Presidentvalet i USA 1968

Presidentvalet i USA 1968 hölls den 5 november 1968 i hela USA.

Valet stod mellan den sittande demokratiske vicepresidenten Hubert Humphrey från Minnesota, den republikanske tidigare vicepresidenten Richard Nixon från New York samt den oberoende tidigare guvernören George Wallace från Alabama. Nixon vann valet med liten marginal med en kampanj inriktad på lag och ordning och att avsluta det pågående och djupt kostsamma kriget i Vietnam. Valet var även det första efter genomdrivandet av Voting Rights Act 1965, vilket skulle garantera alla amerikanska medborgares möjlighet att delta oavsett hudfärg, läskunnighet eller socioekonomisk status. Då förändringen gällde ett fåtal sydstater var valmannakåren obetydligt förändrad jämfört med valet 1920, det första då kvinnor kunde delta på samma villkor som män i samtliga stater.

Efter att ha förlorat presidentvalet åtta år tidigare seglade Nixon upp som republikansk kandidat och förväntad vinnare, inte minst då demokraten George Wallace ställt upp som tredjepartskandidat med stöd i synnerhet bland demokrater, men Humphrey lyckades hämta igen försprånget och förlorade med knapp marginal. Inte minst i elektorsrika Kalifornien, Illinois och Ohio vann Nixon med ett fåtal procentenheter; hade Humphrey vunnit Kalifornien eller de två andra hade valet överlåtits åt representanthuset, vilket dominerades av demokraterna. Valet var också det sista då New York och inte Kalifornien hade flest elektorer. Valet sågs som en vattendelare efter en period av demokratisk dominans sedan 1932, under vilken demokraterna kontrollerat fyra av fem administrationer. Från 1968 fram till valet av Bill Clinton 1992 vann tvärtom republikanerna fem av sex presidentval.

Demokraternas nomineringsprocess

Anmälda kandidater
Roger D. Branigin, guvernör från Indiana
Hubert Humphrey, vicepresident och kandidat till 1952 och 1960 års nomineringar från Minnesota
Lyndon B. Johnson, president, från Texas
Ted Kennedy, senator från Massachusetts
Robert Kennedy, senator och tidigare justitieminister från New York
Eugene McCarthy, senator från Minnesota
George McGovern, senator från South Dakota
Dan Moore, guvernör från North Carolina
George Smathers, senator och kandidat till 1960 års nominering från Florida
Stephen M. Young, senator från Ohio

Förlopp
Få vågade ursprungligen utmana den sittande presidenten till nomineringen. Enda motståndet i primärvalen var den pacifistiske senatorn Eugene McCarthy. Eugene McCarthy antikrigsinställning vann honom många supportrar, inte minst bland Hollywood-eliten (däribland Paul Newman, Barbra Streisand och Burt Lancaster). När McCarthy vann de första primärvalen drog Johnson sig ur tävlingen, och fler anmälde sitt intresse.

Robert Kennedy, bror till förutvarande president John F. Kennedy, vann de följande primärvalen och sågs som en möjlig rival till vicepresident Humphrey innan Robert Kennedy den 5 juni samma år sköts till döds i Los Angeles av Sirhan Sirhan, en palestinier som ogillade Kennedys stöd till Israel, under en fest till Kennedys seger i primärvalet i Kalifornien. Valet stod nu mellan McCarthy och Humphrey, vilka stod på olika sidor i frågan om Vietnamkriget. Trots belastningen med nämnda fråga gav vicepresidentposten Humphrey ett övertag och han nominerades som väntat.

Nationella partikonventet

Röstresultat

Republikanernas nomineringsprocess

Anmälda kandidater
Frank Carlson, senator från Kansas
Clifford P. Case, senator från New Jersey
Hiram Fong, senator från Hawaii
John Lindsay, borgmästare från New York
Richard Nixon, tidigare vicepresident och 1960 års presidentkandidat från New York
Ronald Reagan, guvernör från Kalifornien
Jim Rhodes, guvernör och kandidat till 1964 års nominering från Ohio
Nelson Rockefeller, guvernör och kandidat till 1960 och 1964 års nomineringar från New York
Winthrop Rockefeller, guvernör från Arkansas
George W. Romney, guvernör och kandidat till 1964 års nominering från Michigan
Harold Stassen, guvernör och kandidat till 1944, 1948, 1952 och 1964 års nomineringar från Minnesota
John A. Volpe, guvernör från Massachusetts
William Westmoreland, fyrstjärnig general och befälhavare över USA:s trupper i Vietnam från South Carolina

Förlopp
Redan från början ansågs Nixon som den troligaste segraren, och de första primärvalen slutade med Nixons seger och hans motståndares avhopp.

Nationella partikonventet

Röstresultat

Övriga
George Wallace, före detta guvernör och numera förste gentleman i Alabama (hustrun Lurleen Wallace avled under 1968) misslyckades vinna demokraternas nominering, men erkändes som demokratisk kandidat i Alabama och ställde även upp för det 1967 grundade American Independent Party på ett populistiskt program om delstaters rättigheter, lag och ordning samt en betydligt mer isolationistisk utrikespolitik. Hans mål anses i huvudsak vara att förhindra att antingen Nixon eller Humphrey fick en majoritet i elektorskollegiet och därmed överlämna valet av president till Representanthuset, där sydstatsdemokraterna spelade rollen som vågmästare och skulle kunna förhandla till sig en mer försiktig antisegregationspolitik i utbyte mot presidentposten. Wallace vann 13,5 % av rösterna och 46 elektorsröster, det senare ett rekord som ingen tredjepartskandidat slagit sedan dess (även om Ross Perot fick drygt en femtedel av rösterna i valet 1992). Sedan 1968 har ingen tredjepartskandidat vunnit en hel delstat, och endast ett begränsat antal så kallade faithless electors i elektorskollegiet.

Resultat i president- och vicepresidentvalet

Externa länkar

1968 i USA
1968
USA
Richard Nixon