kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Palantír

En palantír (ibland kallad för seende sten men egentligen med betydelsen "den som ser på avstånd") är en sten i Tolkiens värld som fungerar likt en kristallkula. När man ser i den kan man kommunicera med en annan sten, men endast Osgiliath-stenen kunde "tjuvlyssna" på de andra stenarna. Palantirerna var nästan omöjliga att skada, men det sägs att de kunde sprängas sönder vid höga temperaturer, till exempel i Orodruin. Det är troligt att den sten Sauron tagit som sin förstördes på detta sätt efter Barad-dûrs fall. Om man ville se mot öster var man tvungen att ställa sig i den riktningen och vice versa. Stenarna kunde också roteras vid behov. Stenen kunde se genom allt utom mörker och skugga. En teknik som kallades för höljning kunde utnyttjas för att utestänga fienden från känslig information. Denna kunskap har sedan länge gått förlorad men Sauron kände med stor sannolikhet till den.

Palantirerna tillverkades av alverna i Valinor i yttersta västern, med största sannolikhet av någon noldor, och troligtvis av Fëanor själv. Det tillverkades många palantirer men hur många är inte känt. Vissa hade makten över andra stenar och fanns i olika storlekar. De minsta var ca en fot i diameter medan de största fyllde ett helt rum. Mästarstenen förvarades i Avallonëtornet på Tol Eressëa, men inga uppgifter tyder på att någon kontakt fanns mellan denna och någon av stenarna i Midgård. Stenarna tycks också utöva makt över varelser vilket visades med Pippins erfarenhet med Orthancstenen.

Palantirerna fungerade bäst för dem som hade rätten att använda dem (till exempel Denethor och i ännu högre grad Elendils ättling Aragorn). Det var därför möjligt för Denethor att konfrontera Sauron (i många år) utan att underkasta sig Saurons vilja, ty Denethors förmågor förstärktes i förhållande till Saurons eftersom han hade rätten att använda sin palantir. Saruman hade däremot inte den rätten och klarade sig därför sämre än Denethor; i slutändan önskade han att Sauron skulle vinna, i alla fall motsatte han sig det inte längre.

De trogna alvvännerna som under Elendils ledning flydde från Númenor innan det landet sjönk förde med sig sju palantirer. Fyra sattes upp i Osgiliath, Minas Ithil, Minas Tirith, och i Orthanc; dessa var de stenar som placerades i Gondor. I Arnor fanns en sten i Annúminas, en på Amon Sûl (den största stenen i norr och den med längst räckvidd), och en på Emyn Beriad. Den senare kunde bara blicka ut över havet åt väster och Elendil blickade ofta ut över havet i hoppet om att se Númenor, men Númenor var borta för alltid. Círdan tog med sig den stenen när han lämnade Midgård.

Föremål i Tolkiens värld

de:Gegenstände in Tolkiens Welt#Die Palantíri
pl:Lista artefaktów Śródziemia#Palantíry
Fadren

Fadren ("fadern") är en tragedi från 1887 av August Strindberg.

Det centrala temat i Fadren är kampen mellan könen. Fadren handlar om en kvinna, Laura, som driver sin make in i en osäkerhet, som slutar med grubbel, förvirring och slaganfall. Det är Ryttmästarn som är hennes make, han har intellektuella intressen, är överkänslig och har lätt att brusa upp. Frun Laura använder hans labila ställning till sin fördel. Laura vill att hennes make ska destabiliseras mentalt och helst själv tro att han är tokig (och därefter kunna sättas på mentalsjukhus). För att få övertaget insinuerar hon för honom att han inte är pappa till hennes dotter Bertha.

Hans själskval stegras till sinnessjukdom, och i ett utbrott kastar han en brinnande lampa mot hustrun. Då är det hon som triumferar: nu har hon bevis på att han är vansinnig. Nu blir han bunden i tvångströja, förklaras omyndig och måste slutligen uppge allt motstånd. Till sist dör han under kvinnornas beklagande.

Dramat är ett av Strindbergs mest spelade, och har översatts till många olika språk.

I ett kanske något överdrivet brev till Friedrich Nietzsche berättade Strindberg om pjäsens premiär. Han påstod att en gammal dam under föreställningen hade "nedkommit med ett barn, och vid anblicken av tvångströjan hava", hävdade han, "tre fjärdedelar av publiken rest sig som en man för att under vansinnigt vrål lämna teatern".

Referenser

Externa länkar 
 Fadren av Strindberg i Libris
 Läs Fadrens uppsättningshistoria och pjästexten på Dramawebben

Pjäser av August Strindberg
Litteratur 1887
Aktiebolaget Hälsans gåva

Aktiebolaget Hälsans gåva är en svensk dramafilm från 1916 i regi av Georg af Klercker.

Handling 
Ett ambulerande cirkussällskap går mycket dåligt, när "damen utan underkropp" slutar eftersom lönen uteblivit, är det bara en tidsfråga innan man tvingas ställa in. Dödsstöten kommer när polisen beslagtar all utrustning och direktören med familj står på bar backe. De börjar därför att tillverka en variant, baserad på vetemjöl och socker, av en undermedicin som de sett en annons om. 

Tio år senare insjuknar Jans dotter Anna. Han läser en annons om undermedicinen, söker upp direktören och köper medicinen. Anna blir inte bättre och man köper en ny sats av medicinen, som dock är märkt på ett annat sätt, men ser likadant ut. Bedrägeriet har blivit avslöjat. Annas fästman Sven beger sig till direktören för att beskylla honom för bedrägeriet. Han känner då igen honom som den gamle cirkusdirektören, Sven var nämligen "damen utan underkropp", och går till polisen. Cirkusdirektören blir så chockad att han får en hjärtattck och dör. Hans dotter vill gottgöra allt och ser till att Anna kommer till ett sanatorium, där hon blir frisk och får sin Sven, samtidigt som hon själv finner kärleken i en ung läkare på sanatoriet.

Om filmen 
Filmen premiärvisades 1917 på Biografen Sture i Stockholm. Filmen spelades in vid Hasselbladateljén i Otterhällan i Göteborg med exteriörer från Göteborgstrakten av Carl Gustaf Florin och Gustav A. Gustafson. Filmen baserades på en verklig händelse där den danske filmförevisaren Christian Olsen, som i seklets början drev Hälsovännens Kemiska Laboratorium i Sala där han under namnet Dr Neslo framställde humbugmedicin. Polisen ingrep så småningom och stoppade geschäftet.

Rollista  
Manne Göthson - Jörgensen-Jensen, cirkusdirektör/humbugdoktor
Tekla Sjöblom - Hans hustru
Maja Cassel - Deras dotter
Gabriel Alw - Jan i Lilltorpet
Anna Löfström - Hans hustru
Mary Johnson - Anna, deras dotter
Arvid Hammarlund - Sven, hennes fästman
Dagmar Ebbesen - Kontorist
Ludde Gentzel - Cirkusbesökare

Källor
 

Svenska dramafilmer
Svenska filmer 1916
Filmer i regi av Georg af Klercker
Svenska stumfilmer
Förlorade filmer
Mellan liv och död

Mellan liv och död är en svensk dramafilm från 1917 i regi av Georg af Klercker.

Om filmen 
Filmen premiärvisades 1917 på Mosebacke Biografteater i Stockholm. Den spelades in vid Hasselbladateljén i Otterhällan Göteborg med exteriörer från Göteborg av Gustav A. Gustafson, Carl Gustaf Florin och Gösta Stäring

Rollista 
Manne Göthson – fabrikör Warren 
Tekla Sjöblom – Dorothea Warren, hans hustru 
Mary Johnson – Elsa Warren, deras dotter 
Ivar Kalling – doktor A. Brinck 
Lilly Cronwin – Inger Holm, hans assistent 
Gabriel Alw – middagsgäst hos Warrens 
Hugo Björne – middagsgäst hos Warrens 
Dagmar Ebbesen – middagsgäst hos Warrens 
Nils Lundell – middagsgäst hos Warrens 
Victor Arfvidson – middagsgäst hos Warrens

Källor 

Svenska filmer 1917
Svenska dramafilmer
Svenska kortfilmer
Kortfilmer 1917
Filmer i regi av Georg af Klercker
Svenska stumfilmer
Bränd

Bränd kan syfta på:

Bränd (roman) – en bok av Lee Child
Bränd (film) – två filmer med samma svenska namn

Se även
 Bränning på bål – ett dödsstraff och en begravningsritual
Inkorporering

Inkorporering sker när en administrativ enhet utökar sitt territorium. Motsatsen kallas exkorporering.

I den svenska stads- och kommunhistorien har inkorporering oftast inneburit att en stad införlivar hela eller delar av omkringliggande landskommuner med sitt område. Även inkorporeringar av köpingskommuner har dock förekommit, t.ex. när Malmö stad inkorporerade Limhamns köping.

Stads- och kommunhistorikern, senare borgarrådet, Yngve Larsson (1881–1977) skiljer i sin avhandling Inkorporeringsproblemet på ”total inkorporering” (en eller flera kommuner inkorporeras i sin helhet) respektive "partiell inkorporering" (delar av en eller flera kommuner inkorporeras). Istället för total inkorporering användes vid de för sin tid kontroversiella  kommunreformerna 1952 och 1971 begreppet sammanläggning. Vid en inkorporering anses en bestående kommun utvidgas med det inkorporerade området. Med begreppet sammanläggning menas att en ny kommun av bildas av de ingående kommunerna. Larsson konstaterar dock i sin doktorsavhandling att det är ”en ren formell fråga av ringa praktisk betydelse”, det är ändå var centralorten med kommunförvaltningen hamnar som visar vilket område som inkorporerar vilket.

Se även
Sammanläggning

Referenser

Litteratur

Juridiska termer
Kommunreformer
Kommunalrätt
Lufterianism

Lufterianism (engelska: breatharianism) är en nyandlig och pseudovetenskaplig teori som menar att människor kan överleva utan mat och ibland vatten genom att istället absorbera energi och näringsämnen genom luft och solljus.

Tankegången har sin grund i en indisk trosuppfattning (se astomi), men har även svenska anhängare. Uppfattningen har orsakat flera dödsfall där folk felaktigt trott sig kunna avstå livsnödvändiga födoämnen. I Sverige uppmärksammades trosuppfattningen särskilt 2019 efter att två lufterianer dömdes till fängelse för att nästan ha svultit sin 18 månader gamla dotter till döds.

Referenser

Externa länkar 
  
 

New Age
Pseudovetenskap
Förhydning

Förhyda en träbåt eller ett träskepp har varit en gängse metod, för att med en tunn plåt täcka bordläggningen under vattenlinjen för gång i is eller som skydd mot skeppsmask. Metoden är känd från medelhavets skepp innan vår tidräknings början, där en del av dessa skepp har haft en täckande blyplåt samt att träet var bestruket med vax och tjära . På 1700- talet började plåtar av koppar användas för att förhyda skeppen, den effekt som uppstår vid elektrolyt var ej känd. De äldre träskeppens bordläggning var fäst med spik av järn, dessa spikar korroderade bort snabbare vid skepp som var förhydade med kopparplåt. Ett förhydat skepp med bly eller kopparplåt behöver ej målas med bottenfärg mot beväxning eftersom plåten i sig själv är giftig.

En träbåt eller ett träskepp som ej är förhydat kan skadas vid gång i mycket tunn is. En plastbåt klarar sig väsentligt bättre vid gång i is, men det förekommer att även sådana förstärks med metallplåt på samma sätt.

Källor

Se även 
Kyreniaskeppet

Externa länkar
 Förhydning på Ostindienfararen Göteborg

Skrovdelar och delar fästa på skrovet
Sjötermer
Svarta rosor (1945)

Svarta rosor är en svensk dramafilm från 1945 i regi av Rune Carlsten.

Om filmen 
Filmen premiärvisades 27 augusti 1945 på biograf Grand i Stockholm. Den spelades in vid Centrumateljéerna och Sandrew-Ateljéerna i Stockholm med exteriörer från Konstakademien, Hässelby villastad, Saltsjöbaden och Baggensfjärden av Karl-Erik Alberts. 

Adolf Schütz och Paul Baudisch begärde att deras namn skulle utelämnas som manusförfattare och att Gunnar Tannefors som översatte manuskriptet från tyska ensam skulle anges som författare. 

Gustaf Molander spelade in en film 1932 med titeln Svarta rosor. Utöver titlarna har de två filmerna ingenting gemensamt.

Roller  
Viveca Lindfors – Märta Lind 
Anders Ek – Bert Thorell, konstnär 
Ulf Palme – Gunnar Bergström 
Erik Strandell – Per Bergström, Gunnars bror 
Gunnar Sjöberg – Harald Westermark, polisintendent, senare Märtas man 
Karl-Magnus Thulstrup – Hilding 
Margareta Fahlén – Margit 
Tom Walter – Lars Persson, zigenare 
Åke Claesson – Christian August Lind, Märtas far, trädgårdsmästare 
John Ekman – Alfzelius, konsthandlare 
Eva Dahlbeck – Ingrid Bergström, Pers fru 
Ruth Weijden – fru Samuel, Märtas hyresvärdinna 
Signe Lundberg-Settergren – Signe, Westermarks hushållerska 
Tekla Sjöblom – fru Stendahl, föreståndarinna för Blomsterhandeln Blåklinten 
Axel Högel – Herman Jansson, Linds medhjälpare

Musik i filmen 
Svarta rosor, kompositör Stig Hansson, instrumental, (filmens musikaliska tema). 
Med en enkel tulipan, kompositör Jules Sylvain, text Sven Paddock, framförs instrumentalt på dragspel 
Funiculì, funiculà, kompositör Luigi Denza, text Giuseppe "Peppino" Turco, instrumental.

Filmer 1945
Svenska dramafilmer
Svenskspråkiga filmer
Svenska 1940-talsfilmer
Wichita

Wichita kan syfta på

 Wichita, Kansas – en stad i den amerikanska delstaten Kansas
 Wichita (indianstam) – nordamerikansk indianstam
 Wichita (språk) – deras språk
 Wichita Recordings – ett London-baserat indieskivbolag

Se även
 Wichita County
Writings of Leon Trotsky

Writings of Leon Trotsky är en samling av Lev Trotskijs texter i 14 volymer skrivna mellan åren 1929 och 1940, sammanställd och utgiven av Pathfinder Press på initiativ av Socialist Workers Party under 1970-talet.

Verk av Lev Trotskij
Otto Hellkvist

Otto Albert Hellkvist, född 15 januari 1867 i Romelanda församling, Göteborgs och Bohus län, död 23 december 1952 i Stockholm, var en svensk journalist, romanförfattare, revyförfattare och operettförfattare. Ofta publicerad under pseudonymen Otton.

Åren närmast före första världskriget bodde han i Huddinge, och skrev där in sig i den lokala historien som en av grundarna och den förste valde ordföranden i idrottsföreningen Huddinge IF.

Han är biograferad i Svenskt biografiskt lexikon, band 18, sidan 571. Hellkvist gravsattes i Gustav Vasa kyrkas kolumbarium vid Odenplan i Stockholm.

Filmmanus

Teater

Revyer (urval)

Referenser

Noter

Svenskspråkiga författare
Svenska journalister under 1900-talet
Personer från Romelanda socken
Gravsatta i Gustaf Vasa kyrkas kolumbarium
Födda 1867
Avlidna 1952
Män
Yngve Schönberg

Yngve Schönberg född Olof Yngve Engelbrekt Schönberg 23 juli 1884 i Göteborg död 5 oktober 1968 var en svensk journalist, redaktör och manusförfattare.

Filmmanus

Källor 

Svenska journalister under 1800-talet
Födda 1884
Avlidna 1968
Män
Journalister från Göteborg
John Blom

John Blom, född Johan Vilhelm Blom 27 juli 1885 i Maria Magdalena församling, Stockholm, död 10 juni 1953 på Höstsol i Täby, var en svensk skådespelare.

Filmografi

Teater

Roller (ej komplett)

Källor

Fotnoter

Födda 1885
Avlidna 1953
Svenska skådespelare under 1900-talet
Män
Skådespelare från Stockholm
Franz Grothe

Franz Grothe, född 17 september 1908 i Berlin-Treptow, död 7 september 1982, var en tysk kompositör, dirigent och musiker (piano).

Kompositioner
Musiken till den tyska sången Wieder wird es Frühling, som framförs i filmen Svarta rosor

Tyska musiker
Tyska kompositörer
Födda 1908
Avlidna 1982
Män
Musiker från Berlin
Gabrielle Ringertz

Gabrielle Monique Ringertz, född Johns 27 juni 1863 i Stockholm, död 15 januari 1945, var en svensk författare och översättare.
 
Utöver titlarna i nedanstående bibliografi deltog Ringertz i Hasselblads Fotografiska AB stora manuskriptpristävling 1917 med manuskriptet till filmen Storstadsfaror. Hon delade andrapriset med hovrättsnotarien Helge Berglund.

Hon var dotter till konsuln Theodor Johns och Marianne Sugnet samt gifte sig 1890 med översten Nils Conrad Ringertz (1859–1926). De är begravna på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Bibliografi 
 Virgines (Ljus, 1902) (under pseudonymen Monica Bang)
 Offereld (Geber, 1904) (under pseudonymen Monica Bang)
 Inkräkterska [roman] (Bonnier, 1910)
 Sojourn for young ladies at different bathing resorts and other places in France ... under the management of M:me Gabrielle Ringertz (1924)
 Från min balkong i Madrid (Hökerberg, 1931)
 Mina vänner irländarna (Hökerberg, 1933)
 Cyrnos: medelhavsstämningar (Hökerberg, 1935)
 Havets land: Bretagne (Medén, 1936)
 Guds barnbarn (Medén, 1936) (under pseudonymen Monica Bang)
 På vita vägar i Provence (Bonnier, 1939)

Översättningar (urval)
 Charles M. Sheldon: Malcom Kirk eller seger öfver verlden (Bohlin, 1899)
 Marcel Prévost: Kampen för ett ideal (Björck & Börjesson, 1899)
 L. T. Meade: En satanisk kvinna (Silén, 1899)
 Charles Wagner: Röster i naturen (Norstedt, 1901) (L'âme des choses)
 Sidney K. Yeats: Protektorn (1904) (The Lord protector)
 Leonard Merrick: Kärlekens seger (B. Wahlström, 1912)
 Elinor Glyn: En äventyrerska (B. Wahlström, 1913)
 William J. Locke: Avgudar (B. Wahlström, 1918)
 Cosmo Hamilton: Prinsessan av New-York (Hökerberg, 1919)
 H. G. Wells: Ett sommaräventyr (Billow, 1929)
 Charles-Ferdinand Ramuz: Berget och kvinnan (Medén, 1936) (Derborence)
 Eve Curie: Min mor Marie Sklodowska Curie (Medén, 1938) (La vie de madame Curie)

Litteratur
 Gabrielle Ringertz: Erinringar från klostret: Gabrielle Ringertz berättar flickminnen. I tidskriften Idun, 1925, s. 996, 1009

Källor 
 Svenskt författarlexikon. 1900-1940, s. 672
 Hitta graven i Stockholm
 Libris
 Stockholms stadsbibliotek
 Antikvariat.net

Noter 

Svenska författare under 1900-talet
Svenska översättare
Svenska manusförfattare
Svenskspråkiga författare
Översättare från engelska
Översättare från franska
Författare publicerade under pseudonym
Författare från Stockholm
Översättare från Stockholm
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1863
Avlidna 1945
Kvinnor
John Erik Strandman

John Erik Strandman, född 8 februari 1886 i Norrköping, död 28 december 1934 i Göteborg, var en svensk skådespelare och operettsångare.

Biografi 
Strandman scendebuterade 1907 som Edvin Ström i Flickorna Blom på Norrköpings arbetareförenings teater. Han fick därefter engagemang hos Axel Hultman 1908–1909, vid Operett-teatern i Stockholm 1909–1910, åter vid Norrköpings arbetareförenings teater 1910–1911, vid Folkteatern i Stockholm 1911–1916, där han på grund av sin korpulens kom att tillhöra det så kallade Svullna gänget — ett öknamn som en grupp skådespelare hade fått av Jean Claesson.  

År 1916 flyttade Strandman till Göteborg, där han sedan stannade, med engagemang först hos Axel Engdahl vid Folkteatern 1916–1919 och därefter vid Stora Teatern fram till sin död 1934.
 
Strandman spelade 1915–1930 in 34 skivor, men hade endast en filmroll i Göteborg 1918. Han gifte sig 1916 med Ellen Reedtz. Strandman är begravd på Östra kyrkogården i Göteborg.

Teater

Roller (urval)

Filmografi

Bibliografi

Källor 

Svenska skådespelare under 1900-talet
Svenska scenskådespelare
Svenska stumfilmsskådespelare
Svenska operettsångare
Män
Födda 1886
Avlidna 1934
Gravsatta på Östra kyrkogården i Göteborg
Skådespelare från Norrköping
Agnes Nørlund

Agnes Nørlund, född 22 augusti 1882 i Köpenhamn, död 10 maj 1973, var en dansk skådespelare. Hon var dotter till författaren Niels Nørlund och kvinnosakspionjären Louise Nørlund och gift med skådespelaren Henry Seemann.

Nørlund antogs som elev vid Det kunglige Teaters balletskole som 11-åring, hon kom därefter in på skolans dramautbildning och scendebuterade vid teatern 1908. Hon kom senare att engageras 3 år vid Århus Teater och olika teatrar i Köpenhamn fram till 1915 då hon gifte sig och lämnade teaterscenen. Hon startade ett hönseri, som snart blev känt som landets ledande hönseri för sina moderna och hygieniska metoder. Efter 15 år lämnade hon hönseriet och arbetade som assistent åt sin man vid Lyngby Biografteater. Hon filmdebuterade 1907 vid Nordisk Film och kom att medverka i drygt 20 stumfilmer.

Filmografi (urval)

Externa länkar
 
 

Danska skådespelare under 1900-talet
Födda 1882
Avlidna 1973
Kvinnor
Skådespelare från Köpenhamn
Parasomni

Parasomnier är en samlingsbeteckning för diverse sömnstörningar och onormala tillstånd i samband med sömn. Parasomnier är väldigt vanligt hos barn och vissa är mycket vanligare hos pojkar än hos flickor. Parasomnifenomen tenderar att manifesteras tydligare när sömnen inte är god och stabil.

Exempel på parasomnier är:
 somnambulism (sömngång)
 nattskräck, attacker under sömn med ett beteende som liknar det vid stark ångest
 katatreni, att knarra under sömn
 hypnagoga hallucinationer, hallucinationer som uppkommer i samband med insomnandet
 somnilogi, att prata i sömnen
 bruxism, att gnissla tänder
 sängvätning, att kissa på sig i sömnen

Referenser 

Sömnstörningar
Örsjö, Skurups kommun

Örsjö är kyrkby i Örsjö socken i Skurups kommun, Skåne.

I byn ligger Örsjö kyrka.

Källor

Orter i Skurups kommun
Solberga kyrka

Solberga kyrka kan syfta på:
Solberga kyrka, Bohuslän – en kyrka i Bohuslän i Göteborgs stift
Solberga kyrka, Västergötland – en kyrka i Västergötland i Skara stift
Solberga kyrka, Skåne – en kyrka i Skåne i Lunds stift

Se även 

 Norra Solberga kyrka
 Södra Solberga kyrka
Ásmegin

Ásmegin är ett norskt viking metal-band. Namnet kommer från fornnordiska och betyder "gudarnas makt". Ásmegins texter är skrivna på norska såväl som på fornnordiska och gammelnorska. Vissa av låtarna på Hin vordende Sod & Sø bygger på den norska pjäsen Peer Gynt av Henrik Ibsen.

Medlemmar 
Senaste kända medlemmar
 Marius Glenn Olaussen – elgitarr, basgitarr, mandolin, dragspel, mellotron, piano (1998–?)
 Sregroth (Tomas Torgersbråten) – basgitarr, bakgrundssång (1998–?)
 Raymond Håkenrud – elgitarr, basgitarr, bakgrundssång, piano (2001–?)
 Erik Fossan Rasmussen – growlsång, trummor (2003–?)
 Lars Fredrik Frøislie – keyboard, mellotron, piano (2003–?)

Tidigare medlemmar 
Anders Torp – trummor (1998–1999)
Iving Mundilfarne – flöjt, gitarr (1998–1999)
Auðrvinr Sigurdsson – gitarr, sång (1998–2000)
Skule Jarl / Nordalv (Martin Nordrum Kneppen) – trummor, bakgrundssång (1999–2000)
Narrenschief (Bjørn Olav Holter) – sång (2001–2003)
Tommy Brandt – trummor (2001–2005)
Sareeta (Ingvild Anette Strønen Kaare) – sång, fiol (2003–2005)
Lazare (Lars Nedland) – sång (2003–2005)

Diskografi 
Demo
1999 – Naar rimkalkene heves (EP)

Studioalbum
2003 – Hin vordende Sod & Sø
2008 – Arv

Referenser

Externa länkar
Ásmegin på allmusic.com

Asmegin
Norska folk metal-grupper
Viking metal-grupper
Musikgrupper bildade 1998
Trilateral Commission

Trilateral Commission är en privat organisation, grundad 1973 på initiativ av personer inom Council on Foreign Relations och Bilderberggruppen, bland andra David Rockefeller, Henry Kissinger och Zbigniew Brzezinski. Omkring 300–350 europeiska, asiatiska och nordamerikanska medborgare samarbetar bland annat för att nå ökad förståelse mellan regionerna.

Trilateral Commission syftar bland annat till att ledande personer skall få möjlighet att träffas och diskutera i en informell miljö utan insyn från media. 

Svenska medlemmar är bland andra Marcus Wallenberg, Urban Ahlin, Carl Bildt, Tove Lifvendahl och Annie Lööf.

Referenser 
 Trilaterals Over Washington, Vol. I and II av Antony C. Sutton och Patrick M. Wood, The August Corporation (1979/81), 
 American Hegemony and the Trilateral Commission (Cambridge Studies in International Relations) (collective), Cambridge University Press (November 7, 1991), 318 sidor, 
 Trilateralism the Trilateral Commission and Elite Planning for World Management av Holly Sklar, South End Press (November 1, 1980), 616 sidor, 
 The Rockefeller triangle: A country editor's documented report on the Trilateral Commission plan for world government av Bill Wilkerson, Idalou Beacon (1980), 44 sidor, ASIN B0006E2ZE4
 Who's who of the elite: members of the Bilderbergs, Council on Foreign Relations, Trilateral Commission, and Skull & Bones Society av Robert Gaylon Ross. 2 uppl. San Marcos, Tex : RIE, 2000, 
 Tous pouvoirs confondus: État, capital et médias à l'ère de la mondialisation av Geoffrey Geuens, EPO (15 mars 2003), 470 sidor,

Noter

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Internationella ideella organisationer
Organisationer bildade 1973
Kommissioner
Amerika (musikalbum)

Amerika är det tredje studioalbumet av Bo Kaspers orkester, utgivet 30 september 1996. Det placerade sig som bäst på tredje plats på den svenska albumlistan.

Låtlista
"Vi kommer aldrig att dö" - 4:25
"En ny skön värld" - 4:21
"Ett & noll" - 4:07
"Amerika" - 4:28
"Lika rädd som du" - 5:39
"Kvarter" - 3:25
"Är det där vi är nu" - 4:23
"En världsomsegling under havet" - 4:51
"Du kan" - 4:40
"Gott nytt år" - 5:18

Listplaceringar

Källor

Album av Bo Kaspers orkester
Musikalbum 1996
Svenskspråkiga musikalbum
Hans Majestät får vänta

Hans Majestät får vänta kan syfta på:

 Hans Majestät får vänta (pjäs) – en pjäs av Oscar Rydqvist, förlaga till filmerna
 Hans Majestät får vänta (film, 1931) – en film i regi av Theodor Berthels
 Hans Majestät får vänta (film, 1945) – en film i regi av Gustaf Edgren