kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Ornella Ferrara

Ornella Ferrara, född den 17 april 1968 i Limbiate, är en italiensk friidrottare som tävlar i maraton.

Ferraras främsta merit är hennes bronsmedalj i maraton vid VM 1995. Vid VM 1997 slutade hon på femte plats. Hon deltog vid Olympiska sommarspelen 2000 och slutade då på plats 18. Vid VM 2001 slutade hon på plats 14.

Personliga rekord 
 Maraton - 2:27.47 från 2004

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1968
Italienska maratonlöpare
Kvinnor
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Italien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2000 från Italien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 2000
Zamora (provins)

Zamora är en provins i den autonoma regionen Castilla y León i västra Spanien. Zamora gränsar till Portugal och till den spanska provinserna Ourense, León, Valladolid och Salamanca. Det finns 197 221 invånare i provinsen (2008), varav en tredjedel bor i huvudstaden Zamora. Bland andra kommuner finns Castrogonzalo.

Provinsen är en av 49 provinser som Spanien år 1833 indelades i.

Externa länkar 

Officiell webbplats

Spaniens provinser
Faringe–Gimo Järnväg


Faringe–Gimo järnväg var en förbindelsebana mellan Stockholm-Roslagens Järnvägar och Dannemora–Hargs Järnväg.

Historik
Faringe–Gimo Järnväg AB (FGJ) koncessionerades 1915 och ägdes då av Stockholm–Rimbo Järnväg AB, Gimo bruk och enskilda personer. Innan den var färdigbyggd var den ett helägt dotterbolag till Stockholm–Rimbo Järnväg AB, som drev trafik under samlingsnamnet Stockholm–Roslagens Järnvägar (SRJ). Banan byggdes för att skapa en smalspårig förbindelse mellan Dannemora–Hargs Järnväg (DHJ) där Stockholm–Rimbo Järnväg var en delägare och de södra järnvägarna inom SRJ. Banan började byggas i september 1917 från Faringe station i nuvarande Näsby på SRJ:s linje Länna–Norrtälje Järnväg och den 16 januari 1919 startade provisorisk godstrafik mellan Faringe och Tuna (senare namnändrad till Upplandstuna). Den 2 november 1920 kunde delsträckan Tuna–Alunda invigas, och på Faringe–Tuna kunde man börja köra persontrafik. Banan anslöts till DHJ vid Gimo och den 1 oktober 1921 kunde slutligen hela sträckan invigas. Samtidigt startade trafiksamarbete mellan DHJ och SRJ.  

1935 inlemmades FGJ i DHJ som sedan 1926 hade varit ett helägt dotterbolag till Stockholm–Rimbo Järnväg AB. Den 1 juli 1951 köpte staten Stockholm–Rimbo Järnväg AB med dotterbolag enligt 1939 år riksdagsbeslut. SRJ drevs som ett särskilt statligt bolag (SRJ-koncernen) till den 1 juli 1959 då det blev en del av dåvarande Statens Järnvägar.

Ganska kort därefter, den 1 februari 1960, blev både gods- och persontrafiken nedlagd på före detta FGJ med undantag för malmtransporter Alunda–Gimo och vidare till Hargshamn på DHJ. Denna malmtrafik pågick till i juli 1970 då smalspåret revs mellan Gimo och Hargshamn på DHJ och ersattes med normalspår som sju år senare förlängdes till Hallstavik och blev dagens järnvägslinje Örbyhus–Hallstavik. 1971 revs spåren upp mellan Gimo och Alunda och 1972 revs de återstående spåren upp mellan Alunda och Faringe. Alunda–Faringe hade varit påtänkt som en museibana.

Källor

Vidare läsning

Historiska järnvägslinjer i Sverige
Järnvägslinjer med spårvidden 891 mm i Sverige
Svetla Mitkova-Sınırtaş

Svetla Ivanova Mitkova-Sınırtaş (), född den 17 juni 1964 i Medovo i Bulgarien, är en före detta friidrottare som tävlade i kulstötning och diskuskastning.

Mitkova-Sınırtaş tävlade för Bulgarien fram till och med 1999 då hon blev turkisk medborgare. Hon var i final vid varje internationellt mästerskap från 1983 till 1997. Bäst gick det vid VM 1995 då hon slutade på tredje plats i kulstötning.

Personliga rekord 
 Kulstötning - 20,91 meter från 1987
 Diskuskastning - 69,72 meter från 1987

Källor 
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1964
Kvinnor
Bulgariska kulstötare
Bulgariska diskuskastare
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från Bulgarien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1988
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från Bulgarien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1992
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Bulgarien
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996
Dennis Dahlqvist

Bo Dennis Dahlqvist, född 15 oktober 1961,  är en svensk konst- och designkritiker samt föreläsare, moderator och samtalsledare.

Karriär 
Dennis Dahlqvist tog examen på journalistlinjen i Stockholm 1984 och är filosofie magister i konstvetenskap vid Stockholms universitet. Sedan 1990 har han arbetat som kritiker, kurator och föreläsare i konst-, design- och modehistoria. Mellan 1991 och 2009 var han knuten till Expressens kultursida. Men han har också skrivit essäer om konst, design, arkitektur och mode i bland annat Svenska Dagbladet.

1993 grundade och drev Dahlqvist galleriföreningen Ynglingagatan 1 (Y1) där han var kurator för utställningar med svensk och internationell samtidskonst och design fram till 2000. Dahlqvist var också en av initiativtagarna till Smart Show 1995, en alternativ konstmässa för nya, unga gallerier. 

Dahlqvist är kritiker i Sveriges Television. Bland annat deltog han 2000 i TV-programmet Kritikerna och sedan starten 2001 har han medverkat regelbundet i Kulturnyheterna som deras konst- och designkritiker. 

Ett signum för Dahlqvist har varit att han genom åren alltid burit samma skjorta i tv-sammanhang. "Man behöver bara en skjorta", har Dahlqvist svarat kritikerna.

Källor
Artikel om Dennis Dahlqvist i Journalisten 1 november 2000|länk som ej fungerar
Krönika om Dennis Dahlqvist i Aftonbladet 2009-01-26

Noter

Externa länkar
Varför har du alltid samma skjorta, Dennis? , med bilder av Dennis Dahlqvist på Sveriges Televisions webbplats

Svenska kuratorer
Män
Födda 1961
Levande personer
Svenska konstkritiker
Ostrowiec Świętokrzyski

Ostrowiec Świętokrzyski är en stad i centrala Polen med 74.211 invånare (2006). 
Den viktigaste industrin är tillverkning av stål. 
Beläget i Świętokrzyskie vojvodskapet (sedan 1999), tidigare i Kielce vojvodskapet (1975-1998). Den är huvudstad i Ostrowiec Świętokrzyski vojvodskapet.

Externa länkar 

Städer i Święty Krzyż vojvodskap
Stadskommuner i Święty Krzyż vojvodskap
Black Gives Way to Blue

Black Gives Way to Blue är grungebandet Alice in Chains fjärde fullängdsalbum, utgivet 25 september 2009 i Australien, 28 september i Europa och 29 september i Nordamerika. Albumet är det första med den nya sångaren William DuVall. Producent är Nick Raskulinecz som tidigare har arbetat med bland andra Rush, Foo Fighters och Marilyn Manson. Skivans titelspår gästas av Elton John och handlar om grundaren Layne Staley och hur dennes bortgång påverkade bandet.

Låtförteckning
 "All Secrets Known" 4:43
 "Check My Brain" 3:58
 "Last of My Kind" 5:53
 "Your Decision" 4:43
 "A Looking In View" 7:06
 "When The Sun Rose Again" 4:00
 "Acid Bubble" 6:56
 "Lesson Learned" 4:17
 "Take Her Out" 4:00
 "Private Hell" 5:38
 "Black Gives Way to Blue" 3:04

Musikalbum 2009
Album av Alice in Chains
Album utgivna på Virgin Records
Album utgivna på EMI
Schweiz nationalpark

Schweiz nationalpark (italienska: Parco Nazionale Svizzero, tyska: Schweizerischer Nationalpark, rätoromanska: Parc Naziunal Svizzer, franska: Parc National Suisse) ligger i kanton Graubünden i östra delen av Schweiz och är landets enda nationalpark. Den sträcker sig över stora delar av dalgången Engadin. Parken grundades 1914 vilket gör den till Alpernas äldsta nationalpark.

Sedan 1979 är området som har en yta på 170,3 km² även biosfärområde enligt Unescos kriterier. Ungefär en tredjedel av parken är täckt av skog, 20 procent utgörs av ängar och resten saknar vegetation (berg, klippor, insjöar, grusytor). Skogen domineras till 90 procent av arten Pinus mugo som tillhör tallsläktet.

I nationalparken lämnas naturen åt sig själv. Det är inte tillåtet att klippa gräs, fälla träd eller lämna de markerade vandringslederna. Dessutom är det förbjudet att tända en brasa, jaga djur eller plocka växter. Det är tänkt att naturen ska få samma utseende som den hade före människans ankomst för 5000 år sedan. Det finns bara en enda större väg i parken och vandringslederna når inte till alla dalgångar.

I nationalparken lever flera tusen olika djur- och växtarter, från småkryp till brunbjörn. Brunbjörnen saknades i över 90 år men 2005 iakttogs den åter i regionen. Dessutom lever här olika getdjur, hjortdjur, murmeldjur, vargar, lodjur, skogsharar, ödlor, ormar och insekter. Sedan 1991 finns ett projekt att återinföra lammgamen i nationalparken.

Nationalparkens utveckling dokumenteras kontinuerligt. Fram till idag har omkring 90 publikationer angående parken utkommit. Ett informationscentrum finns i orten Zernez.

Olika problem försämrar den naturliga processen. På grund av det ökande antalet besökare blev flera djur nattaktiva. För vissa ytor som tidigare användes för jordbruk, gruvdrift eller skogsbruk tar det länge att återhämta sig. Flera skogsbränder förstörde delar av parken.

Medan gemsernas antal har förblivit i princip konstant, har antalet rådjur och andra hjortdjur tydligt ökat. Den stora mängden vilt lockar ibland tjuvskyttar som hoppas att de inte ska bli upptäckta när de börjar sin jakt från gränsen till Österrike eller Italien.

Referenser 

 Willi Dolder: Der Schweizerische Nationalpark. Zürich: Silva, 1977
 Robert Schloeth: Die Einmaligkeit eines Ameisenhaufens. Tagebuch aus dem Schweizerischen Nationalpark. Bern: Zytglogge, 1989

Externa länkar 

 Nationalparkens webbplats

Nationalparker i Schweiz
Schweiz geografi
Biosfärområden
Dax (pornografisk tidning)

Dax är en svensk herrtidning som har utgivits sedan 1989. Materialet i tidningen utgörs främst av vad läsarna själva har skickat in i form av nakenbilder samt berättelser. Tidningen innehåller en stor sektion med reklam för Sandbergs postorder, som säljer erotiska leksaker och pornografi, som tidningen är knuten till.

Herrtidningar
Hans Gram

Hans Gram, född den 28 oktober 1685 utanför Hjørring, död den 19 februari 1748 i Köpenhamn, var en dansk historiker.

Gram var en jylländsk prästson som 1703 blev student och 1708 magister, var 1711–1719 konrektor vid Vor Frue skole i Köpenhamn samt blev 1714 professor vid universitetet i grekiska (till 1741), 1730 kunglig historiograf och bibliotekarie, 1731 geheimearkivarie och 1746 etatsråd. Han var inte bara en ovanligt lärd man, utan även grundläggare av den historiska kritiken i Danmark. Sedan han 1742 stiftat Det kjøbenhavnske Selskab införde han i dess skrifter 16 avhandlingar, som företrädesvis behandlar den danska medeltidens historia och spred ljus över viktiga skeden av stats- och kulturhistorien. Dessutom utgav han flera äldre historikers arbeten med lärda kommentarer, såsom Niels Krags Kristian III:s historia, Slanges Kristian IV:s historia (vars senare del närmast är Grams verk) och Meursius Danmarks historia (vars värde ligger huvudsakligen i Grams noter). Dessutom lämnade han viktiga bidrag till Johannes Mollers Cimbria literata och likaledes till flera utländska filologers editioner av klassikerna. Han hade en viktig del i universitets- (1731) och läroverks- (1739) reformen samt i stiftandet av Et Til det Danske Sprogs og Histories Forbedring Samlet Selskab, som tillkom på hans främste lärjunge Jacob Langebeks initiativ 1745. Också om kungliga bibliotekets utvidgning inlade han förtjänst, och i Gehejmearkivet lade han första grunden till det handskrivna diplomatarium, som fick sitt namn efter Langebek.

Källor

Noter

Danska historiker
Rikshistoriografer
Danska professorer
Professorer i grekiska
Personer verksamma vid Köpenhamns universitet
Historiker under 1700-talet
Danska forskare under 1700-talet
Födda 1685
Avlidna 1748
Män
Alumner från Köpenhamns universitet
Tetrakloretan

Tetrakloretan är en klorerad variant av etan och utgörs av en klar vätska. Den är ej brännbar och påverkas inte av syror. Däremot påverkas den lätt av alkaliska lösningar och avspaltar då klorväte och omvandlas till trikloretylen.

Framställning
Tetrakloretan tillverkas av acetylen och klor, som samtidigt leds genom antimonpentaklorid.

Användning
Tetrakloretan är det starkaste lösningsmedlet av alla klorerade kolväten. Det är ett utmärkt lösningsmedel för en mängd oorganiska ämne som svavel, jod, fosfor, samt löser fettämnen, harts och många andra organiska ämnen.

Det används även som kylmedel under namnet R-130.

Se även
Trikloretylen

Källor
 Meyers varulexikon, Forum, 1952

Klororganiska föreningar
Association of Evangelical Lutheran Churches

Association of Evangelical Lutheran Churches (AELC) var ett kortlivat lutherskt trossamfund i USA, bildat 1976 av församlingar med anknytning till rörelsen Evangelical Lutherans in Mission (ELIM).

ELIM var en liberal strömning inom den Lutherska Missourisynoden som bildats på grund av teologiska motsättningar inom synoden, under 1960- och början av 70-talet.
Dessa motsättningar började när några lärare vid synodens teologiska högskola Concordia Seminary i Saint Louis, började tillämpa en historisk-kritisk bibelsyn i sin undervisning. Samfundsledningen tillsatte en treårig utredning som resulterade i ett förslag om att detta inte längre skulle få förekomma. Förslaget antogs vid synodens konvent 1973 men skolans rektor vägrade att efterkomma beslutet och suspenderades därför året därpå.

Många studenter och lärare lämnade skolan och bildade sitt eget seminarium i exil, "Seminex". Fyra distriktsföreståndare som deklarerat att de tänkte ordinera präster som examinerats vid Seminex uteslöts ur Missourisynoden vid konventet 1975.

Motsättningarna var nu så stora att en splittring av synoden blev ofrånkomlig och 1976 samlades den teologiskt liberala oppositionen i AELC, som kom att bestå av omkring 300 församlingar med över  100 000 medlemmar, många av dem med historisk bakgrund bland tyska invandrarkyrkor.

Redan från starten restes önskemål om ett samgående med två teologiskt närbesläktade kyrkor; Lutheran Church in America (LCA) och The American Lutheran Church (ALC). Intresset visade sig vara ömsesidigt och i januari 1979 bildade de tre lutherska trossamfunden "Committee on Lutheran Unity".
 
AELC:s biskop William Kohn hade intensiva överläggningar, med sina kollegor i de båda andra samfunden och med kommittén, som 1982 ledde fram till likalydande beslut vid de tre kyrkornas konferenser om att påbörja vägen mot en ny gemensam kyrka. En ny grupp med 70 medlemmar, Commission for a New Lutheran Church (CNLC), valdes och en tidtabell för samgåendet spikades. Denna kommission hade slutfört sitt arbete 1986 och i augusti samma år antog de tre kyrkorna, vid samtidiga konferenser med telefonuppkoppling, med stor majoritet att gå samman.

Den nye biskopen Will Herzfeld fick leda avvecklandet av AELC vid konferensen den 29 april 1987. De två följande dagarna bildades Evangelical Lutheran Church in America (ELCA) vid ett konstituerande årsmöte i Columbus, Ohio. Den 31 december 1987 upphörde AELC och dess båda systerkyrkor att existera som juridiska personer och den 1 januari 1988 blev ELCA deras lagliga efterträdare.

Källor
Lutheran Roots in America ELCA

Tidigare lutherska samfund
Lutherska samfund i USA
Religiösa organisationer bildade 1976
Religiösa organisationer upplösta 1987
American Lutheran Church

American Lutheran Church (ALC) var ett lutherskt trossamfund i USA, bildat den 11 augusti 1930, genom samgående mellan de tre tyskspråkiga synoderna i Buffalo, Iowa och Ohio.
Officiell nattvardsgemenskap mellan de tre synoderna existerade sedan 1918, baserad på Toledoteserna som antagits 1907.

Vid bildandet kom kyrkan att bestå av över 500 000 döpta medlemmar i 2000 församlingar som, från slutet av 1700-talet, bildats av tyska invandrare i USA. 
Kyrkan var indelad i kontrakt (bestående av 18 församlingar) och tretton distrikt.
1957 bildade den mexikanska lutherska konferensen i Texasdistriktet en egen kyrka, la Iglesia Luterana Mexicana med högkvarter och teologiskt seminarium i Mexico City.

Missionsföreståndare 

 Carl Christian Hein 1930–1937
 Emmanuel F Poppen 1937–1950
 Henry F Schuh 1951–1960

Media 

American Lutheran Church ägde förlaget Wartburg Press i Columbus, Ohio som utgav engelskspråkiga organet Lutheran Standard och tyskspråkiga Kirchenblatt.

Skolor 

 Capital University
 Wartburg College
 Texas Lutheran University
 Luther College (Saskatchewan)
 Capital Seminary (Columbus, Ohio)
 Wartburg Seminary (Dubuque, Iowa)

Ekumenik 

American Lutheran Church var mycket engagerad i att etablera samarbete med andra lutherska trossamfund i USA, oavsett etniskt ursprung. Som ett resultat av dessa strävanden antogs 1925 de så kallade Minneapolisteserna, som i sin tur kom att ligga till grund för bildandet av The American Lutheran Conference 1930. 

ALC var även representerad vid den lutherska världskongressen 1935 och var medlem av Lutherska världsförbundet.

Ursprungligen var American Lutheran Church avvisande till ekumeniskt samarbete med icke-lutherska trossamfund men detta motstånd övervanns gradvis och 1948 blev man medlem av Kyrkornas världsråd.

1960 gick ALC (då med över 1 miljon medlemmar och 2000 präster) ihop med United Evangelical Lutheran Church och Evangelical Lutheran Church och bildade The American Lutheran Church (TALC).

Källor 

American Lutheran Church Christian Cyclopedia

Tidigare lutherska samfund
Lutherska samfund i USA
Religiösa organisationer bildade 1930
Religiösa organisationer upplösta 1960
Rienzi Melville Johnston

Rienzi Melville Johnston, född 9 september 1849 i Sandersville, Georgia, död 28 februari 1926 i Houston, Texas, var en amerikansk publicist och demokratisk politiker. Han representerade delstaten Texas i USA:s senat från 4 januari till 29 januari 1913.

Johnston deltog i amerikanska inbördeskriget i Amerikas konfedererade staters armé. Han flyttade 1878 till Austin och var verksam som journalist. Han flyttade 1883 till Houston och blev två år senare ansvarig utgivare för tidningen Houston Post.

Senator Joseph Weldon Bailey avgick i januari 1913 och guvernör Oscar Branch Colquitt utnämnde Johnston till senaten. Han efterträddes några veckor senare av Morris Sheppard.

Johnston valdes 1916 till ledamot av delstatens senat. Han var verksam som publicist fram till 1919. Hans grav finns på Glenwood Cemetery i Houston.

Externa länkar
Biographical Directory of the United States Congress
Handbook of Texas Online
Political Graveyard

Amerikanska journalister
Ledamöter av USA:s senat från Texas
Amerikanska demokrater
Amerikanska politiker under 1900-talet
Personer från Sandersville, Georgia
Födda 1849
Avlidna 1926
Män
Alella

Alella är en kommun i grevskapet (comarca) Maresme i provinsen Barcelona i Katalonien i Spanien. Alella har 9 690 invånare (2013).

Alella är känt för framställning av vin, cava och parfymer, men är också ett bostadsområde där många pendlar till närliggande Barcelona.

Vad som brukade vara den gamla romerska vägen Via Augusta, som förenade Rom och Andalusien, är fortfarande en smal väg som löper genom byn.

Referenser

Noter

Externa länkar 

 Officiell webbplats 

Orter i Katalonien
Vinkelparkering

Vinkelparkering är en variant på hur en grupp parkeringsplatser kan vara placerade. Systemet innebär att bilarna står i vinkel in mot trottoarer. Detta gör att det får plats fler bilar än om bilarna stått uppställda längs med gatan i fickparkeringar.  På engelska används uttrycket Echelon parking, där ordet echelon ansyftar till en militär formation av trupper.

Viktiga kriterier  
 Trafikmängden bör inte överstiga 2 000 fordon per dygn
 Vinkelparkering bör inte införas på gator där det finns busskörfält eller cykelkörfält
 Vinkelparkering rekommenderas inte på gator där många människor har sitt mål, exempelvis en stationsbyggnad
 Parkeringsvinkeln antas vara 45° och 60° där det finns plats för detta

Problem 
De problem som finns med vinkelparkeringar är främst när bilar ska backa ut från parkeringsplatserna vilket stör trafikrytmen på gatan och äventyrar trafiksäkerheten. Särskilt för cyklister är detta farligt då de befinner sig i den backande bilistens dolda vinkel och längre fordon tvingar cyklisterna längre ut bland motortrafikanterna. På gator som är lågt trafikerade, exempelvis bostadsområden, passar det bättre. 
Att vinkelparkeringar tar upp plats från gatans körfält kan vara ett problem på gator som trafikeras med större fordon såsom bussar eller tät lastbilstrafik. Beräknad körfältsbredd för att den typen av fordon ska kunna passera är minst 3-3,5 meter.
När bilar parkerar i vinkel tenderar de att stå långt fram och låta motorhuven gå in över gångbanan i snitt 0,75 meter. Detta skapar problem när snöröjning och annat underhållsarbete av gångbanan ska utföras.
Vinkelparkeringar kan även hindra gångbanan i kombination med uteserveringar på grund av att bilarnas främre överhäng är i vägen för gående. Detta är en tillgänglighetsfråga vilket drabbar rörelsehindrade. 
För sophämtningsbilar kan vinkelparkering också försvåra jämfört med om bilar stått parkerade längs med kantstenen på gatan.

Gatubild  

Vinkelparkeringar kräver intensiv utplacering av vägskyltar enligt bestämmelser. Det ska finnas skyltar vid varje ände av vinkelparkeringens område samt uppehåll för in- och utfarter. Lastplatser och handikapparkeringar ska också märkas ut.

Planerna för trädplantering längs en gata kan påverkas av att vinkelparkeringar anläggs och påverka gatubildens formspråk.

Källor  

Parkering

en:Parking#Angle_parking.2Fechelon_parking
Jephtha

Jephtha (HWV 70) är ett oratorium (1751) av Georg Friedrich Händel till ett libretto av Thomas Morell, som bygger på berättelsen om Jefta ur Domarboken i Gamla Testamentet i Bibeln och Jephthas sive votum (Jefta eller löftet) av George Buchanan.

Under arbetet med Jephta tilltog Händels oro över sin allt sämre syn och det visade sig att detta skulle bli hans sista oratorium. I partituret skrev han, efter körsatsen How dark, o Lord are thy decrees, "Reached here on 13 February, 1751, unable to go on owing to weakening of the sight of my left eye." (Nådde hit den 13 februari 1751, oförmögen att fortsätta på grund av min försämrade syn på vänster öga.") 

Berättelsen kretsar kring Jephthas obetänksamma löfte till den Allsmäktige, att om han segrade skulle han offra den första varelse han träffar då han återvänder. Han möts av sin älskade dotter Iphis. Till skillnad från skildringen i Bibeln förhindras offret av en ängel och Iphis behöver bara viga sitt liv åt Herren. (I den bibliska berättelsen har fadern inget annat val än att offra henne, men en kort frist ges och då Iphis plikttroget återvänder dödas hon.)

Händels sista mästerverk hade premiär på Covent Garden i augusti 1751 med en rollbesättning som bestod av två solister från operan, Giulia Frasi, Händels senaste primadonna sedan 1749, och Caterina Galli. Den spelades utan scenerier och kostymer uppdelad i tre akter.

Roller
 Jephtha (tenor)
 Iphis, hans dotter (sopran)
 Storgé , hans hustru (mezzo-sopran)
 Zebul, hans bror (bas)
 Hamor, förälskad i Iphis (alt)
 Angel (sopran)
 Kör av israeliter
 Kör av präster
 Kör av jungfrur

Externa länkar
 Komplett libretto online.
 Programkommentarer av Boston Cecilia.
En sida från Händels originalpartitur i British Library
Utdrag ur Jephtha

Oratorier av Georg Friedrich Händel