kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Alan Hollinghurst

Alan Hollinghurst, född 26 maj 1954 i Stroud, Gloucestershire, är en brittisk författare. Han studerade engelsk litteratur vid Magdalen College i Oxford.

Hollinghurst har hittills skrivit fem romaner: The Swimming Pool Library (1988), The Folding Star (1994), The Spell (1998), The Line of Beauty (2004) och The Strangers Child (2011). Han tilldelades 2004 det prestigefyllda Bookerpriset för The Line of Beauty, som utkom på svenska 2007 med titeln Skönhetens linje (Normal förlag, översättning av Ola Klingberg), 2012 utkom Främlingens barn (The Stranger's Child) i översättning av Rose-Marie Nielsen (Albert Bonniers Förlag).

BBC visade i maj 2006 The Line of Beauty som en mini-TV-serie i tre delar, med manus av den prisbelönade dramatikern Andrew Davies. Boken, liksom serien, skildrar den unge homosexuelle Nick Guest och hans relation med överklassfamiljen Fedden i 1980-talets England. Mycket av handlingen kretsar kring Nicks homosexuella relationer och familjefadern Geralds politiska karriär och är en ganska bred skildring av den brittiska eliten under 1980-talet.

Bibliografi utgivet på svenska 
 Skönhetens linje 2007
 Främlingens barn 2012

Priser och utmärkelser 
 Bookerpriset 2004 för The Line of Beauty

Referenser 

Brittiska författare
Engelskspråkiga författare
Vinnare av Bookerpriset
Födda 1954
Män
Levande personer
Alumner från Magdalen College, Oxford
Sega SC-3000

Sega Computer 3000 var Segas första hemdator, och motsvarades av konsolen SG-1000.

Marknad
SC-3000 lanserades i juli 1983 i Japan. Den spred sig snabbt till utlandet, dock utan att Sega tog något större ansvar för distribution och marknadsföring, varför den nådde långt ifrån hela Europa. SC-3000 såldes bland annat i Finland, Australien, Nya Zeeland, Italien och Frankrike. Detta, i kombination med inhemsk konkurrens från MSX-företagen, ledde till en trängd position för datorn på de flesta marknader.

Uppbyggnad
Som de flesta hemdatorer på det tidiga åttiotalet var SC-3000 en kompakt enhet med dator och tangentbord i samma låda, avsedd att kopplas in i en vanlig tv-apparat. Till skillnad från de flesta konkurrerande system hade SC-3000 ingen inbyggd Basic, utan programspråk fick köpas till i form av programmoduler. Tangentbordet var ursprungligen en billig lösning med gummitangenter, liknande det på Sinclairs maskiner. Den senare varianten SC-3000H (lanserad juli 1984) såldes med ett förbättrat tangentbord av mekanisk typ.

Specifikationer
Som så många andra maskiner från samma tid byggde SC-3000 på en rad populära standardkomponenter. Mest liknar datorn Sord M5 och MSX

 CPU: Z80A (3,58 MHz)
 RAM: 16 Kbyte (SC-3000), 32 Kbyte (SC-3000H)
 Grafikkrets: Texas Instruments TMS9918
 Grafikminne: 16 Kbyte
 Upplösning: 256 x 192 pixlar
 Färger: 16, ur en palett på 16 färger
 Spritar : 4 stycken, à 8 x 8 pixlar
 Ljudkrets: Texas Instruments SN76489 (PSG)
 3 kanaler fyrkantsvåg, 1 kanal vitt brus
 Lagringsmedium:
 Kassettband
 Programmodul (samma som SG-1000)
 Diskett (3 tum, genom SF-7000)
 Sega Card (via adapter)
 Portar:
 2 joystickportar
 Expansionsport
 Tv-utgång
 Bildskärm
 Kassett in/ut
 Mått: 353 mm x 210 mm x 46 mm

Basic
Till skillnad från de flesta konkurrerande system hade SC-3000 ingen inbyggd Basic, utan precis som på Sord M5, som hårdvarumässigt liknade SC-3000 mycket, köptes Basic separat och pluggades in som programmodul. Fördelen med detta system var att man lätt kunde byta Basic efter behov. Vissa moduler utökade också datorns RAM. Sega tillhandahöll följande moduler:
 Sega BASIC level IIB
 Sega BASIC level III
 Sega Home BASIC
(BASIC level IIA var endast avsedd för SG-1000 i kombination med det externa tangentbordet SK-1100.)

SF-7000
SF-7000 var en expansionsenhet som försåg SC-3000 med 64 KB minne och en diskettstation för tretumsdisketter. Dessutom fick man en serieport och en centronicsport.

Se även
 Sega SG-1000
 Lista över spel till SG-1000 (spelen fungerar även på SC-3000)

Externa länkar
 Hårdvarubeskrivning av SF-7000

Hemdatorer
Produkter lanserade 1983
SC-3000
Nikolaj Zinin

Nikolaj Nikolajevitj Zinin (ryska Николай Николаевич Зинин), född 25 augusti 1812 i Sjusja, död 18 februari 1880 i Sankt Petersburg, var en rysk organisk kemist. Han är känd för den så kallade "Zinin-reaktionen". 

Han var ledamot av Vetenskapsakademin i S:t Petersburg och förste president av ryska fysiska och kemiska societeten (1868-1877).

I S:t Petersburg var han privatlärare i kemi för den unge Alfred Nobel.

1842 spelade Zinin en viktig roll i bestämningen av anilin.

Födda 1812
Avlidna 1880
Ryska kemister
Män
Lansettfisk

Lansettfisk (Branchiostoma lanceolatum) är ett ryggsträngsdjur som först beskrevs av Peter Simon Pallas 1774. Lansettfisken ingår i släktet Branchiostoma och familjen lansettfiskar. Arten är reproducerande i Sverige. Inga underarter finns listade.

Arten förekommer i nordöstra Atlanten, inklusive Skagerrak och Kattegatt, i Medelhavet och i Svarta havet. Över Suezkanalen nådde den även norra och västra Indiska oceanen.

Källor

Externa länkar 

Lansettfiskar
P-ventil

P-ventil eller kissventil används vid längre dykningar. Via en uridom leds kisset iväg i en slang. 

För kvinnor finns en så kallad "she-p" att använda vid dykning.

Källor
Dykning

en:p-valve (diving)
Ampull

En ampull (eller ampulla) är en behållare som bland annat kan användas till förvaring av vaccin.

Historia 

Historiskt sett har ampuller använts till att innehålla ett mindre prov av en människas blod efter döden, som begravdes vid sidan om liken i många kristna katakomber. Från början trodde man att endast martyrer fick den här behandlingen, men numera tror många att det var en väl utbredd metod.

Nutida användning 

Moderna ampuller används för det mesta till att innehålla medicinska lösningar eller kemikalier med hög renhet som måste skyddas från luft. De är hermetiskt förseglade, vilket betyder att man smälter toppen av ampullen med en öppen låga.

Vätskebehållare
Iguanodonter

Iguanodonter var växtätande dinosaurier som levde från mitten av jura till yngre krita. Några av medlemmarna är Camptosaurus, Callovosaurus, Iguanodon och Ouranosaurus. Iguanodonter var en av de första grupperna av dinosaurier som hittades. De är bland de bäst kända dinosaurierna och innehåller även de "anknäbbade" hadrosauriderna. Iguanodonter var någorlunda stora djur, och vissa (sådana som Shantungosaurus som blev upp till 15 meter lång och kunde väga upp till 8 ton) blev större än de största köttätande dinosaurierna i storlek.

Klassificering
Iguanodontia tas ofta upp i förteckningar som en infraordning inom en underordning av Ornithopoda, även om Benton (2004) påstår att Ornithopoda är en infraordning och inte innehåller Iguanodontia. Traditionellt grupperades iguanodonter i superfamiljen Iguanodontoidea och familjen Iguanodontidae. Emellertid har fylogenetiska studier visat att de traditionella "iguanodontiderna" är en parafyletisk nivå som leder upp i Hadrosauridae (anknäbbade dinosaurier). Grupper som Iguanodontoidea används ännu som orankade klader i den vetenskapliga litteraturen. Även om många traditionella "iguanodontider" nu inkluderas inom superfamiljen Hadrosauridae.

Fylogeni
Kladogram efter Weishampel & Heinrich (1992). 

 Iguanodontia
 |--Tenontosaurus
 `--+--Rhabdodontidae
    |  |-?Mochlodon
    |  |--Rhabdodon
    |  `--Zalmoxes
    |-?Muttaburrasaurus
    `--Euiguanodontia
       |--Anabisetia
       |--Gasparinisaura
       `--Dryomorpha
          |--Dryosauridae
          |  |--Dryosaurus
          |  `--Valdosaurus
          `--Ankylopollexia
             |-?Bihariosaurus
             |-?Talenkauen
             |--Camptosauridae
             |  |--Callovosaurus
             |  |--Draconyx
             |  `--Camptosaurus
             `--Iguanodontoidea
                |--Lurdusaurus
                |--Lanzhousaurus
                `--Hadrosauriformer
                   |--Iguanodon
                   `--Hadrosauroidea

Släkten 

Dryosauridae
†Callovosaurus
†Dryosaurus (Även kallad "Dysalotosaurus")
†Kangnasaurus
†Magulodon?
†Valdosaurus

Camptosauridae
†Camptosaurus (Även kallad "Brachyrophus", "Camptonotus", "Cumnoria" och "Syumphyrophus")
†Draconyx
†Honghesaurus?
†Styracosterna?
†Theyophytalia?

Iguanodontidae
†Altirhinus
†Anabiseta
†Bihariosaurus
†Craspedodon
†Eucerosaurus
†Fukuisaurus
†Gadolosaurus
†Gravisaurus
†Iguanodon (Även kallad "Heterosaurus", "Hikanodon", "Iguanosaurus", "Sphenospondylus", och "Therosaurus")
†Jinzhousaurus
†Lanzhousaurus
†Lurdusaurus
†Macrogryphosaurus
†Mantellisaurus
†Nanyangosaurus
†Ouranosaurus
†Penelophognathus
†Planicoxa
†Probactrosaurus
†Procerosaurus
†Sanpasaurus?
†Talenkauen
†Tenontosaurus? (Även kallad "Eureodon")
†Vectisaurus?

Rhabdodontidae
†Mochlodon
†Muttaburrasaurus
†Rhabdodon
†Zalmoxes

Referenser
Gumsehuvud

Gumsehuvud är ett, numera vedertaget namn på en medeltida frälsesläkt, vars medlemmar själva enbart brukade förnamn och farsnamn (patronymikon). Den mest kända personen i denna släkt är drottning Katarina av Sverige och Norge.

Ätten härstammande från en man vid namn Orm som är känd endast genom sina barns patronymikon. Den tidigast i källorna förekommande av dem är riddaren Folke Ormsson (död omkring 1359), som nämns levande första gången 1330 och förde i sitt vapen kluven spets. 

Gumsehuvudvapnet kan inom denna släkt tidigast beläggas hos Orm Folkesson som är omnämnd 1379 när han satt fången på borgen Axevalla hus i Västergötland, som då innehades av kung Håkans anhängare, och Folke Ormsson tros därför ha tillhört kung Albrekts parti. Namnskicket och godshistoriska indicier talar för att han var son till Folke Ormsson. Mer hypotetiskt är ett antagande, att han var ingift i den släkt Sture som förde gumsehuvudvapnet, och att han upptagit dess vapen.

En son till Orm Folkesson var Karl Ormsson (levde 1443). Han vann insteg i högfrälset genom att gifta sig först med södermanlandslagmannen Nils Erengislessons (Hammerstaätten) systerdotter Märta Gregersdotter (Aspenäsätten) och sedan med riksrådet Staffan Ulfsson (Ulv)s dotterdotter Ingeborg Bengtsdotter (Vinstorpaätten). Karl Ormsson uppnådde riksrådsvärdighet senast 1435.

Karl Ormssons dotter Katarina Karlsdotter (1418-1450) gifte sig 5 oktober 1438 i Stockholm med Karl Knutsson (Bonde), och blev drottning av Sverige och Norge (1448–1450), när maken var kung över dessa riken.

Släkten utdog 1486 med Karl Ormssons son upplandslagmannen Gustav Karlsson.

Kända medlemmar 
Karl Ormsson (Gumsehuvud)
Gustav Karlsson (Gumsehuvud)
Katarina Karlsdotter (Gumsehuvud)

Källor

Noter 

Svenska adelsätter
Yasuhito Mori

Yasuhito Mori, född 1952 i Tokyo, är en japansk jazzmusiker.

Han tog civilekonomexamen år 1975 vid Aoyamagakuin University och studerade klassisk kontrabas för Mitsuru Onozaki (NHK Symf.) i sju år. Under hela 1970-talet har han arbetat som jazz- och studiomusiker i Tokyo.
Mori har spelat med många kända japanska jazzmusiker samt utländska musiker som till exempel Anita O’Day.
Han har också arbetat som producent för Yamaha och producerade ca 50 konserter under 1970-talet.

Mori kom till Sverige 1981 och har här arbetat med svenska jazzmusiker i flera konstellationer. Han har bl.a. arbetat med följande grupper/musiker:
Winduo
Sonya Hedenbratt
Svante Thuresson
Putte Wickman
Bengt Hallberg

Samt med gästande amerikanska musiker som: 
George Coleman
Lee Konitz
Bob Berg
Bob Mintzer
Maria Schneider
Ken Peplowski
Horace Perlan
Art Farmer
Karin Krog
Clark Terry
Georgie Fame

Idag spelar Mori med bl.a. Winduo, Bohuslän Big Band, Anders Persson Trio, Ewan Svensson Trio, Ulf Wakenius Quartet, Lars Jansson Trio och Toots Thielemans Scandinavian Quartet.

Han medverkade i tenorsaxfonisten Stan Getz Quartet med Kenny Barron och Ben Reily under dennes Europaturné sommaren 1989. 
1994 startade Mori en konsertserie som kallas Scandinavian Japan Connection. Den har resulterat i över sexton konsertturnéer både i Japan och Sverige tillsammans med flera svenska och japanska musiker.

I juni 2000 uppträdde han på Carnegie Hall i New York med Putte Wickman.
I juni 2001, under den 10:e konsertturnéen med Scandinavian Japan Connection, spelade Mori på den största jazzklubben i Tokyo, nämligen Body & Soul. Medverkande musiker var Lars Jansson och Anders Kjellberg. Gruppen blev där inspelad och det resulterade i skivan At Ease med Lars Jansson Trio. I augusti 2002 startade Mori etiketten Scandinavian Connection tillsammans med det japanska skivbolaget Spice of Life Inc.
Den första CD:n på SC blev ovannämnda At Ease/Lars Jansson Trio Live in Tokyo. Mori har arbetat som labelproducent för Scandinavian Connection och producerat 14 st CD.
I april 2002 började Mori samarbeta med kulturorganisationen American Voices och har varit i hela världen med bl.a. Toots Thielemans och Mike Del Ferrow.
I januari 2003 var Mori med på omslagsbilden till den svenska jazztidningen Orkestral Journalen.
I januari 2004 startade Mori tillsammans med Tom Sassa (VD.Spice of Life Inc.)Spice of Life Sweden HB. I mars 2005 var Mori med på omslagsbilden till den ryska jazztidningen ???.

Japanska jazzmusiker
Födda 1952
Män
Levande personer
Personer från Tokyo
WP:Projekt Japan
Axel Löwen

Axel Löwen, född 1 november 1686, död 25 juli 1772 i Stralsund, var en svensk greve, serafimerriddare, kommendör av Svärdsorden, fortifikationsofficer och riksråd.

Han var volontär vid fortifikationen 1702, vann sin huvudsakliga militära utbildning i utlandet och blev 1712 svensk generalkvartermästarlöjtnant i de tyska provinserna, utmärkte sig samma år vid försvaret av Stade, men blev under detsamma tillfångatagen av danskarna. 1713 lyckades han undkomma och smög sig nattetid genom de sachsiska posteringarna fram till Stralsund (juli 1713). 1714 satte han Wismar i defension, deltog 1715 i Stralsunds försvar och befäste Kudön, invid nämnda stad. Han utnämndes samma år till överste och generalkvartermästare. 1716 deltog han i fälttåget i Norge och föll vid Norderhovs prästgård i Ringerike ännu en gång i dansk fångenskap, enligt traditionen genom ett rådigt ingripande av prästfrun Anna Colbjørnsdatter.

Utväxlad 1719, blev han samma år generalmajor och direktör för fortifikationen och gjorde som sådan plan till åtskilliga befästningar, bl. a. vid Oxdjupet. 1731 blev han friherre. Hans andra giftermål  (1735), med en dotter till Arvid Horn, ansågs allmänt vara bidragande orsak till hans vidare framgångar. Han utnämndes 1737 till befälhavande general i Finland och föreslog i denna egenskap i sekreta utskottet vid 1738–1739 års riksdag iståndsättande av de påbörjade, föga lämpliga fästningsverken vid Villmanstrand och Fredrikshamn, men var också den förste, som väckte tanken på anläggandet av en befäst hamn vid Helsingfors. Vid samma riksdag användes han av hattpartiet till att övertala sin svärfar Horn att inlämna ansökan om avsked från kanslipresidentsbefattningen.

För sin medverkan lär han ha fått löfte om en plats i rådet, vilken han också erhöll vid de nya rådsutnämningarna 1739, då han lämnade chefskapet över fortifikationen. 1743 sändes han jämte riksrådet Eric Wrangel att avfordra Adolf Fredrik hans tronföljarförsäkran samt beledsaga honom till Sverige. Löwen ansågs vara en slug och fin man. Ehuru vald av hattpartiet, intog han i rådet en ganska självständig hållning och röstade ofta mot partiet. Delvis för att avlägsna honom ur regeringen gjorde rådet honom 1748 efter Meijerfeldts avgång till generalguvernör över Pommern. Han kvarstod i detta ämbete samt som kansler över Greifswalds universitet till 1766. Sedan 1746 var han ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien och 1751 greve. Hans dotter Eva Löwens sonson var den franske teaterförfattaren Adolphe de Leuven. Vid sidan av sina övriga sysslor var han verksam som amatörkonstnär och finns representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm.

Källor 

Dietmar Gohlisch: Catalogus Bibliothecae Praetoris Axel von Löwen. Scheunen-Verlag, Kückenshagen 2000. (Veröffentlichung des Stadtarchivs Stralsund Band 13)

Noter

Vidare läsning 
 

Svenska riksråd under 1700-talet
Svenska militärer under 1700-talet
Svenska fortifikationsofficerare
Svenska generaler
Svenska grevar
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1686
Avlidna 1772
Män
Riddare och kommendör av Kungl. Maj:ts Orden
Kommendörer av Svärdsorden
Mottagare av Serafimerorden
Representerade vid Nationalmuseum
Storbritanniens Grand Prix 1973

Storbritanniens Grand Prix 1973 var det nionde av 15 lopp ingående i formel 1-VM 1973.

Resultat 
 Peter Revson, McLaren-Ford, 9 poäng 
 Ronnie Peterson, Lotus-Ford, 6
 Denny Hulme, McLaren-Ford, 4
 James Hunt, Hesketh (March-Ford), 3
 François Cévert, Tyrrell-Ford, 2
 Carlos Reutemann, Brabham-Ford, 1
 Clay Regazzoni, BRM 
 Jacky Ickx, Ferrari 
 Howden Ganley, Williams (Iso Marlboro-Ford)
 Jackie Stewart, Tyrrell-Ford 
 Mike Beuttler, Clarke-Mordaunt-Guthrie (March-Ford)
 Niki Lauda, BRM 
 Rikky von Opel, Ensign-Ford

Förare som bröt loppet 
 Wilson Fittipaldi, Brabham-Ford (varv 44, oljeläcka)
 Emerson Fittipaldi, Lotus-Ford (36, transmission)
 John Watson, Brabham-Ford (36, bränslesystem)
 Graham Hill, Hill (Shadow-Ford) (24, chassi)
 Chris Amon, Tecno (6, bränslesystem)
 Jody Scheckter, McLaren-Ford (0, kollision)
 Mike Hailwood, Surtees-Ford (0, kollision)
 Jochen Mass, Surtees-Ford (0, kollision)
 Carlos Pace, Surtees-Ford (0, kollision)
 Jean-Pierre Beltoise, BRM (0, kollision)
 Andrea de Adamich, Brabham-Ford (0, kollision)
 Roger Williamson, March-Ford (0, kollision)
 George Follmer, Shadow-Ford (0, kollision)
 Jackie Oliver, Shadow-Ford (0, kollision)
 Graham McRae, Williams (Iso Marlboro-Ford) (0, gasspjäll)
 David Purley, LEC (March-Ford) (0, snurrade av)

Noteringar
 Loppet stoppades efter andra varvet på grund av en seriekrock men startades om och kördes den ursprungliga distansen. 
 Jochen Mass, Graham McRae, John Watson och Roger Williamson gjorde F1-debut.
 Peter Revsons första F1-vinst. 
 James Hunts första snabbaste varv. 
 Heskeths första snabbaste varv.

VM-ställning

1973 i Storbritannien
Storbritanniens Grand Prix
59 Times the Pain

59 Times the Pain var ett punk-/hardcoreband från Fagersta som var aktiva mellan 1992 och 2002. Bandet släppte fyra studioalbum och två EP-skivor på Burning Heart Records. 

Efter sex års uppehåll bestämde de sig för att göra en exklusiv spelning på festivalen Groezrock, Belgien 2008.

Biografi 
59 Times the Pain bildades i Fagersta 1992 av Magnus Larnhed (sång, gitarr), Michael Conradsson (bas), Toni Virtanen (trummor) och Kai Kalliomäki. Bandnamnet togs från en låt av Hüsker Dü med samma namn. 1993 släppte bandet sin första demo, Feeling Down, vilken drog till sig uppmärksamhet från Burning Heart Records. 

1994 släppte bolaget bandets första alster, EP-skivan Blind Anger and Hate.

Året efter, 1995, gick bandet in i den av Dan Swanö ägda studion Unisound Recordings för att spela in debutalbumet More Out of Today. Bandet mottog goda recensioner och etablerade sig som ett betydande inslag i den svenska hardcore- och punkscenen. Skivan blev bandets sista med gitarristen Kai Kalliomäki som senare kom att bli ersatt av Niklas Lundgren.

Två år passerade innan bandets andra studioalbum, Twenty Percent of My Hand, utkom i juli 1997. Skivan utgavs även i USA av Revelation Records och i Belgien av Genet Records.

1999 släpptes bandets tredje fullängdare End of the Millenium, följt av Calling the Public (2001), bandets fjärde och sista fullängdare.

2002 beslutade bandet sig för att lägga av. I pressmeddelandet skrev man: "Okey, here it is - we have, after soon to be ten years, decided to break up the band. We are not angry with each other and there is absolutely no grudges between us and Burning Heart records. We just felt that we could not take the band any further. Somehow our passion for the band and the music were lost somewhere along the autobahn and no one seems to remember when or where. We would like to thank everyone who came to our shows in Europe, Australia and Canada, everyone who bought our records and everyone who interviewed us for their fanzines/magazines/radiostations or in any other way supported 59 Times the Pain throughout the years. It cannot be stressed enough how much you meant to us. Thanks. Punk is not dead, it just smells funny."

Efter sex års tystnad genomförde 59 Times the Pain en återföreningsspelning i maj 2008 på den belgiska festivalen Groezrock. I pressmeddelandet skrev man: "We're back! The thing we never thought would happened is now a fact. We have decided to do one final exclusive show at Groezrock 2008...".

Medlemmar
 Magnus Larnhed - sång, gitarr
 Niklas Lundgren - gitarr
 Toni Virtanen - trummor
 Michael Conradsson - bas
 Kai Kalliomäki - gitarr (1992- 1996)

Diskografi

Album 
 More Out of Today (1995)
 Twenty Percent of My Hand (1997)
 End of the Millenium (1999)
 Calling the Public (2001)

EP 
 Blind Anger and Hate (1994)
 Music for Hardcorepunx (1998)

Singlar 
 Even More Out of Today (1995)
 Turn at 25th (1999)

Demo 
 Feeling Down (1993)

Referenser

Svenska punkband
Svenska hardcoregrupper
Musikgrupper bildade 1992
Musikgrupper upplösta 2002
Upplösta svenska punkband
Björkliden

För andra betydelser, se Björkliden (olika betydelser).

Björkliden är en vintersportort vid Malmbanan (trafikplatssignatur Bln) väster om Abisko i västra delen av Kiruna kommun. Avståndet Björkliden – Kiruna är 100 km och Björkliden – Narvik 75 km. 

Björkliden har omkring 20 permanentboende invånare, men antalet turister som besöker orten kan räknas till flera tusen per år. Järnvägsstationen i Björkliden är belägen 420 meter över havet och Björklidens hotell, hotell Fjället, omkring 500 meter över havet. Björkliden är ett av Statistiska centralbyråns fritidshusområden.

Från Björkliden utgår rösade vandringsleder till bland annat Låktatjåkkastugan, Sveriges högst belägna fjällstation (1228 meter över havet) och över Kårsavagge till Abiskojaure i Abisko nationalpark. Här passerar även gamla materialvägen, som numera har turistnamnet Rallarvägen, till bland annat Tornehamns kyrkogård, där många av de rallare som dog i samband med bygget av Malmbanan Riksgränsen – Kiruna ligger begravda. 

Vid Björkliden har man en hänförande utsikt över sjön Torneträsk och i fjärran avtecknar sig den mäktiga fjällvyn Lapporten med topparna Tjuonatjåkka och Nissuntjårro, 1540 respektive 1721 meter över havet.

I Björkliden finns Sveriges nordligaste golfbana (9 hål).

Externa länkar
Björklidens webbplats

Orter i Kiruna kommun
Vintersportorter i Lappland
Hållplatser längs Malmbanan
Corpus Christi

Corpus Christi, förkortning för Sollemnitas Sanctissimi Corporis et Sanguinis Christi, ”Kristi kropps och blods högtid”, tidigare "Festum Sanctissimi Corporis Christi" ”Kristi lekamens högtid” eller "Helga lekamens högtid", är en katolsk högtid. Den högtidlighåller att den konsekrerade hostian enligt katolska kyrkans lära är Kristi kropp.

Högtiden firas traditionellt på torsdagen efter Heliga Trefaldighets dag (60 dagar efter påsk). I Stockholms katolska stift firas den dock söndagen efter denna dag.

När gammalkatolska kyrkor gick i schism efter 1870, behöll de vanligtvis firandet av Corpus Christi i sin liturgiska kalender.

Bland anglikaner började firande av Corpus Christi förekomma informellt under 1850-talet. Den år 2000 antagna officiella gudstjänstboken Common Worship anger böner och skriftläsningar för Corpus Christi inom Engelska kyrkan. Förekomsten av högtiden inom andra anglikanska kyrkor varierar avsevärt.

Sacris solemniis med Panis angelicus skrevs av Thomas av Aquino inför instiftandet av Corpus Christi som festdag.

Se även
Els segadors (som syftar på händelser denna dag)

Referenser

Externa länkar

 Feast of Corpus Christi (Catholic Encyclopedia)

Förpliktade helgdagar
Torsdag
Aleksej Kuznetsov

Aleksej Kuznetsov, ryska: Кузнецов, Алексей, född 20 februari 1905 i Vorovitji, guvernementet Novgorod, Kejsardömet Ryssland, död 1 oktober 1950 i Leningrad, Sovjetunionen, var Andrej Zjdanovs ställföreträdare som partiledare i Leningrad, och efter andra världskriget sekreterare i centralkommittén och kurator i säkerhetstjänsten MGB. När Stalin utnämnde honom som kurator i MGB blev KGB-chefen Berija, som hade tjänsten, hans fiende.  Kuznetsov var tänkt som Stalins efterträdare som generalsekreterare, men rensades ut 1949 och avrättades 1950 och hans familj skickades till arbetsläger.
Kuznetsov rehabiliterades postumt.

Källor

Sovjetiska politiker
Födda 1905
Avlidna 1950
Män