kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Johan IV av Mecklenburg

Hertig Johan IV av Mecklenburg och Schwerin, född tidigast 1370, död 16 oktober 1422 
i Schwerin, begravd i Doberan. Han var son till hertig Magnus I av Mecklenburg (död 1385) och Elisabeth av Pommern (död 1388/1398).

Biografi
Johan efterträdde sin far som medregent av Mecklenburg 1385 men var minderårig till 1388. Som minderårig stod han under regentskap av sin farbror, svenske kung Albrekt av Mecklenburg. Efter dennes död 1412 övertog Johan styret av Mecklenburg jämte sin kusin hertig Albrekt V av Mecklenburg, son till kung Albrekt. Tillsammans med sin kusin grundade Johan 1419 det senare universitetet i Rostock. 1422 förde Johan anspråk på svenska tronen. Han avled samma år.

Johan upprättade i Boizenburg den 15 december 1398 ett bröllopskontrakt med Jutta av Hoya (död 1415). De gifte sig i Schwerin 28 februari 1400, men deras barn, en dotter och en son Magnus, nådde inte vuxen ålder.

Familj
1416 gifte Johan om sig, med påvlig dispens 12 augusti 1417, med Katharina av Sachsen-Lauenburg (död tidigast 1448), dotter till hertig Erik IV av Sachsen-Lauenburg. 

Med henne fick Johan följande barn:

Henrik den fete av Mecklenburg (död 1477), hertig av Mecklenburg
Johan V av Mecklenburg (död 1442/1443), hertig av Mecklenburg

Referenser

Hertigar av Mecklenburg
Personer i Tyskland under 1400-talet
Födda 1370
Avlidna 1422
Män
Veronica Hart

Veronica Hart, född Jane Esther Hamilton den 27 oktober 1956 i Las Vegas, Nevada, är en amerikansk regissör och producent av, samt aktör i, pornografisk film.

Den första film hon medverkade i var Woman in Love från 1978, och de sista filmerna släpptes 2004. Själv har hon inte medverkat sexuellt i sådana filmer sedan 1980-talet. Hon har även haft mindre roller i icke-pornografiska filmer.

Hon har två söner, födda 1983 respektive 1985.

Utvalda TV-framträdanden
Six Feet Under (TV serie), säsong ett, episod "An Open Book" (2001) 
 Lady Chatterly's Stories, i episoden "The Manuscript" (2001)
 First Years, i episoden "Porn in the U.S.A." (2001)

Amerikanska porrskådespelare
Födda 1956
Kvinnor
Levande personer
Alumner från University of Nevada, Las Vegas
Kokill

Kokill [kåki'll; fr. coquille, av lat. conchylium, mussla], en gjutform av tackjärn, i vilken smälta metaller gjuts för att erhålla en för deras vidare användning lämplig form. 

De kokiller, som i masugnar används för att uppta det smälta tackjärnet, har form av öppna rektangulära skålar av en storlek, som motsvarar de tackjärnsgaltars, som man önskar erhålla, och är vanligen förenade med varandra i långa rader, så att det flytande tackjärnet kan rinna ur den ena i den andra. De kokiller, som användas för upptagande av götmetall (se göt, järn) är stående och av kvadratisk, rektangulär, cirkelrund, 6- eller 8-kantig o. s. v. genomskärning. Ibland är dessa kokiller gjutna i två hälfter, som sätts ihop före gjutningen och hålls samman med klamrar, för att götet lättare skall kunna uttagas efter stelnandet. Man begagnar i regel kokiller gjutna i ett stycke, men dessa måste vara avsmalnande åt ena ändan för att lätt kunna lyftas från det stelnade götet.

Kokillerna nyttjas emellertid inte endast som gjutformar, utan även, i synnerhet vid vissa slag av tackjärnsgjutning, för att ge gjutgodset en viss textur och hårdhetsgrad. Till följd av tackjärnskokillens starka värmeledning stelnar nämligen det smälta tackjärnet, som kommer i beröring med kokillväggarna, mycket hastigt, varför dess kol ej hinner avskilja sig i form av grafit. På detta sätt erhåller gjutgodset en hård yta av vit textur, vars djup på många sätt kan varieras genom olika gjutjärnsblandningar, kokillens godstjocklek o. s. v. Genom sådan s. k. kokillhärdning kan man åt samma gjutpjäs på olika ställen få olika hårdhetsgrad genom att de ställen, som bör vara hårdare, gjuts med kokill, medan den övriga pjäsen formas i sand. 

Medelaktivt radioaktivt avfall

Medelaktivt avfall blandas med betong och gjuts in i plåt- eller betonglådor, så kallade kokiller. Kokillerna förvaras i ett mellanlager på kärnkraftverket innan de transporteras till SFR. I SFR förvaras kokillerna i stora bergrum.
Efter 500 år har radioaktiviteten minskat till den nivå som finns naturligt i berget runt omkring

Se även 
 Gjutning
 Kärnkraft

Källor 
Vattenfall

Järn
Ugglan
Tackjärnsgalt

Tackjärnsgalt, galt, tackjärnsstycke, som erhålls vid gjutning ur masugnen av för färskning avsett tackjärn. 

Galtar gjuts i smala rännor uppformade i sand, så kallade mått, och har vid olika masugnar olika form och storlek. Övre ytans dimensioner bruka göras 300–400 mm i längd och 200–250 mm i bredd; tjockleken 50–100 mm. För vallonsmide gjuts tackjärnet i form av långa, halvrunda eller trekantiga galtar, så kallade gösar. En gös gjordes 6 eller 7 alnar lång, det vill säga 3,6 à 4,2 m. För martin- och lancashiremetoderna återgjuts järnet i kokiller av gjutjärn, vari det stelnar till platta tackor.

Källor 

Järn
Järnbruk
Jewel De'Nyle

Jewel De'Nyle, född Stephany Schwarz 5 augusti 1976 i Wetmore, Colorado, USA, är en amerikansk porrstjärna av sicilianskt ursprung, som har regisserat, producerat och agerat i pornografisk film. Hon har medverkat som skådespelare sedan april 1998, och hennes första film var Wicked Sex Party. Regissör och producent har hon varit endast på 2000-talet. Hon var tidigare professionell dansös. Hennes föräldrar har sagts stödja hennes karriär inom porrbranschen.

Jewel DeNyles mamma har på senare tid varit aktiv i porrbranschen, hennes mamma jobbar under namnet DeBella. De ligger för tillfället i fejd, och Jewel anser att hennes mamma har gjort sig känd på hennes bekostnad.

Jewel var gift med porraktören Michel Stefano mellan 2002 och 2006. Hon har bland annat spelat in scener med Catalina.

Referenser

Externa länkar 
 
 
 

Amerikanska porrskådespelare
Födda 1976
Kvinnor
Levande personer
Skådespelare från Colorado
Briana Banks

Briana Banks (även Brianna Banks) , född Briana Bany den 21 maj 1978 i München, Tyskland, är en porrskådespelerska som medverkat i ett flertal amerikanska porrfilmer. Hennes familj flyttade till England när hon var 4 år, och till Los Angeles när hon var 7. Mamman var amerikanska.

Banks började medverka i porrfilm 1999 under namnet Mirage. Hennes första film var University Coeds 18 med Brandon Iron, därefter följde bland annat några scener med den senare obscenitetsdömde regissören Max Hardcore. Första filmen under namnet Briana Banks var Decadent Whores 9 2000. Hon har också gjort många scener med Kira Kener, Ashley Blue och Bobby Vitale.

Hon har sagts ha ett förhållande med Jenna Jameson, vilken hon även deltagit i erotiska scener tillsammans med. 2001 spelade Briana Banks och Jenna Jameson in filmen "Briana Loves Jenna" som blev en succé. Andra exempel på filmer är A Holes 4, Blonde and Blonder och Last Girl Standing.

2004 porträtterades hon av Timothy Greenfield-Sanders i hans bok XXX: 30 Porn-Star Portraits och hans film Thinking XXX.

2004 stämde Banks företaget Doc Johnson Enterprises för kontraktsbrott i försäljningen av avgjutningar av hennes underliv.

Priser och nomineringar 
 2001: Hot D'Or Cannes - Best American New Starlet
 2003: AVN Award – Best Selling Title of the Year Briana Loves Jenna
 2003: AVN Award – Best Renting Title of the Year Briana Loves Jenna
 2007: AVN Award Nominee - Contract Star of the Year
 2008: AVN Award Nominee - Best Group Sex Scene (Film)
 2008: AVN Award Nominee - Best All-Girl Sex Scene (Video)
 2008: AVN Award Nominee - Best Anal Sex Scene (Film)
 2008: AVN Award Nominee - Best All-Girl Sex Scene (Film)
 2008: AVN Award Nominee - Best Actress (Film)
 2009: AVN Award Nominee - Best Group Sex Scene
 2009: AVN Award Nominee - Best Anal Sex Scene
 2009: AVN Award Nominee - Best All-Girl Group Sex Scene
 2009: AVN Award - Hall of Fame
 2010: AVN Award Nominee - Best Double Penetration Sex Scene

Källor

Externa länkar 

 
 
 Briana Banks på Babepedia 

Tyska porrskådespelare
Amerikanska porrskådespelare
Skådespelare från München
Födda 1978
Levande personer
Kvinnor
Sant'Andrea delle Fratte

Sant'Andrea delle Fratte är en församlingskyrka och mindre basilika i Rom, helgad åt aposteln Andreas. Kyrkan är belägen i rione Colonna och innehas av minimerorden (Ordo Minimorum), grundad av Franciskus av Paola 1435.

Kyrkans historia
Den nuvarande kyrkan började byggas 1604 och fullbordades 1826. Den tidigare kyrkan på denna plats gick under namnet Sant'Andrea infra hortos, där "infra hortos" betyder "mellan fruktträdgårdarna". Denna trakt av Rom hade vid den tiden en lantlig prägel.

Initialt uppfördes kyrkan efter ritningar av Gaspare Guerra, men det är Francesco Borromini som har satt sin prägel på byggnaden. Han ritade absiden, kupoltamburen och kampanilen. Efter Borrominis död 1667 övertog Mattia de Rossi ansvaret.

Den 20 januari 1842 uppenbarade sig Jungfru Maria för den franske juden Marie-Alphonse Ratisbonne (1814–1884) och han konverterade därefter till Romersk-katolska kyrkan.

Maximilian Kolbe firade sin första mässa i Sant'Andrea delle Fratte den 29 april 1918.

Konstverk i urval 
Paolo Posi och Pietro Bracci: Gravmonument över kardinal Pierluigi Carafa
Paris Nogari: Den helige Franciskus av Paola med minimerordens insignier och motto
Giovanni Lorenzo Bernini: Ängeln med törnekronan (1667–1669)
Giovanni Lorenzo Bernini: Ängeln med överskriften (1667–1669)
Giovanni Battista Lenardi: Den helige Andreas korsfästelse
Lazzaro Baldi: Den helige Andreas död
Francesco Trevisani: Den helige Andreas nedtagande från korset
Giovanni Battista Maini: Den heliga Annas död (1750–1752)
Giacomo Triga: Den helige Franciskus av Paola i extas
Francesco Cozza: Den Korsfäste och den helige Franciskus av Paola
Francesco Queirolo: Gravmonument över Livia del Grillo och Maria Teresa Doria di Tursi
Pietro Bracci: Gravmonument över kardinal Carlo Leopoldo Calcagnini (1746–1748)

Bildgalleri

Referenser
Maria Celeste Cola, "Sant'Andrea delle Fratte", Roma Sacra, 5° itinerario, febbraio 1996

Noter

Externa länkar

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Colonna)
Byggnader ritade av Francesco Borromini
Romersk-katolska kyrkobyggnader invigda 1826
Rione Colonna
Kyrkobyggnader helgade åt aposteln Andreas
Titelkyrkor i Rom
1826 i Italien
Basilica minor
Utrikeskorrespondent

En utrikeskorrespondent är en journalist som under en längre tid bor och verkar utomlands för en tidnings, nyhetsbyrås, tidskrifts, radiokanals eller TV-kanals räkning. 

Enligt den gamla definitionen var en utrikeskorrespondent fast anställd vid hemmaredaktionen och skickades ut för utlandstjänstgöring under en begränsad tid vid en utrikesredaktion. Förutom sin fasta månadslön med alla pensionsförmåner hade utrikeskorrespondenten ett utlandstillägg och ett antal fria hemresor för sig och familjen.

Utrikesmedarbetare som rapporterade från andra delar av världen men som inte hade en fast tjänst på hemmaredaktionen att återvända till brukade förr kallas för stringer-korrespondent, efter engelskans string (journalisten var bunden till en eller flera icke konkurrerande medier med frilansavtal). Kontraktet för varje stringer var individuellt och anställningstryggheten varierade från en avtalad månadslön som lokalanställd och alla utgifter betalda till ett honorar för varje publicerad artikel.

Förändringar inom mediabranschen har lett till att färre redaktioner har utskickade fast anställda korrespondenter. Ekot och SVT är tillsammans med de större dagstidningarna några kvarvarande exempel. Övriga medier skapar nyhetsinslag baserat på nyhetsartiklar på nätet, eller köper in inslag från de medier som har korrespondenter, från utländska medier, ofta från USA, eller ibland från frilansare.

En speciell utrikeskorrespondent är en krigskorrespondent, som befinner sig i ett krigsområde. Det är farligt och är normalt personer som särskilt begär att göra ett sådant uppdrag, ofta frilansare.

Se även 
Fixare, en lokal person som anlitas av en utrikeskorrespondent som tolk och guide

Källhänvisningar 

Journalister
Yrken inom media
Sebastian Cabot

Sebastian Cabot, kan avse:

 Sebastian Cabot (skådespelare), en brittisk skådespelare
 Sebastiano Caboto, en italiensk upptäcktsresande
Maud Peeker

Maud Eva Marianne Peeker, född 6 maj 1945 i Eskilstuna, svensk politiker (centerpartist) och pedagog som är bosatt i Klövsjö i Jämtland.

Peeker var med och byggde upp utbildningsverksamheten vid Cirkus Cirkör i mitten av 1990-talet tillsammans med Tilde Björfors. Hon har även varit aktiv i kommunpolitiken i Bergs kommun, bl.a. som kommunfullmäktiges ordförande, och på länsnivå i Jämtland där hon engagerat sig i polisfrågor. Hon är ingift faster till musikern Ralph Peeker.

Födda 1945
Svenska centerpartister
Kvinnor
Levande personer
Wei Wei

Zhang Ju Xia Wei, född 28 september 1963 i Hohhot, Inre Mongoliet är en kinesisk popsångerska känd under artistnamnet Wei Wei (kinesiska: 韦唯; pinyin: Wéi Wéi).

Wei Wei slog igenom 1987 då hon blev Kinas representant vid The 24th Poland Sopot International Music Festival, en tävling som hon vann. Wei Wei har sedan dess sålt över 200 miljoner album vilket har gjort henne till en av de bäst säljande artisterna genom tiderna.

Wei Wei bodde mellan 2004 och 2008 i Stockholm, innan dess var hon gift och bodde i skånska Tyringe i ett par år tillsammans med musikern Michael Smith. Tillsammans köpte de den nedlagda färgfabriken Medikema. I maj 2010 hävdade skatteverket att Wei Wei är skyldig svenska staten drygt 100 miljoner svenska kronor efter Wei Weis egna angivna uppgifter i media.

Källor

Externa länkar 
 Information på svenska och engelska
 Information på engelska och mandarin

Kinesiska sångare
Kinesiska musiker under 1900-talet
Kinesiska musiker under 2000-talet
Personer från Hohhot
Födda 1963
Levande personer
Kvinnor
WP:Projekt Kina
Väghyvel

En väghyvel är en vägmaskin (eller entreprenadmaskin) använd för att hyvla av och jämna till översta skiktet på grusvägar. Använd vintertid för snö, med ett annat schaktblad, kallas den snöskrapa.

Historik 
Innan det fanns väghyvlar med hjul så fans och finns fortfarande vägsladdar som dras av en häst eller traktor. De första väghyvlarna var vagnar, som kunde dras av hästar eller en traktor. Den första självgående, motoriserade väghyveln tillverkades 1920 i USA av Russell Grader Manufacturing Company, som 1928 köptes upp av Caterpillar. Kort därefter fick väghyveln sitt moderna utseende. Munktells i Eskilstuna gjorde sin första motoriserade väghyvel 1924, något som fortsatt genom namnbytena till Bolinder-Munktell, Volvo BM och Volvo CE. Redan på 1930-talet gjorde väghyvlar även vintertjänst inom snöröjningen.

Med början under 1920-/30-talet introducerades i Sverige vägskrapa med reglerbara hyvelblad tillverkad av Bitvargen AB Vägmaskiner. De första bitvargarna var närmast kopior av de från 1932 importerade amerikanska av typen Wehr, vilket gjorde att produktionen snabbt kunde komma igång.

Kompetenskrav 
För att få framföra väghyvel på allmän väg i Sverige krävs traktorkort/C-kort.

Se även 
Bitvargen

Referenser

Externa länkar

 History : Motor graders, Volvo Construction Equipment
 Några bilder från vinterrenhållningen i Stockholm 1937, stumfilm från Stockholmskällan

Anläggningsmaskiner
Snöröjning
Phil Grande

Phil Grande (1958–2019) var en amerikansk blues- och rockgitarrist, mest känd för sitt samarbete med Joe Cocker och Michael Monroe.

Biografi 

Grande fick sitt genombrott som musiker år 1987, då sångarlegenden Joe Cocker blev uppmärksam på hans talanger och anställde honom som gitarrist på skivan Unchain My Heart (med tillhörande titelspårshit). Det skulle bli början på ett långt och gott samarbete (fyra skivor och många konserter). 1989 kom följande skiva One Night Of Sin (med Bryan Adams på rytmgitarr) och efter en liveskiva släpptes Night Calls, varefter Grande beslöt sig för att lämna gruppen för att koncentrera sig på annat.

Under tiden med Cocker utforskade Grande också sina rockigare sidor på New Yorks klubbscen. Bland annat blev han god vän med sångaren Michael Monroe och gick 1987 med i hans band Secret Chiefs. Chiefs spelade några konserter, men fungerade också i utvidgad version som musiker på Monroes första soloskiva Nights Are So Long. Grande medverkade också på Monroes mest framgångsrika soloalbum Not Fakin’ It (med bl.a. Kenny Aaronson, Ian Hunter och Thommy Price) och turnerade med Michael efter klavertrampet Jerusalem Slim 1992. Han hjälpte också Monroe att skriva många av sina låtar

1992 gick Grande med i bluesgitarristen Bo Weevils bluesband Vitamin Blue och fungerade som en mentor för den unga gitarristen, som år 2003 gav ut sin första skiva. Under 1990- och 2000-talet har Grande främst spelat i mindre blueskretsar, men har också lånat sin gitarr till artister som Peter Criss, Joe Bonamassa, Belinda Carlisle (på skivan A Woman & A Man, där också Per Gessle spelar), Bertie Higgins, Blue Öyster Cult och Southside Johnny. På 2000-talet grundade han också bandet Life Dot Com tillsammans med bl.a. Kenny Aaronson och Tommy Mandel. Jazz/rockbandet är en del av välgörenhetsprogrammet The Miracle of Music, som stöder fosterbarn, barn med specialbehov och fattiga barn i USA. De gav år 2000 ut skivan Beutiful, vars hela inköpspris oavkortat går till organisationen.

Grandes band 
Joe Cocker
Secret Chiefs
Michael Monroe
Vitamin Blue
Life Dot Com

Diskografi 
Unchain My Heart (Joe Cocker, 1987)
Nights Are So Long (Michael Monroe, 1987)
One Night Of Sin (Joe Cocker, 1989)
Not Fakin’ It (Michael Monroe, 1989)
Joe Cocker Live (Joe Cocker, 1990)
Night Calls (Joe Cocker, 1991)
Beautiful (Life Dot Com, 2000)

Se även 
Joe Cocker
Michael Monroe
Blues

Källor

Externa länkar
Miracle of Music

Amerikanska gitarrister
Män
Martin Pernemyr

Martin Valter Pernemyr (pseud: Martin Perne), född 2 augusti 1904 i Gällivare, död 30 januari 1990 i Karl Johans församling i Göteborg, var en svensk författare.

Pernemyr, född som son till fabriksarbetaren Erik Pettersson och Emma Karlsson, hade en rikhaltig produktion av främst historisk skönlitteratur. Han var medlem av Sveriges Författarförbund och hans hobbies utgjordes bland annat av jakt, fiske, schack och måleri.

Han ingick 1939 äktenskap med Karin Andersson (1911–1996). Paret fick inga barn. Pernemyr godkändes som nytt släktnamn 1946.

Martin Pernemyr är gravsatt i minneslunden på Västra kyrkogården i Göteborg.

Bibliografi 
Järnbrödet (1960)
Orosåren (1961)
Dödsmarschen (1962)
Karolinens död (1963)
Kungens Karin (1964)
Budkavlen går (1965)
Svedjeelden brinner (1966)
På tro och loven (1967)
Säg mig den lycka (1968)
Mot förtryckarnas våld (1975)
Fiendeland (1976)
Mot Juutas, soldat (1977)
Tronföljaren (1978)
På tjusarkungens tid (1979)
Vänerskepparen som blev storredare, biografi över Axel Broström) (1979)
Det svarta berget (1980)
Bortom de sjungande bergen (1981)
Häxprästen (1982)
Hednaland (1983)
Hammaren och korset (1984)
Cecilia Vasa (1985)
Lappsilvret (1986)
Katrin (1987)
Arvesilvret (1988)

Referenser

Externa länkar

Svenska författare under 1900-talet
Författare publicerade under pseudonym
Personer från Gällivare socken
Gravsatta på Västra kyrkogården i Göteborg
Födda 1904
Avlidna 1990
Män
Varistor

En varistor är en elektrisk komponent, en typ av elektrisk resistor. Namnet är en kortform för varierande resistor. Ett annat namn är VDR, vilket är en förkortning för voltage dependent resistor.

Funktion
Resistansvariationen är i varistorns fall beroende på spänningen. Det finns både varistorer som ökar sin resistans och som minskar sin resistans beroende på spänningen. Ett typexempel på användning av resistorer som ökar sin resistans är att blockera höga strömmar. Då strömmen ökar genom resistorn ökar också spänningen över den, vilket leder till att även resistansen ökar tills balans uppnås mellan ström, spänning och resistans. Ett typexempel på användning av resistorer som minskar sin resistans vid ökad spänning är som överspänningsskydd. Varistorn kopplas då mellan de ingående ledningarna. Om spänningen blir för hög börjar varistorn leda, strömmen i ledningarna blir hög och en säkring löser ut.

Sammansättning
Metalloxidvaristor (MOV) är den vanligaste typen av varistor och innehåller en keramisk massa av zinkoxidkorn, blandade med andra metalloxider (till exempel små mängder av vismut, kobolt, mangan) inklämda mellan två metallplattor (elektroderna). Gränsen mellan varje korn och dess granne bildar en diodövergång, som tillåter ström att flyta i endast en riktning. Massan av slumpmässigt orienterade korn är elektriskt ekvivalent med ett nätverk av motriktade diodpar. Varje par ligger parallellt med många andra par.

Referenser

Externa länkar 
 ABCs of MOVs — applikationsnoter från Littelfuse company
 Varistor testing, Littelfuse company

Elektronik
Gröna hissen

Gröna hissen kan syfta på:

Gröna hissen (dryck) – en drink
Gröna hissen (pjäs) – den svenska titeln på pjäsen Fair and warmer av Avery Hopwood
Gröna hissen (film) – en svensk filmkomedi från 1944, baserad på Hopwoods pjäs
Gröna hissen (film, 1981) - en norsk komedifilm från 1981, regisserad av Odd-Geir Sæther

Se även
Oppåt med Gröna Hissen.
Ändamålet helgar medlen

Ändamålet helgar medlen (dass der Zweck das Mittel heilige) är en grundsats som den tyske filosofihistorikern Johann Gottlieb Buhle (1763-1821) tillskrev jesuiterna i sin bok Lehrbuch der Geschichte der Philosophie. 

Att ordspråket har använts av jesuiterna som en allmän regel finns dock inte belagt i någon skrift. Det finns i ett mycket speciellt sammanhang hos Hermann Busenbaum. Uppfattningen att det var ett jesuitiskt valspråk spreds även i Skandinavien bland annat av författarna Carl Julius Lenström och Zacharias Topelius.

Källor 

 Svenska dagbladet 3 maj 2014, Historiebloggen av Dick Harrison

Ordspråk och talesätt
G8-mötet 2006

2006 års möte mellan G8-ländernas ledare och därtill många inbjudna ledare ägde rum i Konstantinpalatset, Sankt Petersburg i Ryssland den 15-17 juli.

Deltagare

G8

Inbjudna statschefer

Internationella organisationer

Externa länkar
 Officiell webbplats

2006 i Ryssland
Internationell politik
Politikåret 2006
Sankt Petersburg under 2000-talet
Ekonomiåret 2006
Os, Värnamo kommun

Os (äldre stavning som ännu används i inofficiella sammanhang: Ohs) är en bebyggelse och tidigare bruksort i Värnamo kommun. Orten ligger i Gällaryds socken vid södra änden av sjön Rusken. SCB avgränsade bebyggelsen till en tätort mellan 1960 och 1970  och som en småort mellan 1995 och 2020.

Historia
Ohs bruk anlades som ett järnbruk på 1600-talet. I slutet av 1800-talet ändrades bruket till att bli massafabrik, vilken lades ned 1978. En tid inrymdes ett museum över svensk papperstillverkning i lokalerna.

Åren 1929-1931 byggdes den stiftelseägda Ohs kyrka på initiativ av ägarfamiljen Berglund.

Befolkningsutveckling

Kommunikationer
Ohs bruk är känt för museijärnvägen Ohsabanan.

Källor

Externa länkar

Orter i Värnamo kommun
Svenska järnbruk
Bruksorter i Sverige
Tidigare småorter i Sverige
Tidigare tätorter i Jönköpings län
Dalberg

Dalberg är en stadsdel i Mariehamn, Åland. I stadsdelen finns Ålands lyceum, Övernäs skola, Ålands yrkesskola, Ålands sjömansskola och Mariehamns idrottsgård. I stadsdelens västra del finns Badhusberget med stadens vattentorn. Nedanför berget ligger Västerhamn och museifartyget Pommern. Avgränsas i söder av esplanaden, i öster av Östra Esplanadgatan och Östra Skolgatan. I norr går gränsen norr om Yrkesskolan och i nordost slutar stadsdelen vid Idrottsparken.

Mariehamn
Kvarnberg

Kvarnberg är en stadsdel i Mariehamn, Åland. Här ligger bl.a. Mariehamns stadshus, Ålands museum, Övernässtugan, Tullarns äng och Lilla holmen.

Mariehamn
Sveden

För andra betydelser, se Sveden (olika betydelser).

Sveden är en stadsdel i Mariehamn på Åland. Sveden är beläget i den södra delen av Mariehamns centrum och bebyggdes under 1950- och 1960-talet. Sveden omfattas Torggatans och Öhbergsvägens södra delar samt Ringvägen, Matrosgatan och Jungmansgränd. Idrottsanläggningen Baltichallen ligger i stadsdelen. Invånarantalet i Sveden uppgick till 543 personer den 31 december 2016.

Mariehamn
Sjukhuset

Sjukhuset kan syfta på:

 Sjukhuset i Falköping – ett sjukhus
 Sjukhuset i Lidköping – ett sjukhus
 Sjukhuset, Mariehamn – en stadsdel
 Sjukhuset i Varberg – ett sjukhus
 Sjukhuset, Västerås– ett sjukhus
 Sjukhuset (TV-serie) – en svensk TV-serie