kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Remipedia

Remipedia är en liten grupp primitivt byggda kräftdjur som upptäcktes på 1980-talet. De lever i akviferer med salt grundvatten vid tropiska kuster. De har stort vetenskapligt intresse eftersom de tros stå nära kräftdjurens ursprung.

Byggnad

Remipedierna är 10–40 mm långa och har ett huvud och en långsmal kropp, som består av upp till 42 likadana segment. Varje segment har på sidorna extremiteter som används för simning. Djuren rör sig långsamt och simmar på rygg. De är hermafroditer. Utvecklingen är dåligt känd eftersom djuren inte kan hållas vid liv i laboratorium, men första larvstadiet lever de som naupliuslarver. Remipedierna är rovdjur och fångar små kräftdjur med sina bitande mundelar, som är försedda med körtlar; om dessa utsöndrar gift eller matsmältningsenzymer är inte känt.

Levnadssätt och förekomst

Remipedierna upptäcktes i saltvattensfyllda hålor i kalksten på Bahamas och Yucatánhalvön, samt i lavagångar på Lanzarote. De är också kända från västra Australien. Gemensamt för dessa miljöer är att de har förbindelse med både hav och land och innehåller saltvatten överlagrat med sött eller bräckt vatten. Remipedierna lever i det syrefattiga saltvattnet nära skiktgränsen.

Systematik

Klassen Remipedia beskrevs 1981 av Jill Yager. Namnet kommer från latinets remipedes som betyder "år-fotade" och syftar på att extremiteterna påminner, och används som åror. Systematiskt anses Remipedia stå nära dels Cephalocarida, dels Hexapoda (insekter med flera), vilket stödjer Pancrustacea-hypotesen och att kräftdjuren är en parafyletisk grupp. Att remipedierna (liksom cephalocariderna) har ett stort antal segment som inte är differentierade (ingen tagmatisering) anses tyda på att de är en mycket ålderdomlig och ursprunglig grupp inom kräftdjuren.

För närvarande är 24 levande arter kända, uppdelade på tre familjer. Alla dessa placeras i ordningen Nectiopoda. Den andra ordningen, Enantiopoda, omfattar två fossila arter från karbontiden.

Referenser
Service2media

Service2media var ett mjukvaruföretag med fokus på appar och smart telefoni verksamt i Europa, USA och Mellanöstern och med säte i Nederländerna. Totalt hade företaget över 200 anställda i bland annat Nederländerna, USA, Storbritannien, Spanien och Förenade Arabemiraten. Omsättningen uppgick som mest till ca 11 miljoner euro (2010). [1]

Med flera multi-nationella företag och kontor på flera olika orter runt om i världen är man en av de största inom app-utveckling och mobilitet. Bland kunderna finns Al Jazeera, CNN, Reed Elsevier, Rabobank, SNS Bank, UPC, RTL, och CRV.

Geert Kolthof och Peter Broekroelofs, företagets huvudägare och grundare, med ett förflutet i bland annat Logica, betraktas som pionjärer i mobilbranschen. 

Service2media gick i konkurs 2015 och köptes därefter upp av nederländska CM Telecom.

Externa länkar
 www.service2media.com

Källor 

Programvaruföretag
Nederländska företag
Företag bildade 2005
Irma von Geijer

Irma Ingeborg Matilda von Geijer, född von Hallwyl den 1 juni 1873 på Erikslunds gods, död 1959, var en svensk societetskvinna.

Biografi 
Irma von Geijer var dotter till greveparet Walther von Hallwyl och Wilhelmina von Hallwyl. Hon gifte sig vid 21 års ålder med löjtnanten Wilhelm von Geijer av släkten von Geijer.

von Geijer föddes på herrgården Erikslund i Södermanland. Under hennes uppväxt vistades familjen såväl där som i Stockholm. Flera månader om året tillbringade familjen också på resor utomlands, ofta i Walther von Hallwyls hemland Schweiz, på Franska Rivieran eller i Italien. Detta präglade henne som gärna reste också i sitt vuxna liv.

von Geijer var yngst av tre döttrar; hennes systrar var Ebba von Eckermann och Ellen Roosval von Hallwyl. Hon undervisades i hemmet och när hon var 17 år debuterade hon i Stockholms societetsliv. Det var just på en bal, 1892, som hon träffade sin blivande make löjtnanten Wilhelm von Geijer.

Den 12 juni 1894 vigdes Irma och Wilhelm von Geijer i Tyska kyrkan i Stockholm. Bröllopsresan gick bland annat till Isle of Wight. Som nygifta bodde makarna i en våning på Drottninggatan i Helsingborg, eftersom mannen var i tjänst vid Kronprinsens Husarer. 1902 fick man egendomen Vegeholm utanför Ängelholm i Skåne av hennes föräldrar. Makarnas första barn dog men 1907 föddes dottern Margit, sedermera mor till Signe von der Esch, och 1911 sonen Erik. Barnen undervisades på Vegeholm av en guvernant, och senare skickades Erik till vidare studier bland annat på Lundsberg.

von Geijer besökte ofta släkt och vänner i Stockholm. Hemma på Vegeholm levde man ett intensivt sällskapsliv. Hon hade ett stort klädintresse och en del av hennes garderob finns bevarad på Hallwylska museet. 1930 dog hennes make och hennes mor. Av brev framgår hur hon saknade sin make. Så småningom fortsatte Irma von Geijer sina resor och hon var som gammal vid god vigör; till sin 80-årsdag 1953 ordnade hon en mottagning för 500 gäster.

Referenser

Noter

Externa länkar 

Svenska grevinnor
Födda 1873
Avlidna 1959
Kvinnor
Personer från Västerljungs socken
Irma
Irja Bergström

Irja Bergström, född 8 oktober 1932, är en svensk konstvetare och författare.

Irja Bergström disputerade 1989 på en avhandling om Ester Henning och har bland annat varit docent i konstvetenskap vid Göteborgs universitet.

Bibliografi i urval
Ensam fågel - jag vet vem det är: Ester Henning - konstnärinna på hospital''', avhandling på Göteborgs universitet 1989, Mölndal 1989, Valand. Från ritskola till konsthögskola, Göteborgs universitet, Göteborg 1991Ester Henning: kvinnoöde, konstnärsdröm, anstaltsliv, Carlssons bokförlag, Stockholm 2001, Skulptriserma: Alice Nordin och hennes samtida 1890-1940'', Makadam, Stockholm 2012,

Källor
Libris, läst 2012-10-01

Noter

Svenska författare
Födda 1932
Levande personer
Kvinnor
The Blazing World

The Blazing World, även känd under den längre titeln  The Description of a New World, Called The Blazing World, är en berättelse från 1666 av den engelske författaren Margaret Cavendish, som var hertiginna av Newcastle.

Handling
En kung kvinna hamnar via en passage vid Nordpolen i en alternativ värld, befolkad av talande djur. I det utopiska och satiriska "Kungariket Esfi" blir hon kejsarinna i ett samhälle bestående av diverse talande djur, och leder en invasion, komplett med ubåt, tillbaka till sin egen värld.

Berättelsen inleds med en dikt av hennes man William Cavendish, 1:e hertig av Newcastle.

År 1668 publicerades den tillsammans med Cavendishs Observations upon Experimental Philosophy.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar
The Description of a New World, Called The Blazing-World är tillgänglig i A Celebration of Women Writers

Arktis i skönlitteratur
Brittiska science fiction-romaner
Engelskspråkig skönlitteratur
Parallella universum i skönlitteratur
Utopisk litteratur
Verk 1666
Natan Johansson

Karl Natanael "Natan" Johansson, född 31 augusti 1893 i Kalmar, död 10 november 1951 i Oscars församling i Stockholm, var en svensk målare.Natan Johansson studerade vid Konstakademien i Stockholm 1916–1920.  Han ansvarade länge för dekorationsmåleriet vid Kungliga Dramatiska Teatern. År 1941 blev han lärare vid Tekniska skolan och vid sin död var han överlärare vid Konstfackskolan.

Johansson har målat figurkompositioner, dekorativa arbeten och landskap, stockholmsmotiv samt motiv från Ingarö. Han skapade även altartavlan i Ansgariikyrkan, som numera är flyttad till Andreaskyrkan. Kända för hundratusentals resenärer är även hans målningar på östra väggen i Centralhallen i Stockholms centralstation, vilka han utförde tillsammans med John Ericsson.

Källor
 Lexikonett Amanda
 "Dödsfall" Svenska Dagbladet 14 november 1951

Noter

Svenska målare under 1900-talet
Födda 1893
Avlidna 1951
Män
Konstnärer från Kalmar
Kroatiska parlamentets talman

Kroatiska parlamentets talman  med betydelsen 'Kroatiska parlamentets president') är det kroatiska parlamentet Sabors främste representant och leder parlamentets arbete.
   
Enligt den kroatiska grundlagen inträder talmannen temporärt som Kroatiens president om den sittande presidenten skulle avgå från sitt uppdrag eller om dennes mandatperiod löpt ut innan en ny president valts.

Lista

Referenser

Noter 

Talmän
 
Listor över talmän
Kroatiens parlament
Tresteg för herrar i friidrott vid olympiska sommarspelen 1988

Tresteg för herrar vid olympiska sommarspelen 1988 i Seoul avgjordes den 24 september.

Medaljörer

Resultat

Kval

Final

Referenser
Resultat

Friidrott vid olympiska sommarspelen 1988
Igor Lapsjin

Igor Olegovitj Lapsjin (), född 8 augusti 1963 i Minsk, Vitryssland, är en före detta sovjetisk friidrottare inom tresteg.

Han tog OS-silver i tresteg vid friidrottstävlingarna 1988 i Seoul.

Referenser

Källor
 Denna artikel är helt eller delvis översatt från motsvarande artikel på engelska wikipedia.

Externa länkar
Sports-reference.com 

Sovjetiska trestegshoppare
Sovjetiska olympiska silvermedaljörer
Olympiska silvermedaljörer 1988
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från Sovjetunionen
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1988
Idrottare från Minsk
Födda 1963
Levande personer
Män
Aleksandr Kovalenko

Aleksandr Jurjevitj Kovalenko (), född 8 maj 1963 i Babrujsk, Vitryssland, är en före detta sovjetisk friidrottare inom tresteg.

Han tog OS-brons i tresteg vid friidrottstävlingarna 1988 i Seoul.

Referenser

Källor
 Denna artikel är helt eller delvis översatt från motsvarande artikel på engelska wikipedia.

Externa länkar
Sports-reference.com 
 

Sovjetiska trestegshoppare
Sovjetiska olympiska bronsmedaljörer
Olympiska bronsmedaljörer 1988
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1988 från Sovjetunionen
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1988
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1992 från Förenade laget
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1992
Personer från Babrujsk
Födda 1963
Levande personer
Män
Niccolò Castiglioni

Niccolò Castiglioni, född den 17 juli 1932 i Milano, död den 7 september 1996 i Milano, var en italiensk kompositör, pianist och musikskribent.

Biografi
Castiglioni var född och uppvuxen i Milano , där han började studera piano vid 7 års ålder. Han tog sitt artistdiplom vid konservatoriet i Milano 1952, och diplom i komposition 1953. Studietidens kompositioner präglades av Stravinskijs neoklassicism, men efter examen förändrades hans stil under inflytande av den andra wienerskolan. 

Hans intresse för tolvtonsteknik var förenat med hans musikpolitiska engagemang, även om detta var kortlivad. Impromptus I-IV , som identifierats av kompositören som hans första riktiga opus, övergav dessa expressionistiska spänningar, och dessa fyra korta stycken uppvisar en nära relation till Weberns aforistiska stil, samtidigt som de närmar sig europeisk avantgarde. Han väckte också stor uppmärksamhet med verk som Elegia in memoria di Anne Frank, Rondels och Gyro.

Personlig kontakt med Luciano Berio på RAI:s elektroniska musikstudio i Milano påverkade också Castiglionis inriktning på den tiden, och hans deltagande vid Darmstädter Ferienkurse avslutade denna utveckling (Geraci 2001).

Under åren 1958 till 1965 undervisade han vid sommarkurserna i Darmstadt och åren 1966 till 1970 undervisade han komposition som kompositör-in-residence vid SUNY Buffalo (1966), som gästprofessor vid University of Michigan i Ann Arbor (1967), som lektor i komposition vid University of California i San Diego (1968), och som professor i renässansmusiken historia vid University of Washington i Seattle (1969-1970).

Efter sin återkomst till Italien 1970, återupptog han så småningom undervisningen i komposition vid konservatoriet i Trento (1976-7), i Milano (1977-1989), i Como (1989-1991) och i Milano ännu en gång (1991-6). Bland hans många elever fanns Giampaolo Testoni, Carlo Galante, Alfio Fazio , Aldo Brizzi, Matteo Silva och Esa-Pekka Salonen.

Källor
Bra Böckers lexikon, 1973

Födda 1932
Avlidna 1996
Män
Italienska kompositörer
Personer från Milano
Timvis mätning av el

Regeringen har beslutat om att elanvändare ska erbjudas timvis mätning av el. Reformen trädde i kraft den 1 oktober 2012.

Se även 
Elmarknad

Referenser
Somnium

Somnium (Latin för "Drömmen"), full titel: Somnium, seu opus posthumum De astronomia lunari, är en berättelse skriven på latin av Johannes Kepler, och publicerad postumt av hans bror Ludwig Kepler år 1634. I berättelsen förs en av Tycho Brahes elever till Månen genom ockulta krafter. Berättelsen innehåller en detaljerad beskrivning av hur Jorden skulle se ut från Månen, och räknas till ett av de första seriösa verken om månastronomi. Carl Sagan och Isaac Asimov har kallat den för det första science fiction-verket.

Handling
Berättelsen handlar om Duracotus, son till en häxa från Island vid namn Fiolxhilda. Som ung bannlyste hon Duracotus till Danmark i fem år. Då han återvänder beslutar hon sig för att berätta några hemligheter. Hon förklarar att hennes instruktör var en demon som sovit på Månen. Under en solförmörkelse kan demoner från Månen resa mellan Månen och Jorden. Duracotus vill också resa dit, och förs till Månen.

För att göra resan fick han svampar att hålla för näsan. Han hamnar vid Lagrangepunkten mellan Jorden och Månen, och kan sedan ta sig ner mot Månens yta. Författaren hade vissa kunskaper om tyngdlagens effekter, och behovet av skydd utanför Jordens atmosfär.

Referenser

Fotnoter

Månen i skönlitteratur
Science fiction-böcker
Tysk science fiction
Anders Karitz

Anders Karitz, född 28 februari 1881, död 10 februari 1961, var en svensk filosof.

Karitz blev filosofie doktor vid Lunds universitet 1913 och docent i teoretisk filosofi där samma år. Grundlade med sina skrifter Thorild och hans filosofi (1908) och Tankelinjer hos Thorild (1913) den moderna Thorildsforskningen i Sverige. Han visade på den intima släktskapen mellan grundbegreppen i Thorilds åskådning samt Gottfried Wilhelm von Leibniz och Baruch Spinozas system. Karitz utgav även en rad Thorildskrifter men viktiga uppgifter som dennes utveckling. Sin egen filosofiska åskådning framställde Karitz i skriften Tillvarons motsatsspel (1932), där han även framlade en ny teori om våra själsliga grundfunktioner och vår kunskapsverksamhet över huvud. Filosofins och de olika specialvetenskapernas beroende av varandra och intima växelverkan har han utrett i skriften Philosophie und Specialforschung (1932).

Karitz utsågs 1933 till professor i Uppsala, dock under stort motstånd från företrädare för den s.k. uppsalafilosofin. Tillvarons motsatsspel uppfattades av motståndarna närmast som ett pekoral. Det berättas också att Karitz på många sätt var en udda figur. Åke Ohlmarks har skrivit att "Karitz gick klädd som en luffare. [...] Han rökte inte, han drack inte, vart öre han tjänade på sina knappa docent- och forskarstipendier använde han för att köpa böcker och bekosta avhandlingstryck för". Karitz har också beskrivits som ytterst paranoid, i synnerhet efter att han hört talas om mordet på filosofen Moritz Schlick 1936.

Noter

Källor 
 

 William Lengertz: En filosof från Gärds och hans släkt. Gärds härads hembygdsförenings årsbok 1945. Sid 36-60.

Svenska filosofer under 1900-talet
Födda 1881
Avlidna 1961
Män
Gravsatta på Uppsala gamla kyrkogård
Cephalocarida

Cephalocarida är en liten grupp små och primitivt byggda kräftdjur som upptäcktes så sent som på 1950-talet. Man känner till 12 arter, samtliga  bentiska. De är vetenskapligt intressanta inom kräftdjurssystematiken på grund av sina ålderdomliga drag.

Byggnad

Cephalocariderna är 2-4 mm långa och har ett stort huvud och en långsmal kropp. Huvudets bakre kant täcker första mellankroppssegmentet. Mellankroppen (thorax) består av 10 segment med extremiteter. De första 7 benparen är platta och används dels för förflyttning, dels för näringsupptag (se nedan). Bakkroppen saknar extremiteter. Sista bakkroppssegmentet slutar med två långa svansbihang, som bildar en gaffel.

Djuren saknar ögon, vilket kan bero på att de lever i slam på havsbotten. Munnen är placerad framför det andra antennparet till skillnad mot alla andra kräftdjur, och försedd med mandibler. Första paret maxiller är små, och andra paret liknar de följande paren thoracala benparen, vilket anses som en primitiv karaktär. 

Cephalocariderna är hermafroditer och lägger 1-2 stora, gulerika ägg samtidigt. Larven är vid kläckningen utvecklad och kallas metanauplius; naupliuslarv förekommer inte. Efter 12-18 hudömsningar är djuret fullvuxet.

Levnadssätt och förekomst

Cephalocariderna hittas i havet på alla djup ned till 1500 m. De är bottenlevande och förekommer i alla slags sediment. De lever på detritus. För att ta in födopartiklar alstrar de en vattenström med hjälp av de thorakal benparen på samma sätt som bladfotingar och högre kräftdjur. Födopartiklarna hamnar i en ventral fåra som leder till mundelarna.

Systematik

Klassen Cephalocarida  uppställdes 1955 av Howard L. Sanders  Den först upptäckta arten fick namnet Hutchinsoniella macracantha.

De 12 arterna fördelas på 5 släkten, som vanligen anses tillhöra samma familj, Hutchinsoniellidae.

Cephalocariderna anses som mycket primitiva kräftdjur. De har placerats som systergrupp till alla andra kräftdjur förutom Remipedia. Det finns dock olika teorier om detta.

Inga fossila cephalocarider är kända.

Referenser

Litteratur
Hickman, C. Integrated Principles of Zoology. McGraw-Hill, 15 ed., 2010.

Hanström, B. (red.) Djurens värld, band 2, Förlagshuset Norden, Malmö, 1964.

Dahl, E. Evertebratzoologi. Almqvist & Wiksell , Stockholm, 1972.

Externa länkar
 Cephalocarida i Tree of Life
Höjdhopp för herrar i friidrott vid olympiska sommarspelen 1988

Höjdhopp för herrar vid olympiska sommarspelen 1988 i Seoul avgjordes söndagen den 25 september.

Medaljörer

Resultat

Final

Icke-kvalificerade

Referenser
Resultat

Friidrott vid olympiska sommarspelen 1988
Karkemisch

Karkemisch, även Karkemish, är en forntida ruinstad vid Eufrat, känd sedan omkring  2100 f. Kr.  Den låg vid den stora handelsvägen mellan medelhavsländerna och Mesopotamien, på gränsen mellan Syrien och Turkiet. Den nuvarande byn på dess plats heter Jarābulus.

Staden spelade under den hettitiska stormaktens tid en betydande roll som en av väldets utposter och blev senare medelpunkten för de hettitiska stadsstaterna i norra Syrien. Karkemisch erövrades 717 f. Kr. av Assyriens kung Sargon II. I det berömda slaget vid Karkemish 605 f. Kr. slog babylonierna under Nebukadnessar II den egyptiske faraon Necho II. Under klassisk och hellenistisk tid var Karkemisch känt under namnet Europos.

Källor 
 

Fornminnen i Turkiet
Fornminnen i Syrien
Svensk uppslagsbok
Stavhopp för herrar i friidrott vid olympiska sommarspelen 1988

Stavhopp för herrar vid olympiska sommarspelen 1988 i Seoul avgjordes den 28 september.

Medaljörer

Resultat

Final

Icke-kvalificerade

Referenser
Resultat

Friidrott vid olympiska sommarspelen 1988
Stralau

Stralau är en bebyggd halvö i floden Spree, belägen i stadsdelen Friedrichshain i Berlin, och därmed en del av stadsdelsområdet Friedrichshain-Kreuzberg.  Stralau har omkring 3 000 invånare.

Historia

Arkeologiska fynd har visat att området var bebott redan under stenåldern.  Sedan medeltiden låg en fiskarby, Stralow, på halvön mellan floden Sprees huvudfåra och Rummelsburger See.  Byn omnämns först omkring mitten av 1200-talet.  De äldsta delarna av bykyrkan i Stralau härstammar från mitten av 1400-talet.  Efter hand växte byn samman med staden Berlin och bebyggdes med industrier och stadskvarter under 1800-talet och början av 1900-talet.  Stralau var ett tidigt centrum för tysk kappsegling under 1800-talet.

1920 införlivades byn i staden Berlin och stadsdelen Friedrichshain.  

I samband med Berlins ej framgångsrika kandidatur till sommar-OS 2000 genomfördes trots misslyckandet flera byggprojekt i området, som planerades bli olympiabyn.

Bland Stralaus mer kända invånare räknas Karl Marx, som under sin studenttid 1837 hyrde ett rum på adressen Alt-Stralau 25 under några månader.  1964 lät DDR-regeringen inviga ett monument över Marx i närheten av denna plats.

Fram till 1990 fanns en stor bryggeriverksamhet i Stralau som bryggde ölet Engelhardt (VEB Engelhardt).

Källor

Externa länkar 

Friedrichshain
Halvöar i Tyskland
Blondeau

Blondeau:
 Marion Blondeau (* 1986, Saint-Claude), fransk skidskytt (fr)
 Patrick Blondeau (* 1968, Marseille), franska fotbollsspelare (fr)
 (Pierre-)Auguste(-Louis) Blondeau (1784, Paris – 1865, Paris), fransk kompositör, violinist och musikforskare (fr)
 Thierry Blondeau (* 1961, Vincennes), fransk kompositör (fr)
 Thylane (Léna Rose) Blondeau (* 2001), en fransk barn modell, fotomodell; dotter till Patrick Blondeau
Gunnar Brinck

Gunnar Fredrik Brinck, född 17 september 1895, i  Jönköpings församling, Jönköpings län, död 25 januari 1972 i Oscars församling, Stockholms län, var en svensk militär.

Brinck tog officersexamen vid Kungliga Krigsskolan 1917 och utnämndes samma år till fänrik vid Skaraborgs regemente. Han befordrades 1930 till kapten, varpå han tjänstgjorde i Generalstaben. År 1937 utnämndes han till major i Generalstabskåren och 1937–1941 var han stabschef vid II. arméfördelningen. Han befordrades 1941 till överstelöjtnant och var chef för Centralavdelningen i Arméstaben 1941–1942. År 1942 befordrades han till överste, varefter han 1942–1951 var chef för Älvsborgs regemente och 1951–1952 ställföreträdande befälhavare för II. militärområdet. Han var 1952–1955 rikshemvärnschef och befordrades 1954 till generalmajor.

Efter sin pensionering var Brinck försvarskonsult åt kraftföretaget Krångede AB. Åren 1959–1971 var han ordförande i Föreningen Armé- Marin- och Flygfilm. Brinck är begraven på Sankta Elins kyrkogård i Skövde.

Referenser

Födda 1895
Avlidna 1972
Män
Svenska militärer under 1900-talet
Generalmajorer i svenska armén
Svenska regementschefer
Militärer från Jönköping
Gravsatta på Sankta Elins kyrkogård, Skövde
William William-Olsson

William Frits William-Olsson, ursprungligen Olsson, född 27 november 1902 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, död 21 februari 1990 i Bromma, var en svensk geograf och professor i ekonomisk geografi.

Karriär
William-Olsson avlade studentexamen på Lundsberg 1921, filosofisk ämbetsexamen Uppsala 1927, blev filosofie licentiat Stockholm 1934, filosofie doktor 1937, docent i geografi vid Handelshögskolan i Stockholm 1937 samt professor i ekonomisk geografi där från 1946 till 1969.

William-Olssons stadsgeografiska arbeten, avhandlingen Huvuddragen av Stockholms geografiska utveckling 1850–1930 (1937) och Stockholms framtida utveckling (1941), blev mönsterbildande för fortsatt stadsbyggande, bland annat för att de beskrev hur olika typer av verksamheter lokaliserar sig inom en storstad.

Familj
William-Olsson var son till affärsmannen och grundaren av Lundsbergs skola, William Olsson och Maria Bergman. Han var bror till arkitekten Tage William-Olsson och farfar till författaren Magnus William-Olsson. Han var gift med Ulla, född Nordenfelt. De hade fyra barn, Lennart (född 1930), hjärtkirurgen Göran William-Olsson (1932-1993), Eva (född 1938) och Karin (1943-2004).

Han ligger begraven på Skogsö kyrkogård i Saltsjöbaden.

Böcker av William William-Olsson

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 William William-Olsson. http://www.ne.se/william-william-olsson, Nationalencyklopedin, hämtad 2012-10-01.
 Projekt Runeberg. http://runeberg.org/vemarvem/sthlm62/1432.html

Svenska professorer i ekonomisk geografi
Födda 1902
Avlidna 1990
Män
Personer verksamma vid Handelshögskolan i Stockholm
Gravsatta på Skogsö kyrkogård
Personer från Stockholm
Lillan

Lillan kan avse:

 Lillan (biograf) – tidigare biograf i Göteborg
 Lilla Essingen, Stockholm – smeknamn
Kulstötning för herrar i friidrott vid olympiska sommarspelen 1988

Kulstötning för herrar vid olympiska sommarspelen 1988 i Seoul avgjordes den 23 september.

Medaljörer

Resultat

Kval

Final

Referenser
Resultat

Friidrott vid olympiska sommarspelen 1988