kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Lualaba (provins)

Lualaba är en provins i Kongo-Kinshasa, som bildades ur den tidigare provinsen Katanga enligt planer i den nya konstitutionen 2006, genomförda 2015. Huvudstad är Kolwezi och officiellt språk swahili. Provinsen har omkring 1,7 miljoner invånare. Den har fått namn efter Lualabafloden.

Lualaba var en självständig provins också mellan 1963 och 1966, innan den gick upp i först Sud-Katanga och sedan Katanga. Den hörde dessförinnan till utbrytarrepubliken Katanga, se vidare Katangas historia.

Källor

Kongo-Kinshasas provinser
Dvärgbälta

Dvärgbälta (Zaedyus pichiy) är en art i familjen bältdjur och den enda arten i släktet Zaedyus. Den förekommer i södra Sydamerika från mellersta Argentina över södra Argentina och Chile (Patagonien) till Magellans sund. Djuret vistas i låglandet och i bergstrakter upp till 2500 meter över havet.

Kännetecken 

Djuret är en av de minsta bältdjuren, bara mantelbältor är mindre. Kroppslängden ligger mellan 26 och 33 centimeter och därtill kommer en 10 till 14 centimeter lång svans. Vikten är ett till två kilogram. Dvärgbältans pansar på ryggen och på huvudet har en mörkbrun färg med gula kanter. Svansen är täckt av ett gult pansar. Vid kanten av bålens pansar nära stjärten förekommer många svarta hår och gulvita borstar. Undersidan är täckt av grov gulvit päls. Huvudet som har sköldplattor på ovansidan kännetecknas av en lång nos och små öron. Vid fötterna finns väl utvecklade klor.

Levnadssätt 

Habitatet utgörs av Patagoniens gräsmark och torrområden. Dvärgbältor är aktiva på natten och gräver underjordiska bon där de gömmer sig under dagen. Blir de hotade pressar de sina pansrar mot marken med alla mjuka kroppsdelar övertäckt. Varje individ lever ensam. I kalla regioner av utbredningsområdet faller de under vintern i ett stelt tillstånd (torpor).

Födan utgörs av insekter, maskar och mindre ryggradsdjur som ödlor och gnagare. Ibland äter de även växtdelar eller svampar.

Fortplantning 

Efter dräktigheten som varar i ungefär 60 dagar föder honan ett till tre (vanligen två) ungdjur. Efter 6 veckor sluter honan att ge di och ungarna är efter nio till tolv månader könsmogna. Den äldsta individen i fångenskap blev nio år gammal.

Hot 

I Patagonien anses köttet från dvärgbältan som delikatess och därför jagas djuret. Trots allt är arten inte lika hotad som andra bältdjur då invånarantalet i Patagonien är inte särskild stort. Olika kroppsdelar används för att skapa konstföremål. Arten förekommer i flera skyddsområden. IUCN uppskattar att beståndet minskade med 20 procent under de gångna 12 åren (räknad från 2014) och listar dvärgbältan som nära hotad (NT).

Referenser 

 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999

Noter 

Bältdjur
Däggdjur i neotropiska regionen
Kasaï Central

Kasaï Central är en provins i Kongo-Kinshasa, som bildades ur den tidigare provinsen Kasaï-Occidental i och med den nya konstitutionen 2006, genomfört 2015. Huvudstad är Kananga och officiellt språk tshiluba. Provinsen har omkring 3 miljoner invånare. Den planerades ursprungligen heta Lulua, vilket ett tidigare distrikt med samma utsträckning hette.

Kasaï Central var en självständig provins också mellan 1962 och 1966, då som Luluabourg vilket var namnet på Kananga under kolonialtiden, innan den gick upp i Kasaï-Occidental.

Källor

Externa länkar
Site Officiel de la Province du Kasaï Central

Kongo-Kinshasas provinser
Kongo-Kinshasas tidigare distrikt
Mai-Ndombe

Mai-Ndombe är en provins i Kongo-Kinshasa, som bildades ur den tidigare provinsen Bandundu enligt planer i den nya konstitutionen 2006, genomförda 2015. Huvudstad är Inongo och officiellt språk lingala. Provinsen har omkring 1,8 miljoner invånare.

Mai-Ndombe bildades som ett distrikt under namnet Leopold II:s sjö () 1895. Inledningsvis var Kutu huvudort, där det fanns militärdomstol, folkbokföringskontor, tullstation och notariat.
Inongo blev huvudort 1906. Distriktet genomgick diverse gränsförändringar som en del av provinserna Équateur (från 1917) och Léopoldville (från 1933) innan det blev en självständig provins 1962. Efter Kongokrisen blev det återigen ett distrikt i den nya provinsen Bandundu 1966–1967, och fick definitivt sitt nuvarande namn. Både det tidigare och det nuvarande namnet refererar till Mai-Ndombesjön. Distriktet Plateaux styckades av 1990 men återförenades med Mai-Ndombe vid provinsreformen 2015.

Källor 

Kongo-Kinshasas provinser
Kongo-Kinshasas tidigare distrikt
Mongala

Mongala är en provins i Kongo-Kinshasa, som bildades ur den tidigare provinsen Équateur enligt planer i konstitutionen 2006, genomförda 2015. Huvudstad är Lisala och officiellt språk lingala. Provinsen har omkring 1,8 miljoner invånare.

Kongofloden flyter genom provinsen.

Källor

Kongo-Kinshasas provinser
Kongo-Kinshasas tidigare distrikt
Cayleys sats

Cayleys sats är en matematisk sats inom gruppteori uppkallad efter Arthur Cayley som säger att varje grupp är isomorf med någon permutationsgrupp. En följd av Cayleys sats är att allt som gäller för permutationsgrupper gäller för grupper i allmänhet.

Bevis
Beviset för Cayleys sats går ut på att det finns en undergrupp till den symmetriska gruppen på , betecknad , som är isomorf med .

Tag ett  och definiera en avbildning  som  för alla . Bilda , som är en delmängd till .  är en grupp med funktionssammansättning som gruppoperation:

dvs, . Det neutrala elementet  ligger i  eftersom . Inversen till  ges av . Detta ger att  är en grupp, specifikt en delgrupp till .

Gruppen  är i själva verket isomorf med , ty  definierad som  är en isomorfi:
 är injektiv, ty om  är  som ger .
Att  är surjektiv följer ur definitionen.
Att  är en grupphomomorfi, dvs att  följer ur .
De tre egenskaperna ovan ger att  är en isomorfi. Alltså är gruppen  isomorf med permutationsgruppen , vilket bevisar Cayleys sats.

Generalisering
Cayleys sats kan generaliseras. Om  är en delgrupp till  med index  så finns en homomorfi  där  är den symmetriska gruppen med  element sådan att :s kärna är en delgrupp till . Med  fås den ursprungliga satsen.

Bevis
Låt  vara ett element i  och låt  vara mängden av vänstersidoklasser till  i . Definiera en funktion  genom

för alla . Funktionen  är då en permutation av  och avbildningen  definierad genom

är en homomorfi, då det gäller att

Gruppen  är isomorf med , då vi från förutsättningarna vet att  har  element. Alltså är avbildningen en homomorfi.

Låt nu specifikt  vara ett element i kärnan till . Då är  för alla , och speciellt är  vilket ger att . Alltså gäller att :s kärna är en delgrupp till , vilket skulle visas.

Se även
Yonedas lemma, en generalisering av Cayleys sats i kategoriteori.

Referenser

Noter

Tryckta källor 

Satser inom gruppteori
Permutationer
Håll ut

Håll ut kan avse:

 Håll ut (Lars Winnerbäck)  – en musiksingel med artisten Lars Winnerbäck
 Håll ut (sång)  – en musiksingel med artisten Thomas Ledin
Nord-Ubangi

Nord-Ubangi är en provins i Kongo-Kinshasa, som bildades ur den tidigare provinsen Équateur enligt planer i konstitutionen 2006, genomförda 2015. Huvudstad är Gbadolite och officiellt språk lingala. Provinsen har omkring 1,5 miljoner invånare på en yta av 56 644 km².

Nord-Ubangi delas administrativt in i territorierna Businga, Bosobolo, Mobayi-Mbongo och Yakoma samt staden Gbadolite. Det har fått namn efter Ubangifloden.

Källor

Kongo-Kinshasas provinser
Kongo-Kinshasas tidigare distrikt
Sud-Ubangi

Sud-Ubangi är en provins i Kongo-Kinshasa, som bildades ur den tidigare provinsen Équateur enligt planer i konstitutionen 2006, genomförda 2015. Huvudstad är Gemena och officiella språk lingala och swahili. Provinsen har omkring 2,7 miljoner invånare på en yta av 51 648 km².

Sud-Ubangi har fått namn efter Ubangifloden.

Källor

Kongo-Kinshasas provinser
Kongo-Kinshasas tidigare distrikt
Oberpfälzer Wald

Oberpfälzer Wald (tjeckiska: Český les) är ett bergsområde söder om Fichtelgebirge samt norr om Bayerischer Wald vid gränsen mellan Tyskland och Tjeckien.

Regionen är ungefär 100 km lång och kännetecknas av djupa dalgångar, borgar, ruiner och avlägsna kyrkobyggnader. Under medeltiden fanns ett stort antal smedjor i Oberpfälzer Wald och därför röjdes större skogsavsnitt. Borgarna byggdes huvudsakligen mellan 1000-talet och 1200-talet.

Regionens högsta topp Čerchov (tyska: Schwarzkopf) med en höjd på 1 042 meter över havet ligger i Tjeckien.

Se även 
 Böhmerwald

Externa länkar 
 Officiell webbplats

Bergskedjor i Tjeckien
Bergskedjor i Tyskland
Skogar i Tjeckien
Skogar i Tyskland
Bayerns geografi
Tshopo

Tshopo är en provins i Kongo-Kinshasa, som bildades ur den tidigare provinsen Orientale enligt planer i konstitutionen 2006, genomförda 2015. Huvudstad är Kisangani och officiellt språk swahili. Provinsen har omkring 2,6 miljoner invånare på en yta av 199 567 km².

Provinsen har fått sitt namn av Tshopofloden, som flyter genom den.

Tshopo var en självständig provins också mellan 1963 och 1966, då under namnet Haut-Congo innan den gick upp i Orientale som distriktet Tshopo och kommunen Kisangani. Den delas administrativt in i territorierna Bafwasende, Banalia, Basoko, Isangi, Opala, Ubundu och Yahuma.

Källor 

Kongo-Kinshasas provinser
Kongo-Kinshasas tidigare distrikt
Haut-Uele

Haut-Uele (uttal: /otu'e'le/; "övre Uele") är en provins i Kongo-Kinshasa, som bildades ur den tidigare provinsen Orientale enligt planer i konstitutionen 2006, genomförda 2015. Huvudstad är Isiro och officiellt språk lingala. Provinsen har omkring 1,9 miljoner invånare.

Provinsen har fått sitt namn av Uelefloden.

Provinsen delas administrativt in i territorierna Dungu, Faradje, Rungu, Wamba och Watsa.

Källor 

Kongo-Kinshasas provinser
Kongo-Kinshasas tidigare distrikt
Abigar

Abigar är en afrikansk ras av nötkreatur, med utbredning vid gränsområdet mellan Etiopien och Sudan. 1999 fanns det 500 000 registrerade djur av rasen i Etiopien. Korna kan väga upp till 550 kilogram, och producerar cirka 750 kilogram mjölk per laktation med 6,5 procents fetthalt.

Referenser
Denna artikel är baserad på en översättning från franska Wikipedia.

Nötkreatursraser
Tshuapa

Tshuapa är en provins i Kongo-Kinshasa, som bildades ur den tidigare provinsen Équateur enligt planer i konstitutionen 2006, genomförda 2015. Huvudstad är Boende och officiella språk swahili, kikongo och tshiluba. Provinsen har omkring 1,3 miljoner invånare.

Tshuapafloden rinner genom provinsen.

Provinsen delas administrativt in i territorierna Befale, Boende, Bokungu, Djolu, Ikela och Monkoto.

Källor

Kongo-Kinshasas provinser
Kongo-Kinshasas tidigare distrikt
Alþýðubandalagið

Alþýðubandalagið (ungefär "allmogeförbundet") var ett vänsterorienterat parti på Island mellan 1968 och 1998, då partiet tillsammans med tre andra partier bildade Samfylkingin. Tidigare, mellan 1954 och 1968, hade Alþýðubandalagið existerat som en valallians. Bland tidigare medlemmar märks den före detta presidenten Ólafur Ragnar Grímsson.

Partiledare
Hannibal Valdimarsson (1956-1968) (Valallians)
Ragnar Arnalds (1968-1977)
Lúðvík Jósepsson (1977-1980)
Svavar Gestsson (1980-1987)
Ólafur Ragnar Grímsson (1987-1995)
Margrét Frímannsdóttir (1995-1998)

Valresultat

Referenser

Historiska politiska partier i Island
Politiska partier bildade 1956
Politiska partier upplösta 1998
Socialdemokratiska partier i Europa
Anders Olsson

Anders Olsson (Ohlsson, Olson, Ohlson) kan syfta på:

*Anders Olsson (målare) (1792–1875), svensk skollärare, målargesäll, landskap- och porträttmålare
Anders Olsson i Bågeholm (1810–1900), godsägare och politiker
Anders Petter Olsson (1824–1874), hemmansägare politiker 
Anders Ohlson i Rolfstorp (1827–1890), lantbrukare och politiker
Blecko Anders Olsson (1831 eller 1832–1922), fiolspelman från Dalarna
Anders Olsson i Ornakärr (1836–1908), lantbrukare och politiker
Anders Olsson i Tyllered (1849–1928), lantbrukare och politiker
Anders Olsson i Mårdäng (1851–1937), lantbrukare och politiker
Hjort Anders Olsson (1865–1952), fiolspelman från Dalarna
Anders Olsson (konstnär) (1880–1955), skulptör
Anders Olsson i Mora (1885–1974), tidningsman och politiker 
Anders Olsson (1913–1999), konstnär och illustratör (tomtemålare)
Anders Olsson (författare) (född 1949), författare, professor i litteraturvetenskap vid Stockholms universitet och ledamot av Svenska Akademien
Anders R Olsson (1953–2012), journalist och författare
Anders Ohlsson (född 1956), professor i litteraturvetenskap vid Lunds universitet
Anders Olsson (simmare) (född 1965), simmare, guldmedaljör i paralympiska sommarspelen 2008
Anders Olsson (programledare) (född 1975), programledare
Anders Olsson (bangolfare) (född 1979), bangolfare
James W. Grimes

James Wilson Grimes, född 20 oktober 1816 i Deering, New Hampshire, död 7 februari 1872 i Burlington, Iowa, var en amerikansk politiker. Han var den tredje guvernören i delstaten Iowa 1854–1858. Han representerade Iowa i USA:s senat 1859–1869.

Grimes studerade vid Dartmouth College. Han gick med i whigpartiet och var ledamot av Iowaterritoriets lagstiftande församling 1838–1839 och 1843–1844.

Grimes efterträdde 1854 demokraten Stephen Hempstead som guvernör i Iowa. Efter sin tid som guvernör bytte Grimes parti till republikanerna och efterträdde 1859 George W. Jones som senator för Iowa.

USA:s president Andrew Johnson ställdes inför riksrätt men frikändes i senaten med en rösts marginal. Grimes var 26 maj 1868 en av sju republikaner som röstade för att frikänna demokraten Johnson. De sex övriga var William P. Fessenden, Joseph S. Fowler, Peter G. Van Winkle, John B. Henderson, Lyman Trumbull och Edmund G. Ross. Grimes avgick 1869 av hälsoskäl. Han efterträddes i januari 1870 som senator av James B. Howell.

Grimes grav finns på Aspen Grove Cemetery i Burlington.

Noter

Externa länkar
Biografi på National Governors Associations webbplats

Spartacus Educational
Andrew Johnson Trial

Guvernörer i Iowa
Ledamöter av USA:s senat från Iowa
Amerikanska whigs
Amerikanska republikaner
Födda 1816
Avlidna 1872
Män
Alumner från Dartmouth College
Näs kyrka, Jämtland

Näs Kyrka ligger i Näs i Östersunds kommun och tillhör Näs församling i Härnösands stift.

Kyrkobyggnaden
Kyrkans nuvarande utseende är från 1760-talet, men stora delar av kyrkobyggnaden har funnits sedan Jämtland kristnades. Dörren med vikingamotiv, placerad in till sakristian, är av experter daterad till 1100-talet.

Inventarier
Gamla dopfunten från 1100-talet, unikt skuren ur ett trästycke med otrolig ornamentik, förvaras idag på Historiska museet i Stockholm som en av landets främsta reliker, men en replik kan beskådas på Jamtli. Dopängeln som nu används skapades 1802 av Jonas Edler. 

Altartavlan och den mindre under är målade 1769 av Erik Nordlander. Altaruppsats, predikstol, korbåge, korskrank och altarring i rokoko är allt utfört av Johan Edler den äldre. Anders Berglin från Östnår målade bland annat predikstolen och tavlan ovanför. Denna medeltidskyrka, som anses vara en av Jämtlands vackraste, har förändrats flera gånger men fick sitt nuvarande utseende 1820 då tornet invigdes. I slutet av 1990-talet fick kyrkan ny vävd gångmatta, vävd kormatta med motiv inspirerat helt utifrån kyrkan och omgivningen samt ett vackert bårtäcke skapat i lappteknik.

Vidare läsning

Kyrkobyggnader i Östersunds kommun
Kyrkobyggnader i Härnösands stift
Sebradykare

Sebradykare eller strimmig dykare (Cephalophus zebra) är en art i underfamiljen dykarantiloper, som tillhör familjen slidhornsdjur.

Kännetecken
Sebradykaren är en liten antilop med rödbrun päls, mörkare på ovansidan av kroppen än på undersidan, vilken kan vara ganska ljus. Över ryggen och en bit ner längs sidorna har den 12 till 15 svarta ränder. Den har också mörka markeringar på benen och rödbrunt huvud. Både hanen och honan har korta horn, omkring 4,50 centimeter respektive 2,25 centimeter. Kroppslängden är cirka 90 centimeter, svansen omkring 15 centimeter, mankhöjden 45 till 50 centimeter och vikten upp till 20 kilogram.

Utbredning
Sebradykaren finns i Afrika, i Guinea, Liberia, Elfenbenskusten och Sierra Leone.

Status
Sebradykaren är klassad som sårbar av IUCN. Det främsta hotet är jakt och habitatförlust, genom nedhuggning av de regnskogar där den lever. 1999 uppskattades det finnas omkring 28 000 sebradykare och 2001 uppskattades det finnas omkring 15 000 och populationstrenden är nedåtgående.

Levnadssätt
Sebradykaren finns i regnskogar, främst i låglänta områden eller i lägre regioner av mer kuperad skog. Den kan sällsynt även påträffas i områden med en blandning av skog och odlad mark. Sebradykaren anses dock vara en av de mest skogsbundna arterna av dykarantiloper. Födan består främst av frukt och blad.

Fortplantning
Sebradykaren kan fortplanta sig året om och honan får en kalv per dräktighet. När ungen föds har den en mörkare, nästan blåaktig ton i pälsen som gradvis ljusnar från och med två månaders ålder tills den liknar de vuxna djuren. Ungen kommer snabbt på benen och brukar dia för första gången redan 15 till 30 minuter efter födseln. De första 2 till 3 veckorna av sitt liv håller den sig gömd i vegetationen och honan kommer för att låta den dia ungefär fyra gånger om dagen. Men redan vid en veckas ålder börjar den nafsa efter löv och kvistar. Vid omkring 120 dagars ålder är den avvand. Hanarna blir könsmogna vid ungefär två års ålder och honorna något tidigare.

Referenser

Externa länkar 
 Ytterligare information på engelska samt bilder och utbredningskarta

Dykarantiloper
Däggdjur i etiopiska regionen
Grand Central Terminal

Grand Central Terminal (GCT) (äldre benämning Grand Central Station och ännu tidigare Grand Central Depot) är en pendeltågsterminal av säckstationstyp på 42nd Street och Park Avenue på Manhattan, New York. Stationen togs i drift 1871. Det är den näst mest trafikerade stationen i USA, endast efter New York Penn Station, med ungefär 67 miljoner passagerare per år.

New York Transit Museum har ett mindre annex på stationen med en museishop. Själva museet ligger i Brooklyn.    

Med 44 stycken plattformar och 67 spår, är stationen världens största, sett till antalet plattformar. Spåren är fördelade på två underjordiska våningar, 41 spår på det övre planet, och 26 på det nedre.

Historia
Grand Central Station var namnet på den station som innan dagens Terminal (motsvarande Centralstation) fanns på platsen och tjänade det privata järnvägsbolaget New York Central Railroad. Stationen var länge underdimensionerad och bestod främst av en mycket stor bangård täckandes större delen av dagens Park Avenue med tillhörande byggnader. Ett stort problem för järnvägsbolaget var den mycket bullriga och smutsiga miljö som bangården och dess koleldade ånglok bidrog till. När New York växte kraftigt under slutet av 1800-talet blev situationen ohållbar då oljudet och smutsen från stationen spred sig över hela staden. Det konkurrerande järnvägsbolaget Pennsylvania Railroad hade börjat att ta marknadsandelar från Central Railroad när man öppnat en ny centralstation intill Hudsonfloden och Central Railroad var tvungna att förbättra sin kapacitet genom navet New York City. Idén på en station under jord växte fram, en huvudstation i ett nytt eldrivet järnvägsnät. På detta sätt skulle man få bukt med både de stora bullerproblemen och även miljön i staden. Problemet var finansieringen, främst då New York City vägrade att skjuta till skattemedel för byggnationen. Problemet löste sig genom tanken på byggnation och säljande av innerstadsmark på det som då var bangårdsområde. Om stationen till största delen låg under jord skulle man inte behöva de enorma landareal som vid tiden täcktes av järnvägsspår. Resultatet blev byggnationen av Park Avenue med dess byggnader. Stationsbyggnaden stod klar 1907 och var då den största i hela världen, en position som den än idag innehar.

Tunnelbanestation Grand Central – 42nd Street
Under Grand Central Terminal finns en stor tunnelbanecentral med flera tunnelbanelinjer. Stationen är den näst mest trafikerade i New Yorks tunnelbana. Den första delen av stationen invigdes redan 1904 åt Lexington Avenue Line, denna del tillhör idag 42nd Street Shuttle linjen.  1915 invigdes Flushing Lines station samt stationen på nuvarande Lexington Avenue Line år 1918.

Referenser

Noter

Externa länkar
Officiell webbplats

Järnvägsstationer i USA
Järnvägsstationer invigda 1871

New Yorks tunnelbanestationer
Järnvägsstationer invigda 1904

Transport i New York
1871 i USA
1904 i USA
Induktionsledning (järnväg)

Induktionsledning är en metod att med induktion överföra elenergi från en ledning i spåret till ett rälsfordon.

En kabel placeras mitt i spåret, under gatans yta vid spårvägar. Kabeln bildar en enkel slinga och är sektionerad så att varje slinga täcker en vagn och aktiveras när en vagn befinner sig ovanför. Kabeln utgör primärlindningen i en delad transformator där den andra halvan med sekundärlindningen är fäst under vagnen. Metoden innebär även att rälsen kan utnyttjas som järnkärna och förbättra verkningsgraden. Vidare behövs inte heller någon rälsåterledning av strömmen.

Energiöverföringen blir kontaktfri, oberoende av väder och nästan outslitlig. Nackdelar är energiförluster på grund av den delade kärnan och luftgapet samt att effekten är begränsad.

Metoden är intressant i sådana miljöer där en kontaktledning är störande till exempel spårvagnar genom kulturhistoriska miljöer och tunnlar där en mindre höjd behövs.

Samma princip har använts för transporter inom fabriksmiljöer, men även för till exempel eldrivna tandborstar.

2009 presenterade Bombardier sitt Primove-system som bygger på denna princip.

Referenser

Se även 
elektrifierad järnväg.

Järnväg
Johan Michael Wirwach

Johan Michael Wirwach, född 1710, död 1783, var en tyskättad apotekare som tillsammans med sin kompanjon Johan Christian Senckpiehl uppförde Wirwachs malmgård på västra Södermalm i Stockholm.

Historik

Grosshandlare, fabrikörer och apotekare

De malmgårdar som bildades på västra Södermalm under 1700-talet etablerades framför allt i det som idag är Högalids församling. Detta område var vid den här tiden relativt orört av annan bebyggelse och det var lättare att där uppföra herrgårdsliknande egendomar. Ägarna var inte som tidigare adelsmän, utan det var i huvudsak grosshandlare och fabrikörer som byggde malmgårdar, men även en annan yrkesgrupp – apotekarna. Dessa kunde också tänkas ha ett visst yrkesmässigt intresse av stora trädgårdsanläggningar.

Wirwach köper Apoteket Enhörningen

Wirwach var – som många andra apotekare i Stockholm vid den här tiden – av tysk härstamning. År 1740 köpte han Apoteket Enhörningen. Enhörningen ligger idag i korsningen av Krukmakargatan och Torkel Knutssonsgatan, men vid den här tiden var det Södermalms enda apotek och låg vid Götgatan 9. Wirwach flyttade apoteket till Götgatan 12, där det ursprungligen låg när det grundades 1692. Vid övertagandet 1740 var Enhörningen tämligen vanskött av företrädaren Georg Fredrik Strobil, men Wirwach ryckte upp apoteket till ett ansett företag.

Wirwach gifter sig

År 1741 gifte sig Wirwach med Christina Elisabeth Betulin, dottern till en handelsman, som senare blev kyrkvärd i Maria församling och hade en del ekonomiska bekymmer. Wirwach hade således knappast gift sig rikt, utan genom hårt och skickligt arbete skapade han sig en god ekonomi. Tillsammans med sin medhjälpare Johan Christian Senckpiehl, som han antog till kompanjon 1769, drev han inte bara apoteket utan började också planera att anlägga en malmgård på Södermalm.

Malmgården kommer till

Området där malmgården byggdes, idag beläget vid korsningen av Brännkyrkagatan och Ansgariegatan på Södermalm, hade tidigare ägts av trädgårdsmästare Erik Ahlgren. Wirwach och Senckpiehl köpte in det tillsammans i mars 1771 och de betalade hälften var av bygget. När gården stod färdig nyttjade de två familjerna hälften var. De hade en överenskommelse att malmgården skulle ”hel och hållen tillfalla den av oss eller våra hustrur, som längst efterleva”. Denna deklaration uppsattes offentligt den 25 juni 1776. Johan Michael dog redan 1783 och hustrun Christina Elisabeth 1797. Johan Christian Senckpiehl dog 1811. Den som i enlighet med avtalet erhöll malmgården var Senckpiehls änka, som avled först 1812.

Källor 

 Arne Munthe: Västra Södermalm intill mitten av 1800-talet (1959)

Födda 1710
Avlidna 1783
Svenska apotekare under 1700-talet
Personer inom Sveriges näringsliv under 1700-talet
Män