kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Bernard Baruch

Bernard Mannes Baruch, född 19 augusti 1870 i Camden i South Carolina, död 20 juni 1965 i New York i New York, var en amerikansk finansman av judisk börd.

Baruch tog efter 1917, på olika poster, verksam del i arbetet för den amerikanska industrins anpassande efter krigets behov och deltog som ekonomisk rådgivare och sakkunnig under fredsförhandlingarna i Paris 1919.

Biografi
Barush började sin bana som börsmäklare och skapade en stor förmögenhet, som han senare till stor del donerade till välgörande ändamål. En stor del av förmögenheten tjänade han genom spekulationer på sockermarknaden. År 1910 hade han blivit en av Wall Streets mest kända finansmän.

Hans ställning som ledande finansman och hans goda kontakter inom industrin gjorde att de amerikanska presidenterna Woodrow Wilson och Franklin D Roosevelt  tog hans tjänster i anspråk som rådgivare.

Då USA gick in i första världskriget utsåg president Wilson honom till ordförande i en kommitté med ansvar för USA:s råvaruförsörjning. Under hans ledarskap klarade detta organ att framgångsrikt genomföra den ekonomiska mobiliseringen under krigsåren.

Under Versailles-förhandlingarna fungerade Baruch som ekonomisk expert och var under 1920- och 1930-talen i olika omgångar både officiellt och inofficiellt rådgivare till den amerikanska regeringen.

När USA trädde in i andra världskriget tillsatte president Roosevelt Baruch som särskild rådgivare till direktören för Office of War Mobilization.

President Harry S Truman gav 1946 Baruch uppdraget att studera möjligheterna till kontroll av kärnenergi och kärnvapen och gjorde honom till USA:s chefsförhandlare i FN:s Atomkontrollkommission.

Han lade i juni 1946 fram Baruchplanen, som bland annat byggde på att säkerhetsrådets vetorätt vid brott mot en särskild atomlag skulle sättas ur kraft. Planen omintetgjordes emellertid av Sovjetunionen.

Baruch utgav 1920 boken The making of the reparation and economic sections of the treaty, där han skarpt kritiserade Versaillesfreden. Baruch har också publicerat självbiografiska böcker, My own story (1957) och The public years (1961).

Källor 
 Hemmets konversationslexikon, Stockholm 1934
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1939
 Bra Böckers lexikon, 1973

Personer inom USA:s näringsliv
Personer i USA under 1900-talet
Personer från Kershaw County
Födda 1870
Avlidna 1965
Män
Alumner från City College of New York
Hark! The Village Wait

Hark! The Village Wait var 1970 debutalbumet från folkrockbandet Steeleye Span. Albumet är den enda som har den ursprungliga lineupen av bandet, eftersom de bröt upp och reformeras med ett något annorlunda medlemskap omedelbart efter dess release, utan att någonsin ha en livekonsert. Det är således en av endast två studioalbum av Steeleye Span där de har två kvinnliga huvudsångare (Maddy Prior och Gay Woods), det andra är Time (1996).

Låtlista 
"A Calling-on Song" (Hutchings)
"The Blacksmith" (Traditionell)
"Fisherman's Wife" (MacColl)
"Blackleg Miner" (Traditionell)
"Dark-Eyed Sailor" (Traditionell)
"Copshawholme Fair" (Traditionell)
"All Things Are Quite Silent" (Traditionell)
"The Hills Of Greenmore" (Traditionell)
"My Johnny Was A Shoemaker" (Traditionell)
"Lowlands of Holland" (Traditionell)
"Twa Corbies" (Traditionell)
"One Night As I Lay On My Bed" (Traditionell)

Debutalbum
Göran Dahl (konstnär)

Göran Dahl, född 2 september 1944, död 12 december 2022 i Stockholm, var en svensk målare och grafiker.

Göran Dahl utbildade sig vid Kungliga Konsthögskolan i Stockholm 1969–1974. Han debuterade med en separatutställning på Västerås Konstförening 1973.

Offentliga verk i urval
Röster ur det förflutna, fotocollage, samt flera andra verk i olika tekniker (1987), tunnelbanestation Bergshamra i Solna
Gestalning av tunnelbanestation Gamla stan i Stockholm (1998), cementmosaik på spårväggar, plattformsgolv, väggar i gångtunnel och biljetthall
Kompletteringar av konst vid södra uppgången i tunnelbanestation Bergshamra (1987), bland annat landskapsbild i glasteknik.

Källor
Biografi på webbplatsen artoform.se läst 2010-04-26
Göran Dahl på Familjesidan.se
Minnesruna av Thomas Millroth i Svenska Dagbladet, 11 januari 2023, sid. 28

Externa länkar

Konstnärer verksamma i Stockholms tunnelbana
Svenska målare under 1900-talet
Svenska grafiker under 1900-talet
Födda 1944
Avlidna 2022
Män
Göran Dahl

Göran Dahl kan syfta på

Göran Dahl (konstnär), (1944–2022)
Göran Dahl (sociolog), (född 1953)
Peledsik

Peledsik (Coregonus peled) är en fiskart i släktet sikar bland laxfiskarna. Enligt Catalogue of Life ingår storskallesiken i släktet Coregonus, och familjen laxfiskar, men enligt Dyntaxa är tillhörigheten istället släktet Coregonus, och familjen sikfiskar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Arten förekommer tillfälligt i Sverige, men reproducerar sig inte. Inga underarter finns listade.

Storskallesiken i Storvindeln har tidigare ansetts vara en variant av peledsik, men DNA-studier har visat att det inte stämmer.

Kännetecken 

Fisken liknar med sin långsträckta form andra sikar men kroppen är mera tillplattad och ryggen är högre än hos andra arter i släktet Coregonus. Peledsiken kan nå en vikt över 5 kilogram men utanför Sibirien är den betydligt lättare.

Utbredning 

Artens ursprungliga utbredningsområde var större floder och sjöar i norra Sibirien. Den infördes i östeuropeiska stater vid Östersjön och förekommer numera i flera sötvattenområden kring Östersjön.

Levnadssätt 

Födan utgörs främst av ryggradslösa smådjur (plankton) och i viss mån även av mindre fiskar (sibiriska populationer). Pedelsiken leker mellan september och november ofta på stora djup. Varje hona lägger upp till 105 000 ägg.

Källor 

 Fritz Terofal: Die farbigen Naturführer - Süßwasserfische in europäischen Gewässern (1984 Mosaik Verlag)

Externa länkar 

Laxfiskar
Venusia

Venusia kan syfta på:
 Antikens Venusia – en stad i den italienska provinsen Potenza, se Venosa
 Venusia (djur) – ett släkte av fjärilar som ingår i familjen mätare
Venosa

Venosa, antikens Venusia, är en stad och kommun i den italienska provinsen Potenza, i regionen Basilicata. Venosa är en av hundra comuni i Potenza. Kommunen hade  invånare (2017). och den gränsar mot kommunerna Barile, Ginestra, Lavello, Maschito, Montemilone, Palazzo San Gervasio, Rapolla och Spinazzola.

Venosa räknas som en av de 196 vackraste comuni i Italien.

Antikens Venusia grundades enligt legenden efter trojanska kriget och uppkallades efter gudinnan Venus för att blidka henne efter att trojanerna besegrats. Det finns arkeologiska lämningar i trakten som är 600.000 år gamla, vilket tyder på att området länge har varit bebyggt. Efter det tredje samnitiska kriget erövrades staden av romarna från samniterna. Romarna valde att göra en koloni av staden. Under pyrriska kriget valde Venusia att förbli på Roms sida, i motsats till många andra städer och folk . År 190 f.Kr. nådde den viktiga via Appia staden. Staden valde att delta på bundsförvanternas sida i bundsförvantskriget 91 f.Kr. - 88 f.Kr.. Sedan bundsförvanterna förlorade kriget blev staden en municipium för en period innan den 43 f.Kr. blev ett område för veteranerna innan det åter blev en koloni.

Referenser

Externa länkar 

 Venosas officiella webbplats
 

Orter i Basilicata
Kommuner i provinsen Potenza
Karen Zerby

Karen Zerby, född 31 juli 1946, sedan 1997 med namnet Katherine Rianna Smith, är ledare för Familjen, och änka till samfundets grundare David Brandt Berg.

Födda 1946
Kvinnor
Levande personer
Religiösa personligheter i USA
Jules Bastien-Lepage

Jules Bastien-Lepage, född 1 november 1848 i Damvillers i departementet Meuse, död 10 december 1884 i Paris, var en fransk målare.

Biografi 
Bastien-Lepage var bondson med rötter i nordöstra Frankrike. När han begav sig till Paris 1867 fick han anställning vid posten, men kom snart att ägna sig helt åt konststudier. Han var elev hos Alexandre Cabanel och tävlade förgäves två gånger om Rompriset (med Ängeln förkunnar Jesu födelse för herdarna och Priamus inför Akilles). Bastien-Lepage slog igenom 1874 med Farfars porträtt som målats ute i det fria. 1877 ställde han ut ett dubbelporträtt av sina föräldrar och året därpå Les foins (Skördefolkets middagsvila) i Luxembourggalleriet. Efter framgången med Les foins betraktades Bastien-Lepage i Frankrike som ledaren för den naturalistiska skolan. 

Därefter följde Potatisskörd (1879), Jeanne d'Arc hör de himmelska rösterna (1880), Fader Jacques (En vedbärare i skogen, 1881), Tiggare (1882, Glyptoteket i Köpenhamn), Kärlek i byn (1883) och Smedjan (1884). Jämte dessa större målningar utförde han en rad små porträtt, bland dessa märks de föreställande prinsen av Wales, André Theuriet samt Albert Wolff. Till hans främsta verk hör profilporträttet av skådespelerskan Sarah Bernhardt (1879) samt målningen av Madame Drouet vilket kom att bli hans sista arbete. Ett par av Bastien-Lepages porträtt finns i Luxembourggalleriet.

För den stora publiken var hans verklighetsstudium alltför radikalt realistiskt, men för det yngre konstnärsgardet på 1870- och 1880-talen var hans namn en kraft som proklamerade friluftsstudium och studier av vardagslivets motiv och typer i stort.  

Hans studium av luftens och ljusets verkan på lokalfärgerna var energiskt och konsekvent, hans teckning klar och formsaker. Albert Edelfelt kallar honom den unga målarskolans främste man och räknar hans porträtt till det bästa, som alla tider frambragt. Så högt ställdes han av sina samtida konstnärer i Paris. Sedan dess har vindarna vänt mer än en gång. I början av 1900-talet omtalades Bastien-Lepage som en målare utan all betydenhet och med föga personligt djup. Han sågs som en förmedlare mellan gamla och nya strömningar. I födelsestaden Damvillers restes 1889 en av Rodin utförd staty av Bastien-Lepage.

Konstverk i urval

Källor

Noter

Vidare läsning

Externa länkar 
 
 

Franska porträttmålare
Franska målare under 1800-talet
Personer från Meuse
Födda 1848
Avlidna 1884
Män
Ugglan
Lucius Porcius Cato

Lucius Porcius Cato var son till Marcus Porcius Cato Salonianus och konsul i den romerska republiken 89 f.Kr. tillsammans med Gnaeus Pompeius Strabo. Under den här perioden var den romerska republiken i krig mot ett flertal folk och städer man var i förbund med. Dessa bundsförvanter, eller  socii, var motparten i bundsförvantskriget. Lucius Porcius Cato ledde den romerska republikens armé i slaget vid Fucinesjön, där han dödades.

 

Män 
Avlidna 89 f.Kr.
Romerska politiker
Romerska militärer
Romerska konsuler
Födda okänt år
Personer i Romerska riket under 100-talet f.Kr.
Personer i Romerska riket under 000-talet f.Kr.
Publius Rutilius Lupus (konsul)

Publius Rutilius Lupus var en romersk politiker. Han var sannolikt far till praetorn med samma namn.

Publius Rutilius Lupus var konsul i den romerska republiken 90 f.Kr. tillsammans med Lucius Julius Caesar. Under den tid Publius Rutilius Lupus var konsul i Rom bröt bundsförvantskriget ut, det krig där den romerska republiken krigade mot folk och städer man var i förbund med (så kallade socii). 

Publius Rutilius Lupus uppgift i kriget var att möta folket marser och han valde den militärt mer erfarne Gaius Marius till sin legat. Marius lär ha givit honom rådet att träna sina trupper mer innan de gick ut i strid, något Publius Rutilius Lupus valde att avstå från. När Marius och Rutilius delade upp sina trupper för att bygga två broar över floden Liris valde marsernas härförare Vettius Scato att göra en fälla genom att placera större delen av sin trupp vid Marius bro och den mindre i anslutning till Rutilius bro. I överfallet dog Rutillius och när Marius, som var nedströms, såg kroppar flyta förbi på floden Liris tog han fiendens läger.

Källor 

 

Romerska politiker
Romerska militärer
Romerska konsuler
Födda okänt år
Avlidna 90 f.Kr.
Män
Personer i Romerska riket under 000-talet f.Kr.
Edelfelt

Edelfelt, även skrivet Edelfeldt, är en svensk adelsätt med ursprung från Fästad i Järstads socken i Östergötland. På 1830-talet flyttade Carl Albert Edelfelt till Finland, men denna gren utslocknade 1934, medan den svenska ätten fortlever.

Medlemmar i urval
Albert Edelfelt (1854–1905), finländsk målare och illustratör
Berta Edelfelt (1869–1934), finländsk författare
Carl Albert Edelfelt (1818–1869), svensk-finländsk arkitekt
Johan Gustaf Edelfelt (1734–1791), svensk bergmästare

Källor
  

Svenska adelsätter
Finländska adelsätter
Leif Mæhle

Leif Mæhle, född 17 maj 1927 i Sunndal i Møre og Romsdal, död 1 september 2016 i Oslo, var en norsk professor som arbetade kring nordisk litteratur, med fokus på nynorska sådan, vid universitetet i Oslo mellan 1969 och 1997. Han skrev böcker om bland andra Henrik Ibsen och Olav Aukrust. Han var även språkkonsulent vid Det norske teatret.

Bibliografi 
 Olav Aukrust: Skaldespor. Artikler, taler og brev i utvalg, Gyldendal, 1965.
 Frå bygda til verda. Studiar i nynorsk 1900-talsdikting, 1967.
 Vegen til varden. Ein studie i Olav Aukrusts dikting, 1968.
 Aasmund Olavsson Vinje, 1975.
 Tore Ørjasæter – den rotfaste fararen, Samlaget, 1986.
 Det Norske Teatret 75 år, Samlaget, 1988.
 Arne Garborgs beste, Samlaget, 1992.
 Olav Aukrusts beste, Samlaget, 1993.
 Fann ei dei stigar... Vandringar i Aslaug Vaas (1889–1965) dikting, Aschehoug, 2001.
 Diktarar på leiting, Novus, 2009.

Referenser

Noter

Källor 

Män
Avlidna 2016
Norska professorer
Födda 1927
Norska litteraturvetare
Personer verksamma vid Universitetet i Oslo
Pompeius Strabo

Gnaeus Pompeius Strabo, död 87 f.Kr., ibland även Gnaeus Pompejus Strabo, växte upp i Picentum. Han var systerson till poeten Gaius Lucilius, som i sin tur var vän till den romerske generalen Scipio Aemilianus Africanus. Strabo var den första av gens Pompeia att få sitta i senaten. Strabo gjorde militär karriär, blev cursus honorum och promagistrat på Sicilien år 93 f.Kr. År 89 f.Kr. blev han konsul tillsammans med Lucius Porcius Cato.

År 89 f.Kr. var den romerska republiken i krig mot ett flertal folk och städer man var i förbund med. Dessa bundsförvanter, eller  socii, var motparten i bundsförvantskriget. De tre legioner som löd under Strabo hade en avgörande roll för romarnas framgångar i kriget. 

Sedan kriget och konsulskapet avslutats drog sig Gnaeus Pompeius Strabo tillbaka till Picentum tillsammans med sina veteraner. Där förblev han fram till 87 f.Kr., då han hörsammade Sullas begäran om hjälp mot general Gaius Marius. Då Strabo valde att blanda sig i det politiska spelet ersatte Sulla honom sedan med en man som då dödades av Strabos soldater. När Strabo senare dog i pesten, släpades hans kropp genom gatorna. Hans son, Pompejus, förde legionerna tillbaka till Picentum.

Män 
Avlidna 87 f.Kr.
Romerska politiker
Romerska militärer
Romerska konsuler
Födda okänt år
Personer i Romerska riket under 100-talet f.Kr.
Personer i Romerska riket under 000-talet f.Kr.
Julio Llamazares

Julio Llamazares, född 1955, är en spansk författare. Han är utbildad jurist, men började istället arbeta som journalist. Hans första verk var poesin La lentitud de los bueyes som först publicerades 1979 och La memoría de la nieve 1982. "Vargmåne" från 1985 är hans första roman. Hans andra roman heter "Det gula regnet" och utkom 1988. Hans stil kännetecknas som lyrisk och natur- och historiemedveten. Hans romaner beskriver ofta det spanska inbördeskriget.

Bibliografi 
Berättelser
Luna de lobos (Vargmåne, 1985), roman
La lluvia amarilla (Det gula regnet, 1988), roman
Escenas del cine mudo (1994), roman
En mitad de ninguna parte (1995), berättelser
Tres historias verdaderas (1998), berättelser
El cielo de Madrid (2005), roman

Poesi
La lentitud de los bueyes (1979)
Memoria de la nieve (1982)

Essäer
El entierro de Genarín: Evangelio apócrifo del último heterodoxo español (1981)
En Babia (1991), nyhetsartiklar
Nadie escucha (1995), nyhetsartiklar
En mitad de ninguna parte (1995), nyhetsartiklar
Los viajeros de Madrid (1998), nyhetsartiklar
Modernos y elegantes (2006), nyhetsartiklar
Entre perro y lobo (2008), nyhetsartiklar

Resedokumentärer
El río del olvido (Glömskans flod, 1990)
Trás-os-montes (1998)
Cuaderno del Duero (1999)
Las rosas de piedra (2008)

Filmmanus
Retrato de un bañista (1984)
Luna de lobos (1987)
El techo del mundo (1995)
Flores de otro mundo (1999)

Antologi
Antología y Voz; El Búho Viajero (2007)

Referenser 

Män
Födda 1955
Spanska författare
Spanska poeter
Spanska journalister
Spanska manusförfattare
Levande personer
Bombus ladakhensis

Bombus ladakhensis (saknar svenskt namn) är en insekt i överfamiljen bin (Apoidea) och släktet humlor (Bombus) som lever i Centralasien.

Utseende 
Huvudet är svart hos honorna, övervägande gult hos hanarna. Mellankroppen är gul med ett svart parti mellan vingfästena, som fortsätter på större delen av mellankroppens bakre hälft hos honorna; hos hanarna är det smalare och uppblandat med ljusa hår. De två främsta bakkroppssegmenten är gula, hos honorna ofta med en tunn svart strimma på det andra segmentets bakkant. Det tredje bakkroppssegmentet är orange med svarta sidor. Hos honorna finns två olika former: Den ena har den främre hälften av det fjärde bakkroppssegmentet orange, den bakre hälften, och hela det femte segmentet ljusa (gråvita eller krämfärgade), och det sjätte och sista segmentet en blandning av svarta och ljusa hår. Den andra färgformen har bakkroppssegment 4 och 5 täckta av svarta och ljusa hår blandat, med en tunn kant av enbart ljusa hår längs bakkanterna. Det sjätte segmentet är även här täckt med en blandning av svarta och ljusa hår. Hanarna har segment 4 och större delen av segment 5 orange, bakre delen av segment 5 och hela segment 6 ljusa, och det sjunde och sista bakkroppssegmentet ljust i främre delen och med en blandning av svarta och ljusa hår på bakre.

Vanor 
Bombus ladakhensis lever på torra, alpina högstepper. där den främst samlar nektar och pollen från växtfamiljer som ärtväxter (likt ärtbuskar) och kransblommiga växter (myntor).

Utbredning 
Humlan är framför allt en tibetansk art. Förutom i Tibet har den setts i Kashmir, Uttar Pradesh, Nepal, Sikkim samt Qinghai och Gansu i Kina.

Källor

Externa länkar 
 Utbredningskarta

Insekter i palearktiska regionen
Insekter i orientaliska regionen
Humlor
Bombus
Jean-Pierre Claris de Florian

Jean-Pierre Claris de Florian, född den 6 mars 1755, död den 13 september 1794, var en fransk författare.

Florian blev 1768 page hos hertigen av Penthiévre, var sedan militär, inträdde därefter åter i hertigens av Penthiévre tjänst, som kammarjunkare, samt levde ömsom i Paris och ömsom på nämnde hertigs gods. Såsom adelsman blev han häktad vid revolutionens utbrott, men återfick snart friheten. År 1788 blev Florian medlem av Franska akademien. 

Han började sin skriftställarbana med att efterbilda den spanska herderomanen (Cervantes La Galatea), utgav därefter ett originalarbete i samma stil, Estelle, och Galatée (1783), skrev sedan komedier, noveller, romaner och fabler samt utgav slutligen en översättning av Don Quijote. Hans Fables (1792; "Fabler", översatta av J.M. Stjernstolpe, 1824-25), står inte mycket efter La Fontaines, som utgjorde deras förebilder. 

Komedierna Les deux billets ("Billetten och lottsedeln", 1785), Le bon ménage ("Det lyckliga hushållet", samma år), Les deux jumeaux de Bergame ("Tvillingarne från Bergame", samma år), Le bon pére, La bonne mére ("Den goda modren", 1790), Le bon fils, Myrlil et Chloe, Jeannot et Colin ("Jeannot och Colin", 1796), L'enfant d'Arlequin perdu et retrouvé och Arlequin maitre de maison utmärker sig genom osökt kvickhet och barnslig glättighet. 

Hans episka dikter Numa Pompilius (1785; översatt till svenska 1795 och 1837), som påminner för mycket om Fénelons Télémaque, Gonzalve de Cordoue (1791) och Guillaume Tell (1802), som skrevs i fängelset, äger mindre värde. La jeunesse de Florian (1807) är självbiografisk. Florians Œuvres complétes utgavs bland annat av Renouard 1820, och hans Œuvres inédites av Pixérécourt 1825.

Källor

Noter

Externa länkar

Franska dramatiker
Franskspråkiga dramatiker
Franska poeter
Franskspråkiga poeter
Franska romanförfattare
Franskspråkiga romanförfattare
Franska översättare
Franskspråkiga översättare
Översättare från spanska
Fabeldiktare
Ledamöter av Franska Akademien
Franska författare under 1700-talet
Födda 1755
Avlidna 1794
Män
Ugglan
Achaltsiche

Achaltsiche (Georgiska: ახალციხე, även känd som Lomsia) är en stad i Samtsche-Dzjavachetien i sydvästra Georgien, med 17 903 invånare. Staden ligger vid den lilla floden Potschovistsqali, som delar staden i två delar med gamla staden i norr och den nya till söder. Namnet på staden, ახალციხე, betyder direkt översatt ungefär Nytt fort. Achaltsiche är också huvudort i Mcharen (Regionen) Samtsche-Dzjavachetien.

Vänorter 
  Jerevan, Armenien
  Artvin, Turkiet
  Ardahan, Turkiet

Källor

Noter

Orter i Samtsche-Dzjavachetien
Minotaur V

Minotaur V är en amerikansk fastbränsleraket, vars första uppskjutning skedde den 7 september 2013. Raketen ingår i raketserien Minotaur. Raketen är i stort sett en Minotaur IV med ett femte raketsteg. Vid första uppskjutningen var lasten NASA:s Lunar Atmosphere and Dust Environment Explorer.

Källor 

Rymdraketer
Fritz Brüggemann

Fritz Brüggemann, född 1876 och död 1945, var en tysk litteraturhistoriker.

Brüggeman var även verksam som dramaturg och politiker. Han företrädde Karl Lamprechts socialpsykologiska historieuppfattning i ett flertal skrifter såsom Die Ironie als entwicklungsgeschichtliches Moment (1909), Gellerts schwedische Gräfin (1925).

Källor
 Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Tyska litteraturvetare
Tyska politiker
Födda 1876
Avlidna 1945
Män
Alexandre Étienne Choron

För musikern med likartat namn se Alexandre-Étienne Choron

 

Alexandre Étienne Choron, född 1837 i Caen i Calvados, död 1924, var en fransk kock och köksmästare. Som köksmästare på den firade restaurangen Voisin i Paris gav han namn till Choronsåsen, en bearnaisesås som förstärks med tomatpuré innan den reduceras.

Alexandre Étienne Choron är också ihågkommen för rätterna som serverades under den preussiska belägringen av Paris under det fransk-tyska kriget 1870-1871. Under belägringen tvingades Paris befolkning äta katter, hundar och råttor. Borgarskapet vägrade att äta sådan ”lågt stående” föda och efterfrågan efter god mat på lyxrestaurangerna var fortsatt hög. När förråden minskade tvingades restaurangerna improvisera.  Alexandre Étienne Choron kom att tänka på djuren på den lokala djurparken och började servera rätter tillagade på exotiska djur. Till julen 1870 komponerade han en meny bestående av de bästa delarna av djuren på Jardin d'acclimatation, en av Paris zoologiska trädgårdar.Jardin d'acclimatation official website, view histoire. Menyn, bland annat bestående av fyllt åsnehuvud, elefantconsommé, helstekt kamel, kängurugryta, björnramar ugnsstekta i pepparsås, varg i hjortsås, katt med råtta och antilop i tryffelsås, blev legendarisk. Menyn serverades med vinerna Mouton-Rothschild 1846, Romanée-Conti 1858 och Château Palmer 1864.

Särskilt berömd blev Alexandre Étienne Choron för sina anrättningar av elefant: Trompe d’éléphant in sauce chasseur och Éléphant bourguignon''. Efter att ha serverat elefanten från Jardin d'acclimatation på julbordet 1870 serverades elefanterna Castor och Pollux från Paris Zoo på nyårsafton och i januari köptes elefanten på Paris botaniska trädgård för 15 franc per pund. Den 13 januari tog elefanterna slut på Restaurant Voisin och ersattes med häst. Två veckor senare hävdes belägringen.

Referenser

Noter

Födda 1837
Avlidna 1924
Franska kockar
Män