kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jelizaveta Gerdt

Jelizaveta Pavlovna Gerdt, född 29 januari 1891 i Sankt Petersburg, död 6 november 1975 i Moskva, var en rysk ballerina och balettlärare, dotter till Paul Gerdt.

Gerdt studerade för Michail Fokin vid Mariinskijbalettens skola där hennes danspartner var Wacław Niżyński.

Gerdt har satt sin prägel på rysk balett genom att undervisa en lång rad ballerinor vid Bolsjojbaletten, bland andra Alla Sjelest, Sulamith Messerer, Maja Plisetskaja, Jekaterina Maksimova och Raisa Strutjkova.

Externa länkar
 Vaganovas balettakademi
 Mariinskijteatern
 Mer information och intervjuer från Kirovteatern

Födda 1891
Avlidna 1975
Ryska ballerinor
Kvinnor
Ryska danspedagoger
Ryska balettdansare under 1900-talet
Sulamith Messerer

Sulamith Messerer, född 27 augusti 1908 i Moskva, Ryssland, död 3 juni 2004 i London, England, var en rysk ballerina och koreograf.

Messerer studerade vid Bolsjojbaletten mellan 1920 och 1926, då hon utsågs till prima ballerina. Mellan 1950 och 1980 var hon verksam som lärare vid Bolsjojbaletten. 1980 flyttade hon till London och anlitades som lärare vid Royal Ballet.

Källor 

Födda 1908
Avlidna 2004
Ryska ballerinor
Ryska koreografer
Kvinnor
Personer från Moskva
Ryska balettdansare under 1900-talet
Maurice d'Ocagne

Philbert-Maurice d'Ocagne, född 25 mars 1862 i Paris, Frankrike, död 23 september 1938 i Le Havre, Frankrike, var en fransk matematiker som grundade fältet nomografi, den grafiska metoden för beräkningen av algebraiska ekvationer på diagram som han kallade ett nomogram.

Biografi
d´Ocagne gick på gymnasiet på Lycée Fontanges-skolan i Paris och studerade därefter vid Chaptal college. År 1877 publicerade han sitt första matematiska arbete och 1880 började han vid École Polytechnique där han publicerade flera artiklar om matematik. Från 1885 arbetade han under sex år som ingenjör och medverkade i vattenverksprojekt i Rochefort och Cherbourg, och arbetade sedan i Seine-et-Oise, vid bosättningen i Pontoise. Från 1882 fortsatte att publicera artiklar om matematik i Academy of Sciences. Flera stora tidskrifter publicerar hans verk, såsom Journal of the École Polytechnique, Bulletin de la Société Mathématique de France, Acta Mathematica, Archiv der Mathematik und Physik och American Journal of Mathematics. Han blev föreläsare vid École Polytechnique 1893 och utnämndes 1894 till professor vid École Nationale des Ponts et Chaussées. År 1891 började han publicera artiklar om nomografi och 1893 började han arbeta vid fakulteten vid Polytechnic School, först som instruktör för astronomi och geodesi, men blev i början av 1912 chef för institutioonen för geometri. 

År 1901 utsågs d´Ocagne till vice chef för den allmänna kartläggningen av Frankrike. Tio år senare blev han chef för avdelningen för kartor, planer och precisionsinstrument vid institutionen för offentliga arbeten och utnämndes till chefsingenjör 1908 och blev överinspektör för vägar och broar 1920.

Bibliografi (urval) 
 Sur l'évaluation graphique des moments et des moments d'inertie des aires planes (1884), 
 aris, Gauthier-Villars, 1885
 Graphic calculation and nomographie, Paris, Doin, 1908

Priser och utmärkelser
 Leconte-priset 1892 för sitt verk Nomographie
 Dalmont-priset av Academy of Sciences 1894, för sitt matematiska arbete.
 1901 ordförande för Mathematical Society of France. 
 1922 antagen vid Academy of Sciences.

Referenser

 After P. Humbert, "Maurice d’Ocagne (1862–1938)", Ciel et Terre, vol. 55, 1939, p. 108 http://adsabs.harvard.edu/full/1939C%26T....55..108H [archive]

Noter

Externa länkar

Födda 1862
Avlidna 1938
Män
Forskare från Paris
Franska ingenjörer under 1800-talet
Franska uppfinnare
Franska matematiker under 1800-talet
Franska ingenjörer under 1900-talet
Franska matematiker under 1900-talet
Alumner från École polytechnique
Riddare av Hederslegionen
Officerare av Hederslegionen
Kommendörer av Hederslegionen
Roger Hägglund

Roger "Bullen" Hägglund, född 2 juli 1961, död 6 juni 1992, var en svensk professionell ishockeyspelare, framför allt representerande IF Björklöven.

Han spelade 13 säsonger med IF Björklöven och vann SM med dem 1987.  Han spelade 43 A-landskamper för Sverige och var med i VM i ishockey 1982 och VM 1983.

Han avled efter en trafikolycka 1992. Efter olyckan fick han sin tröja med nummer 23 upphängd i IF Björklövens hemmaarena Umeå Ishall, numera Winpos Arena.

Meriter 
 SM-guld 1987
 SM-silver 1982, SM-silver 1988
 J20 VM-guld 1981
 J20 EM-fyra 1979
 Årets junior 1979
 VM-fyra 1982, 1983

Klubbar 
  Tegs SK
  IF Björklöven 1977-1983 
  Västra Frölunda HC, 1983-1984
  Quebec Nordiques, 1984-1985 NHL
  Fredericton Canadiens, 1984-1985 AHL
  IF Björklöven 1985-1992

Referenser

Externa länkar 
 

Spelare valda i NHL Entry Draft 1980
Män
Födda 1961
Avlidna 1992
Personer som omkommit i trafikolyckor
Idrottare från Umeå
Spelare i Quebec Nordiques (1979–1995)
Ishockeyspelare i IF Björklöven
Spelare i Frölunda HC
Spelare valda av St. Louis Blues i NHL Entry Draft
Den döende svanen

Den döende svanen (franska: La Mort du cygne) är en solodans, koreograferad av Michel Fokine för den ryska ballerinan Anna Pavlova. Musiken är komponerad av Camille Saint-Saëns. Fokine hämtade inspiration från baletten Svansjön samt dikten The Dying Swan av Alfred Tennyson, men stycket ska inte förväxlas med Svansjön av Tjajkovskij.

Bakgrund 
År 1905 bad Anna Pavlova Fokine att skapa ett kort konsertstycke åt henne. Hon hade då just blivit utsedd till Mariinskijteaterns prima ballerina. Den döende svanen kom att bli Pavlovas signaturbalett, som hon framförde på sina många internationella turnéer.

Handling 
Baletten åskådliggör de sista stunderna i en svans liv och varar endast omkring två minuter. Den dödsdömda svanen cirklar sakta runt scenen, gör ett sista kort försök att flyga, för att sedan segna ner, fälla ihop sina vingar och dö.

Musiken 
Koreografin är skriven till Saint-Saëns stycke Le Cygne, som är det trettonde ur Djurens karneval från 1886. Verket är skrivet för en cello och två pianon, går i 6/4-takt och i G-dur och använder sig av legato, för att ge sken av att musiken flödar liksom en svan som glider genom vattnet.

Referenser 

Franska baletter
Verk 1905
Royal Ballet

Royal Ballet är Storbritanniens ledande balettensemble. Den är belägen i Covent Garden i London. Ensemblen grundades 1931 under namnet Vic-Wells Ballet av Ninette de Valois. Sedan oktober 1956 är också Royal Ballet School ansluten som en fri del av kompaniets verksamhet och räknas som en av världens främsta balettskolor.

Repertoar
 Svansjön
 Giselle
La Fille mal gardée
Onegin
Sylvia
Törnrosa
Askungen
Manon
Romeo och Julia 
Mayerling
The Prince of the Pagodas
A Month in the Country
Winter Dreams
The Tales of Beatrix Potter
Peter och vargen
Nötknäpparen
Les Patineurs
La Valse
Themes and Variations
Invitus Invitam
Rhapsody
Sensorium
Våroffer
Ballo Della Regina
DGV
Scenes de Ballet (Ashton)
Voluntaries
Still Life at the Penguin Cafe
Alice's Adventures in Wonderland
La Bayadère
Eldfågeln
Agon
Symphony in C
Ondine
Concerto
Elite Syncopations
The Judas Tree
Carmen
Limen
Chroma
Asphodel Meadows
Sphinx
As One
Electric Counterpoint
Tryst
Song of the Earth
Anastasia
The Dream

Externa länkar 
 Royal Ballets webbplats
Boyal Ballet Schools webbplats

Kultur i London
Balettkompanier i Storbritannien
Spån (arkeologi)

Denna artikel behandlar det arkeologiska föremålet, för andra betydelser se Spån.

Ett spån är ett långsmalt avslag som har parallella eller subparallella sidoeggar. På dorsalsidan finns minst två avspaltningsnegativ. Ibland används även beteckningen makrospån för ett vanligt spån, för att skilja dem från mikrospån (se nedan).

Spån användes under stenåldern som basmaterial för flera olika typer av mindre föremål, till exempel spånborrar, spånknivar, spånpilspetsar, snedpilar, tvärpilar eller spånskrapor. I norra Europa tillverkas spån mestadels av flinta. På andra platser används andra liknande bergarter, som till exempel obsidian.  

Bra spånteknik innebär att spånet är jämnbrett och har två raka eggar. Spån slås från en kärna som ofta prepareras noggrant för att önskat resultat skall kunna uppnås. För att falla under definitionen "spån" måste avslaget var minst dubbelt så långt som det är brett.

Mikrospån
Mikrospån är ett litet smalt spån cirka 3–5 cm långt och enligt en vanlig definition maximalt 8 (eller 10 mm) brett. Vanligen trycks mikrospånet loss med en tryckstock. Mikrospånet är utgångspunkt för tillverkning av mikroliter av olika slag.

Eldslagningsflinta
Eldslagningsflinta är ett kraftigt spån vars båda ändar från början var rakt avslagna, men som blivit tillspetsade och avnötta genom användning. Vanligt förekommande på boplatser och i gravar från yngre stenåldern och bronsåldern. 

Arkeologiska artefakter
Stenåldern
Skrapa

Skrapa är inom arkeologin ett kanttillhugget stenredskap med mångsidigt användningsområde. Bland annat användes skrapor för att bearbeta trä, ben och skinn. Skrapor har tillverkats i flera olika typer under hela stenåldern. 

Idag återstår vanligen endast själva skrapklingan av redskapet. Troligen hade skraporna dock ett handtag av ben eller trä, där skrapan kunde infästas i handtaget med till exempel harts. 

Skrapor kunde tillverkas av flera olika typer av sten, till exempel flinta eller kvarts, genom att ett avslag eller spån slogs från en kärna. Avslagets kanter kunde sedan retuscheras så att skrapan erhöll önskad form.     

Med hjälp av slitspårsanalyser kan det avgöras om en skrapa varit skaftad och vilket material som bearbetats med skrapan. 

Arkeologiska artefakter
Skivborr

Skivborr är ett borr tillverkat av ett skivformat avslag där borren har retuscherats fram. och ska inte förväxlas med krumborr som även kallas zinken efter den tyska terminologin. 

Mark Wyszomirski delade in skivborrarna i Råby i  4 grupper:  

1. retuscherade avslag med en spets bildad med hjälp av kantretusch Fyndtätheten på boplats var störst av dessa. 

2. avlånga skivborrar, vilkas relativa bredd är mindre än 75% av längden. 

3. flerdubbla skivborrar vilkas spetsar är tillverkade med hjälp av fördjupningar successivt runt omkring kanten.På boplatsen hittades dubbla borrar 7 stycken; tredubbla 8 stycken fyrdubbla 1stycken och 1 stycken  femdubbel, 

4. kärnborrar 5 stycken, är tillverkade av kraftigare filmbitar. De saknar flata undersidor och istället finns spår av avslag med oregelbunden riktning. 

Skivborrar är vanliga fynd på förhistoriska boplatser från en lång tidsperiod långt fram i bronsålder. Till  exempel hittades de på Stora Karlsö.  

Flintborrar hittades tre en av typen kärnborr och två skivborrar. En var komplett  var den mer arbetade av de tre, är teknologiskt snarlik flera andra borrar från Gropkeramiska fyndlokaler, t.ex. från Alvastra pålbyggnad (SHM 19150:F8:48). Schnittger och Rydh (1940:67) omtalar två fynd av borrar från Stora Förvar, men ingen av dessa motsvarar de här beskrivna.  

Zinken tillverkas av ett spån inte av skivor . Zinken har spetsen riktad åt sidan. Användningsområdet är oklart. men troligen har de använts till ristningsarbeten i ben och horn. Krumborrar är vanliga under Hamburgkulturen och förekommer inte sedan under förhistorien.

Referenser 

Arkeologiska artefakter
Stenåldern
David Copperfield (film, 1999)

David Copperfield är en brittisk TV-dramafilm av BBC i regi av Simon Curtis. I rollerna ses bland andra Maggie Smith, Bob Hoskins och Zoë Wanamaker. Filmen är tvådelad och visades 25 december och 26 december 1999. Serien är baserad på Charles Dickens roman David Copperfield och bearbetades om av Adrian Hodges inför filmatiseringen. Daniel Radcliffe gjorde i serien sin debutroll. I Sverige har serien visats i fyra delar julen 2001 och i repris 2013.

Rollista 

Mark Doran - David Copperfield (som baby)
Daniel Radcliffe - David Copperfield (som ung)
Ciarán McMenamin - David Copperfield (som vuxen)
Emilia Fox - Clara Copperfield
Maggie Smith - Betsey Trotwood
Trevor Eve - Edward Murdstone
Zoë Wanamaker - Jane Murdstone
Pauline Quirke - Clara Peggotty
Michael Elphick - Barkis
Alun Armstrong - Dan Peggotty
James Thornton - Ham Peggotty
Patsy Byrne - Mrs Gummidge
Laura Harling - Emily (som ung)
Aislin McGuckin - Emily (som vuxen)
Ian McKellen - Mr Creakle
Karl Johnson - Tungay
Harry Lloyd - James Steerforth (som ung)
Oliver Milburn - James Steerforth (som vuxen)
Cherie Lunghi - Mrs Steerforth
Kenneth MacDonald - Littimer
Bob Hoskins - Wilkins Micawber
Imelda Staunton - Emma Micawber
Dawn French - Mrs Crupp
Paul Whitehouse - pantlånare
Ian McNeice - Mr. Dick
James Grout - Mr Spenlow
Joanna Page - Dora Spenlow
Nicholas Lyndhurst - Uriah Heep
Thelma Barlow - Mrs Heep
Oliver Ford Davies - Mr Wickfield
Antonia Corrigan - Agnes Wickfield (som ung)
Morgane Slemp - Clara (som ung)
Amanda Ryan - Agnes Wickfield (som vuxen)
Clare Holman - Rosa Dartle
Tom Wilkinson - berättare (David som gammal)

Referenser

Fotnoter

Externa länkar 

 Filmen på SVT Play

Charles Dickens-filmatiseringar
TV-filmer 1999
Brittiska TV-filmer
Engelskspråkiga filmer
Brittiska filmer 1999
Engenho de Dentro

Engenho de Dentro är en stadsdel i Rio de Janeiro, Brasilien. Namnet är efter en så kallad engenho, sockerfabrik, som låg här under kolonialtiden. Stadsdelen grundlades under slutet av 1800-talet i samband med järnvägens utbyggnad.

I stadsdelen finns ett tågmuseum och ett konstmuseum tillägnat verk från psykiskt sjuka: Museu de Imagens do Inconsciente. Här ligger fotbollsstadion Estádio Olímpico João Havelange, allmänt kallad Engenhão.

Stadsdelar i Rio de Janeiro
Avslag

Ett avslag är en beteckning i arkeologin, på en stenflisa som tillverkats av människohand. Antingen kan man slå avslag i syfte att använda själva avslaget som redskap, eller så uppstår de som avfall vid exempelvis yxtillverkning. Avslag avskiljs från en kärna. Avslag framställdes främst under stenåldern.

Morfologi

Ett avslag har skarpa kanter och en så kallad avspaltningsyta. Därtill uppkommer vanligen en slagbula på avslaget, vilket är den förhöjning som bildas på avspaltningsytan där slaget träffat. Dessa typiska märken gör det enklare att skilja på stenar bearbetade av människor och stenar som till exempel delats på något annat sätt. Ibland kan fynd av avslag avslöja vilken typ av föremål som har tillverkats, då man genom experimentell tillverkning av föremål lärt sig att identifiera avslag från framställningen av olika föremålstyper.

Benämningar
Avslagets olika delar benämns, proximal, medial, distal (beteckningar hämtade från anatomin). Den proximala delen av ett avslag är den del som är närmast slagbulan, medan den distala delen är den del som befinner sig längst ifrån slagbulan, medan den mediala delen betecknar mellandelen av avslaget. Den sida av avslaget som har avspaltningsytan kallas ventral, medan yttersidan av avslaget kallas dorsal.

Teknologi

Hård respektive mjuk teknik
Ett avslag slås från en kärna med hjälp av en hammare. Ett avslag kan tillverkas med antingen hård eller mjuk teknik. Vid hård teknik är hammaren som används för att tillverka avslaget hårdare än kärnan, medan mjuk teknik innebär att man använder en mjukare hammare, som till exempel kan bestå av trä eller horn.

Indirekt metod, direkt metod och tryckteknik

Det går även att särskilja tillverkning av avslag med hjälp av direkt eller indirekt teknik. Vid indirekt teknik avskiljs avslaget med hjälp av ett mellanstycke, en puns, som läggs mellan hammaren och kärnan. Indirekt teknik möjliggör att slaget träffar exakt på det ställe där stensmeden bestämt. Det går också att trycka loss avslag med hjälp av en puns, detta kallas tryckteknik.

Plattforms-, frihands-, städ- och bipolärmetod 
Plattformsmetoden kallas den metod som avskiljer ett avslag genom att utnyttja en plattform på kärnan, det vill säga att kärnan sönderdelas utifrån och in. Detta kan ställas i kontrast till bipolärmetoden, där kärnan sönderdelas inifrån och ut. 

Frihandsmetoden kallas så därför att kärnan hålls fritt i handen. I bland används även ett städ vid framställningen av avslag. Städet möjliggör användandet av mindre kärnor än frihandsmetoden och städ används även vid bipolärmetod.
Bipolärmetoden innebär att slaget kommer direkt uppifrån, medan kärnan vilar på ett städ, vilket gör att kraften kommer både ovanifrån och underifrån, vilket bland annat kan ge upphov till karaktäristiska avslag som liknar apelsinklyftor.

Se även
Spån
Mikrolit
Kärna (stenteknologi)

Arkeologiska artefakter
Stenåldern
Grels Teir

Grels Olof Teir, född den 26 februari 1916 i Lappfjärd, död den 23 juni 1999 i Helsingfors, var en finländsk politiker och statstjänsteman. 

Han tog studenten 1934 på Svenska samskolan i Gamlakarleby och blev vicehäradshövding 1947. Han var ledamot av Finlands riksdag 1951–1975 för Svenska folkpartiet, ordförande i svenska riksdagsgruppen 1963–1964 och 1966–1968, kommunikationsminister 1964–1966, handels- och industriminister 1968–1970 och 1972, andre social- och hälsovårdsminister 1975. Han var 1975–1983 generaldirektör vid Statskontoret. Han tilldelades ministers titel 1983.

Källor

Ledamöter av Finlands riksdag för Svenska folkpartiet
Födda 1916
Avlidna 1999
Män
Finlandssvenska politiker
Personer från Kristinestad
Finländska innehavare av ministers titel
Finländska generaldirektörer
John Gilbert Baker

John Gilbert Baker, född 1834, död 1920, var en brittisk botaniker. Han var far till botanikern Edmund Gilbert Baker.

Baker arbetade på ett bibliotek och på Royal Botanic Gardens, Kew mellan 1866 och 1899, där han bland annat tog hand om dess herbarium. Han skrev även handböcker om ett antal växtfamiljer, bland annat Amaryllidaceae, Bromeliaceae, Iridaceae, Liliaceae, och ormbunkar.

Han publicerade bland annat verken Flora of Mauritius and the Seychelles (1877) och Handbook of the Irideae (1892).

Källor

Noter

Tryckta källor
 Svensk uppslagsbok, Lund 1929

Brittiska botaniker
Födda 1834
Avlidna 1920
Män
Mottagare av Linnean Medal
Ledamöter av Royal Society
Baker

Baker kan syfta på:

 Baker (efternamn) – ett efternamn samt personer med namnet
 Baker (auktor) – beteckningar vid biologisk namngivning
 Baker – en deltest inom kärnvapentesten Operation Crossroads
 Baker Gurvitz Army – engelsk rockgrupp 1974–1976
 Baker Street – gata i London
 Baker Street (Londons tunnelbana) – tunnelbanestation
 The Baker Street Irregulars – sällskap för Sherlock Holmes-entusiaster
 Hobey Baker Award – amerikansk utmärkelse till bästa ishockeyspelare på collegenivå
 Ma Baker – poplåt från 1977 av västtyska gruppen Boney M, handlar om bankrånaren Ma Barker
 Martin-Baker – brittisk tidigare flygplanstillverkare, senare tillverkare av flygplansstolar
 Baker (krater) – en nedslagskrater på Venus

Geografi

USA 

 Baker, Louisiana – ort, Louisiana, East Baton Rouge Parish, 
 Baker, Kalifornien – ort, Kalifornien, San Bernardino County, 
 Baker, Montana, countyhuvudort, Fallon County,

Se även
 Baker County – flera

Se även 
 Mount Baker - flera
Lenz lag

Lenz lag innebär att en inducerad spänning i en sluten krets ger upphov till en inducerad ström med sådan riktning att orsaken till induktionen motverkas. Lagen har fått sitt namn efter Heinrich Lenz (1804-1865). En inducerad ström har alltid sådan riktning att orsaken till dess uppkomst motverkas och erbjuder sålunda ett enkelt sätt att bestämma riktningen hos inducerade strömmar.

Ett exempel på detta är Faradays lag,
,
vilken innebär att den inducerade spänningen i en ledare i vila är lika med ändringen av det magnetiska flödet med tiden med omvänt tecken. Det negativa tecknet avser att spänningen ger upphov till en ström som motverkar ändringen i magnetiskt flöde.

Källor
 Cheng, David (1989). Field and Wave Electromagnetics (Second edition), s. 309–310. Addison-Wesley Publishing Company, Inc.

Externa länkar
 Virvelströmmar orsakade av magnet och kopparrör.

Elektrodynamik
Unni Drougge

Unni Lis Jorunn Drougge, född Wennberg, ursprungligen Unni Lis Wennberg, född 1 april 1956 i Lund, är en svensk författare, krönikör och journalist.

Biografi 

Drougge växte upp i en läkarfamilj. Hon avbröt gymnasiet och arbetade i stället på en kibbutz i Israel. Senare tog hon en fil. kand. i psykologi. Hon levde även under 1980-talet några års gröna vågen-liv i Buus på den skånska landsbygden tillsammans med sin dåvarande make Mats Drougge, med vilken hon har fem barn. De utgav undergroundmagasinet April och grundade SAMAE - Sammanslutningen av medvetet arbetsskygga element, en satirisk rörelse mot svensk arbetsmarknadspolitik som väckte uppmärksamhet i svenska media. Tidningsmakeriet ledde så småningom fram till Drougges författardebut. Sedan 1991 är hon bosatt i Stockholm.

Författarskap 

Unni Drougges författarskap rör sig runt teman som feminism, relationer, punkrörelsen och droger. I debutromanen "Jag jag jag" skildrade hon punkens framväxt ur hippierörelsen med utgångspunkt från Skåne. I "Heroine" djupdyker hon i Anonyma Narkomaners verksamhet genom att beskriva en kvinnas förhållande till en heroinist. 

Under debatten kring fildelning av upphovsrättsskyddat material i Sverige i och med tingsrättens dom mot The Pirate Bay lade Drougge 2009 ut Boven i mitt drama kallas kärlek som ljudbok på The Pirate Bay. Istället för betalning erbjöds en möjlighet att ge donationer via PayPal efter "egen kassa och förnuft". I en kommentar till boken ger Drougge stöd för fritt utbyte av kunskap och kultur samt för ett fritt och demokratisk Internet utan rutinmässig avlyssning och godtycklig kränkning av medborgarna.

På Twitter har Drougge dödshotat dåvarande utbildningsministern Jan Björklund. En person som ifrågasatt hennes twitterinlägg uppmanade hon "Gå och skjut dig i munnen".<ref>Aftonbladet: Unni Drougge dödshotar Björklund på twitter" (2013-07-06)</ref>

 Bibliografi 
 Jag, jag, jag, 1994 (debut)
 Andra sidan Alex, 1996
 Regnbågens tid, 1997
 Heroine, 1998
 Meningen med män, 1999
 Hella Hells bekännelser, 2001
 Slyngstad Events, 2002
 Lutherska Badet, 2003
 Penetrering, 2006
 Boven i mitt drama kallas kärlek, 2007
 Bluffen, 2010
 Förkunnaren, 2011
 Kärlek ända in i döden, 2011Fällan, 2012''

Källor

Externa länkar 
Officiell webbplats

Svenskspråkiga författare
Födda 1956
Kvinnor
Levande personer
Svenska författare under 1900-talet
Svenska journalister under 1900-talet
Svenska krönikörer
Svenska psykologer
Författare från Lund
Journalister från Lund
Bhaktapur

Bhaktapur (även Bhadgaon) är en stad i Nepal. Den är administrativ huvudort för distriktet Bhaktapur och är idag en förort till Katmandu. Folkmängden uppgick till 81 748 invånare vid folkräkningen 2011.

Under 1500- och 1600-talen var staden huvudstad i området. I den historiska staden finns flera monument som hamnat på FN:s världsarvslista, bland annat Bhaktapur Durbar Square och templet Changu Narayan som ligger på en bergstopp en bit utanför staden.

Noter

Externa länkar

Orter i Nepal
Bilfria zoner