kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Borgen Rappottenstein

Borgen Rappottenstein är en medeltida borg på en granitklippa nära orten Rappottenstein i det österrikiska förbundslandet Niederösterreich. Den räknas till Österrikes bäst bevarade borgar från medeltiden.

Historia 
Borgen grundades troligen i mitten av 1100-talet av Rapoto av Kuenring för att kontrollera en viktig handelsväg till Böhmen. Efter 1305 bytte borgen ägare flera gånger innan den hamnade hos greven av Abensperg och Traun 1664, vars ätt fortfarande äger borgen. På 1500-talet var borgen centrum för protestantismen i regionen för nästan 100 år. 

Under 1200- till 1600-talen byggdes borgen kontinuerligt ut enligt de nyaste försvarstekniska kunskaperna. Därför kunde borgen aldrig intas, trots angrepp och belägringar av ett 3000 man stor bondehär 1596/96, kejserliga trupper 1619 och svenska trupper 1645. 1749 skadades borgen i ett jordskalv så svårt att man funderade att överge borgen eftersom den inte längre hade någon militär betydelse, men slutligen bestämde ägarna sig att renovera den.

Byggnader 
Den äldsta delen utgörs av grunden till den 30 meter höga bergfriden som är från 1100-talet. Högborgen är romansk, men den trånga inre borggården fick sitt nutida utseende med sina renässansarkader i två våningar och grafittomålningar på 1500-talet. Tillträdet till högborgen sker genom sex portar och fem innergårdar som kunde försvaras var för sig. I gårdarna finns ekonomibyggnader som t.ex. brygghuset från 1500-talet. Den yttersta porten med sina två rundtorn tillkom först på 1500-talet. Den var ursprungligen säkrad med ett dike och vindbrygga.

Borgen idag 
Borgen som är i privat ägo är fortfarande bebodd. Dock kan borgen besiktigas inom ramen för guidningar. På sommaren arrangeras musikaliska tillställningar (Klangburg). Några salar och kapellet kan hyras för privata tillställningar.

Byggnader och anläggningar i Niederösterreich
Rappottenstein
Ignaz Franz Castelli

Ignaz Franz Castelli, född 6 mars 1781 i Wien, död 5 februari 1862 där, var en österrikisk diktare och dramatiker.

Verk i urval 
Die Schweizer Familie, 1809 (sångspel)

Neue Wehrmanns-Lieder, 1813
Der Hund des Aubry, 1816 (drama)
Die Waise und der Mörder, 1819 (drama)
100 vierversige Fabeln, 1822
Der Ehemann als Liebhaber oder der Liebhaber als Ehemann, 1823 (lustspel) 
Die Verschworenen, 1823 (sångspel)
Gedichte in niederösterreichischer Mundart, 1828
Wiener Lebensbilder (derbhumoristische Skizzendichtung), 1828
Eine für die Andere, 1830 (lustspel)
Uniform und Schlafrock, 1831 (lustspel)
Die Scheidewand, 1833 (lustspel)
Memoiren meines Lebens, 4 band, 1861
Sankt Martin

Vidare läsning 
Friedrich Biermann: Castelli als Zeitdichter. Dissertation, Universität Wien 1927 
Eva Kandioler: Ignaz Franz Castelli - ein Wiener Original und seine Zeit. Diplom-Arbeit, Universität Wien 1998 
Barbara Tumfart: Ignaz Franz Castelli als Übersetzer französischer Theaterstücke. Ein Beitrag zum österreichischen Übersetzungswesen im 19. Jahrhundert. Diplom-Arbeit, Universität Wien 1996

Externa länkar

Österrikiska författare
Tyskspråkiga författare
Födda 1781
Avlidna 1862
Män
Författare från Wien
Leavenworth, Kansas

Leavenworth är en stad i Leavenworth County i delstaten Kansas, USA med 35 420 invånare (2000). Staden är uppkallad efter Henry Leavenworth.

Se även
Fort Leavenworth

Källor

Orter i Kansas
Leavenworth County
Coruro

Coruro (Spalacopus cyanus) är en art i familjen buskråttor och den enda arten i släktet Spalacopus. Den har bättre förmåga att gräva i marken än andra medlemmar av samma familj.

Utbredning och habitat 

Coruro lever endemisk i Chile, från region Coquimbo till region Maule. Den förekommer både vid kustlinjen samt i bergstrakter upp till 3 000 meter över havet. Habitatet utgörs av torra savanner eller grästäckt bergland.

Kännetecken 

Djuret har en robust kropp samt stort huvud med kort hals. Den mjuka pälsen har en svart till svartbrun färg, fötterna är mörkgröna. Den jämförelsevis korta svansen saknar hår och är täckt med fjäll. Ögonen och öronen är små. De långa och breda framtänderna är böjd framåt, även molarerna växer hela livet och slitas ständig av. Djuret når en kroppslängd mellan 11,5 och 16,5 centimeter, svansen är 4 till 5 centimeter lång. Vikten varierar mellan 60 och 120 gram.

Levnadssätt 

Arten är aktiv på dagen men vistas huvudsakligen under markytan. Bon består av flera tunnlar som ligger 10 till 12 centimeter under ytan med en diameter på 5 till 7 centimeter. Från tunnlarna finns flera uppstick för att komma åt föda eller för att kasta onödig jord. Coruron gräver med framfötterna och tänderna och använder bakfötterna för att transportera jorden uppåt.

I varje bo lever upp till 15 individer däribland flera hannar. Olika gruppers tunnelsystem ligger ibland tät vid varandra eller är till och med sammanlänkade. Områden med tunnelsysten kan på så sätt vara rätt stora. Grupperna stannar inte länge i samma region och letar efter nya ställen när tillgången till födan minskar.

Arten har olika läten för kommunikationen, däribland flera pipljud.

Födan utgörs främst av amaryllisväxter, till exempel Leucocoryne ixioides. Coruron samlar föda före den kalla årstiden men håller ingen vinterdvala.

Fortplantning 

Det antas att honor parar sig två gånger per år. Efter dräktigheten som varar i cirka 77 dagar föder honan två till fem ungar. De dias ungefär 60 dagar. Individer i fångenskap blev upp till 5 år gamla.

Hot 

Ibland öppnas djurets gångar av människor för att komma åt växtsamlingen. Populationen uppskattas tillräcklig stor och arten listas som livskraftig.

Referenser 

 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999 
 D. E. Wilson, D. M. Reeder: Mammal Species of the World. Johns Hopkins University Press, Baltimore 2005.

Noter

Externa länkar 
 Ytterligare information och avbildning på Animal Diversity Web

Buskråttor
Däggdjur i neotropiska regionen
Gisselfeld

Gisselfeld, som ligger mellan Haslev och Næstved, är ett av Danmarks största gods med en areal på 3 850 hektar med Hesede, Edelesminde, Brødebæk och Gødstrupgård, varav 2 400 hektar är skog. Gisselfeld nämns i slutet av 1300-talet som tillhörigt tre bröder, Bo, Peder och Eskild Falk. Ide Eskildsdatter, en sondotter till en av bröderna, bragte Gisselfeld till sin make, Mogens Gøye. Deras sonson, Kristian II:s troman, Henrik Gøye, sålde 1527 Gisselfeld till sin svåger, Johan Oxe till Nielstrup. Under grevefejden led Gisselfeld samma öde som så många av landets andra herrgårdar och blev plundrad och ödelagd.

Gisselfeld blev i sin nuvarande form grundlagt av Peder Oxe, som byggde gården 1547–1575. Efter Peder Oxe övertog hans änka Mette Rosenkrantz till Vallø egendomen, och vid hennes död 1588 fick Peder Oxes systerdotter Karen Banner gården. Hon gifte sig med Henrik Lykke till Overgård och ätten Lykke innehade därefter Gisselfeld, tills Kai Lykke 1661 blev fråndömd liv, ära och gods. 1661–1670 låg Gisselfeld under kronan. Sedan gavs Gisselfeld till greve Hans Schack som belöning för hans bedrifter under krigen mot svenskarna.

År 1688 såldes Gisselfeld till Adam Levin Knuth, och hans släkt ägde Gisselfeld till 1699, varefter Kristian V:s son med Sophie Amalie Moth, Christian Gyldenløve, övertog godset. Under namnet Danneskiold-Samsøe har hans efterkommande sedan dess styrt godset som överdirektörer. Egendomen bildar Gisselfeld Kloster (formellt Gisselfeld Adelige Jomfrukloster i Sjælland), en stiftelse, som tillkom genom en testamentarisk bestämmelse av Christian Gyldenløve 1701–1702 Bestämmelsen trädde i kraft vid hans änkas död 1754.

Stiftelsen är inte ett "kloster" i traditionell bemärkelse, utan ett så kallat jungfrustift. De inskrivna klosterdamerna - konventualinnorna på Gisselfeld - skulle vara ogifta och av adligt stånd och börd, men de hade, i motsats till Vallø och Vemmetofte, inte sin bostad på själva klostret. I stället mottar de en årlig utbetalning. Gisselfelds överdirektör har däremot sin privatbostad i klostrets huvudbyggnad (slottet). I dag bebos Gisselfelds slott av greve Erik Danneskiold-Samsøe.

Källor

Externa länkar
 Gisselfeld

Slott i Danmark
Kloster i Danmark
Drosendorf-Zissersdorf

Drosendorf-Zissersdorf är en stadskommun  i distriktet Horn i förbundslandet Niederösterreich i Österrike. Kommunen är belägen cirka 25 kilometer norr om distriktshuvudorten Horn vid floden Thaya. Drosendorf fick stadsrättigheter redan under 1300-talet.
Huvudort i kommunen är Drosendorf Stadt. I norr gränsar kommunen till Tjeckien.

Stadsbild 
Den lilla staden Drosendorf Stadt (något över 500 invånare) är mycket väl bevarad med hus från 1500- och 1600-talen, omgiven av en stadsmur med två stadsportar, stadsborgen från 1100-talet som byggts om till slott på 1600- och 1700-talen och sengotisk stadskyrka (Sankt-Martinskyrkan). Det trekantiga torget vid kyrkan pryds av en trefaldighetskolonn.

Det före detta lasarettet inhyser idag Franz-Kiessling-museet.

Orter 
Kommunen består av 12 orter (Ortschaften) (inom parentes invånarantal ):

Autendorf ()
Drosendorf Altstadt ()
Drosendorf Stadt ()
Elsern ()
Heinrichsreith ()
Oberthürnau ()
Pingendorf ()
Unterthürnau ()
Wolfsbach ()
Wollmersdorf ()
Zettlitz ()
Zissersdorf ()

Referenser

Externa länkar 

Kommuner i Niederösterreich
Jauntalbanan

Jauntalbanan är en 19 kilometer lång enkelspårig järnväg i det österrikiska förbundslandet Kärnten. Den går från Sankt Paul im Lavanttal till Bleiburg och bildar därmed en länk mellan Lavanttalbanan och Drautalbanan.

|}
|}

Efter första världskriget ändrades Österrikes södra gräns så att delar av Kärnten tillföll en nybildad stat (SHS), sedermera Jugoslavien och numera Slovenien. Tågtrafiken mellan orterna i floden Lavants övre dal och Klagenfurt fortsatte, men nu som passfri korridortrafik över Dravograd (tyska Unterdrauburg) och åter in i Österrike. Villkoren för detta fanns i dokument efter världskrigets avslutning. För att slippa detta byggdes Jauntalbanan med start 1959;  den invigdes 10 oktober 1964. Banan fick regional betydelse. Den har en av de största järnvägsbroarna i Österrike, över Drau, 430 meter lång och 96 meter över vattenytan. Banan påverkas av det pågående (2022) bygget av Koralmbahn.

Referenser 

Järnvägslinjer i Kärnten
Eduard von Bauernfeld

Eduard von Bauernfeld (pseudonymer Rusticocampius, Feld), född 13 januari 1802 i Wien, död där 9 augusti 1890, var en österrikisk författare.

Verk i urval 
 1823 Der Magnetiseur (lustspel)
 1831 Leichtsinn aus Liebe
 1834 Das letzte Abenteuer (lustspel)
 1840 Zwei Familien (drama)
 1840 Die Geschwister von Nürnberg (lustspel)
 1846 Großjährig (lustspel)
 1872 Aus Alt- und Neu-Wien

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Litteratur 
 Constantin von Wurzbach: Bauernfeld, Eduard von. In: Biographisches Lexikon des Kaisertums Österreich. 1. Band. Wien 1856, sid. 186 (Digitalt)
 Alphons Maria Amann: Das Verhältnis Eduard von Bauernfelds zur Romantik. Dissertation, Universität Wien 1932
 Anna Artaker: Eduard von Bauernfeld in der politischen Bewegung seiner Zeit. Ein Beitrag zu Bauernfelds Biographie. Dissertation, Universität Wien 1942
 Dolores Hornbach Whelan: Gesellschaft im Wandel. Der Engel mausert sich. Das Bild der Frau in den Komödien Eduard von Bauernfelds. 1830-1870. (= Europäische Hochschulschriften; Reihe 1; 223). Lang, Bern u.a. 1978, 
 Emil Horner: Bauernfeld. (= Dichter und Darsteller; 5). Seemann u. a., Leipzig u.a. 1900
 Christine Jaschek: Eduard von Bauernfeld als Literaturrezipient. Untersuchungen zu literaturkritischen Äußerungen eines Vormärzschriftstellers. Dissertation, Universität Wien 1979
 Wilhelm Zentner: Studien zur Dramaturgie Eduard von Bauernfelds. Ein Beitrag zur Erforschung des neueren Lustspiels. Leipzig 1922 (Nachdruck: Kraus, Nendeln/Liechtenstein 1978, )

Externa länkar 
 
 Litteratur om Eduard von Bauernfeld
 Auswahl von Gedichten på eLibrary Projekt (eLib)
 Texter till dikter som tonsatts av Franz Schubert

Tyskspråkiga författare
Österrikiska författare under 1800-talet
Författare från Wien
Födda 1802
Avlidna 1890
Män
Johan Hellstenius

Johan "John" August Constantin Hellstenius, född 4 mars 1834 i Göteborg, död 11 augusti 1888 i Marstrand, var en svensk historiker och statistiker.

Hellstenius blev student i Uppsala 1850 och filosofie magister 1860, antogs samma år till extra ordinarie amanuens vid universitetsbiblioteket, blev 1862 docent i svensk historia och befordrades 1866 till ordinarie amanuens vid nämnda bibliotek. År 1869 blev han aktuarie i Statistiska centralbyrån, var 1877–1880 verkställande direktör vid Centraltryckeriet i Stockholm och återgick 1880 som förste aktuarie till Statistiska centralbyrån.

Vid den internationella statistiska kongressen i Stockholm 1874 fungerade Hellstenius som sekreterare. År 1875 förordnades han att vara ledamot och sekreterare i förberedande skattejämkningskommittén, och 1879 utsågs han till sekreterare i skatteregleringskommittén. 

Därjämte författade han en del av Statistiska centralbyråns publikationer (bland annat biträdde han Fredrik Theodor Berg vid utarbetandet av Sveriges andel i '"Statistique Internationale", i État de la population, 1878) samt ett stort antal artiklar i tidskrifter och tidningar, samt utgav 10:e och 11:e delarna av Berndt von Schinkels "Minnen ur Sveriges nyare historia" (1868–1872).

John Hellstenius är begravd på Norra begravningsplatsen utanför Stockholm.

Bibliografi
Bidrag till svenska ost-indiska compagniets historia 1731-1766 (akademisk avhandling, 1860)
Några blad ur Göteborgs historia (1870)
Skördarna i Sverige och deras verkningar (1871)
Studier i jemförande befolkningsstatistik (1874)
Grafiska framställningar af valen till andra kammaren (1874)
Kommerskollegii statistiska berättelser för 1873 (1875, granskning)
Statistiska meddelanden (1876)
Lefnadsteckning öfver Erik Gustaf Geijer (1876, i den då utkommande upplagan av Geijers "Samlade skrifter"; även särskilt utgiven)

Källor 
 
 Hellstenius, John August Constantin på SvenskaGravar.se

Svenska statistiker
Svenska historiker under 1800-talet
Forskare från Göteborg
Gravsatta på Norra begravningsplatsen i Stockholm
Födda 1834
Avlidna 1888
Män
Ugglan
Schneebergbanan

|}
|}
Schneebergbanan är en 20 kilometer lång enkelspårig järnväg i det österrikiska förbundslandet Niederösterreich. Den går från Wiener Neustadt där den ansluter till Sydbanan, Mattersburgerbanan och Aspangbanan till Puchberg am Schneeberg. Vid Bad Fischau-Brunn tar en 5 km lång förgrening mot Wöllersdorf av.

Banan öppnades 1898. Från Puchberg går en kuggstångsjärnväg upp på platån av berget Schneeberg.

Järnvägslinjer i Niederösterreich
Leawood

Leawood är en stad i Johnson County i delstaten Kansas, USA med 27 656 invånare (2000).

Källor

Orter i Kansas
Johnson County, Kansas
Marchegger Ostbahn

|}
|}

Marchegger Ostbahn är en 37 kilometer lång järnväg i det österrikiska förbundslandet Niederösterreich. Den går från Wien till den österrikiska-slovakiska gränsen vid Marchegg. Därifrån fortsätter banan till den slovakiska huvudstaden Bratislava. Banan som var enkelspårig och inte elektrifierad är under utbyggnad.

Järnvägen mellan Wien och Marchegg byggdes under andra hälften av 1800-talet och öppnades 1870. Under lång tid var järnvägen huvudförbindelsen mellan Wien, Bratislava och Budapest som också trafikerades av Orientexpressen. 2014 bestämdes det att banan skulle byggas ut till dubbelspår och elektrifieras.  2016 påbörjades arbetet som ska avslutas 2023.

Banan trafikeras av tåg Wien-Bratislava en gång i timmen och av regionaltåg mot Marchegg.

Noter

Järnvägslinjer i Niederösterreich
Ölands södra grund

Ölands södra grund eller Ölands rev ligger cirka 12 distansminuter sydost om Ölands södra udde. Ölands södra grund är både en bottenfast kassunfyr och grundet på vilket fyren står. Kartografen och tjänsteman vid Sjöfartsverket Anders Ahlmark tjänstgjorde på fyren i september 1979 och blev i pressen kallad "Fången på fyren" eftersom han tvångsförflyttades till verkets fyrverkstad efter att ha gått till media om orsakerna till Tsesisolyckan.

Referenser 

Mörbylånga kommuns geografi
Fyrar i Sverige
Guldklippfågel

Guldklippfågel (Rupicola rupicola) är en art i familjen kotingor från Sydamerika som tillhör ordningen tättingar. Den är en av endast två arter i släktet klippfåglar, där den andra arten är andinsk klippfågel.

Kännetecken
Guldklippfågel har en längd på cirka 30 centimeter och en robust, något rundad kropp med kraftiga ben. Den klart orangefärgade hanen har en mycket karakteristisk halvmåneformad kam prydd med en svart rand på huvudet. Kammen sträcker sig fram över näbben och uppvisas under parningsspelet för att attrahera honor. Även stjärten är svart, utom den yttersta delen som är orange, och vingarna är bandade i svart och vitt. Honan är mer oansenligt brungråaktigt färgad och har en mindre kam som inte är lika uppseendeväckande som hanens.

Utbredning
Guldklippfågel förekommer i Franska Guyana, Surinam, Guyana, södra Venezuela, östra Colombia och i Amazonområdet i norra Brasilien. Dess föredragna habitat är skogsområden med inslag av mer klippig terräng.

Levnadssätt
Guldklippfågeln livnär sig främst på frukt. Under parningstiden kan grupper på 40 eller fler fåglar samlas på en gemensam spelplats där hanarna visar upp sin kam och konkurrerar om att attrahera honorna. Efter parningen bygger honan ett bo av lera och växtdelar som hon fäster vid en klippa genom att använda sin saliv. I boet läggs sedan ett eller två ägg. Hanen tar inte del i bobyggandet eller i ruvningen av äggen.

Status 
Arten har ett rätt stort utbredningsområde och beståndet anses stabilt. Internationella naturvårdsunionen IUCN listar den därför som livskraftig (LC).

Källor

Externa länkar

 Läten på xeno-canto.org

Kotingor
Fåglar i neotropiska regionen
Kärleksakuten

Kärleksakuten är en svensk ideell sexualupplysningsverksamhet som främst drivs av läkarstudenter, men även andra studenter är engagerade. Kärleksakuten är ett projekt inom IFMSA (International Federation of Medical Students' Associations) och startades 1999. Projektet finns på alla orter där det finns en läkarutbildning. Kärleksakutens huvudsyfte är att försöka ge ungdomar kunskap och verktyg att tänka kring sexualitet och värderingar, detta görs genom så kallade "utryckningar", där Kärleksakuten på olika orter rycker ut till skolor, fritidsgårdar och dylikt. Kärleksakuten håller under en "utryckning" interaktiva föreläsningar, lekar och värderingsövningar som används för att uppmuntra gruppen att diskutera och ställa frågor. 

Kärleksakuten ser som sin uppgift att upplysa och samtala med ungdomar om sex- och samlevnadsfrågor, vilket ska baseras på den svenska lagstiftningen och på synen att varje människa är speciell, unik och att alla har lika värde. Kärleksakuten vänder sig främst till ungdomar i högstadie- och gymnasieåldern. Aktiva inom Kärleksakuten ska följa och upprätthålla policyn i verksamhet som sker inom Kärleksakuten. Policyn framhäver vikten av att stärka individers och gruppers självkänsla och värdet av att respektera varandras olikheter. 

År 2010 vann Kärleksakuten Kunskapspriset i kategorin Folkrörelser/organisationer, med motiveringen:
"Kärleksakuten för att dessa unga läkarstudenter sprider kunskaper till ungdomar i åldern 13–19 år om kärlek, känslor och sexualitet. Med innovativa metoder lyckas Kärleksakuten påverka ungdomarnas syn på viktiga frågor som relationer, sexualitet, porr, kroppsideal, värderingar, jämställdhet och självbild."

Utöver sexualupplysningsverksamheten arbetar även Kärleksakuten med att ordna föreläsningar, workshops och driva påverkansarbete inom sitt universitet. Kärleksakuten har bl.a bjudit in olika representanter för kvinnojourer, forskare, sexologer m.fl för att samarbeta med dem och driva Kärleksakutens frågor framåt på sina respektive universitet.

Från och med år 2021 har Kärleksakuten inte längre en nationell styrelse, utan har idag en nationell samordnare som även utgör en funktionärspost i IFMSA Swedens nationella styrelse.

Nationell samordnare
Agnes Hjorth, verksamhetsår 2023, Örebro.

Priser och utmärkelser 
Kunskapspriset, 2010

Externa länkar
 Webbplats

Föreningar i Sverige
Organisationer bildade 1999
Sexologi

Kärleksakuten i sociala medier 

 Kärleksakutens nationella instagramkonto
Anders Malmberg

Per Anders Olof Malmberg, född 10 augusti 1956 i Lidköping, är en svensk geograf och prorektor vid Uppsala universitet. Han är son till universitetslektorn Per Malmberg och Gertrud, född Lindbäck.

Malmberg blev fil. kand. 1980 och disputerade i kulturgeografi vid Uppsala universitet 1988. Han blev docent 1995 och är sedan 1999 professor i geografi med inriktning mot ekonomisk geografi i Uppsala.

Hans forskningsområde ligger på gränsen mellan ekonomisk geografi, företagsekonomi och ekonomisk historia. Det gäller frågor som: Hur påverkar företags utveckling och konkurrenskraft av den plats/miljö där de är lokaliserade? Varför är vissa platser eller regioner industriellt specialiserade? Malmberg är sedan 2005 ledamot av Kungl. Vetenskaps-Societeten i Uppsala  och sedan 2007 av Kungliga Vetenskapsakademien.

Anders Malmberg var 2008-2011 dekanus för samhällsvetenskapliga fakulteten vid Uppsala uiversitet och är sedan 2012 universitets prorektor. På Majmiddagen 1 maj 2013 installerades han som hedersledamot vid Södermanlands-Nerikes nation. På Majmiddagen 1 maj 2014 installerades han som hedersledamot av Västgöta nation.

Källor

Externa länkar

Anders Malmbergs webbsida vid Uppsala universitet

Svenska professorer i geografi
Personer verksamma vid Uppsala universitet
Hedersledamöter vid Södermanlands-Nerikes nation
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Födda 1956
Män
Levande personer
Personer från Lidköping
Ledamöter av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala
Ludwig Christoph Heinrich Hölty

Ludwig Christoph Heinrich Hölty, född 21 december 1748 i Mariensee utanför Neustadt am Rübenberge, död 1 september 1776 i Hannover, var en tysk folklig diktare i kretsen av Göttinger Hainbund.

Hölty hade en aspråkslös grace och mjukhet, varm naturkänsla och ett harmoniskt språk som kännetecken för sin poesi. Hans spökballader är bland genrens tidigaste i Tyskland och han företedde trots sin anakreontiska läggning vissa drag av vaknande Sturm und Drang. Sina flesta dikter publicerade han i kalendrar och tidskrifter. Först efter hans död i tuberkulos samlades de i bokform av A.F. Geissler (Gedichte, 2 band, 1782–84).

Noter

Vidare läsning 
 Peter Brink (Hrsg.): 250 Jahre Hölty. - Wunstorf : Merkur-Verl. 1999. - 
 Ludwig Christoph Heinrich Hölty: Gesammelte Werke und Briefe. - Göttingen : Wallstein. 1998. - 
 Ernst Müller: Ludwig Christoph Heinrich Hölty. - Egelsbach : Fouque, 2001. - 
 Thymiane Oberlin-Kaiser: Ludwig Christoph Heinrich Hölty. - Zürich: Univ. Diss., 1964

Externa länkar 
 Werke von Ludwig Christph Heinrich Hölty i Bibliotheca Augustana
 Biografi
 Biografi
 Bild från hans hus i Hannover

Män
Tyska författare
Alumner från Göttingens universitet
Födda 1748
Avlidna 1776
OAU (olika betydelser)

OAU har flera betydelser:

Ortnamnsarkivet i Uppsala
Organisationen för afrikansk enhet
IATA-kod för Ouagadougous flygplats i Ouagadougou
ISO-beteckningen för tagargent eller teggargent, ett berberspråk
Henrik Gøye (1562–1611)

Henrik Gøye, född den 16 juni 1562, död den 28 september 1611, var ett danskt riksråd. 

Hans föräldrar var Eskil Gøye till Skjørringe och Sibylle Gyldenstierne.

Gøye föddes på Nyborgs slott, där fadern var lensmand. Han gick först i Herlufsholms skola och blev 1579  inskriven vid universitetet i Rostock. Sedan följde han med Steen Maltesen Sehested till Nederländerna och tjänstgjorde där tre år i kriget.

Så vitt man vet gjorde Henrik Gøye aldrig tjänst vid hovet. Han hade inte heller några förläningar. Därför är det anmärkningsvärt, att han 1590 fick följa kung Fredrik II:s dotter Elisabeth till Braunschweig efter hennes bröllop med hertig Henrik Julius av Braunschweig-Wolfenbüttel.

1611 blev Henrik Gøye inkallad till personlig tjänst under den själländska fanan med anledning av det då utbrutna kriget mot Sverige (Kalmarkriget), men han kom sjuk tillbaka och dog redan samma år i Köpenhamn.

Han äktade den 13 augusti 1598 Birgitte Brahe (1576 - 1619), dotter till riksrådet Axel Brahe till Elved. Hon födde honom tio barn, däribland sönerna Falk och Otte, samt döttrarna Anne och Mette.

Källor

Externa länkar

Danska riksråd under 1500-talet
Födda 1562
Avlidna 1611
Män
Henrik 02