kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jenny Jägerfeld

Jenny Christina Jägerfeld, född 6 april 1974 i Skärblacka, är en svensk psykolog och författare.

Biografi 
Jägerfeld är utbildad psykolog och har även studerat filosofi och sexologi. Hon har tidigare arbetat på BUP och driver idag (2020) en egen psykologmottagning. 2006 debuterade hon med romanen Hål i huvudet. Sedan dess har hon skrivit åtta böcker som tillsammans översatts till sjutton språk, bland annat engelska, tyska, ryska, franska, slovenska, japanska, finska, danska och norska. Böckerna kombinerar ofta humor och allvar och behandlar olika aspekter av att vara ung. Några ämnen är självmord, vänskap, sexualitet, adhd och könsidentitet.

Tillsammans med författaren Johanna Thydell drev hon tidigare podcasten Superhjältarna.

Jägerfeld medverkar varje vecka i Svenska Dagbladet där hon svarar på läsarnas frågor. Hon har också en frågespalt i SvD Junior där hon svarar på barns frågor. Frågespalten i Svd Junior resulterade 2018 i boken Fråga Jenny! Om kroppen, själen och allt runtomkring.

Hösten 2020 påbörjades inspelningen av filmen Så jävla easygoing som baseras på Jägerfelds bok med samma namn. I oktober 2020 är det urpremiär för Folkteaterns uppsättning av Blixtra, spraka, blända! med manus av Manda Stenström, fritt efter Jägerfelds bok. År 2022 hade filmatiseringen av hennes roman Comedy Queen premiär. Filmen fick god kritik och nominerades till sex guldbaggar.

Utmärkelser
 2010 – Augustpriset för Här ligger jag och blöder
 2010 – Stora läsarpriset för Här ligger jag och blöder
 2014 – Lavapriset

 2017 – Astrid Lindgren-priset
 2018 – Barnradions bokpris för Comedy Queen
 2018 – Nominerad till Augustpriset för Comedy Queen.
 2019 – Broocmanpriset för Mitt storslagna liv.
 2019 – Nominerad till Augustpriset för Mitt storslagna liv.
 2019 – Expressens Heffaklump
 2020 – Barnradions bokpris för Mitt storslagna liv
 2022 – Kulla Gulla-priset

Bibliografi
2006 – 
2010 – 
 2013 – 
 2016 – 
 2018 – 
 2018 – 
 2018 – 

2019 – 

 2020 –

Antologier 
 2012 – 
 2014 – 
 2015 –

Referenser

Externa länkar
Officiell webbplats

Svenska författare av barn- och ungdomslitteratur
Sommarvärdar 2012
Födda 1974
Kvinnor
Levande personer
Personer från Norrköpings kommun
Vinnare av Augustpriset
Ledåberg

Ledåberg är en by i Lycksele kommun, Lappland, Sverige, belägen cirka sju kilometer nordväst om Vägsele och drygt en mil väster om Bratten. Byn är belägen strax väster om länsväg 365 som sträcker sig mellan Åsele och Glommersträsk.

Orter i Lycksele kommun
Nikolaj Jadrintsev

Nikolaj Michajlovitj Jadrintsev (ryska: Николай Михайлович Ядринцев), född 30 oktober (gamla stilen 18 oktober) 1842 i Omsk, död 19 juni (gamla stilen 7 juni) 1894 i Barnaul, var en rysk etnograf, arkeolog och upptäcktsresande.

Jadrintsev häktades 1865 för "sibirisk separatism" och satt fängslad i tre år. Hans erfarenheter och intryck av den ryska fångvården nedlades i Russkaja obsjtjina v tiurmě i sylkě (Det ryska bysamhället i fängelse och förvisning, 1872). Efter att ha frigivits 1873 inträdde han i tjänst hos den västsibiriske generalguvernören Nikolaj Kaznakov. 

År 1876 företog Jadrintsev en expedition till Altaj och utgav 1882 Sibir' kak kolonija, en historisk, social och ekonomisk beskrivning av Sibirien, åtföljd av Sibirskie inorodtsy, ich byt i sovremennoe polozjenie (Sibiriska infödingarna, deras levnadssätt och nuvarande ställning, 1891). År 1882 uppsatte han den värdefulla sibiriska tidningen "Vostotjnoe obozrjenie". År 1889 kunde han slutgiltigt fastställa var Karakorum, huvudstaden i det forna Mongolväldet, varit belägen, något som tidigare varit omtvistat. Under samma expedition upptäckte han även orchonskriften.

Källor

Externa länkar
Forskning & Framsteg, nr. 2/2006: Så vanns Vilda östern

Ryska arkeologer
Ryska etnografer
Ryska upptäcktsresande
Födda 1842
Avlidna 1894
Män
Ugglan
Personer från Omsk
Lista över HMS Dristighetens långresor

':s långresor 1906-1922.

1906
Fartygschef var kommendörkapten Henry Lindberg. Sekond var kapten Knut Rosensvärd. 

Karlskrona Avseglade 27 maj 1906
Sundsvall
Wilhelmshaven, Tyskland
Sheerness, England
Helsingborg
Malmö
Karlskrona Anlöpte 11 september 1906

1906–1907
Första långresan med icke seglande fartyg. Fartygschef var kommendörkapten Gustaf af Klint. Sekond var kapten Ulf Sparre.

Karlskrona Avseglade 28 oktober 1906
Cherbourg, Frankrike
Vigo, Spanien
Tanger, Marocko
Alger, Algeriet
Malta, Italien
Smyrna, Turkiet
Saloniki, Grekland
Pireus, Grekland 
Naxos, Grekland
Suda Bay, Kreta, Grekland
Bizerte, Tunisien
Neapel, Italien
Toulon, Frankrike
Gibraltar
Plymouth, England
Strömstad
Karlskrona Anlöpte 14 april 1907

1908
Resan skedde tillsammans med . Fartygschef var kommendörkapten Fredrik Lindberg. Sekond var kapten John Schniders.

Karlskrona Avseglade juli 1908
Gravesend, England
Le Havre, Frankrike
Karlskrona Anlöpte augusti 1908

1909
Resan skedde tillsammans . Fartygschef var kommendörkapten Gunnar Leipe. Sekond var kapten Gustav Starck.

Karlskrona Avseglade 8 juni 1909
Portsmouth, England
Gibraltar
Genua, Italien
Alger, Algeriet
Cherbourg, Frankrike
Karlskrona Anlöpte 4 augusti 1909

1910
Resan skedde tillsammans . Fartygschef var kommendörkapten A. Hermelin. Sekond var A. Lagercrantz.

Karlskrona Avseglade 12 maj 1910
Rotterdam, Nederländerna
Guernsey, Kanalöarna, Frankrike
Santander, Spanien
Saint Nazaire, Frankrike
Brodick Bay, Isle of Arran, Skottland
Greenock, Skottland
Köpenhamn, Danmark
Strömstad
Karlskrona Anlöpte 5 juli 1910

1912
Resan skedde tillsammans , , .
Med på HMS Oscar II'' var Sveriges dåvarande kung, Gustaf V som skulle träffa tsaren av Ryssland, Nikolaj II med familj.

Stockholm
Viborg, Ryssland
Karlskrona

1918–1919
Fartygschef var kommendörkapten Carl Posse. Sekond var kapten Hans Simonsson.

Sverige
Köpenhamn, Danmark
Kristiansand, Norge
Sverige

1921
Fartygschef var kommendörkapten Johan Söderbaum. Sekond var kapten Isaac Cassel.

Sverige
Kiel
Plymouth, England
Lissabon, Portugal
Bordeaux, Frankrike
Dartmouth, England
Kristiania nuvarande Oslo, Norge
Sverige

1922
Sista långresan. Fartygschef var kommendörkapten Fabian Tamm. Sekond var kapten Gotthard Wachtmeister.

Sverige
Leith, Skottland
Porto, Portugal
San Sebastián, Spanien
La Rochelle, Frankrike
Flensburg, Tyskland
Sverige

Källor
http://www.flottansman.se/Alvsnabben/index.htm

Svenska pansarskepp
Dristigheten
Henrik Fritzon

Henrik Ingemar Fritzon, född 3 juli 1972 i Ljungarums församling i Jönköping, är en svensk socialdemokratisk politiker.

Henrik Fritzon var regionstyrelsens ordförande i Region Skåne från november 2014 till oktober 2018. Under 2010–2014 var han regionråd i opposition i Region Skåne. Han har tidigare varit partiombudsman och politisk skribent.

Fritzon sitter i regionstyrelsen och regionfullmäktige i Region Skåne sedan 2006. Han var mellan 2007 och 2010 andre vice ordförande i kollektivtrafiknämnden i Region Skåne.

Han var aktiv inom kommunpolitiken mellan 1991 och 2006, bland annat i kommunfullmäktige i Jönköping, samt tio år i dess kommunstyrelse, och därefter i Kristianstad. Fritzon satt elva år i styrelsen för Socialdemokraterna i Jönköping, och hade därefter flera uppdrag i kommunpolitiken i Kristianstad.

Under fem år var han ordförande för SSU i Jönköpings kommun. Han har även suttit i det socialdemokratiska studentförbundets förbundsstyrelse.

Henrik Fritzon är sedan 2004 gift med politikern Heléne Fritzon och bor i Degeberga i Kristianstads kommun.

Källor

Noter

Externa länkar 
Henrik Fritzons webbplats
Presentation på Socialdemokraterna i Region Skånes webbplats

Födda 1972
Svenska socialdemokrater
Män
Levande personer
Politiker från Jönköping
Svenska regionråd
Svenska politiker under 2000-talet
Jorma Ojaharju

Jorma Ojaharju, född 16 oktober 1938 i Vasa, död 8 februari 2011 i Helsingfors, var en finländsk romanförfattare. Han var känd som arbetarförfattare med bakgrund som sjöman, men han hade tidigare även varit hamnarbetare, dykare och boxare.

Under sin långa författarkarriär skrev han 40 böcker och var en central gestalt i de finländska litteraturkretsarna under 1960- och 1970-talen. Hans mest kända verk är Vasatrilogin Valkoinen kaupunki (1976), Paremmassa maailmassa (1979) och Maa kallis isien (1982). Trilogins första del, Den vita staden, utkom 1978 på svenska i översättning av Nils-Börje Stormbom. Boken nominerades år 1979 till Nordiska rådets litteraturpris. I trilogin skildrar han livet i Vasa från inbördeskriget 1918 fram till 1970-talet.

Ojaharju vann FM-silver i boxning år 1963.

Ojaharju var hedersmedlem i kulturföreningen Kiila och fick statlig konstnärspension från och med 2001. Han är begravd på Sandudds begravningsplats i Helsingfors.

Källor 

Finländska författare under 1900-talet
Finländska boxare
Finskspråkiga romanförfattare
Män
Födda 1938
Avlidna 2011
Finländska romanförfattare
Författare från Vasa
Idrottare från Vasa
Gravsatta på Sandudds begravningsplats
August Ferdinand av Preussen

August Ferdinand av Preussen, född 23 maj 1730 på Berlins stadsslott, död 2 maj 1813 i Berlin, var prins av Preussen som yngste son till kung Fredrik Vilhelm I av Preussen och Sofia Dorotea av Hannover. Han var yngre bror till Fredrik II av Preussen och drottning Lovisa Ulrika av Sverige.

Biografi 
Ferdinand var yngste son till "soldatkungen" Fredrik Vilhelm I (1688–1740) i äktenskapet med Sofia Dorotea (1687–1757), dotter till kung Georg I av Storbritannien. Ferdinand blev redan vid fem års ålder ceremoniell medlem av det preussiska infanteriregementet Kronprinz. Hans bror kung Fredrik II utnämnde honom 1740 till överste för det då nybildade preussiska 34:e infanteriregementet. 1756 befordrades han till generalmajor och följde sin bror i oktoberfälttågen i Sachsen och Böhmen. 1757 deltog han i fälttåget i Böhmen och Schlesien, där han kämpade i slagen vid Breslau och Leuthen. På grund av sviktande hälsa tog han avsked från armén 1758 med infanterigenerals rang.

Ferdinand utnämndes 1763 av Fredrik II till herremästare av Johanniterorden i balliet Brandenburg, en rang som han behöll fram till ordensprovinsens upplösning 1811. 1812 blev han istället herrmästare i ordens efterföljare, den kungliga preussiska johanniterorden.

Minnesmärken och eftermäle 
Ferdinand fick 1871 ge namn åt Ferdinand von Preussen-stiftelsen. Han är också känd för eftervärlden som byggherre till Schloss Bellevue i Tiergarten i Berlin. Slottet är idag Tysklands förbundspresidents officiella ämbetssäte.

Familj 
Han gifte sig 1755 med sin systerdotter, markgrevinnan Elisabeth Louise av Brandenburg-Schwedt (1738-1820), dotter till markgreve Fredrik Vilhelm av Brandenburg-Schwedt och Sofia Dorothea av Preussen.

Barn

 Fredrika Elisabeth Dorotea (1761-1773)
 Fredrik Henrik Emil (1769-1773)
 Louise av Preussen (1770-1836), gift med prins Antoni Radziwiłł
 Fredrik Christian Henrik (1771-1790)
 Fredrik Ludvig av Preussen (1772-1806) 
 Fredrik Paul Henrik (f. och d. 1776)
 August av Preussen (1779-1843)

Anfäder

Källor 

Preussens prinsar
Födda 1730
Avlidna 1813
Män
Storkorset av Hederslegionen
Mottagare av Preussiska Svarta örns orden
Riddare
Preussiska generaler
Personer från Berlin
Militärer under 1700-talet
Åsens kapell, Dalarna

Åsens kapell är ett kapell i samhället Åsen invid Österdalälven och riksväg 70. Det tillhör Älvdalens församling i Västerås stift.

Kapellet
Kapellet uppfördes 1729 och kallades "Åsens lutherska bönhus". Ett kyrktorn byggdes till åren 1833-1835. 1896 genomfördes en rejäl ombyggnad då en ny sakristia byggdes, långhuset belades med nytt tak, tornspiran förminskades och tornet fick nya luckor. Kapellet har en stomme av liggtimmer och består av långhus med rakt avslutat kor i öster och torn i väster. Norr om koret finns en vidbyggd sakristia.

Inventarier
 Ljuskronor av myrjärn är tillverkade på medeltiden. 1905 flyttades ljuskronorna över till kapellet från Älvdalens kyrka.
 Predikstolen är byggd 1829 för Älvdalens kyrka och flyttades över till kapellet 1905.
 Altartavlan kom ursprungligen till Evertsbergs kapell 1683 och flyttades över till Åsens kapell 1762.
 Nuvarande kyrkklocka är gjuten 1955 av Bergholtz klockgjuteri i Sigtuna.

Orgel
 Orgeln med fem stämmor fördelade på en manual och pedal är byggd 1954 av Werner Bosch Orgelbau, Kassel, Tyskland. Orgeln är mekanisk och ersatte ett harmonium.

Nuvarande disposition:

Referenser
 

 Älvdalens kommun
 Älvdalens församling
 Republiken Elfdals-Åsen

Noter 

Kyrkobyggnader i Västerås stift
Kyrkobyggnader i Älvdalens kommun
Kyrkobyggnader invigda 1729
1729 i Sverige
Åsens kapell

Åsens kapell kan syfta på:

 Åsens kapell, Dalarna
 Åsens kapell, Ångermanland
Åsens kapell, Ångermanland

Åsens kapell är ett kapell som tillhör Grundsunda församling i Härnösands stift. Kapellet ligger sydost om byn Kasa i Örnsköldsviks kommun.

Kapellet
Kapellet uppfördes 1976 av AB Bröderna Grundströms snickerifabrik i Örnsköldsvik och invigdes 5 september 1976. Kapellet, som rymmer 50 personer, har kyrkorum, kapprum, kök och toalettutrymme.
Ytterväggarna är klädda med träpanel. Vid västra gaveln finns en ställning där kyrkklockan hänger.

Inventarier
 Ett votivskepp hänger från taket invid altaret.
 På väggarna hänger två textilier utförda av konstnären Kajsa Lindblom.

Referenser

Externa länkar
 Grundsunda församling

Kyrkobyggnader i Härnösands stift
Kyrkobyggnader i Örnsköldsviks kommun
Kyrkobyggnader invigda 1976
1976 i Sverige
Oton Župančič

Oton Župančič, född 1878, död 1949, var en slovensk poet, dramaturg och översättare. Under sin levnad var han troligtvis den mest respekterade av dåtidens slovenska poeter.

Biografi 
Oton Župančič föddes 23 januari 1878 som det första av tre barn till handlare Franc Župančič och Ane Malič. Han avslutade gymnasiet i Ljubljana där han medverkade i studenternas litteraturförening, Zadruga, tillsammans med Ivan Cankar (1876-1918), Josip Murn (1879-1901) och Dragotin Kette (1876-1899). År 1896 reste han till Wien där han studerade historia och geografi. I Wien kom han i kontakt med den litterära rörelsen Slovenska moderna. I hans första poesiutgåva 1899 framträder det dekadenta och neoromantiska inflytandet. 

Under åren 1912 – 1913 var Župančič konstnärlig ledare för Deželnega gledališča, stadsarkivarie och redaktör för tidskriften Slovan. Under den här tiden gifte han sig med läraren Ana Kessler som han fick tre barn med. År 1917 tog han över redaktionen av den litterära och kulturella tidskriften Ljubljanski zvon.

År 1920 blev han dramaturg vid Nationalteatern i Ljubljana. Därefter ägnade han sig i huvudsak åt teatern och översättning från flera olika språk. 

Župančič blev även ordförande för Društvo slovenskih književnikov och för den slovenska avdelningen av PEN. Han var också medlem i Ljudski skupščina, och fyra år innan sin död, ledamot av Slovenska znanost och umetnost (Slovenska konst- och vetenskapsakademin). 

Under andra världskriget och ockupationen av Ljubljana var han långa perioder inlagd på sjukhus och sanatorier. Han dog i Ljubljana 11 juni 1949.

Verk 
Župančič har skrivit och översatt många verk varav endast ett fåtal nämns nedan.

Poesi 
Čaša opojnosti (1899), debutsamlingen.
Samogovir (1908), med dikterna ”Z vlakom” och ”Duma” dedicerade till hemlandet.
Sto ugank och Ciciban (1915) som är tillägnade barn. 
V zarje Vidove (1918) som handlar om svårigheterna under åren 1908-1918.
Zimzelen pod snegom (1945), en nationellt och socialt engagerad samling med bl.a. kända dikter som ”Veš, poet, svoj dolg?, V brezglasje, *Osvoboditeljem”.

Drama 
Veronika Deseniška (1924), en poetisk tolkning av en händelse i Celjegrevarnas historia.

Översättningar 
Flera libretton för operan i Ljubljana, bland annat Bizets opera, Carmen.
Verk av författare som Balzac, Dickens, Voltaire, Puškin med flera. 
Sexton verk av William Shakespeare, bland annat Hamlet och Romeo och Julia.

Källor 
 http://www.kam.si/veliki_slovenci/oton_zupancic_pesnik_in_prevajalec.html

Externa länkar 
 Oddaja RTV Slovenija Besedi na sledi o Otonu Župančiču
 Oton Zupančič - Čez plan (1904)

Slovenska poeter
Födda 1878
Avlidna 1949
Män
Alumner från Wiens universitet
Stadsarkivarier
Hematoxylin-eosin-färgning

Hematoxylin-eosin-färgning, H&E-sektion eller H+E-avsnitt, är den allra vanligaste färgningsmetoden för ljusmikroskopi inom histologin. Infärgningen är enkel att utföra, ger tillförlitlig information och är inte särskilt dyr. Den används primärt för att tydliggöra strukturella egenskaper hos preparatet. Andra infärgningsmetoder används främst när man särskilt vill framhäva specifika cell- och vävnadskomponenter. 

Färgningen är en kombination av en basiskt färgämne och ett surt färgämne. Det sura färgämnet, eosin, färgar basiska strukturer i röd eller skär färg. De flesta cytoplasmatiska proteiner är basiska och därför färgas cytoplasman vanligen röd eller rödaktigt rosa. Det basiska färgämnet, hematoxylin, färgar sura strukturer lila-blå. Därför färgas cellkärnor, ribosomer och kornigt endoplasmatiskt retikel särskilt tydligt av hematoxylin på grund av dessa strukturers innehåll av ribonukleinsyror. 

Strukturer som färgas av basiska färgämnen som hematoxylin brukar kallas för basofila medan strukturer som färgas av eosin brukar kallas för eosinofila. Strukturer som färgas av sura färgämnen, inklusive eosin, kallas även för acidofila. 

Även andra färger, till exempel gul och brun, kan vara närvarande i provet. De orsakas av pigment, exempelvis melanin.

Referenser

Histologi
Johann Georg Walch

Johann Georg Walch, född 17 juni 1693 i Meiningen, död 18 februari 1775 i Jena, var en tysk teolog, kyrkohistoriker och filosof, far till teologerna Johann Ernst Immanuel Walch och Christian Wilhelm Franz Walch.

Walch studerade i Leipzig, där han inspirerades av pietismens tankar. År 1713 blev han magister där i klassisk filologi. Efter 1718 undervisade han i Jena. Samma år blev han extraordinarie professor i filosofi och forntidskunskap, 1719 ordinarie professor i retorik, 1721 i poesi, 1728 i teologi. Han utgav omfattande verk om kyrko- och dogmhistoria, särskilt kan framhävas Historische und theologische Einleitung in die Religionsstreitigkeiten der evangelisch-lutherischen Kirche (1730-1739), och Historische und theologische Einleitung in die Religionsstreitigkeiten, welche sonderlich außer der evangelisch-lutherischen Kirche entstanden (1733-1736) samt Bibliotheca theologica selecta (1757-1765). 

I Sverige är Walch bland annat känd för sin pessimistiska syn på möjligheten av bildning i Norden, och att han ansåg att kalla klimat förtog djärvheten i krig och att svenskar och danskar var slöa, räddhågade och dumma, en teori som han lade fram i artikeln "Naturell der Völker". En omedelbar reaktion rönte hans artikel i Untersuchung des Temperaments einer ganzen Nation (1757) av Johan Fredrik Kryger. Däri riktar han allmän kritik mot klimatläran och framhåller Sveriges ärorika historia. Enligt honom kunde klimatdeterminism inte förklara kulturella fenomen. Argumentet var klassiskt: samma folk vid olika historiska tidpunkter har uppvisat olika karaktärsdrag.

Bibliografi (i urval) 

 Gedancken vom philosophischen Naturell (1723)
 Kontroversstücke gegen die Wolffsche Metaphysik (1724)
 Philosophisches Lexicon (1726, 1730)

Källor 
 Carl Frängsmyr: Klimat och karaktär - Naturen och människan i sent svenskt 1700-tal (Stockholm 2000)
 

Tyska professorer i teologi
Tyska kyrkohistoriker
Tyska professorer i filosofi
Personer verksamma vid Jena universitet
Teologer under 1700-talet
Filosofer under 1700-talet
Tyska forskare under 1700-talet
Personer från Meiningen
Födda 1693
Avlidna 1775
Män
Samuel Hällkvist

Samuel Hällkvist, född 1980 i Dalarna, är en svensk jazzgitarrist.

Samuel Hällkvist utbildade sig på  Skurups folkhögskola och på Musikhögskolan i Malmö. Han är nu bosatt i Köpenhamn.

Samuel Hällkvist fick 2010 utmärkelsen Jazz i Sverige.

Diskografi (urval)
2007 – 15,5 – På begäran (BoogiePost Recordings BPCD002)
2010 – Samuel Hällkvist Center (Caprice Records CAP 21819)
2012 – Variety of Loud (BoogiePost Recordings BPCD013)
2013 – Return to Center (BoogiePost Recordings BPCD018)
2015 – Variety of Live

Externa länkar
Samuel Hällkvists webbplats

Svenska jazzmusiker
Födda 1980
Levande personer
Män
Mottagare av priset Jazz i Sverige
Johann Hübner

Johann Hübner, född 17 mars 1668 i Türchau nära Zittau, död 21 maj 1731 i Hamburg, var en tysk geograf.

Hübner blev rektor vid gymnasiet i Merseburg 1694, i Hamburg 1711 och gjorde mycket för geografiundervisningen. Bland hans verk märks Kurze Fragen aus der alten und neuen Geographie (1693, en mängd senare utgåvor) samt Zweimal 52 auserelesene biblische Historien (1714). Han yttrar sig bl.a. kritiskt mot Sverige, svenskarna och det nordiska klimatet. Han klassificerade Sveriges klimat till två: vinter på nio månader och sommar på två månader. Vintern var gruvligt kall och sommaren extremt varm, ett klimat som försvårade jordbruk, handel och industri. Kritik mötte han av Gudmund Strömwall i Greifswald.

Referenser 
 Carl Frängsmyr, Klimat och karaktär. Naturen och människan i sent svenskt 1700-tal. Stockholm 2000
 Svensk uppslagsbok 13. Malmö 1932

Tyska geografer
Tyska forskare under 1700-talet
Födda 1668
Avlidna 1731
Män
Svensk uppslagsbok
Orpingtonanka

Orpingtonanka är en ras av ankor uppfödd för ägg och köttproduktion. Den framavlades i Orpington i grevskapet Kent i Storbritannien i början på 1900-talet, av fjäderfäuppfödaren William Cook. I avelsarbetet ingick rouenanka, aylesburyanka, löpanka och cayugaanka. 1908 introducerades ankorna från Orpington i USA och 1914 kom orpingtonankan att bli erkänd som ras av amerikanska fjäderfäsällskapet.

Orpingtonankan är gulaktig i färgen och väger omkring 3 kilogram eller något mer. Honorna kan lägga mellan 150 och 220 ägg per år. Ungfåglarna växer relativt snabbt och det en bra ras både för äggproduktion och för köttproduktion. Dock växer orpingtonankan inte så snabbt som pekingankan, något som lett till att rasen har blivit allt mer sällsynt eftersom uppfödare av ekonomiska skäl började övergå till den mer lönsamma pekingankan.

Referenser 
Odén, Kristina. Höns och andra fjäderfän, 1994, s. 125.

Fotnoter

Externa länkar 
Bilder på feathersite.com

Husdjursraser från Storbritannien
Ankor
Ford Windsor

Ford Small block är en typ av små V8-motorer tillverkade av Ford Motor Corporation. Dessa har tillverkats i olika utföranden med slagvolymer på bland annat 289 och 302 kubiktum.

289-motorn tillverkades från 1963 till 1968. Den monterades bland annat i Ford Mustang.

302-motorn ersatte 289:an inför årsmodell 1968. Den tillverkas fortfarande, men fabriksmonteras inte längre i nya bilar.

Windsor
V8-motorer
Virginia Ramponi

Virginia Andrea Ramponi, även känd som Florinda Ramponi, född 1583, död 1630, var en italiensk skådespelare, kompositör, poet och sångerska. 

Hon var särskilt känd for sin tolkning som Arianna i pjäsen med samma namn av Monteverdi (1608) och sin prestation i Lamento, som blev en stor succé. Hon beskrivs som en artist av stor intellektuell förmåga. Hon uppträdde vid franska hovet 1613–1614, turnerade återigen i Frankrike 1621–1625 och i Prag och Wien 1627–1628. Hon avled antingen i Wien 1628 eller i pesten 1630. 

Hon gifte sig 1601 med skådespelaren Giovanni Battista Andreini (1579–1654), som var son till Isabella Andreini och direktör för Comici fedeli, där Ramponi var engagerad som prima donna innamorata; maken var senare gift med Virginia Rotari.

Referenser
 
 Isabelle Putnam Emerson: Five centuries of women singers

Kvinnor
Födda 1583
Avlidna 1630
Italienska kompositörer
Italienska sångare under 1600-talet
Franska skådespelare under 1600-talet
Italienska skådespelare under 1600-talet
Italienska musiker under 1600-talet
Frank J. Zamboni

Frank J. Zamboni, född 16 januari 1901 i Eureka, Utah, USA, död 27 juli 1988, var en amerikansk uppfinnare och företagare. Han uppfann ismaskinen, som emellanåt går under namnet "zamboni". 1949 grundade han Frank J. Zamboni & Co.

Zamboni infördes 2009 postumt i United States Hockey Hall of Fame.

Källor

Externa länkar 
 Företagets officiella webbplats

Amerikanska uppfinnare
Amerikanska eponymer
Personer från Eureka, Utah
Födda 1901
Avlidna 1988
Män