kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Rasolärka

Rasolärka (Alauda razae) är en akut hotad tätting i familjen lärkor som enbart förekommer på en mycket liten ö i ögruppen Kap Verdeöarna.

Utseende och läte 
Rasolärkan är en 18 centimeter lång lärka med kraftig näbb som framför allt hos hanar verkar uppböjd. Fjäderdräkten är kraftigt streckad med gulbrunt och svart. På huvudet syns en liten tofs. Även bröstet är kraftigt streckat, men resten av undersidan är blekare. Lätet beskrivs som likt sånglärkan och avges både från marken och i sångflykt.

Utbredning 
Fågeln är endemisk för den lilla Kap Verdeön Raso, endast sju kvadratkilometer stor, även om subfossila fynd visar att den också förekom på öarna Santa Luzia, São Vicente och Santo Antão innan människan kom till ögruppen på 1400-talet, varefter dess utdöende på dessa öar tros ha gått fort. En observation av en individ på São Nicolau i mars 2009 är det enda fyndet i modern tid utanför Raso.

Levnadssätt 
På Raso förekommer arten på plan vulkanjord nära små vegetationsytor utmed torrlagda vattendrag där den häckar och födosöker. Flockar har också setts födosöka bland klippor nära havet. Fåglarna gräver hål i den sandiga jorden på jakt efter de löklika rotknölarna hos Cyperus bulbosus eller Cyperus cadamosti. Häckning styrs av den oregelbundna nederbörden. Överlevnaden hos arten är hög och den tros bli relativt långlivad. Häckningsframgången kan dock ibland vara mycket liten på grund av predation från geckoödlan Tarentola gigas.

Status och hot 
Beståendet på Raso är i nuläget stabilt, men varierar beroende på nederbörd. Sedan 2004 har arten ökat kraftigt i antal, men det är osäkert om det är just en tillfällig variation eller ett tecken på att den ökar i antal. Populationen uppskattades till 1.558 individer i november 2011, men 855 2015. Det effektiva beståndet kan dock vara mindre eftersom könsfördelningen är mycket ojämn, med fler hanar än honor. Med tanke på det mycket begränsade utbredningsområdet, variationen i populationsbeståndet, den ökade risken för torka i samband med klimatförändringar samt artens sårbarhet som markhäckare för oavsiktlig införsel av predatorer kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som akut hotad (CR).

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Endemiska fågelarter i Kap Verdeöarna
Sandökenlärka

Sandökenlärka (Ammomanes cinctura) är en ökenlevande tätting i familjen lärkor som förekommer från Nordafrika österut till Pakistan .

Utseende och läten 
Sandökenlärkan är med en kroppslängd på 13–14 centimeter en relativt liten lärka. Den liknar stenökenlärkan med enfärgat sandbrun ovan, men är tydligt mindre och knubbigare med rundare huvud och kortare näbb. Den ljust rödbruna stjärten har ett distinkt svart ändband, tertialerna är rosttonade (hos stenökenlärkan mörkt gråbruna) och svartspetsade yttre handpennor.

Sången är ett karakteristiskt upprepat och taktfast gnisslande läte, att likna vid ljudet från en rostig pump. Den lockar likt stenökenlärkan med pressade tjerr eller nasala tjypp. Ett arteget läte är ett bschy.

Utbredning och systematik 
Sandökenlärka delas in i tre underarter med följande utbredning:
 A. c. cinctura – förekommer på Kap Verde-öarna
 A. c. arenicolor – förekommer i ökenområden från norra Afrika till Sinaihalvön och Arabien
 A. c. zarudnyi – förekommer i ökenområden från Iran till södra Afghanistan och södra Pakistan

Arten är en mycket sällsynt gäst i Europa med fynd i Kanarieöarna, på spanska fastlandet, i Frankrike, på Malta samt på Cypern.

Levnadssätt 
Till skillnad från stenökenlärkan återfinns sandökenlärkan som namnet avslöjar i platt och sandig öken eller halvöken, alltså inte i bergig och stenig terräng. Arten är flocklevande utom under häckningen och ses rastlöst löpa fram i öknen med endast blinksnabba stopp, som en liten vadare. Den livnär sig främst av frön, i mindre omfattning växtdelar och insekter.

Häckning 
Äggläggning är korrelerad till regnperiod, varför den varierar geografiskt: januari till april i Nordafrika, september till juni i Kap Verdeöarna och mestadels från mitten av mars till mitten av april i Mellanöstern. Honan bygger boet och det är okänt om hanen bidrar. Boet är en grund fördjupning på marken under en klippa eller bredvid en sten, fodrad med vegetation och med en liten vall av småsten. Däri lägger honan oftast två till fyra ägg som ruvas av båda könen i tolv till 14 dagar, lämnar boet vid elva dagars ålder och blir flygga efter 13–15 dagar.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. IUCN kategoriserar därför arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som generellt vanlig, dock ovanlig i Jordanien och mycket vanlig i centrala Saudiarabien.

Referenser

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Fåglar i palearktiska regionen
Rödstjärtad ökenlärka

Rödstjärtad ökenlärka (Ammomanes phoenicura) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar som huvudsakligen förekommer i Indien.

Utseende och läten 
Rödstjärtad ökenlärka är en rätt robust och mörk lärka med kraftig näbb och få särdrag. Ovansidan är sotfärgad gråbrun, undersidan rostorange. Den är tydligt streckad på strupe och bröst. Även övre stjärttäckarna och stjärten är rostorange, med ett mörkare ändband. Sången som levereras från marken, en låg sittplats eller i sångflykt består av två till tre enkla toner, en i taget.

Utbredning och systematik 
Rödstjärtad ökenlärka förekommer i nordöstra Pakistan och större delen av Indien och behandlas antingen som monotypisk eller delas in i två underarter med följande utbredning:
 Ammomanes phoenicura phoenicura – nordöstra Pakistan och centrala Indien
 Ammomanes phoenicura testacea – södra Indien

Den har tidigare behandlats som samma art som sandökenlärkan (Ammomanes cinctura), men liknar mer stenökenlärkan (Ammomanes deserti) i morfologi, levnadsmiljö och läten och står troligen närmare denna.

Levnadssätt 
Rödstjärtad ökenlärka påträffas i torrt och öppet landskap med sparsam växtlighet. Den födosöker på marken efter frön, säd och ryggradslösa djur som skalbaggar. Fågeln häckar mellan februari och maj, huvudsakligen i mars och april. Arten är mestadels stannfågel men något nomadisk utanför häckningstid.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stabil population. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats, men den beskrivs som lokalt vanlig i norra Indien.

Noter

Externa länkar 

 Bilder och filmer på Internet Bird Collection
 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i orientaliska regionen
Höglandslärka

Höglandslärka (Calandrella acutirostris) är en asiatisk fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar. Den häckar i högbelägen bergsöken från nordöstra Iran till västra Kina samt i Himalaya från Pakistan till norra Indien och östra Tibet. Vintertid flyttar den söderut till Indien. Arten är närbesläktad med och mycket lik korttålärkan. IUCN kategoriserar den som livskraftig.

Utseende 
Höglandslärkan är en liten lärka med en kroppslängd på 14 centimeter. Den är mycket lik sin nära släkting korttålärkan med ljus ostreckad undersida, en mörk fläck på bröstsidan och ett vitt ögonbrynsstreck. Höglandslärkan är dock gråare och mindre streckad ovan med nästan rosafärgade övre stjärttäckare och ett gråbrunt bröstband. Huvudteckningen är mindre utpräglad, med svagare ögonbrynsstreck och enhetliga örontäckare.

Läte 
Sången beskrivs i engelsk litteratur som ett mjukt och varierande "tee-leu-ee-lew". I flykten hörs ett fylligt och rullande "tiurr".

Utbredning och systematik 
Höglandslärka delas in i två underarter med följande utbredning:
 Calandrella acutirostris acutirostris – förekommer från bergstrakter i nordöstra Iran till norra Afghanistan, Östturkestan och västra Kina
 Calandrella acutirostris tibetana – häckar i Himalaya från norra Pakistan till norra Indien och östra Tibet, övervintrar söderut till Indien.

Arten har även tillfälligt setts i Israel.

Släktskap 
Genetiska studier visar att höglandslärkan är nära släkt med korttålärkan (Calandrella brachydactyla), allra närmast dess östligaste populationer, varför dessa nu lyfts ut till en egen art, mongolisk korttålärka (C. dukhunensis).

Levnadssätt 
Arten häckar i högbelägen halvöken mellan 1 000 och 5 000 meters höjd och övervintrar i jordbruksmark som ligger i träda. Födan är dåligt känd men tros bestå av frön och ryggradslösa djur. Den födosöker på marken, i flockar utanför häckningstid. Även häckningsbiologin är lite studerad. Den lägger troligen två kullar och häckar mellan maj och augusti, huvudsakligen från juni på högre höjder.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med okänd utveckling. Utifrån dessa kriterier kategoriserar IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats, men den beskrivs som inte ovanlig i Kina, frekvent förekommande till fåtalig i Pakistan, vanlig i Nepal och Ladakh, inte väldigt vanlig i Sikkim och sällsynt i Bhutan.

Namn 
Fågeln har på svenska även kallats Humes korttålärka.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Rostkronad lärka

Rostkronad lärka (Calandrella blanfordi) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar. Den förekommer i nordöstra Afrika. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och levnadssätt 
Rostkronad lärka är en långstjärtad medelstor lärka med rostbrun hjässa. Fjäderdräkten varierar geografiskt, där bergslevande former är mer fylliga i färgerna och de i låglandet mer urvattnade, men alla former uppvisar den rostbruna hjässan och vanligen lite svart på bröstsidan. Sången består av korta, pratiga fraser som ofta upprepas och vanligen avges i flykten. Bland lätena hörs en stigande vissling och ett snabbt skaller.

Brunkronad lärka, tidigare behandlad som underart, är mindre, med ljusare ovanida och hjässa, mindre inslag av rostrött på övergump och övre stjärttäckare, tydligt mindre svart bröstfläck, beige anstrykning på undersidan snarare än roströd och mindre framträdande vitt på strupe och ögonbrynsstreck.

Utbredning och systematik 
Rostkronad lärka förekommer i nordöstra Afrika och delas idag vanligen in i två underarter med följande utbredning:
 Calandrella blanfordi blanfordi – förekommer i norra Eritrea
 Calandrella blanfordi erlangeri – förekommer i Etiopien

Tidigare behandlades erlangeri som en egen art, Calandrella erlangeri. Samtidigt inkluderades brunkronad lärka (C. eremica) i blanfordlärkan. Efter DNA-studier rekommenderades dock nuvarande uppdelning.

Levnadssätt 
Rostkronad lärka hittas i bergsbelägna gräsmarker, jordbruksfält och halvöken. Den ses ofta i flockar.

Status 
För rostkronad lärka råder brist på kunskap vad gäller arternas population och utveckling, men den anses inte vara hotad. IUCN kategoriserar den därför som livskraftig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn hedrar engelska naturforskaren William Thomas Blanford. Tidigare kallades den blanfordlärka även på svenska, men justerades 2023 till ett enklare och mer informativt namn av BirdLife Sveriges taxonomikommitté.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Rödkronad lärka

Rödkronad lärka (Calandrella cinerea) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Rödkronad lärka är en medelstor slank lärka. Relativt lång stjärt och tunn näbb ger den drag av piplärka. I alla dräkter har den ett tydligt vitt ögonbrynsstreck, diagnostiskt tegelröda hjässfjädrar som kan resas som en tofs samt rödaktiga bröstsidor. Bland lätena hörs halvmelodiska tjirpanden och korta sträva toner. Sången som avges i en utdragen böljande sångflykt består av tjirpande toner, ofta i serier och med härmningar av andra fågelarter.

Utbredning och systematik 
Rödkronad lärka förekommer i centrala och södra Afrika från Kongo-Kinshasa och södra Kenya och vidare söderut. En isolerad population finns i centrala Nigeria. Dess inre systematik är omtvistad. eBird/Clements delar in den i nio underarter med följande utbredning:
 Calandrella cinerea rufipecta – centrala Nigeria (Jos Plateau)
 Calandrella cinerea saturatior – Kongo-Kinshasa österut till Uganda och västra Tanzania, söderut till Angola (utom i nordväst och syd), norra Zambia och Malawi
 Calandrella cinerea alluvia – kustvattnen vid södra Moçambique och inåt landet till norra Botswana
 Calandrella cinerea williamsi – södra Kenya och norra Tanzania
 Calandrella cinerea spleniata – sydvästra Angola och nordvästra Namibia
 Calandrella cinerea cinerea – södra Namibia och västra Sydafrika
 Calandrella cinerea millardi – södra Botswana
 Calandrella cinerea niveni – östra Sydafrika
 Calandrella cinerea fulvida – södra Angola, södra Zambia och Zimbabwe

International Ornithological Congress urskiljer istället endast fem underarter, där  millardi, niveni och fulvida inkluderas i cinerea medan alluvia inkluderas i saturatior.

Genetiska studier från 2020 visar att rödkronad lärka är systerart till korttålärkan. Samma studier visar att den består av två klader som möjligen utgör egna arter, med underarterna rufipecta och williamsoni å ena sidan och övriga populationer å andra sidan.

Levnadssätt 
Rödkronad lärka hittas i jordbruksbygd, öppna fält, kanter av våtmarker och andra öppna områden. Små till större grupper är stannfåglar eller uppträder nomadiskt. Den ses karakteristiskt springa fem till tio meter och sedan stanna för att födosöka efter frön eller insekter. Den kan då vara förvånansvärt svår att upptäcka på marken. Fågeln påträffas också vid vattenhål dit den tar sig för att dricka.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och tros öka i antal. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Sandlärka

Sandlärka (Alaudala raytal) är en asiatisk fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende 
Sandlärka är en liten lärka med en kroppsländ på endast 12 centimeter. Fågeln är ljus med tunn näbb och kort stjärt. Ovansidan är kallt sandgrå, undersidan vitaktig och på bröstet syns små fina streck.

Utbredning och systematik 
Sandlärka delas in i två underarter med följande utbredning:
 Alaudala raytal raytal – förekommer från kustnära områden i sydöstra Iran till Afghanistan, norra Indien och södra Myanmar
 Alaudala raytal adamsi – förekommer i kustnära områden i nordvästra Indien

Släktestillhörighet 
Tidigare placerades sandlärka med släktingar med korttålärkor i Calandrella, men genetiska studier visar att de snarare står närmast berglärkorna i Eremophila. De förs därför numera till det egna släktet Alaudala.

Levnadssätt 
Sandlärka påträffas vid sandbankar utmed sjöar, floder, tidvattenskanaler och sanddyner utmed kusten. Den ses ensam, i par eller i små lösa flockar när den genom blixtsnabba stopp söker efter insekter och frön.

Fågeln häckar från februari till maj, Det djupt skålformade boet placeras bland vegetation på den sandiga marken. Den lägger vanligtvis tre gråvita brunfläckiga ägg.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling som inte tros vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som lokalt vanlig.

Namn 
Fågelns vetenskapliga artnamn kommer av Rētǎl (="sandfågel"), sandlärkans namn på Hindi. Sandlärka är även en föråldrad synonym för berglärka.

Referenser

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i palearktiska regionen
Fåglar i orientaliska regionen
Tuvlärka

Tuvlärka (Alaudala somalica) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utseende och läte 
Tuvlärkan är en rätt liten enfärgad lärka. Färgsättningen varierar geografiskt, från mörkbrun till ljusare brun till rostbrunt. Den har i alla dräkter dock ljust ögonbrynsstreck och ljus ögonring, streckat bröst och helt eller delvist ljus näbb. Arten liknar sångbusklärkan, men har beigefärgade istället för rent vita yttre stjärtpennor och saknar rostfärgade fläckar i vingarna. Lätet är ett snabbt "chidup", ofta avgivet i flykten, och sången som utförs i sångflykt är lång och varierad, med inslag av härmningar från andra fågelarter.

Utbredning och systematik 
Tuvlärkan delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Alaudala somalica megaensis – förekommer från södra Etiopien till centrala Kenya
 Alaudala somalica somalica – förekommer i östra Etiopien och norra Somalia
 Alaudala somalica perconfusa – förekommer i nordvästra Somalia

Athilärka (A. athensis) behandlas ofta som en underart till tuvlärka.

Släktestillhörighet 
Tuvlärka med släktingar placerades tidigare tillsammans med korttålärkorna i Calandrella. Genetiska studier visar dock att de är närmare släkt med exempelvis kalanderlärka i Melanocorypha.

Levnadssätt 
Arten hittas i torra gräsmarker och halvöken, vanligen i flockar.

Status 
IUCN kategoriserar arten som livskraftig men inkluderar även athilärkan i den bedömningen. Den tros dock minska i antal till följd av minskat utbredningsområde i Kenya.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Maksimir

Maksimir är en stadsdel i Zagreb i Kroatien. Den är av Zagrebs mer centrala stadsdelar och  har 48 902 invånare (2011). Maksimir är uppkallat efter biskopen Maksimilijan Vrhovac.

Geografi 
Maksimir gränsar till stadsdelarna Podsljeme i norr, Gornja Dubrava i öster, Donja Dubrava i sydöst, Peščenica-Žitnjak i söder, Donji grad i sydväst och Gornji grad-Medveščak i väster.

Lista över lokalnämnder 
I Maksimir finns 11 lokalnämnder (mjesni odbori) som var och en styr över ett mindre område:
 Bukovac
 "Dinko Šimunović"
 Dobri Dol
 Dotrščina
 "Eugen Kvaternik"
 Kozjak
 Maksimir
 Maksimirska naselja
 Mašićeva
 Remete
 Ružmarinka

Arkitektur och stadsbild 
Eugen Kvaterniks torg vid brytpunkten mellan Gornji grad-Medveščak, Donji grad och Maksimir är stadsdelens centrum.
Maksimirparken anlades år 1794 och är Zagrebs största allmänna park. 
Maksimirstadion som är Kroatiens nationalarena i fotboll ligger i Maksimir.

Referenser

Externa länkar 

Stadsdelar i Zagreb
Benguelalärka

Benguelalärka (Certhilauda benguelensis) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Benguelalärka delas in i två underarter med följande utbredning:
 Certhilauda benguelensis benguelensis – förekommer längst ut vid kusten i sydvästra Angola och norra Namibia
 Certhilauda benguelensis kaokoensis – förekommer i Brandberg-bergen (södra Angola och norra Namibia)

Fågeln behandlas ofta som en del av namaqualärkan (C. subcoronata).

Status 
IUCN betraktar den inte som god art, varför dess hotstatus inte bedömts.

Namn 
Fågelns svenska och vetenskapliga artnamn syftar på Benguela, en stad och en provins i västra Angola.

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Agulhaslärka

Agulhaslärka (Certhilauda brevirostris) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Fågeln finns på slätterna vid Agulhas i Västra Kapprovinsen i Sydafrika, där den är endemisk. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter. Den behandlas ofta som underart till kaplärka (Certhilauda curvirostris).

Status 
Internationella naturvårdsunionen IUCN erkänner den inte längre som god art, varför dess hotstatus inte bedömts.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Endemiska fågelarter i Sydafrika
Kortklolärka

Kortklolärka (Certhilauda chuana) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar. Den förekommer i torra gräsmarker i ett område i södra Afrikas inland. Arten minskar i antal, men beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende 
Kortklolärkan är en utdragen och slank piplärkelik lärka med smal näbb, tydligt vitt ögonbrynsstreck och ovansidan brokig i varma och mörka färger. Utbredningen överlappar inte med liknande smalnäbbade lärkor. Rödnackad lärka är knubbigare, med tofs på huvudet och rostbrun i nacken och vingen, medan sabotalärkan är mindre och mer kompakt, med tydligare ansiktsteckningar.

Utbredning och systematik 
Fågeln förekommer på torr savann i sydöstra Botswana och nordcentrala Sydafrika. Den behandlas som monotypisk, det vill säga att den inte delas in i några underarter.

Levnadssätt 
Kortklolärkan bebor öppen törnsavann, framför allt kortbetat gräs och öppna betesmarker. Där födosöker den i par efter ryggradslösa djur. Hanen utför en karakteristisk spelflykt genom att stiga åtta till tio meter rakt upp i luften, för att sedan fälla sina vingar och dyka ner mot marken, medan den yttrar en vissling. Även klara och mycket ljusa "tseeet-tsooooe" eller andra visslingar kan höras.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar därför arten som livskraftig (LC).

Noter

Externa länkar 

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Kaplärka

Kaplärka (Certhilauda curvirostris) är en fågel i familjen lärkor inom ordningen tättingar.

Utbredning och systematik 
Kaplärka delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Certhilauda curvirostris curvirostris – sydvästra Sydafrika (Västra Kapprovinsen söder om Olifants River)
 Certhilauda curvirostris falcirostris – kustnära Namibia (längst i sydväst) och västra Sydafrika (söder ut till Olifants River i Västra Kapprovinsen)
 Certhilauda curvirostris brevirostris – slätterna vid Agulhas i Västra Kapprovinsen i Sydafrika

Vissa behandlar underarten curvirostris som den egna arten agulhaslärka (Certhilauda brevirostris).

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde, men tros minska i antal, dock inte tillräckligt kraftigt för att den ska betraktas som hotad. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar arten som livskraftig (LC).

Referenser

Externa länkar 

 Fler bilder på Flickr

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen
Sotholärka

Sotholärka (Certhilauda semitorquata) är en afrikansk fågelart i familjen lärkor inom ordningen tättingar. Den förekommer i gräsmarker i Sydafrika. Beståndet anses vara livskraftigt.

Utseende och läte 
Sotholärkan är en medelstor och slank lärka med rätt lång, tunn näbb och långa ben. Fjäderdräkten varierar, men generellt är den rödbrun ovan och beigefärgad under med endast sparsam streckning. Av de olika ’’Certhilauda’’-lärkorna är denna art minst, minst streckad och med kortast näbb. Sången som ofta utförs i en sångflykt (se Levnadssätt nedan) består av en enda fallande vissling, "seeeoooouuu".

Utbredning och systematik 
Sotholärkan är endemisk för Sydafrika. Den delas in i tre underarter med följande utbredning:
 Certhilauda semitorquata semitorquata – förekommer på gräsmarkerna i östra Karroo i Sydafrika
 Certhilauda semitorquata transvaalensis – förekommer i östra Sydafrika
 Certhilauda semitorquata algida – förekommer i sydcentrala Sydafrika (södra delen av Östra Kapprovinsen)

Levnadssätt 
Sotholärkan hittas i torra och öppna gräsmarker nära klippiga utsprång. Där ses den spatsera målmedvetet och springa snabbt innan den stannar för att picka i grästuvor eller buskar efter ryggradslösa djur. Under häckningstid utför den en karakteristisk sångflykt då hanen först flyger ner mot marken, därefter rakt upp till 10–15 meters höjd för att sedan fälla ihop vingarna och falla till marken.

Status och hot 
Arten har ett stort utbredningsområde och en stor population med stabil utveckling och tros inte vara utsatt för något substantiellt hot. Utifrån dessa kriterier kategoriserar internationella naturvårdsunionen IUCN arten som livskraftig (LC). Världspopulationen har inte uppskattats men den beskrivs som relativt vanlig.

Namn 
Fågeln har på svenska tidigare kallats både långnäbbad lärka och transvaallärka.

Noter

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Lärkor
Fåglar i etiopiska regionen