kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Agadepån, Lidingö

Agadepån, även känd som AGA-depån eller Lidingödepån, är Storstockholms Lokaltrafiks depå för Lidingötågen. Depån är anpassad för förvaring och underhåll av spårvagnar, motorvagnar, lok och bussar. Depån tillhör Lidingöbanan och ligger i anslutning till AGA-hållplats i stadsdelen Skärsätra på Lidingö.

Den första depån

Den första vagnhallen, en 50 meter lång träbyggnad inkluderande kontor, verkstad och omformarstion för eldriften, togs i bruk vid banans öppnande 1914. Den uppfördes av Stockholm Södra Lidingöns Järnväg dåvarande ägare Trafikaktiebolaget Stockholm-Södra Lidingön. Anläggningen byggdes sedermera ut successivt; en särskild maskinhall för två motorgeneratorer byggdes 1916. 

Ett stationshus i tegel med plats för trafikledning, personallokaler, pressbyråkiosk, väntsal med mera togs i bruk år 1946. Natten till den 19 september 1949 totalförstördes vagnhallen av en våldsam brand. Elva vagnar, samtliga nylevererade, förstördes. Många äldre vagnar, som förvarades utomhus klarade branden. För att klara trafiken efter branden lånades även vagnar in från Stockholms Spårvägar.

Den andra depån
Efter branden påskyndades det redan planerade arbetet med en ny vagnhall. Byggnadsarbetena kunde påbörjas sommaren 1950 och i slutet av 1951 kunde man börja ta anläggningen i bruk. Hallen var en 100 meter lång och drygt 30 meter bred tegelbyggnad under ett flackt sadeltak och innehöll uppställningshall, skötselhall och bussgarage. Den 21 juni 2013 tömdes anläggningen på samtliga spårvagnar och rivningsarbetena påbörjades. 

I stort sett samtliga byggnader på området, inklusive stationshuset från 1946, revs. Bussverksamheten fortsatte fram till sommaren 2014, då resterande del av den äldre hallen revs. För busstrafiken planerades en ny depå i Stockby. Dessa planer ändrades dock och bussarna i Lidingötrafiken utgår i stället från Frihamnsdepån.

Den tredje depån
Omedelbart efter Lidingöbanans avstängning röjdes området inför byggandet av en helt ny och större depåanläggning med plats för 30 spårvagnar . Den nya anläggningen kommer att bli en ren spårvagnsdepå. Det planerades tidigt att bygga en ny bussdepå i Stockby. 2012 beslutade man dock att istället stationera bussarna avsedda för trafik på Lidingö i Frihamnsdepån. Trafikstart på den upprustade Lidingöbanan skedde hösten 2015. Hela den nya depån stod inte klar vid trafikstarten, utan arbeten pågick fram till år 2017. Inom anläggningen finns trafikledningen för såväl Lidingöbanan som Spårväg City. Anläggningens byggnader ritades av BBH Arkitektur & Teknik. Formspråket har sitt ursprung i gamla tåghallar med valvformade tak.

Bilder (nya Agadepån)

Referenser

Externa länkar

 Lidingö stads webbplats

Lokaltrafikdepåer i Stockholm
Byggnader och anläggningar i Lidingö kommun
Skärsätra
Lidingöbanan
Saab 19

Saab 19, ursprungligen känd som ASJA L-12 och senare under den militära beteckningen J 19, var ett svenskt konventionellt jaktflygplanprojekt konstruerat av Svenska Järnvägsverkstädernas Aeroplanavdelning och senare övertaget av Svenska Aeroplan Aktiebolaget från slutet av 1930-talet. 

Konstruktionen var ett konventionellt lågvingat enmotorigt jaktflygplan med stjärnmotor i helmetall. Planet hade vissa likheter med japanska jaktflygplanet Mitsubishi A6M Zero.

Bakgrund
Det svenska jaktflygets huvudbeväpning 1938 var Gloster Gladiator (J 8) som hade börjat tjänstgöra i flygvapnet 1936, typen var omodern och dess förmåga att bekämpa modernt jakt- och bombflyg var begränsad. Därför började man på ASJA utveckla en ny modern jaktplansprototyp för att ersätta det omoderna J 8, flygplanet fick benämningen L 12. När Saab och ASJA gick ihop 1939 tog Saab över utvecklingen. I september 1939 hade man kommit så långt att man kunde lägga fram ett konkret förslag. Kort därefter får flygplanet benämningen J 19. 

Efter hand som kriget utvecklades stod det klart 1940 att man inte skulle ha möjlighet att realisera planerna. Det var tänkt att utrusta planen med den brittiska motorn Bristol Taurus, men eftersom den brittiska krigsmakten behövde alla motorer själva var det en omöjlighet. Istället tänkte man använde den amerikanska Pratt & Whitney R-1830 Twin Wasp, men amerikanska krigsmakten ansåg sig senare behöva alla tillgängliga motorer till sitt eget flyg och man kom därför till en återvändsgränd.

Den svenska flygmotorindustrin var ännu ung och hade ännu inte kapacitet att tillverka erforderlig mängd motorer till det svenska flyget. Inte ens 1942 när J 22 skulle tillverkas kunde man leverera Twin Wasp-motorer i tid utan behövde istället köpa motorer från Tyskland som de erhållit som krigsbyte efter ockupationen av Frankrike. Saab beslutade därför att lägga ned projektet och satsa helhjärtat på att utveckla B 17 och B 18 istället.

J 19 skulle varit ett modernt jaktplan av konventionell design tillverkat helt i metall. Hade man kunnat kringgå motorbristen och färdigutveckla flygplanet hade man haft ett modernt jaktplan tidigt i kriget och inte behövt förlamas av omöjligheten att importera modernt jaktflyg ifrån utlandet. Istället för att sätta alla sina förhoppningar till att få licenstillverka det tyska jaktplanet Bf 109 hade man haft ett modernt jaktplan och inte behövt genomföra den sent komna nödlösningen J 22. SAAB började dock 1941 utveckla två nya jaktplan, J 21 och J 23. J 21 utvaldes för serietillverkning och produktionen kom igång 1945.

Referenser

Tryckta källor 
 Svenska flygplan av Lennart Andersson

Noter 

Svenska jaktflygplan
19
Bromo Tengger Semeru nationalpark

Bromo Tengger Semeru nationalpark ligger på ön Java i den indonesiska provinsen Jawa Timur. I nationalparken ligger vulkanen Semeru som är det högsta berget på ön samt vulkanen Bromo. I nationalparken finns även Indonesiens enda sandhav. Sandhavet är calderan av en tidigare vulkan (Tengger) och täcker en yta av 5 250 hektar. I calderan växte nya vulkaner fram (däribland Bromo). Dessutom ligger fyra insjöar och ungefär 50 floder i nationalparken.

Sandhavet ställdes under skydd 1919. Hela regionen utnämndes till nationalpark 1982.

I nationalparken lever 137 olika fågelarter, däribland röd djungelhöna (Gallus gallus), noshörningsnäshornsfågel (Buceros rhinoceros) och brahminglada (Haliastur indus). Av de 22 däggdjursarter kan nämnas marmorkatt (Pardofelis marmorata), krabbmakak (Macaca fascicularis), leopard (Panthera pardus) och asiatisk vildhund (Cuon alpinus).

Referenser

Noter

Externa länkar 
 Bromo Tengger Semeru National Park 
 https://web.archive.org/web/20100420085038/http://www.natureindonesia.org/ 

Nationalparker i Indonesien
Naturskyddsområden bildade 1982
Michal Miloslav Hodža

Michal Miloslav Hodža, född 22 september 1811 i Rakša, död 26 mars 1870 i Cieszyn, var en slovakisk författare.

Hodža blev 1837 evangelisk pastor i Liptov, deltog livligt i 1848–49 års frihetsrörelse mot ungrarna, förföljdes från katolskt och ungerskt håll för sin protestantiska ståndaktighet och slovakiska patriotism, fängslades 1867, avsattes från sitt ämbete och slog sig ned i Cieszyn.

Hodža grundade 1844 den litterära föreningen Tatrén och uppsatte 1845 den första politiska tidningen på slovakiska. Genom broschyren Der Slowak (1848) sökte han göra Europa bekant med det slovakiska folket och gav på ett folkmöte i Liptov 1848 dess politiska önskemål en formulering, som lades till grund för slovakernas "Memoranda" av 1861. Som lyrisk och episk poet gick han i Ján Kollárs panslavistiska fotspår med hjältedikterna Meč krivdy (Orättvisans svärd) och Matora samt diktsamlingen Vieroslavín och åtskilliga religiösa sånger.

Källor

Noter

Slovakiska författare
Födda 1811
Avlidna 1870
Män
Ugglan
Svetozár Hurban-Vajanský

Svetozár Hurban-Vajanský, född 16 januari 1847 i Hlboké, död 17 augusti 1916 i Martin, var en slovakisk författare; son till Jozef Miloslav Hurban.

Hurban-Vajanský inledde sin litterära verksamhet som novellist 1873 och väckte uppmärksamhet genom sina reseskildringar från Adriatiska havet, Z Kotorskej boky och Jaderské listy. Hans första diktsamling, Tatry a moře (Tatrabergen och havet; 1880), uppvisade formell talang med sund realism och varm känsla samt ny stoffbehandling; därpå följde dikthäftet Zpod jarma (Under oket; 1884) och den episka reflektionsdikten Vilín (1885).

Mer bemärkt blev Hurban-Vajanský som vitter prosaist genom noveller och skisser, som skildrar det slovakiska sällskapslivet (samlades 1883-84 i två band, Besedy a dumy), bland vilka särskilt den långa romanen Suchá ratolest’ (Den torra grenen) är ett lyckat försök att skildra det degenererade, utsugna slovakiska adelsståndet. I den sociala romanen Kotlín (1901) uppvisar han påverkan av de ryska novellisterna, särskilt Ivan Turgenjev, i teckningen av olika typer från äldre och nyare tid.

Stor litterär förtjänst inlade Hurban-Vajanský genom den av honom tillsammans med Jozef Škultéty uppsatta tidskriften "Slovanské pohlad’y" (1881) i slovakernas litterära centrum Martin. Hans slovakiska patriotism ledde ofta till konflikter med de ungerska myndigheterna och åsamkade honom fängelsestraff.

Källor

Noter

Slovakiska författare
Födda 1847
Avlidna 1916
Män
Ugglan
Eferding

Eferding är en stad i delstaten Oberösterreich i Österrike med 3 969 invånare (1 januari 2015).  Den är huvudort i distriktet Eferding. Man erhöll stadsrättigheter 1222 och är den tredje äldsta staden i Österrike.

Personer från Eferding
Honorius Aigner (1703-1704), abbot 
Johann Nepomuk David (1895-1977), kompositör
Ernst Rüdiger Fürst Starhemberg (1899-1956), politiker 
P. Josef Zeininger (1916-1995), kyrkoman
Alfred Jungraithmayr (1933- ), journalist 
Horst Haitzinger (1939- ), karikatyrtecknare

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats 

Orter i Oberösterreich
Kommuner i Oberösterreich
Port Campbell nationalpark

Port Campbell nationalpark ligger den australiensiska delstaten Victoria cirka 200 km sydväst om Melbourne. Erosionen av klipporna vid havet skapade här ett grandiost naturlandskap. Särskilt utmärkande är nio stenpelare i havet som fick namnet Twelve Apostles ("De tolv apostlar"). Nationalparken är uppkallad efter den skotske valfångaren Alexander Campbell.

Geologi 
För 20 till 10 miljoner år sedan låg regionen under havsytan och resterna av olika havsdjur skapade ett täcke av kalksten. Havet drog sig tillbaka och materialet hamnade över vattenytan. Vattenvågor och tidvatten skapade klippor som vid vissa ställen är 70 meter höga. Hela området fylldes med kanjon, stenpelare, öar och naturliga broar. Då erosionen inte upphör förändras nationalparken hela tiden.

Flora och fauna 
Vegetationen består främst av enkelt buskland. Av de sex endemiska växtarterna kan nämnas orkidéer av släktena Thelymitra och Caladenia. Här lever punggrävlingar, pungspetsekorrar och myrpiggsvin. Typiska fåglar för nationalparken är egentliga falkar, honungsätare, tärnor, albatrosser och petrellfåglar. Pingviner som lever i havet kommer under skymningen till stranden. På vattnet simmar pelikaner, ankor, hägrar och svart svan. En endemisk art från släktet skarvar är svartmaskad skarv (Phalacrocorax fuscescens).

Referenser

Externa länkar 

 Port Campbell National Park 

Nationalparker i Victoria, Australien
Naturskyddsområden bildade 1962
De kallar oss roliga

De kallar oss roliga var en svensk dokumentärserie som sändes på Kanal 9 våren 2010. Programledare var Henrik Schyffert och Klara Zimmergren.

I varje program besökte programledarna flera kända svenska stå upp-komiker eller komikerskådespelare och intervjuade dem om deras liv och karriärer. I premiärprogrammet besöktes Gösta Ekman d.y., och Schyffert besökte även Stefan & Krister i ett annat avsnitt. Programmet visade också upp en allvarlig sida av komikerna, om hur hårt de arbetat för att få sin dagliga status och ställning och hur periodvis svårt det har varit. Stefan & Krister berättade bland annat om det hårda tempo de arbetat i som slutligen fick Krister att dra sig tillbaka från scenen.

Svenska TV-serier från 2010-talet
Dokumentärer på TV
Bromo

Bromo är en 2 392 meter  hög stratovulkan i provinsen Jawa Timur i Indonesien som hade sitt senaste utbrott den 8 juni 2004.  Den ligger inom Bromo Tengger Semeru nationalpark och är Tenggermassivets mest kända berg, dock ej det högsta.

Källor

Externa länkar 
 worldgreatestsites.com - Discovering Mount Bromo 

Stratovulkaner
Vulkaner i Indonesien
Desjardins

Desjardins är ett franskt efternamn som burits av  bland andra:

 Abel Desjardins (1814–1886), fransk historiker
 Achille Arthur Desjardins (1835–1901), fransk jurist
 Albert Desjardins (1838–1897), fransk jurist
 Alphonse Desjardins (1841–1912), kanadensisk jurist
 Alphonse Desjardins, (1854–1920), kanadensisk kooperativist och grundare av bank
 Andrew Desjardins (född 1986), kanadensisk ishockeyspelare
 Arthur Desjardins  (1835–1901=, fransk författare och jurist
 Cédrick Desjardins (född 1985)), kanadensisk ishockeyspelare
 Dorimène Desjardins (1858–1932), kanadensisk kooperativist och grundare av bank
 Éric Desjardins (född 1969), kanadensisk ishockeyspelare
 Ernest Desjardins (1823–1886), fransk historiker
 Julien Desjardins (1799–1840), fransk zoolog
 Louis Joseph Isnard Desjardins (1814–1894), fransk gravör
 Martin Desjardins (1637–1697), nederländskfödd skulptör
 Paul Desjardins (1859–1940), fransk filosof
Arthur Desjardins

Achille Arthur Desjardins, född den 8 november 1835 i Beauvais, död den 15 januari 1901 i Paris, var en fransk författare och rättslärd, bror till Albert Desjardins.

Desjardins blev juris och filosofie doktor samt innehade flera poster i förvaltningen och utnämndes 1875 till generaladvokat (avocat général) vid kassationsdomstolen. Han blev 1882 medlem av Franska institutet.

Desjardins skrev en mängd vetenskapliga arbeten av stort värde: Les devoirs; essai sur la morale de Cicéron (1865; 2:a uppl. 1893), Les états généraux (1871), båda prisbelönta av Franska institutet, Les parlements du roi (1879), Servan et l'instruction criminelle (1883), Traité de droit commercial maritime (9 volymer, 1878-90), det för sin tid mest omfattande och vetenskapliga arbetet på franska över sjörätten med flera.

Källor
 
 

Franska jurister
Sjörättsexperter
Personer i Frankrike under 1800-talet
Personer från Beauvais
Födda 1835
Avlidna 1901
Män
Ugglan
Ernest Desjardins

Ernest Desjardins, född den 30 september 1823 i Noisy-sur-Oise, död den 22 oktober 1886 i Paris, var en fransk historieskrivare och geograf, bror till Abel Desjardins, far till Paul Desjardins.

Desjardins blev 1861 professor (maître de conférences) vid lärarseminariet i Paris och 1875 ledamot av Académie des inscriptions, för vars handlingar han senare blev huvudredaktör. 

De viktigaste bland hans många arbeten är: Voyage d'Horace à Brindes (1855), Le Pérou avant la conquête espagnole (1858), Alesia (1859), Le grand Corneille historien (1861), Aperçu historique sur les embouchures du Rhône (1866), prisbelönt av Franska institutet, Les Antonius, d'aprés les documents épigraphiques (1875) och Géographie historique et administrative de la Gaule romaine (1876-93).

Källor

 

Födda 1823
Avlidna 1886
Franska historiker
Män
Personer från Val-d'Oise
Linväxter

Linväxter (Linaceae) är en växtfamilj med omkring 275 arter, bland annat odlad lin. I Norden är familjen representerad med två släkten och fyra arter, förutom det odlade linet även vildlin och klipplin (vilka precis som det odlade linet hör till släktet Linum), och dvärglin (som hör till släktet Radiola).

Släkten i underfamilj Linoideae
Anisadenia
Cliococca
Hesperolinon
Linum
Radiola
Reinwardtia
Sclerolinon
Tirpitzia

Släkten i underfamilj Hugonioideae (Hugoniaceae)
Durandea
Hebepetalum
Hugonia
Indorouchera
Philbornea
Roucheria

Referenser 
Lundevall, Carl-Fredrik & Björkman, Gebbe. Vilda växter i Norden, 2007, ICA bokförlag (s. 150).

Externa länkar 

Den virtuella floran

Linväxter
Trikolpater
Li Växtindex
Johann Andreas Schmeller

Johann Andreas Schmeller, född 6 augusti 1785 i Tirschenreut i Oberpfalz, död 27 juli 1852 i München, var en tysk språkforskare.

Schmeller upprättade 1808 en privatskola i Basel samt blev 1828 professor i forntyskt språk och litteratur i München. Genom sina arbeten Die Mundarten Bayerns (1821) och Bayrisches Wörterbuch (fyra band, 1827–1836; andra upplagan, bearbetad av Georg Karl Frommann, två band, 1868–1877, nytryck 1912) lade han grunden till de vetenskapliga undersökningarna av tyska dialekter. Han utgav även Heliand (1830–1840), en gammalsachsisk evangelieharmoni, Lateinische Gedichte des 10. und 11. Jahrhunderts (1838; tillsammans med Jacob Grimm), Carmina burana (1847; fjärde upplagan 1904) med mera. Postumt utgavs Cimbrisches Wörterbuch (1855).

Källor

Tyska germanister
Dialektologer
Tyska professorer
Personer verksamma vid Münchens universitet
Filologer under 1800-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Födda 1785
Avlidna 1852
Män
Ugglan
Volkswagen Amarok

Volkswagen Amarok, modellbeteckning 2BH, är en ny transportbil som visades i München i februari 2010. Ordet Amarok är inuktitut och betyder varg.

Modellen är en mindre pickup, i två modellutföranden, enkelhytt och dubbelhytt. Den tillverkas med tre olika motorer, en bensin och två diesel, 6-växlad växellåda, permanent eller icke permanent inkopplad fyrhjulsdrift eller endast bakhjulsdrift. Den har stel bakaxel med bladfjädrar som kan erhållas med två olika fjädringskaraktäristiker. Den har framaxel med övre och undre a-bärarmar och krängningshämmare, bilens ram av typ "stege", kaross och lastplan helgalvaniserade, skruvade på ramen. skivbromsar fram och trumbromsar bak.
Modellerna kallas Basis, Trendline och Highline.

Lastplanet rymmer en eller flera Europapallar 1 200 mm på längden, mellan hjulhusen bredd 1 220,beroende på dubbelhytt flaklängd 1 555 mm, eller enkelhytt flaklängd 2 205 mm.
Max vikt på släp är 2800 kg.
I Sverige är det dieselmotorn, 2.0 l. 120 kW BiTDI (163Hkr.) med biturbo som kommer att säljas. Andra marknader får en bensinmotor och ytterligare en dieselmotor, dieseln med 2.0 l. 90kW TDI med VTG turbo. VTG = variabel turbin geometri.), bensinmotorn 2.0 l. 118 kW TSI.

Se även 

Amarok
Bakhjulsdrivna fordon
Fyrhjulsdrivna fordon
Päkkilä

Päkkilä (Bäckesta) är en by vid Torne älv mellan Hedenäset och Risudden i Hietaniemi socken i södra Övertorneå kommun. När järnvägen byggdes 1914 fick hållplatsen i byn det ljudhärmande namnet Bäckesta.

I Päkkilä och Risudden finns flera exemplar av de vasformade aittorna (härbren med utsvängda väggar), som är unika för Tornedalen. Liksom Hedenäset ligger Päkkilä på den plats där Torne älv bildat ett inlandsdelta.

Vid folkräkningen den 31 december 1890 bodde det 139 personer i Päkkilä. Den 2 november 2016 fanns det enligt Ratsit 27 personer över 16 år registrerade med Bäckesta som adress.

Källor

Externa länkar 
Banvakt.se - Bäckesta

Orter i Övertorneå kommun
Gränsorter i Europa
Grönstedtska palatset

Grönstedtska palatset (Städet 9), även kallat Vinlagret, är en byggnad belägen på en triangulär tomt mellan Dalagatan / Norra stationsgatan och Sankt Eriksgatan i Vasastan i norra Stockholm. Byggnaden är ritad av Cyrillus Johansson och uppfördes 1923 för den nybildade Vin- & Spritcentralen. Från början bedrevs verksamheten i Grönstedts namn, en av de vinfirmor centralen tog över, därav byggnadens namn.

Kvarteret 

Kvarteret Städet bildades i början av 1900-talet och motsvarar ungefär det tidigare kvarteret Gräshopparen som dock hade rektangulär form och var ett resultat av den första stadsplanen för nordvästra Norrmalm (dagens Vasastan) som fastställdes av Stockholms stadsfullmäktige i december 1878.. 

Stadsplanen från 1878 omarbetades i början av 1900-talet av Stockholms stadsplanearkitekt Per Olof Hallman varvid det nya kvarteret fick triangulär form liksom grannkvarteren Härden och Blästern. Kvartersnamnet hade anknytning till verksamheten vid närbelägna Rörstrands porslinsfabrik som genererade omkring 25 nya kvartersnamn bland dem Blästern, Bälgen, Degeln, Eldaren, Fajansen, Glöden, Härden, Keramiken, Leran, Smältan, Ugnen, Urnan, Ässjan och även Städet. Kvarteret Städet består av en enda fastighet, Städet 9, som upptas i sin helhet av Grönstedtska palatsets byggnad.

Historia 

Vin- & Spritcentralen hade bildats 1917 för att skapa en statlig kontroll över vin- och sprithanteringen i Sverige och centralen tog över de befintliga privata firmorna. För den samlade verksamheten införskaffades tomten vid Norra station som omges av Sankt Eriksgatan, Dalagatan och Norra stationsgatan. Anledningen att man valde att förlägga verksamheten vid Stockholms norra station var närheten till järnvägen, till vinlagret kom järnvägsvagnar lastade med vin i tankar. För att underlätta hanteringen hade man en hiss som rymde en hel järnvägsvagn som kunde skickas upp till första våningen där tappningen skedde. 

Uppdraget att rita den nya byggnaden gick till arkitekten Cyrillus Johansson som lät uppföra en tegelbyggnad med inspiration av  kinesisk arkitektur. En inspiration som bland annat syns i det svängda takfallet och de båda stenlejon som vaktar porten mot Sankt Eriksgatan.

Byggnaden, som upptar hela kvarteret Städet, kom att vara centrum för svensk vinhantering under drygt 40 år. Redan under 1950-talet hade verksamheten dock börjat växa ur lokalerna och man började använda andra lagringslokaler. År 1967 flyttade man till en ny anläggning vid Årstaviken, i Årstadal. Då hade man börjat importera vin med tankbåtar istället för med järnväg. 

Från 1967 till 2011 hade Vin och sprithistoriska museet sina lokaler i huset. År 2012 flyttade museet (som bytt namn till Spritmuseum) till Galärskjulen på Djurgården. 

I byggnaden finns idag hotell och kontor. Den är "blåklassad" av Stockholms stadsmuseum, vilket innebär "att bebyggelsen bedöms ha synnerligen höga kulturhistoriska värden".

Bilder

Referenser

Noter

Källor 
Vin och sprithistoriska museets beskrivning av byggnaden

Externa länkar

Byggnader och anläggningar i Vasastan
Sveriges industrihistoria
Cyrillus Johansson
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Industribyggnader i Sverige
Tommaso Salvini

Tommaso Salvini, född 1 januari 1829, död 31 december 1915 i Florens, var en italiensk skådespelare. 

Salvini tillhörde sin tids främsta sceniska artister. Efter att ha skördat stort bifall i Paris och Florens bildade han en egen trupp, med vilken han under 1870-talet gav föreställningar i Spanien, Portugal, England, Tyskland, Österrike och USA. Bland olika roller kan Egisto i Vittorio Alfieris "Merope" nämnas. Salvinis spel undgick ej att genom de ständiga gästspelsresorna bli rätt virtuosmässigt, men bevarade likväl både hänförelse och genialitet i karaktärstolkningen.

Källor 

Italienska scenskådespelare
Italienska skådespelare under 1800-talet
Födda 1829
Avlidna 1915
Män
Ugglan
Krka, Kroatien

Krka (latin: Titius, italienska: Cherca) är en flod i landskapet Dalmatien i länet Šibenik-Knins län i södra Kroatien.  Floden är cirka 73 kilometer lång och dess avrinningsområde täcker 2 088 km2. Den har sin källa vid berget Dinaras fot, nära den kroatisk-bosniska gränsen. Floden passerar staden Knin och mynnar ut i sjön Proklansko jezero i närheten av Skradin. 

Krka är känd framförallt för sina många vattenfall och den passerar bland annat Nationalparken Krka som är uppkallad efter floden.

Referenser

Se även
Nationalparken Krka
Čikola   

Vattendrag i Kroatien