kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Brun (hudfärg)

Brunhyad eller brunhyllt syftar först och främst på personer med brun hudfärg i allmänhet. I vardagligt tal kan det syfta på personer ifrån exempelvis Mellanöstern, som generellt har en naturlig brun hudton, men även personer från Nordafrika, Indien, Sydostasien och Latinamerika kan anses ha brun hy.

I övrigt kan brunhyad också syfta på individer med blandad härkomst som exempel mulatter och mestiser.
En person med exempelvis en ljushyad och en mörkhyad förälder, får oftast en brun hudton emellan föräldrarnas hudfärger.

Historia 

Den tyske antropologen Johann Friedrich Blumenbach delade in mänskligheten i fem geografiska raser, där han kallade en rasgrupp för den malajiska eller "bruna rasen" som Blumenbach ansåg att folkgrupper från Madagaskar, Sydostasien och Oceanien tillhörde.

I västvärlden har det ända sedan 1920-talet ansetts vackert och hälsosamt med en brunbränd hy och även varit en statussymbol som visat att man haft råd att resa utomlands. Tidigare i västvärlden, och fortfarande i andra länder, var en solbränd hy ett tecken på att man arbetade utomhus och därmed tillhörde arbetarklassen.

Se även 

 Hudfärg
 Svart (hudfärg)
 Vit (hudfärg)
 Människoraser
 Blandfolk

Källor

Antropologi
Rasbiologi
Why Don't We Fall In Love

"Why Don't We Fall In Love" är en R&B-låt framförd av den amerikanska sångerskan Amerie, komponerad av Rich Harrison till Ameries debutalbum All I Have (2002).

"Why Don't We Fall In Love" är en retro-inspirerad Hip Hop Soul låt som innehåller både blås- och stråkinstrument. Låten handlar om att ta vara på alla tillfällen eftersom morgondagen inte är garanterad. I en vers sjunger Amerie; "Baby come with me, cause tomorrow ain't really guaranteed". I en intervju förklarade Harrison att han såg chansen att skapa något för R&B-lyssnarna på grund av Ameries ljusa syn på livet. "Hjärtkross och lidande har gjorts förut, och det har gjorts bra, men jag tycker det är dags att visa en annan sida av 'urbana' kvinnor".

"Why Don't We Fall In Love" släpptes som den ledande singeln från Ameries, vid tidpunkten, kommande album och blev på så vis sångerskans debut. Singeln fick främst positiv kritik av musikrecensenter och beskrevs med ord som "fängslande", "lättsam" och "söt".  Singeln släpptes i Oceanien den 20 september 2002 och i Europa den 7 oktober. Singeln blev en obefintlig framgång i båda territorierna. Bättre gick det i USA där den släpptes först den 8 juli 2003. "Why Don't We Fall In Love" blev en stor framgång på den amerikanska R&B-marknaden. Där tog sig singeln till en 9:e plats på Billboards Hot R&B/Hip-Hop Songs och till en 15:e plats på förgreningslistan Rhythmic Top 40. Utöver detta tog sig spåret även till en 23:e plats på Billboard Hot 100 samt till en 3:e plats på Hot Dance Singles Sales.

I Novembers utgåva av Jet Magazine rankades låten på en 11:e plats på deras Jet Top 20 Singles, en plats högre än R&B-rivalen Ashanti, som rankades på en 12:e plats med hennes hit "Baby".

En Musikvideo till singeln regisserades av Benny Boom.

Format och innehållsförteckningar

 Amerikansk dubbel A-sida
"Why Don't We Fall in Love" (Album Version) – 2:39
"Got to Be There" – 3:01

 Brittisk/Australiensisk CD-singel
"Why Don't We Fall in Love" (Album Version) – 2:39
"Why Don't We Fall in Love" (Main Mix featuring Ludacris) – 3:33
"Why Don't We Fall in Love" (Richcraft Remix) – 3:36
"Why Don't We Fall in Love" (Instrumental) – 2:48
"Why Don't We Fall in Love" (Main Mix - A Capella featuring Ludacris) – 3:26

 Brittisk "12-singel
A-sida
"Why Don't We Fall in Love" (Main Mix featuring Ludacris) – 3:33
"Why Don't We Fall in Love" (Album Version) – 2:39
"Why Don't We Fall in Love" (Instrumental) – 2:48
B-sida
"Why Don't We Fall in Love" (Richcraft Remix) – 3:36
"Why Don't We Fall in Love" (Richcraft Remix Instrumental) – 3:35

Listor

Referenser

Noter

Musiksinglar 2002
Amerikanska debutsinglar
Låtar framförda av Amerie
Huvudsinglar
Charrúa

Charrúa är ett samlingsnamn för ett indianskt ursprungsfolk i sydöstra Sydamerika. De bodde i ett område som idag sträcker sig över Uruguay och Argentina.

Historia 

Man vet väldigt lite om Charrúaindianernas historia och levnadssätt tiden innan de spanska kolonisatörerna anlände till Sydamerika. Man vet att de var nomader som livnärde sig på fiske och jakt, främst på nandu och vildfåglar. De hade ett demokratiskt styrelseskick och de förespråkade inte pacifism. De var starkt emot alla försök till att konvertering till katolicism, och vägrade lyda under spanska kronan. Efter slaget vid Salsipuedes den 11 april 1831 sägs de sista indianerna ha dött. Trots det har Argentinas folkräkning 2001 visat att 676 lever kvar vid Entre Rios (med majoriteten som mestiser). Siffran har vid en senare omräkning år 2004–05 ändrats till 4 511 ättlingar till Charrúaindianer.

De uruguayanska fotbollslandslagens smeknamn är Los Charrúas och uttrycket garra charrúa används när laget visar kämparanda på planen. Smeknamnet Los Charrúas ges även till flera uruguayanska landslag i sporter, bl.a.  rugby, handboll och futsal.

Källor 
''Artikeln är helt eller delvis översatt från spanska Wikipedia.
Charrua (People) Encyclopedia Britannica, 17 mars 2012 
Uruguay and the memory of the Charrúa tribe theprisma.co.uk, 17 mars 2012 
Proyecto de ley - Día de la resistencia de la nación charrúa y de la identidad indígena espectador.com, 17 mars 2012 

Ursprungsfolk i Sydamerika
Sydamerikanska ursprungsspråk
Uruguays historia
Argentinas historia
Långsele, Graninge och Helgums pastorat

Långsele, Graninge och Helgums pastorat var ett pastorat inom Svenska kyrkan i Ådalens kontrakt av Härnösands stift. Pastoratet uppgick 2021 i Sollefteå pastorat. 

Pastoratet bildades 1962, låg i Sollefteå kommun och omfattade mallan 2006 och 2021 följande församlingar:

 Långsele församling
 Graninge församling
 Helgums församling från 1999

Pastoratskod var 100114

Referenser

Historiska pastorat i Härnösands stift
Indelningar i Sollefteå kommun
Bildanden 1962
1962 i Sverige
Upplösningar 2020
Teknisk substitutionskvot

Den tekniska substitutionskvoten (TRS från engelskans "technical rate of substitution") visar hur mycket användandet av en insatsvara måste minska () när användandet av en annan insatsvara ökar med en extra enhet (), utan att den totala produktionen blir mindre ().

där  och  är marginalprodukten av insatsvara 1 och insatsvara 2, och   är den tekniska substitutionskvoten för  med avseende på .

Se även
Indifferenskurva
Marginell substitutionskvot

Referenser
 Mas-Colell, Andreu; Whinston, Michael; & Green, Jerry (1995). Microeconomic Theory. Oxford: Oxford University Press. 

Mikroekonomi

de:Grenzrate der Substitution#Grenzrate der Faktorsubstitution
Marginell substitutionskvot

Den marginella substitutionskvoten (förkortat MRS från engelskans
"marginal rate of substitution") är det antal produkter som en konsument är villig att substituera för att erhålla en stycken av annan och samtidigt vidhålla samma nytta, enligt konsumentens egna preferenser.

Antag att konsumentens nyttofunktion är definierad som
, där  är konsumentens nytta, och
, och  är varor. Då är den marginella substitutionskvoten:

där  är marginalnyttan för  och
 marginalnyttan för .

Se även
Indifferenskurva
Teknisk substitutionskvot

Referenser 

Mikroekonomi
Ricardiansk ekvivalens

Ricardiansk ekvivalens är en nationalekonomisk teori som säger att ett lands invånare kommer att internalisera regeringens budgetrestriktion. Tidpunkten för en skattehöjning kommer inte påverka invånarnas utgifter; det spelar alltså ingen roll om en regering finansierar sina utgifter genom lån eller höjd skatt. Valet är mellan "skatt nu eller skatt senare".

Teorin är namngiven efter David Ricardo, som först föreslog den i "Essay on the Funding System" från 1820; emellertid var han själv inte övertygad att den stämde. Teorin är fortfarande omtvistad.

Referenser

Nationalekonomi
Budgetrestriktion

En budgetrestriktion visar de kombinationer av varor som en konsument kan köpa med hans eller hennes inkomst givet de rådande priserna.

För att maximera sin nytta ska konsumenten välja att konsumera den kombinationen av varor där budgetrestriktionen tangerar den högst liggande indifferenskurvan. Tangentens punkt (xy-koordinaten) visar mängden varor x och y som konsumenten kommer köpa för att maximera sin nytta givet budgetrestriktionen. Den linjen som sammankopplar samtliga tangenter på alla indifferenskurvor kallas för expansionsväg.

Referenser 

Nationalekonomi
Tage Berger

Tage Berger, född 30 augusti 1891 i Nysunds församling, Värmland, död 5 januari 1974, var en svensk ämbetsman.

Biografi 
Efter studentexamen i Örebro 1909 blev Berger filosofie kandidat 1911, studerade vid Sorbonne 1912–1913 och blev filosofie licentiat 1922. Han ägnade sig åt försäkringsverksamhet 1915–1920, anställdes vid Statens Järnvägar 1922 och var byråchef i Järnvägsstyrelsens kommersiella byrå 1941–1957.

Berger var sekreterare i 1934 års luftfartsutredning, ledamot och huvudsekreterare i 1938 års järnvägstaxekommitté, särskilt sakkunnig i 1943 års Norrlandskommitté, ledamot av 1944 års hamnbyggnadsutredning, av 1947 års tågfärjekommitté och av 1948 års järnvägstaxekommitté. Han var svensk regeringsrepresentant i Genève hos Förenta nationernas europakommissions transportkommitté och vid revisionskonferensen för Bernkonventionen angående järnvägstransporter. Han innehade FN-uppdrag i Libanon 1959, statligt konsultuppdrag i Nigeria 1961, var ordförande Järnvägsmännens livförsäkringsförening, ordförande i Svenska turisthotellens riksförbund 1957–1962 och styrelseledamot i Svenska turisttrafikförbundet.

Berger skrev artiklar i svenska och utländska facktidskrifter i allmänna kommunikations- och driftekonomiska frågor. Han är begravd på Visnums kyrkogård.

Källor

 Berger, Tage på SvenskaGravar.se

Svenska ämbetsmän under 1900-talet
Personer från Nysunds socken
Födda 1891
Avlidna 1974
Män
Albert Küchler

Albert Küchler, född den 2 maj 1803 i Köpenhamn, död den 16 februari 1886 i Rom, var en dansk målare.

Küchler genomgick konstakademien och vann framgång genom små humoristiska genrebilder, Amagerflicka i ateljén (1828, Konstmuseet), Borgare på exercisplatsen efter slutad övning (1830) med flera. Sedan han förvärvat den stora guldmedaljen för Jesus botar sjuka 1829, erhöll han resestipendium och reste 1830 över München till Italien. 

I Rom målade han genremotiv: En bondefamilj köper en abbotshatt åt sin lille son (Thorvaldsens museum), En flicka kläds till brud (Konstmuseet), Familjeliv vid Nemisjön (Glyptoteket), men även Correggios död (1834, Thorvaldsens museum) och bibliska ämnen: Jesus i örtagården, Josef berättar sina drömmar, Marie bebådelse och Jesu uppståndelse. 

Hans glada lynne gav så småningom vika för en vek, sentimental stämning, vilken gick i alltmer religiös riktning. Han övergick till katolicismen 1844 och blev munk 1851. Han sändes till en början till Prudnik, men fick 1855 sitt hemvist i Rom, i Bonaventuras kloster på Palatinen, där han var sysselsatt med att för dettas räkning utföra och kopiera kyrkliga målningar. 

Han uppehöll dock fortfarande förbindelsen med Danmark. Efter klostrets stängning 1866 fick han tillstånd att bo kvar där och levde sedan på en liten pension från italienska regeringen och en annan från Köpenhamn. År 1877 blev han ledamot av Konstakademien där. är representerad vid bland annat Nationalmuseum i Stockholm.

Källor

Noter

Externa länkar 
 
 

Födda 1803
Avlidna 1886
Danska målare
Ordensfolk från Danmark
Franciskaner
Representerade vid Nationalmuseum
Personer i Danmark under 1800-talet
Personer från Köpenhamn
Män
Representerade vid Thorvaldsens Museum
Representerade vid Statens Museum for Kunst
Max Halbe

Max Halbe, född den 4 oktober 1865 i Güttland nära Danzig, död den 30 november 1944 i Neuötting, var en tysk författare.

Halbe, son till en godsägare, studerade i Heidelberg, Berlin och München 1883–1888, blev filosofie doktor, framträdde 1889 som författare av skådespel, av vilka dock de första inte nådde fram till scenen. Till en början närmast en lärjunge av Henrik Ibsen och Gerhart Hauptmann, vann Halbe emellertid en självständig ställning genom sitt drama Jugend (1893, 14:e upplagan 1904; "Ungdom"), som vann utomordentlig framgång vid sitt första uppförande och som snart gjorde runden över hela Tyskland och Norden; särskilt tilltalade styckets äkta, naturvarma framställning av den första uppvaknande kärlekens fröjder och sorger och den väl funna lokaltonen från författarens västpreussiska hembygd, liksom en viss omedelbar poesi skilde stycket från den eljest något dystra naturalismens verk. 

Bland hans följande arbeten märks Mutter Erde (1897; femte upplagan 1903), törhända Halbes bästa alster, ett skådespel, i vilket motsatsen mellan huvudstadslivets bildning och det lantliga fädernehemmets traditioner för till en tragisk utgång. Likartade konflikter mellan det lugna, fredliga hemlivet och den passionerade längtan efter en friare, obunden värld framträder i tragedin Die Heimatlosen (1899) med en egendomlig stämning av hemlösheten i en storstads pensionatsliv; Hans Rosenhagen (1901) ger en skildring av en gammal godsägarfamiljs bittra strid mot traktens självägande bönder, utmynnande i de två sista representanternas strid på liv och död, just då försoning yppats. 

Flera av Halbes senare dramer, särskilt de, i vilka han lämnar den realistiska samtidsskildringen, gjorde föga lycka, varemot Der Strom (1904; "Floden"), en familjehistoria om tre bröders kärlek till samma kvinna med dess något symboliska stämning, vann mycken framgång på scenen. Halbe författade även en naturalistisk novell av mycken kraft, Frau Meseck (1897). Halbe grundade 1895 en "intim teater" för dramatiska experiment i München och var 1899 medgrundare av Volksbühne i München, där han var bosatt. 

Halbe författade vidare för scenen komedin Die Insel der Seligen (1906), dramat Das wahre Gesicht (1907), lustspelet Blaue Berge (1909), skådespelen Der Ring des Gauklers, Freiheit (1913) och Schloss Zeitvorbei (1918) samt tragedin Hortense Ruland (1920), utan att likväl återfå sin starka ställning på den tyska teatern från 1890-talet. Han skrev även novellistik: Ein Meteor (1900), Der Ring des Lebens (1910) och framför allt romanen Der Tat des Heinrich Stobäus (1911) väckte åtskillig uppmärksamhet. Halbes Gesammelte Werke började utges 1917.

Litteratur 

 Adolf Stern, Studien zur Literatur der Gegenwart (II, 1904).

Källor

Noter

Tyska dramatiker under 1800-talet
Tyska dramatiker under 1900-talet
Tyskspråkiga dramatiker
Tyska romanförfattare
Tyskspråkiga romanförfattare
Tyska novellförfattare
Tyskspråkiga novellförfattare
Tyska författare under 1800-talet
Tyska författare under 1900-talet
Alumner från Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
Alumner från Münchens universitet
Personer från Pommern
Män
Födda 1865
Avlidna 1944
Adolf Stern (författare)

Adolf Stern (ursprungligen Adolf Ernst), född den 14 juni 1835 i Leipzig, död den 15 april 1907 i Dresden, var en tysk litteraturhistoriker och författare.

Stern blev 1868 professor i litteratur- och kulturhistoria vid polyteknikum i Dresden. Han började 1853 med epigonepik och gjorde tidigt insatser även på prosaberättelsens och lyrikens område, men åstadkom först senare, med Historische Novellen (1866), Die letzten Humanisten (1880; 3:e upplagan 1907, "De sista humanisterna", 1890), Camoens (1887), historiska skildringar med lätt lyrisk ton, en mera betydande vitter alstring. Även hans senare lyrik (i 4:e upplagan av Gedichte, 1900) har högre rang. 

Av Sterns litteraturhistoriska verk kan nämnas Geschichte der neueren Literatur (7 band, 1882–1885), en fortsättning av Vilmars tyska litteraturhistoria, från Goethes död (1886; 5:e upplagan 1905), en god monografi över Otto Ludwig (1890; 2:a upplagan  1906) och Studien zur Literatur der Gegenwart (I 1895, 3:e upplagan 1905; II 1904), kännetecknade av smak, omdöme och tilltalande framställning. 

Under Snoilskys Dresdenvistelse var Stern dennes nära vän och utgav 1892 en samling av hans dikter i tysk översättning. Sterns Ausgewählte Werke utkom 1906–1908 i 8 band, hans teaterkritiker 1909. Stern fick redan under sin livstid och strax efter sin död levnadsteckningar av Adolf Bartels (1905) och Heinrich Spiero (i Deutsche Geister 1910). 

Stern var från 1881 gift med Margarethe Stern, född Herr.

Källor

Noter

Tyska litteraturvetare
Litteraturvetare under 1800-talet
Tyska kulturhistoriker
Litteraturhistoriker
Tyska professorer
Personer verksamma vid Dresdens tekniska universitet
Tyska poeter under 1800-talet
Tyskspråkiga poeter
Tyska novellförfattare
Tyskspråkiga novellförfattare
Tyska författare under 1800-talet
Alumner från Jena universitet
Personer från Leipzig
Födda 1835
Avlidna 1907
Män
Ugglan
Stern (olika betydelser)

Stern är ett ursprungligen tyskt och ofta judiskt efternamn, som betyder stjärna. Det finns i många länder. Offentlig statistik tillgänglig i januari 2019 uppger att 417 personer med namnet var folkbokförda i Sverige.

Personer med efternamnet Stern
 Adolf Stern, flera personer
 Adolf Stern (författare) (1835–1907), tysk litteraturhistoriker och författare
 Adolf Stern (konstnär) (1881–1967), svensk skulptör, medaljkonstnär och författare
 Alfred Stern, flera personer
 Alfred Stern (historiker) (1846–1936), tysk historiker
 Alfred Stern (revolutionär) (1886–1966), svensk delaktig i Amaltheadådet
 Avraham Stern (1907–1942), polskfödd grundare och ledare av Sternligan
 Bengt Stern (1930–2002), svensk författare och läkare
 Carl-Erik Stern (1907–2001), svensk tandläkare och konstnär
 Daniel Stern, flera personer
 Daniel Stern (psykoterapeut) (1934–2012), amerikansk psykiater
 Daniel Stern (skådespelare) (född 1957), amerikansk skådespelare
 David Stern (född 1942), amerikansk advokat och ledare inom professionell basketboll
 David M. Stern, amerikansk TV-författare
 Eric Stern (född 1965), amerikansk statsvetare
 Eric Stern (född 1981), svensk skådespelare och sångare
 Erik Stern (1886–1986), svensk jurist
 Grete Stern (1904–1999), tyskfödd fotokonstnär, bosatt i Argentina
 Gustaf Stern (1882–1948), svensk språkforskare och bokförläggare
 Hans D. Stern (1928–1990), svensk präst och psalmdiktare
 Howard Stern (född 1954), amerikansk komiker, radio- och TV-personlighet
 Howard K. Stern (född 1968), amerikansk advokat
 Isaac Stern (1920–2001), amerikansk violinist
 Itzhak Stern (1901–1969), österrikisk kamrer, bidrog till Schindlers räddning av judar undan förintelsen
 Julius Stern (1820–1883), tysk musiker
 Leni Stern (född 1952), tysk jazzpianist, gitarrist och sångerska
 Margarethe Stern (1857–1899), tysk pianist
 Marnie Stern (född 1976), amerikansk gitarrist och låtskrivare
 Maurice Reinhold von Stern (1860–1938), balttysk-österrikisk skriftställare och journalist
 Mike Stern (född 1953). amerikansk jazzgitarrist
 Moritz Stern (1807–1894), tysk matematiker
 Nicholas Stern (född 1946), brittisk nationalekonom
 Oscar Stern (1882–1961), svensk företagare och konstsamlare
 Otto Stern (1888–1969), tysk fysiker och nobelpristagare
 Robert A.M. Stern (född 1939), amerikansk arkitekt
 Stefan Stern  (född 1970), svensk finansman och tidigare socialdemokratisk politiker
 Susanna Stern (född 1982), svensk operasångerska (sopran)
 William Stern (1871–1938), tysk psykolog

Källor

Se även 
 Stern, tysk veckotidskrift
 Sternligan, sionistisk grupp ansvarigt för mordet på Folke Bernadotte
 IK Stern, idrottsklubb i Göteborg
 Sterne

Tyska efternamn
Jiddisch-efternamn
Alfred Stern

Alfred Stern kan syfta på bland andra:

* Alfred Stern (1831–1918), österrikisk ämbetsman och kommunalpolitiker
 Alfred Stern (1846–1936), tysk historiker
 Alfred Stern (1899–1980), österrikisk-amerikansk filosof och skriftställare
 Alfred Stern (1886–1966), svensk delaktig i Amaltheadådet
Alfred Stern (historiker)

Alfred Stern, född den 22 november 1846 i Göttingen, död den 24 mars 1936 i Zürich, var en tysk historiker. Han var son till matematikern Moritz Stern.

Stern tjänstgjorde en tid som amanuens i generallandsarkivet i Karlsruhe, blev docent i Göttingen 1872 samt professor i allmän historia 1873 i Bern och 1887 vid polyteknikum i Zürich. Han blev emeritus 1928. Sterns huvudarbete är det betydande verket Geschichte Europas seit den Verträgen von 1815 bis zum Frankfurterfrieden von 1871 (10 band, 1894–1924; band 1 och 2 i 2:a upplagan 1913), av kritiken hälsat som "det grundligaste och mest opartiska verk, som skrivits om den samlade politiska utvecklingen i Europa" under ovannämnda tid; särskilt prisades skildringen av revolutionsåret 1848 som överlägsen alla andra, vilka dittills framträtt. Bland hans övriga skrifter kan nämnas John Milton und seine Zeit (1877–1879), Geschichte der Revolution in England (1881; 2:a upplagan 1898) och Das Leben Mirabeaus (1889).  År 1914 utkom ett band Reden, Vorträge und Abhandlungen.

Källor 

 
 

Tyska professorer i historia
Personer verksamma vid Göttingens universitet
Personer verksamma vid Berns universitet
Personer verksamma vid ETH Zürich
Historiker under 1800-talet
Historiker under 1900-talet
Tyska forskare under 1800-talet
Tyska forskare under 1900-talet
Personer från Göttingen
Födda 1846
Avlidna 1936
Män
Ugglan
Vinh flygplats

Vinh flygplats (VII) är en flygplats i Vinh, som är huvudorten för provinsen Nghe An i Vietnam. Flygplatsen kan tjäna medelstora flygplan som Airbus A321 och har en kapacitet på 200 000 passagerare per år. Flygplatsen byggdes ursprungligen av fransmän för militära ändamål.

För närvarande finns det flyg till Ho Chi Minh-staden, Hanoi, Buon Ma Thuot och Pleiku.

Flygplatser i Vietnam