle (1802-1864)
 William George Howard, 8:e earl av Carlisle (1808-1889)
 George Howard, 9:e earl av Carlisle (1843-1911) 
 Charles Howard, 10:e earl av Carlisle (1867–1912)
 George Howard, 11:e earl av Carlisle (1895–1963)
 Charles Howard, 12:e earl av Carlisle (1923–1994)
 George Howard, 13:e earl av Carlisle (född 1949)

Engelska adelstitlar
Manderström

Manderström var en svensk adelsätt med flera grenar.

Ättens stamfader Erik Forsmander (död 1713) var enligt äldre adelsgeneologier född i Kopparbergslagen i Dalarna. Han blev slutligen överlicentiinspektor i Wismar och adlades 1703 med namnet Manderström. Ätten introducerades året därefter på nummer 1392. Hans hustru var Anna Wisnowska från Polen. Deras äldste son Carl Nicolaus var kapten och ogift, och likaså en yngre son Gustaf Erik som var expektanslöjtnant, var ogift. Två döttrar gifte sig men utrikes.

Ätten fortlevde på svärdssidan med den yngste sonen, kammarherren och krigsrådet Martin Ludvig Manderström, som 1771 upphöjdes i friherrligt stånd. Därmed utgick den adliga ätten nr 1392. Den friherrliga ätten introducerades 1772 på nummer 246. Martin Ludvig Manderström var gift med Maria Polhem, en dotter till den bekante Christoffer Polhem och dennes hustru Maria Hoffman.

Deras enda dotter var ogift, och flera söner avled i barndomen. Yngste sonen Fredrik Ulrik Manderström var major och tygmästare samt Riddarhusdirektör, men ogift. Ätten fortlevde med hovmarskalken Christopher Manderström, som stod blivande kung Gustav III nära. Till hustru hade han friherrinnan Virginia Charlotta Duwall, och de fick ett barn, kammarherren Erik Ludvig Manderström som var i tjänst hos änkedrottningen Sophia Magdalena vars hovfröken, friherrinnan Christina Brita Bennet han tog till fru. Hennes mor friherrinnan Maclean var Bureättling och syster till Rutger Macklean.

Deras äldste son, Ludvig Manderström, blev utrikesminister och en av rikets herrar, och upphöjdes 1860 till greve under kröningen av Karl XV, men ätten tog aldrig introduktion. Ludvig Manderströms dotter gifte sig med Alfred Lagerheim. Ätten Manderheim slocknade på svärdssidan 1927 med ståthållaren på Ulriksdal och Haga, Carl Adolph Manderström, son till Ludvig Manderströms bror.

Källor 

 Gabriel Anrep, Svenska adelns Ättar-taflor, volym 2
 Svenskt biografiskt lexikon, Stockholm 1985

Svenska friherrliga ätter
Lim Su-jeong

Nation:  

Lim Su-jeong, född 20 augusti 1986, är en sydkoreansk taekwondoutövare och kickboxare. 

Hon vann guldmedalj i asiatiska spelen 2002 i Busan och guldmedalj i OS 2008 i Peking. Hon har också deltagit i OS 2004 i Aten, där hon tog sig till en bronsmedaljmatch, men hon förlorade där mot thailändskan Yaowapa Boorapolchai. Lim Su-Jeong kvalificerade sig till OS 2008 och blev guldmedaljör genom att ta sig till guldmedaljmatchen och slå turkiskan Azize Tanrıkulu.

Sydkoreanska kampsportare
Kvinnor
Olympiska guldmedaljörer 2008
Sydkoreanska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Sydkorea
Tävlande i taekwondo vid olympiska sommarspelen 2008
Födda 1986
Levande personer
WP:Projekt Korea
Champagnegalopp (olika betydelser)

Champagnegalopp kan syfta på:

 Champagnegaloppen – ett musikstycke av den danske kompositören Hans Christian Lumbye
 Champagnegalopp – en svensk studenttradition i Uppsala och Lund
Champagnegalopp (film) – en svensk film
Champagnegaloppen

Champagnegaloppen är ett musikstycke för orkester komponerat av Hans Christian Lumbye. Det börjar med en fanfar och ett "plopp" från en champagnekork.

Lumbye var kapellmästare på Tivoli i Köpenhamn när han komponerade galoppen till nöjesparkens  den 15 augusti 1845. Uruppförandet skedde dock först 22 augusti på grund av dåligt väder. 

Stycket är 2 minuter och 23 sekunder långt och blev så känt att det spelades utan noter fram till på . Det har spelats in mer än 20 gånger och ingick i Wienerfilharmonikernas nyårskonsert 2015.

Champagnegaloppen och två andra galopper ingår i Danmarks kulturkanon.

Källor

Musik i Danmark
Danmarks kulturkanon
Jernbanegaloppen

Jernbanegaloppen eller Københavns Jernbanedampgalop är ett musikstycke för orkester komponerat av Hans Christian Lumbye. Det skrevs till invigningen av nuvarande Danmarks första järnvägslinje mellan Köpenhamn och Roskilde 26 juni 1847 och spelades första gången på Tivoli i Köpenhamn 29 juni.

Det fyra minuter långa musikstycket, som skildrar en tågresa, börjar med ett romantiskt stråkparti och fortsätter med bland annat tågvisslor och ljud som liknar ett ånglok som accelererar och drar tåget fram till slutstationen där det stannar. Stycket har bland annat spelats under "resorna" i det svenska TV-programmet På spåret.

Jernbanegaloppen och två andra galopper ingår i Danmarks kulturkanon.

Källor

Musik i Danmark
Danmarks kulturkanon
Sexpositiva rörelsen

Den sexpositiva rörelsen är en social rörelse som omfamnar idén om en liberal inställning till sex generellt. Wilhelm Reich anses vara den som myntade begreppet. Han menade att vissa samhällen och kulturer generellt har en positiv grundinställning till sex, medan andra generellt har en negativ inställning.

Partier  

Ett sexpositivt politiskt parti har sex- och samlevnad, sexarbetares villkor, integritet och antimoralism som huvudfrågor. Två renodlade sexpositiva partier är Australian Sex Party, grundat 2008, och The Sex Party i British Columbia, Kanada, grundat 2005. De är liberala i sin ideologiska grundhållning och kritiska till den feminism som vill ha starka restriktioner mot allt sexarbete, men också till konservativa och religiösa strömningar som dessutom är emot abort. Ett ideologiskt släktskap finns med libertarianska partier och piratpartier.

Referenser 

Sexualitet
Frederick Howard, 5:e earl av Carlisle

Frederick Howard, 5:e earl av Carlisle, född 28 maj 1748, död 4 september 1825 på Castle Howard, var en brittisk politiker. 

Frederick Howard blev medlem av Privy Council 1777. Han var också lordlöjtnant på Irland 1780–1782. Han utnämndes till riddare av Strumpebandsorden 1793 av Georg III av England.

Han var son till Henry Howard, 4:e earl av Carlisle. Han gifte sig 1770 med Lady Margaret Caroline Leveson-Gower (1753–1824), dotter till Sir Granville Leveson-Gower, 1:e markis av Stafford.

Barn

 Lady Isabella Caroline Howard (1771–1848), gift med John Campbell, 1:e baron av Cawdor (1753–1821)
 George Howard, 6:e earl av Carlisle (1773–1848), gift med Lady Georgiana Dorothy Cavendish (1783–1858)  
 Lady Elizabeth Howard (1780–1825), gift med John Henry Manners, 5:e hertig av Rutland
 William Howard (1781–1843) 
 Frederick Howard, major (1785–1815, dog i slaget vid Waterloo), gift med Frances Susan Lambton (d. 1840)
 Henry Edward John Howard (1795–1868), gift med Henrietta Elizabeth Wright (d. 1892)

Referenser 

Lords Privy Seal
Engelsk adel
Brittiska politiker
Riddare av Strumpebandsorden
Alumner från Universitetet i Cambridge
Födda 1748
Avlidna 1825
Män
Johan Christoffer Boklund

Johan Christoffer Boklund, född 15 juli 1817 i Kulla Gunnarstorp i Skåne, död 9 december 1880 i Stockholm, var en svensk konstnär.

Han var son till förvaltaren Johannes Christoffer Boklund och Ingrid Agneta Fernström och från 1858 gift med Karola Stuttgardter. Boklund fick sin första  som 15-åring undervisning i teckning av ritläraren vid Lunds universitet Magnus Körner 1832–1836. Han fick även hjälpa Körner med teckningsuppdrag för universitetet och utomstående uppdragsgivare bland annat planscherna till Sven Nilssons fauna. Vid Köpenhamns konstakademi var han elev till J.L. Lund. År 1837 kom han till Stockholm och konstakademien.

I sällskap med Johan Fredrik Höckert begav han sig 1846 till München och uppehöll sig där under åtta års tid. Tavlan Den nyfikne trumpetaren, som han 1853 sände hem till Sverige, gav honom ett statligt stipendium som gjorde det möjligt för honom att fortsätta till Paris, där han 1854–1855 arbetade på Thomas Coutures ateljé. I december 1855 återvände han till Sverige.

År 1856 blev han efter sin hemkomst lärare vid akademien och utnämnd till professor. Samma år var han initiativtagare till bildandet av Konstnärsklubben. Åren 1856–1872 var han lärare till Karl XV. Boklund blev ledamot i kommittén för ordnande av nationalmuseets inredning och tillförordnad kamrerare vid dåvarande Kungl. museum 1861. År 1866 blev han intendent för Nationalmuseets konstavdelning och 1867 hovintendent, föreståndare för Karl XV:s tavelsamling samt direktör för Konstakademien. Han deltog som kommittéledamot i ordnandet av Nordiska konstutställningen 1866 i Stockholm.

Hans många administrativa sysslor tog tid från måleriet och ansträngde hans hälsa. Gift med Johanna Carola Stuttgardter, född 1833, död 1897. Hans dotter Thyra Grafström var textilkonstnär och gift med operasångaren Jean Grafström. Hans son Harald Boklund var arkitekt i Malmö. Hans dotter Isabella var mor till Gunnar Malmberg. Boklund finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm, Göteborgs konstmuseum, Vänersborgs museum, Norrköpings konstmuseum  och Kalmar konstmuseum.

Makarna Boklund är begravda på Solna kyrkogård.

Verk

Källor 
 
 Ranby, Henrik: Harald Boklund. Kosmopolitiskt, regionalt och nationalromantiskt i Skånes arkitektur 1890-1930. Diss. Lund 2002.

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 

 

Svenska målare under 1800-talet
Ledamöter av Konstakademien
Representerade vid Nationalmuseum
Representerade vid Göteborgs konstmuseum
Representerade vid Norrköpings konstmuseum
Gravsatta på Solna kyrkogård
Födda 1817
Avlidna 1880
Män
Servet Tazegül

Nation:  

Servet Tazegül, född 26 september 1988 i Nürnberg, dåvarande Västtyskland, är en turkisk taekwondoutövare som vann guldmedalj i herrarnas 68 kg-klass i OS 2012 i London. Vid OS 2008 i Peking vann Tazegül bronset i samma klass. Han har också vunnit fem raka guldmedaljer i EM mellan 2008 och 2016, samt tagit två VM-guld, det första 2011 i Gyeongju och det andra 2015 i Tjeljabinsk.

Källor 

Födda 1988
Turkiska taekwondoutövare
Olympiska bronsmedaljörer 2008
Olympiska guldmedaljörer 2012
Turkiska olympiska bronsmedaljörer
Turkiska olympiska guldmedaljörer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2008 från Turkiet
Tävlande i taekwondo vid olympiska sommarspelen 2008
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2012 från Turkiet
Tävlande i taekwondo vid olympiska sommarspelen 2012
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2016 från Turkiet
Tävlande i taekwondo vid olympiska sommarspelen 2016
Världsmästare i taekwondo
Europamästare i taekwondo
Män
Levande personer
Personer från Nürnberg
George Howard, 6:e earl av Carlisle

George Howard, 6:e earl av Carlisle, född 17 september 1773 i London, död 7 oktober 1848 på Castle Howard, var en brittisk ädling.

Biografi
George Howard var parlamentsledamot (whig) 1795-1806-1820. Han utsågs till Privy Councellor 1806. Han var dessutom lordlöjtnant för East Riding, Yorkshire 1824-1840. 1830-1834 var han minister utan portfölj. Han utsågs 1837 till riddare av Strumpebandsorden.

Howard var son till Frederick Howard, 5:e earl av Carlisle.

Familj
Han gifte sig 1801 med Lady Georgiana Cavendish (1783-1858), dotter till William Cavendish, 5:e hertig av Devonshire.

 Lady Caroline Georgiana Howard (död 1881), gift med William Lascelles
 Lady Georgiana Howard (död 1860), gift med George Agar-Ellis, 1:e baron Dover
 Lady Elizabeth Dorothy Anne Georgiana Howard (död 1891), gift med Francis Richard Grey, son till Charles Grey, 2:e earl Grey
 Lady Mary Matilda Georgiana Howard (död 1892) , gift med Henry Labouchere, 1:e baron Taunton
 George William Frederick Howard, 7:e earl av Carlisle (1802-1864)  
 Frederick George Howard (1805- vådaskjuten 1834) 
 Lady Harriet Elizabeth Georgiana Howard (1806-1868), gift med George Granville, 2:e hertig av Sutherland
 William George Howard, 8:e earl av Carlisle (1808-1889)
 Admiral Edward Granville George Howard, Baron Lanerton of Lanerton (1809-1880), gift med Diana Ponsonby 
 Lady Blanche Georgiana Howard (1812-1840), gift med William Cavendish, 7:e hertig av Devonshire
 Charles Wentworth Howard (1814-1879), gift med Mary Priscilla Harriet Parke
 Henry George Howard (1818-1879), gift med Mary Wellesley McTavi

Källor

Noter

Externa länkar

Engelsk adel
Riddare av Strumpebandsorden
Brittiska parlamentsledamöter
Lords Privy Seal
Födda 1773
Avlidna 1848
Män
Alumner från Christ Church, Oxford