kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
The Wombats

The Wombats är ett brittiskt indierockband, bildat 2003 i Liverpool, England. Bandet har tre medlemmar; Matthew Murphy (sång och gitarr), Dan Haggis (trummor) och Tord Øverland-Knudsen (basgitarr). Tord är från Norge, men har sitt hem i Liverpool. De tre bandmedlemmarna träffades på en skola Liverpool, Institute for Performing Arts.
En av de första spelningarna de hade utanför Storbritannien var i Kina där de fick chansen (tack vare skolan) att spela för över 20 000 människor.
Deras första singel släpptes i slutet av 2006 och heter "Lost in the Post"/"Party in a Forest (Where's Laura)".

Diskografi 
Studioalbum

Livealbum
 

EPs

Singlar (topp 40 på UK Singles Chart)
2006 – "Moving to New York" (#13)
2007 – "Backfire at the Disco" (#40)
2007 – "Kill the Director" (#35)
2007 – "Let's Dance to Joy Division" (#15)
2010 – "Tokyo (Vampires & Wolves)" (#23)
2011 – "Jump into the Fog" (#35)

Externa länkar 

 Officiell webbplats
 Diskografi på Discogs

Brittiska indierockgrupper
Musikgrupper bildade 2003
Musik i Liverpool
Brittiska musikgrupper
Facies

Facies (latin, ansikte, prägel) är inom geologin den prägel hos ett sediment, en fauna o.s.v., som beror på de lokala förhållanden, under vilka den bildats, respektive levat. En strandavlagring har till exempel en annan "facies" än en djuphavsbildning, en havsfauna, som lever på sandbotten, en annan "facies" än den, som lever på lera etc.

Källor 

Geologi
Mörsaren Karl

Mörsaren Karl var en tysk tung självgående belägringsmörsare tillverkad av Rheinmetall. Den är den tyngsta självgående artilleripjäsen som har varit i aktiv tjänst. Pjäsen utvecklades från ett förslag från Rheinmetall 1936 om en tung pjäs för att angripa de kraftigaste befästningarna i Maginotlinjen. 1937 fick man en beställning på att utveckla en självgående pjäs.  Pjäsen fick sitt namn från generalen Karl Becker vid Heereswaffenamt som var djupt involverad i utvecklingen av pjäsen.

Pjäser 
Sju pjäser tillverkades och fick individuella namn, den sjunde användes enbart till tester:
 Baldur
 Wotan
 Thor
 Odin
 Loki
 Ziu
 Fenrir

Användning 
1941
Under operation Barbarossa sattes ett batteri om två pjäser, från schwere Artillerie-Abteilung 833, in mot fästningen i Brest-Litovsk. Totalt avfyrade batteriet 31 granater mot fästningen.
1942
Den 18 februari fick schwere Artillerie-Abteilung 833 order om att sätta upp ett batteri med tre pjäser som skulle användas i belägringen av Sevastopol. Batteriet gick i ställning i slutet av maj och öppnade eld den 2 juni som en del av 11. Armees bombardemang av stadens försvarsverk. Batteriet sköt närmare 200 granater innan staden erövrades den 4 juli. En stor del av granaterna sköts mot kustartilleribatteri Maksim Gorkij I. Batteriet hade två kraftigt bepansrade dubbeltorn med 305 millimeters kanoner ovanför markytan, under mark fanns ammunitionsdurkar och förläggningar i en bunker av armerad betong. Batteriet hade börjat byggas 1912 men byggnadsarbetet avbröts 1915, efter revolutionen och inbördeskriget så återupptogs arbetena på batteriet 1928 och batteriet var färdig 1934. Batteriets kanoner var slagskeppskanoner från första världskriget som hade en räckvidd på närmare 30 kilometer och avfyrade granater som vägde 446 kg. Detta gav möjligheten att understödja de försvarande sovjetiska förbanden under belägringen av staden med träffsäker och kraftfull eld. Batteriet hade en kraftig nackdel när det gällde försvaret mot framryckning från landsidan, genom att kanonerna bara kunde skjuta flackbaneeld så hade man ingen möjlighet att bekämpa mål som grupperats bakom kullar. Batteriet med Mörsaren Karl grupperades 3,5 kilometer från kustartilleribatteriet och bakom en kulle, varifrån man kunde skjuta ostört.   
1944
Den 14 augusti sattes ett batteri, Heeres-Artillerie-Batterien 628, upp med pjäsen Ziu för att detacheras till 9. Armee, som skulle slå ned det polska upproret i Warszawa. Batteriet kom till Warszawa den 17 augusti och gick i aktion så snart tåget med ammunition hade anlänt dagen därpå. 
1945
Det sista kända tillfället då Mörsaren Karl sattes in i strid var den 25 mars då en pjäs ur Heeres-Artillerie-Batterien 608 sköt 14 granater mot Ludendorff-bron vid Remagen.

Bevarade exemplar 
 Ziu finns på Kubinka stridsvagnsmuseum (Ryssland). Den är felaktigt försedd med namnet Adam.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar 

Tyskt artilleri under andra världskriget
Rheinmetall
NK-bo

NK-bo och NK-bo Nu var en specialbutik inom varuhuset Nordiska Kompaniet (NK) i Stockholm som fanns mellan 1947 och 1965. NK-bo fanns under åren 1947–1965 med ett kort avbrott 1957–1960. År 1961 byttes namnet till NK-bo Nu. Verksamheten lades ner 1965. Fram till slutet av 1960-talet hade NK stor betydelse för svensk konstindustri och svenska konsthantverkare genom att på sina utställningar visa upp nyheter, främst glas, keramik och textilier samt egna och andras möbler och inredningar. 

Elias Svedberg skapade under andra världskriget på uppdrag av Nordiska kompaniet Trivamöblerna som levererades i platta paket. Möbelfamiljen Trivs Bygg skapades och presenterades på utställningen "Vi bo i Friluftsstaden" i Malmö 1944. Svedberg var sedan med och startade NK-bo där han blev chef och samarbetade med Astrid Sampe på varuhusets textilkammare.  Textilkonstnären Astrid Sampe var chef för NK:s Textilkammare mellan 1938 och 1972 och inredningsarkitekt Lena Larsson var konstnärlig ledare för NK-bo mellan 1947 och 1965. 

Specialbutiken hade ett eget skyltfönster ut mot Hamngatan, direkt till höger om huvudentrén. Sortimentet var övervägande svenskt men med några internationella inslag, fladdermusfåtöljen var tillsammans med Stringhyllan. Lena Larsson bidrog själv med egna skapelser, men huvudsakligen var NK-bo ett forum för unga formgivare där nya idéer och produkter kunde testas och visas. Här öppnade Lena Larsson vägen för både etablerade och nya formgivare och möbelskapare, bland dem Stig Lindberg, Bertil Vallien, Yngve Ekström, Hans Ehrlin och Stephan Gip.

Litteratur och källor 
 1900 2002, Svensk form internationell design, Bokförlaget DN, 2002

Referenser

Noter 

Varuhus i Sverige
Canadian Nuclear Safety Commission

Canadian Nuclear Safety Commission (CNSC) (tidigare Atomic Energy Control Board) är Kanadas myndighet för kärnsäkerhet. Det är en oberoende federal myndighet som reglerar användning av kärnkraft och kärnbränsle i Kanada. CNSC motsvarar ungefär Statens kärnkraftsinspektion (SKI) i Sverige.

Externa länkar
CNSC webbplats

Kärnkraft i Kanada
Kanadas administration
Siporex

Siporex AB var ett svenskt företag i Dalby, Lunds kommun, som tillverkade lättbetong. Företaget är numera nedlagt. Även den tillverkade produkten, som baserades på cement, aluminumpulver, finmald sand och tillsats av kalk som bindemedel, kallades Siporex. Vätgas utvecklas som gör att Siporexen jäser upp till dubbla volymen. Därefter ånghärdas Siporex i 15 timmar vid 180oC. Siporex började tillverkas i Sverige år 1934. Siporex togs fram i början av 1930-talet vid Cement- och Betonglaboratoriet i Limhamn av en forskargrupp under civilingenjör Ivar Eklund och professor Lennart Forsén. Siporex har även tillverkats i Södertälje, Skelleftehamn, Gävle, Göteborg och på Gotland.

Sedan produktionen lagts ner omvandlades det tidigare fabriksområdet 2002 till en företagsby som förvaltas av Siporex Fastigheter AB.

Källor 

Ej längre existerande svenska företag
Betong
Företag i Lunds kommun
Betongbyggnad
NSU Prinz

NSU Prinz var en liten bil med svansmotor tillverkad i olika generationer av NSU Motorenwerke AG 1957-1973.

Första generationen lanserades 1957 och fanns som 2-dörrars sedan och hade en 2-cylindrig, luftkyld radmotor med överliggande kamaxel monterad längst bak drivandes på bakhjulen via en 4-växlad växellåda som var helt osynkroniserad. Till årsmodell 1960 fick alla modeller helsynkroniserad växellåda.

1958 presenterades en coupé-variant med namnet Sport Prinz, denna designades av Franco Scaglione och Bertone, denna fanns från 1964 även som cabriolet med wankelmotor och kallades NSU Wankel Spider .

Med olika utrustning kallades ursprungsmodellen Prinz I eller Prinz II, från 1960 Prinz III med 23 hästkrafter istället för 20, och med motorn upptrimmad till 30 hästkrafter fanns även Prinz 30 och Prinz 30E.

1961 lanserades en ny generation vid namn Prinz 4 med ny kaross, helsynkroniserad växellåda som standard och enbart den kraftigare motorn, denna tillverkades fram till 1973 och genomgick en ansiktslyftning 1969.

En förstorad version av karossen med i grunden samma utseende som Prinz 4, men med omarbetat chassi, presenterades 1964 med en 4-cylindrig 1000 cc luftkyld OHC-radmotor, denna kom 1967 även i två sportutföranden kallade NSU Prinz TT och TTS med trimmade motorer på 1200 cc respektive 1000 cc.

En ytterligare förlängd version av karossen presenterades 1965 som en större familjemodell vid namn NSU Prinz 110 med en likadan 4-cylindig motor på 1100 cc, denna modell såldes såsom NSU Typ 110 och NSU 1200 fram till 1973.

Källor

Detta är delvis en översättning från engelskspråkiga Wikipedia.

Prinz
Bilar fomgivna av Bertone
Bakhjulsdrivna fordon
Musen och mandolin

Musen och Mandolin är ett svenskt barnprogram från 1991 som visades på SVT bland annat i Björnes Magasin 1992.

Det gick ut på att en saga berättades samtidigt som tecknaren Eileen Ward illustrerade denna genom att sätta färgade tumavtryck på ett vitt papper varpå hon ritade figurer, några av dessa var Sköldpaddan Laser, en blå katt med solglasögon och en röd uggla.

Svenska barnprogram på TV
Fiktiva radarpar
Bluntpil

Bluntpil eller ”ekorrpil”, även kallad kolv, är en klumpspetsad, trubbig pil. Sådana pilar användes som namnet antyder för ekorrjakt och jakt på andra mindre pälsdjur eftersom blunten gör att man kan bedöva djuret utan att göra hål på skinnet. Därigenom var skinnen mer värdefulla. 

Vid borgen i Skanör har man funnit en sådan pil gjord av ek. I själva ”blunten” har man borrat två vertikala kanaler för ingjutning av bly, för att få rätt tyngd på spetsen. Från Lund finns en bluntpil av idegran, denna är avbruten och därför svårt att avgöra om denna är för pilbåge eller armborst.

Bofferpilar kallas ibland och oriktigt för bluntpilar.

Källor

Arkeologiska artefakter
Bågskytte
Bruce County

Bruce County är ett county i västra Ontario i Kanada och består av Bruce-halvön (Bruce Peninsula). Folkmängden var 2001 63 892 personer, ytan 4 156 km². Centralorten heter Walkerton.

Bruce County har fått sitt namn efter James Bruce (åttonde earlen av Elgin och tolfte earlen av Kincardine) som blev utnämnd till generalguvernör i Kanada 1847.

I countyt finns bland annat Bruce Peninsula National Park och Bruce kärnkraftverk. Några städer är Tobermory och Wiarton.

Bruce Country gränsar till Huron County, Grey County och Manitoulin District.

Demografi 
 3 % ursprungsbefolkning
 1 % "synlig minoritet"
 96 % Övriga

Countyn i Ontario
Folkräkningsområden i Ontario
Abdalistammen

Abdalistammen (persiska: ابدالی) är en pashtunsk stam som uppskattas ha 7 miljoner medlemmar i Afghanistan (20% av befolkningen), 1-2 miljoner i Pakistan (företrädesvis i västra delarna av landet) och hundratusentals i nordöstra Iran.

Abdalierna talar i likhet med andra pashtuner ett indo-iranskt språk - pashtu.
De framträdde nära Kandahar någon gång mellan 2000 och 1500 f Kr.

Under tidig medeltid spred de sig, tillsammans med andra pashtunstammar och senast omkring år 1000 f Kr var man bosatta i större delen av nuvarande Afhanistan. Där kom man att leva under persiskt styre.

Abdalihövdingen Ahmad Shah Abdali, som var medlem i Sadozai-klanen, var en ledande general i den persiska armén.
1747 kallade han samman en loya jirga, enade de olika pashtunstammarna, bytte namn till Ahmad Shah Durrani och utropade sig till kung över Afghanistan. 
Sedan dess har de olika kungarna i Afghanistan tillhört Durrani-dynastin.
Det gäller även moderna ledare som exkungen Zahir Shah och hans allierade, president Hamid Karzai (tillhörande popalzai-klanen).
Durrani används även ofta som synonym för abdalistammen.
Afghanistans samhälle

ca:Durrani
es:Imperio Durrani
Huset Durrani

Durrani (persiska: درانی) var den afghanska dynasti som regerade Afghanistan 1747-1842. Den grundades av abdali-hövdingen Ahmad Shah Durrani. Den efterträddes  av Barakzaidynastin (1842-1973).

Regentlista 

 Ahmad Shah Durrani (1747–1772)
 Timur Shah Durrani (1772–1793)
 Zaman Shah Durrani (1793–1801)
 Mahmud Shah Durrani (1801–1803)
 Shuja Shah Durrani (1803–1809)
 Mahmud Shah Durrani (1809–1818, andra perioden)
 Ali Shah Durrani (1818–1819)
 Ayub Shah Durrani (1819–1823)
 Shuja Shah Durrani (1839–1842, andra perioden)

Referenser 

Afghanistans samhälle
Afghanistans historia
Popalzai-klanen

Popalzai-klanen är en gruppering inom den pashtunska abdalistammen, som bor i området omkring staden Kandahar i södra Afghanistan. 

En av dess mest framträdande medlemmar är den tidigare afghanske presidenten Hamid Karzai.

Afghanistans samhälle
Synlig minoritet

Synlig minoritet (engelska: visible minority) är en term som främst används i Kanada för att beskriva personer som inte tillhör majoritetsrasen i ett samhälle. 

Termen har använts som ett demografiskt begrepp av Kanadas statistiska myndighet och har definierats som "personer, bortsett från personer från ursprungsbefolkningen, som tillhör en icke-kaukasoid ras eller är icke-vit till färgen".

I mars 2007 beskrev en FN-kommitté om avskaffande av rasdiskriminering (United Nations Committee on the Elimination of Racial Discrimination) termen som rasistisk eftersom den pekar ut en specifik grupp.

Referenser

Kanadas samhälle
Samhällsgrupper
Abdul Ahad Karzai

Abdul Ahad Karzai var en afghansk politiker och parlamentsledamot under kung Zahir Shahs välde (1933-1973). 

Ahad Karzai tillhörde den abdaliska popalzaiklanen.

Han sköts till döds vid 77 års ålder utanför en moské i Quetta i Pakistan den 14 juli 1999 av två okända män på en motorcykel. Posten som klanens överhuvud övertogs av sonen Hamid Karzai, som anklagade talibanerna för mordet på fadern
.

Noter

Avlidna 1999
Afghanska politiker under 1900-talet
Män
Födda okänt år
Lars Sacklén

Lars Sacklén, född 10 november 1724, död 15 augusti 1795, var en av de mest viktiga borgmästare i staden Björneborg. Han innehade tjänsten från 1750 fram till 1791, och detta tidevarv i Björneborgs historia kallas det Sacklénska. Under hans ledning hade staden återvunnit sin stapelrätt, erhållit privilegium på Sastmola marknad, sett fabriker uppstå, åkrar upptagas och så vidare. Sacklén var son till kyrkoherden i Virmo Lars Sacklinius och dennes tredje hustru M.C. Göthe.

Källor 
 Ruuth, J.W. Björneborgs stads historia. Helsingfors: Björneborgs stad, 1897

Externa länkar 
 

Landshövdingar i Åbo och Björneborgs län
Födda 1724
Avlidna 1795
Män
Personer i Finland under 1700-talet
Personer från Virmo
Borgarståndets riksdagsledamöter
Borgmästare i Finland
Höga stenar

Höga stenar i Ravlunda socken, Simrishamns kommun i Skåne är ett gravfält av äldre järnålderns typ med ett dussintal resta stenar, en stensättning och en domarring. Gravfältet är beläget på Österlen. Fornlämningen har varit känd åtminstone sedan 1930-talet, då den fördes in i Riksantikvarieämbetets fornminnesregister.

År 2007 gick amatörforskaren Bob G Lind ut i medierna med en omtolkning av fornlämningen, som han ansåg vara nyfunnen och kallade "Heimdalls stenar". Hans tolkning byggde på arkeoastronomiska orienteringar av samma slag som han hävdat för Ales stenar. Lind argumenterade för att anläggningen skulle vara 180 meter lång (större än den registrerade fornlämningen). Vidare visade han genom utgrävningar att markytan i närheten höjt sig 80 cm genom ansamling av främst flygsand, som enligt hans mening skulle ha dolt ett stort antal resta stenar vilka skulle passa med hans tolkning. Geologen Nils-Axel Mörner medverkade i fältarbetet, bekräftade flygsandslagrets existens med geofysiska medel och gav Linds tolkning sitt offentliga stöd. Arkeologerna Alun Salt och Martin Rundkvist riktade stark kritik mot fältarbetet och tolkningarna. "Enligt vår mening är behandlingen i deras artikel av gravfältets funktion, ålder och arkeoastronomiska betydelse allt annat än övertygande. Den tyder på en nästan fullständig avsaknad av kontakt med den akademiska arkeologin och arkeoastronomin."

Referenser

Externa länkar

Fornminnen i Skåne
Österlen
Gravfält i Sverige
Simrishamns kommuns historia
Stenkretsar i Sverige
Skånes förhistoria
Liberala Unionen

Liberala Unionen (Liberale Unie) var ett nederländskt politiskt parti.

Historia 

1848 blev liberalerna den dominerande politiska kraften i Nederländerna.
De var organiserade i lösligt sammanhållna politiska klubbar och sällskap och splittrade i radikala, konservativa och mer mittensökande liberaler.

När katolska och protestantiska partier växte fram tvingades man dock organisera sig bättre och 1879 bildade liberaler ett parlamentariskt parti under ledning av Kappeyne van de Copello. 

1885 gick de flesta liberala klubbarna samman och bildade Liberala Unionen, indelad i tre fraktioner: den radikala, den konservativa och centerfraktionen.

1888 erövrade en konfessionell samlingsregering makten men 1891 vann liberalerna majoritet med van Tienhoven som premiärminister.
Den stora politiska stridsfrågan under dennes regering kom att bli ett lagförslag från inrikesminister Tak, enligt vilket alla män som kunde läsa och skriva skulle få rösträtt.
Alla politiska partier var splittrade i frågan och lagförslaget röstades ner av en knapp parlamentarisk majoritet.
Regeringen Tienhoven valde då att avgå och utlösa nyval.
En grupp konservativa liberaler valde att lämna partiet och forma en politisk klubb som 1906 kom att bilda partiet Fria Liberala Ligan.

Historiska politiska partier i Nederländerna
Historiska liberala partier
Politiska partier bildade 1885
Politiska partier upplösta 1921
Anna Smashnova

Anna Smashnova, född 16 juli 1976 i Minsk, Vitryssland, dåvarande Sovjetunionen, är en israelisk högerhänt tidigare professionell tennisspelare.

Tenniskarriären 
Anna Smashnova blev professionell spelare på WTA-touren 1991 och tävlade på touren till juli 2007. Under karriären vann hon 12 singeltitlar på WTA-touren och 7 i ITF-arrangerade turneringar. Tolv av sina 19 singeltitlar vann hon på grusunderlag. Hon hade mindre framgång i dubbel och vann ingen titel. Som bäst rankades Smashnova som nummer 15 i singel (februari 2003). Hon spelade totalt in US$2 244 152 i prispengar.

Hon var rankad som nummer ett bland juniorer i Sovjetunionen 1986 - 1990. Som 14-åring 1991, då som inflyttad till Israel, vann hon juniortiteln i Franska öppna.

Perioden 1993 - 1998 vann Smashnova fem singeltitlar i ITF-turneringar. Sin första WTA-titel vann hon i juni 1999 i Tashkent. Säsongen 2000 vann hon sin andra WTA-titel (Knokke-Heist). 

Spelåret 2002 blev Smashnovas främsta. Hon vann då fyra tourtitlar och noterade finalsegrar över spelare som Tatiana Panova och Anna Kournikova. Efter den säsongen rankades hon från februari 2003 som nummer 15. Hon följde upp 2003 med ytterligare två titlar med finalsegrar över Klara Koukalova (Sopot) och Jelena Kostanić. Säsongen 2004 vann hon grusturneringen i Wien genom finalseger över Alicia Molik.

Säsongerna 2005 - 06 vann hon sina sista tre tourtitlar. Efter US Open i september 2006 drog sig Smashnova ur tourspel på grund av vrist och skulderskador. Skadeproblemen fortsatte under 2007, varefter hon i juli 2007 meddelade att hon upphör med spel på touren.   

Anna Smashnova deltog regelbundet i Israels Fed Cup-lag 1992-2006. Hon spelade rekordmånga (73) matcher av vilka hon vann 43.

Spelaren och personen 
Anna Smashnova flyttade 1990 från Minsk till Israel tillsammans med sina föräldrar och sin bror. Hon bor för närvarande i Herzelia i Israel, men periodvis också i Rom i Italien. 

Smashnova är en typisk baslinjespelare som föredrar spel på grusunderlag. Hennes bästa slag är en enhandsfattad backhand. 

Hon utexaminerades från American International High School utanför Tel Aviv 1995 och fullgjorde militärtjänst i Israel 1997.

WTA-titlar 
 Singel
 2006 - Budapest
 2005 - Modena, Budapest
 2004 - Wien
 2003 - Sopot, Helsingfors
 2002 - Auckland, Canberra, Wien, Shanghai
 2000 - Knokke-Heist
 1999 - Tashkent

Externa länkar 
 WTA, spelarprofil

Kvinnor
Födda 1976
Israeliska tennisspelare
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 2004 från Israel
Tävlande i tennis vid olympiska sommarspelen 2004
Idrottare från Minsk
CD-fodral

CD-fodral (ibland kallat jewelcase) är den vanligaste CD-förpackningen och har använts sedan de första CD-utgåvorna 1982. Den är en tredelad plastförpackning som mäter 142×125×10 mm.

De används främst till musikskivor, där de har konkurrens med bland annat digipack. Då det gäller datorspel har denna typ av förpackning använts flitigt från 1990-talet till 2000-talet. Efter detta har de börjat ersättas av större förpackningar, så kallade keepcases.

Se även 
Keepcase
Digipack

Förpackningar
Race of Champions 2006

Race of Champions 2006 kördes i Paris 2006.

Plats:  Stade de France
Datum: 16 december 2006
Segrare:  Mattias Ekström 
Segrare i Nations Cup:   Team Finland

Deltagare

Säsonger 

2006 i Frankrike
2006
Motorsportevenemang i Frankrike
Motorsportevenemang 2006
Group Home

Group Home är en hiphopduo från East New York, Brooklyn i USA som har varit aktiva sedan 1992. Duon är mest känd för albumet Livin' Proof, som producerades av DJ Premier. Duon består av rapparna Lil' Dap och Melachi the Nutcracker.

Amerikanska hiphopduor
Kaluzjsko–Rizjskajalinjen

Kaluzjsko–Rizjskajalinjen (ryska Калу́жско–Ри́жская ли́ния) är en tunnelbanelinje i Moskvas tunnelbana. Kaluzjskajalinjen invigdes 1962 och Rizjskajalinjen invigdes 1958, då linjerna inte var sammanlänkade från början. Linjerna slogs samman först 1971. Dagligen åker cirka en miljon människor med linjen (2011), vilket gör den till en av de mest trafikerade. 

Linjen har 24 stationer. Längden beräknas till 37,6 km och resetiden mellan slutstationerna är 56 minuter. På tunnelbanekartan är linjen markerad med orange.

Källor 

Moskvas tunnelbanelinjer
Järnvägslinjer öppnade 1971
Norbert Masur

Norbert Masur, född 13 maj 1901 i Friedrichstadt i Tyskland, död 10 juli 1971, var en svensk köpman och representant för den judiska världskongressen. I slutet av andra världskriget ägnade han sig åt att rädda fångar från nazityska koncentrationsläger. Han hade den 21 april 1945 ett hemligt möte med Heinrich Himmler. Mötet som varade i två och en halv timma ägde rum på Himmlers gods utanför Berlin. Under mötet lyckades Masur få Himmler att försäkra att 1 000 judiska kvinnor skulle släppas från koncentrationslägret Ravensbrück, samt att 50 norska judar och 20 svenskar skulle släppas ur norska fängelser. Några timmar efter mötet, som inträffade tidigt på morgonen, tog Himmler emot Folke Bernadotte som lyckades utverka ytterligare löften om frigivningar från Himmler.

Masur utnämndes 1955 till riddare av franska Hederslegionen för att ha räddat franska fångar från tyska koncentrationsläger. Under 1950-talet flyttade han till Israel och utsågs 1963 till svensk generalkonsul i Tel Aviv. Han avled 1971 under ett besök i Sverige.

Referenser

Noter

Födda 1901
Avlidna 1971
Män
Personer i Sverige under andra världskriget
Riddare av Hederslegionen