kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Metaboliströrelsen

Metaboliströrelsen grundades i slutet 1950-talet av en rad arkitekter och stadsplanerare, som ett svar på den japanska överbefolkningen. Man såg staden som en levande organism som ständigt upplöstes och återskapades. Ett känt exempel på metabolistisk arkitektur är Nakagin Capsule Tower.

Beskrivning
Den löst sammansatta metaboliströrelsen bestod av fem arkitekter, varav Kisho Kurokawa var den mest uppmärksammade. Grunden i sin byggnadsfilosofi hittade arkitekterna i den buddhistiska filosofins syn på symbiosen, som skiljde sig från den västerländska traditionen av dualism. Städer sågs som levande organismer som kontinuerligt genomgick en metabolistisk process, vilket betydde att de ständigt upplevde perioder av upplösning och återskapande. Istället för att hålla fast vid den traditionella stadsplanen ville man skapa ett öppet system som kunde förändras i takt med samhället. Att försöka bromsa storstädernas tillväxt som förut sågs inte längre som ett alternativ. Man såg visioner om ständigt växande "plug-in" megastrukturer som skulle kunna anpassas till stadsorganismens ständigt skiftande utvecklingsfaser.

Väldigt lite av metabolisternas tankar blev förverkligade, men ett av de mest kända exemplen är Kisho Kurokawas ungkarlstorn Nakagin Capsule Tower där de utbytbara kapslarna, påkopplade mot den vertikala stommen, blir till organismens celler. Rörelsen var samtida med och låg väldigt nära Archigrams arbeten.

Referenser

Organisationer i Japan
Japansk arkitektur
WP:Projekt Japan
Gunnar Källén

Anders Olof Gunnar Källén, född 13 februari 1926 i Kristianstad, död 13 oktober 1968 i Hannover, var en svensk teoretisk fysiker och professor vid Lunds universitet. Han var bror till embryologen Bengt Källén och far till läkaren och författaren Kristina Källén.

Källén disputerade i Lund 1950  och arbetade mellan 1952 och 1957  på CERN:s teoretiska division, som då fanns på Niels Bohr-institutet i Köpenhamn. Han arbetade även på NORDITA 1957–1958 och tillträdde därefter en professur i Lund.

Källéns forskning behandlade kvantfältteori och elementarpartikelfysik. Han utvecklade bland annat den så kallade Källén-Lehmann-representationen av korrelationsfunktioner i kvantfältteorin och gjorde bidrag till kvantelektrodynamiken, speciellt inom renormering. Han arbetade även med den axiomatiska formuleringen av kvantfältteorin vilket ledde till bidrag till teorin om funktioner av flera komplexa variabler. 

Han skrev 1964 en lärobok i partikelfysik som var mycket populär. Han skrev också 1958 Handbuch der Physiks bidrag om kvantelektrodynamik, vilket publicerades postumt på engelska 1972.

Källén invaldes 1966 som ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien.

Källén omkom i en flygolycka när planet han flög havererade utanför Hannover i Tyskland. Hans två passagerare, en av dem hans fru, överlevde haveriet. I sin dödsruna över Källén skrev fysikern Arthur Wightman om en av Källéns artiklar att "I still remember the impact of the Helvetica Physica Acta paper of 1953. At that time I was trying to puzzle out the grammar of the language of quantum field theory, and here was Källén already writing poetry in the language!". Makarna Källén är begravda på Norra kyrkogården i Lund.

Bibliografi
G. Källén, Quantenelektrodynamik, Handbuch der Physik (Springer-Verlag, Berlin, 1958)
G. Källén, Elementary Particle Physics (Addison-Wesley, Reading, Massachusetts, 1964)
G. Källén, Quantum Electrodynamics (Springer-Verlag, Berlin, 1972)
A. S. Wightman. Gunnar Källén 1926-1968, Comm. Math. Phys.  11 (1968) 181-182
C. Jarlskog (Ed.) "Portrait of Gunnar Källén : A physics shooting star and poet of early quantum field theory" (Springer Verlag, , 2014)

Källor

Noter

Vidare läsning 
 
 

Svenska professorer i fysik
Svenska partikelfysiker
Personer verksamma vid Lunds universitet
Personer verksamma vid CERN
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Personer som omkommit i flygincidenter
Personer från Kristianstad
Gravsatta på Norra kyrkogården i Lund
Födda 1926
Avlidna 1968
Män
Quinn (datorspel)

Quinn är ett Tetris-liknande spel för Mac OS. Quinn är freeware.

Spelet är utvecklat av Simon Härtel och släpptes 24 oktober 2002. Utvecklingen avstannade i juli 2006 efter krav från The Tetris Company, men utvecklingen återupptogs igen augusti 2006, då The Tetris Company inte ansåg att Simon bröt mot några av deras copyrights eller trademarks.

Externa länkar 
Officiell webbplats

Datorspel 2002
Macintosh-spel
Freewarespel
Vitgröe

Vitgröe (Poa annua). Ibland benämns denna växt enbart gröe. Det är en, vanligen ettårig, ört tillhörande familjen gräs.

Beskrivning
Vitgröe är lågväxt och blir normalt endast 5 till 25 centimeter hög. Bladen är mellan 2 och 5 millimeter breda och har en ljusgrön färgton. Blomställningen består av en 2 till 5 centimeter lång vippa. Vippan har ett flertal småax som alla saknar borst. Den blommar från februari till november.

Habitat
Vitgröe förekommer i hela Norden utom i Islands inland.

Biotop
Vitgröe växer bland annat i gräsmattor, längs väg- och trottoarkanter samt på ruderatmark.

Användning
En del gräsblandningar för golfbanor och fotbollsplaner innehåller vitgröe.

Bygdemål

Referenser

Noter

Källor 
 Den nya nordiska floran. Bo Mossberg och Lennart Stenberg. Wahlström & Widstrand 2003. .
 Svensk flora: Fanerogamer och ormbunksväxter (28 upplagan). Th. O. B. N. Krok och S. Almquist. Liber 2001. .
 Den virtuella floran: Vitgröe

Externa länkar 
 Den virtuella floran - Vitgröe

Vi Växtindex
Gräs
Apples tangentbord

Apples tangentbord ser i princip ut som de tangentbord som finns till PC-datorer men med undantag för Apples egna specialknappar. 

Standardfunktionerna hos Apples tangentbord fungerar i bland annat Windows- och Linuxmiljö. Volymjusteringen och ejectknappen stöds dock inte automatiskt av Windows egna drivrutiner.

Apple
Tangentbordslayouter
Zweibrücken

Zweibrücken (lat. Bipontium, fr. Deux-Ponts), en så kallad kretsfri stad i den tyska delstaten Rheinland-Pfalz, vid Schwarzbach, ett biflöde till Mosel. Staden har cirka  invånare.

Bland framstående historiska byggnader kan nämnas Alexanderkyrkan med de furstliga gravarna; den av svenske kungen Karl XI byggda Karlskyrkan samt det stora slottet, förr ett av de praktfullaste fursteslotten i Tyskland, delvis förstört av fransmännen 1793. Sedan 1868 är slottet säte för Pfälzisches Oberlandesgericht.

Historia 
Staden var under medeltiden huvudort i ett riksomedelbart grevskap, som vid den äldre zweibrückenska greveättens utslocknande 1393 tillföll kurfurstendömet Pfalz. Vid delningen av de kurpfalziska länderna mellan Ruprecht III:s söner 1410, tillföll Pfalz-Zweibrücken som hertigdöme hans tredje son, Stefan (1385–1459), stiftaren av linjen Pfalz-Zweibrücken.

Vid dennes avsägelse 1453 delades hertigdömet mellan hans två söner: Pfalz-Simmern tillföll Fredrik (1417–1480) och Pfalz-Zweibrücken tillföll Ludvig (der Schwarze, 1424–1489). Dennes ättling Johann I (1550–1604) stiftade den yngre zweibrückenska linjen. Pfalz-Zweibrücken ärvdes 1681 av den  svenska kungen Karl XI, men behärskades vid denna tid i praktiken av Frankrike. Efter freden i Rijswijk 1697 togs området i besittning av den svenska kungen Karl XII. Då  Karl XII saknade manliga arvingar övergick området enligt pfalzisk arvsrätt till en annan arvslinje och lämnade därmed den svenska staten vid konungens död 1718.

Se även 
 Lista över Huset Wittelsbach

Källor 

 Nordisk Familjebok, 1800-talsupplagan & Uggleupplagan, Stockholm 1876-1926
 Svensk Uppslagsbok, Malmö 1947-55
 Nationalencyklopedin
 Encyclopædia Britannica, Cambridge & New York 1910-11
 Meyers Konversationslexikon, Leipzig & Wien 1885-92
Lange, Ulrich, 2015. Till minnet av det goda Sverige – lantmätaren och arkitekten Jonas Sundahl i den svenska stormaktstidens yttersta utmark. Ingår i: I utkanter och marginaler: 31 texter om kulturhistoria. En vänbok till Birgitta Svensson. Stockholm.
Gustafsson, Harald, Sverige som partner 1319-1905. Ett perspektiv. Svensk Historisk tidskrift 136:1 2016, Stockholm.
Lothar K. Kinzinger, Schweden und Pfalz-Zweibrücken: Probleme einer gegenseitigen Integration: Das Fürstentum Pfalz-Zweibrücken unter schwedischer Fremdherrschaft (1681–1719) (Saarbrücken 1988).

Externa länkar 
 Kurpfalz på tyskspråkiga Wikipedia
 Pfalzgrevar vid Rhen, Pfalz delningar på Tacitus.nu, en privat historiehemsida

 
Geografiska områden i Sveriges historia
Judson W. van de Venter

Judson Wheeler van de Venter, född 5 december 1855 i Dundee, Michigan, död 17 juli 1939 i Temple Terrace, Tampa, Florida, var en konststuderande i USA och Europa, evangelist och sångförfattare.

Sånger
Allt åt Jesus helt jag lämnar även känd som
Allt till Jesus vill jag lämna  eller
Allt för Jesus jag uppgiver

Externa länkar
Judson Wheeler Van DeVenter, Cyber Hymnal

Amerikanska psalmförfattare
Födda 1855
Avlidna 1939
Män
Författare från Michigan
Carnaval de Barranquilla

Carnaval de Barranquilla är en karneval som äger rum varje år i staden Barranquilla i norra Colombia. Karnevalen, som har anor från 1800-talet, varar i fyra dagar före askonsdagen.

Kultur i Colombia
Barranquilla
Yarmouth, Nova Scotia

Yarmouth är en stad i Yarmouth County i Nova Scotia i Kanada med cirka 7 162 invånare (2006).

Orkanen Kyle drog in över land vid staden den 28 september 2008, som en kategori 1-orkan.

Yarmouth Airport ligger nära staden.

Externa länkar

Orter i Nova Scotia
Taufa'ahau Tupou IV

Taufa'ahau Tupou IV, född 4 juli 1918 i Nuku'alofa, död 10 september 2006 på Mercy Hospital i Auckland, Nya Zeeland, var Tongas kung 1965–2006 och ättling i Tupoudynastin. 

Före 1965 var han premiärminister och efterträdde då sin mor drottning Salote Tupou III som regent. 1976 skrevs han in i rekordböckerna som världens tyngste monark då han hade en vikt på 209 kilo enligt vågen på Tongas flygplats, det enda mätinstrumentet i kungariket som klarade en sådan vikt.

Ny kung i Tonga blev Taufa'ahaus 58-årige son Tupouto'a som antog regentnamnet George Tupou V.

Referenser

Födda 1918
Avlidna 2006
Tupoudynastin
Män
Storkorset av särskilda klassen av Förbundsrepubliken Tysklands förtjänstorden
Alumner från University of Sydney
Igbo

Igbo eller ibo (igbo: Ásụ̀sụ́ Ìgbò) är ett språk som talas i Nigeria av omkring 18 miljoner människor (1999). Det skrivs med det latinska alfabetet.

Det finns TV, radioprogram och Bibel på igbo.

Ljudsystem 
Igbo har 8 vokaler: a, e, i, ɪ, o, ɔ, u, ʊ. och 30 konsonanter. Igbo är ett tonspråk, med 2 toner.

Referenser

Externa länkar 

 Igbo Language Center
 A History of the Igbo Language

Benue-Kongospråk
Språk i Nigeria
Subjekt–verb–objekt-språk
Pasquale Cati

Pasquale Cati, född cirka 1550 i Jesi, död 1620 i Rom, var en italiensk målare under senrenässansen och ungbarocken.

Han har bland annat utfört fresker i Santa Maria in Trastevere och San Lorenzo in Panisperna i Rom.

Verk (urval)
 Den helige Laurentius martyrium – San Lorenzo in Panisperna
 Scener ur Jungfru Marie liv – Cappella Altemps, Santa Maria in Trastevere

Källor

Noter

Webbkällor

Tryckta källor

Externa länkar

Födda 1550
Avlidna 1620
Italienska barockmålare
Män
Personer från Jesi
Alingsås museum

Alingsås museum är ett museum beläget i det Alströmerska magasinet vid Lilla torget i Alingsås.

Magasinet uppfördes av Jonas Alströmer omkring 1730 och är Alingsås äldsta profana byggnad. Ursprungligen användes det såsom materialmagasin för Alingsås manufakturverk och besöktes bland annat av Carl von Linné 7 juli 1746, som beskrev det grundligt i sin Västgötaresa:

"Materialmagasinet var ett stort stenhus, under vilkets botten var en stor och varm källare, i vilken varjehanda våta saker och en stor hop färger bevarades. I detta magasinet sågos ofanteliga ullsäckar, konstiga kattunsformer och allehanda färgmaterialier, vilka lågo i beredskap, under det de gömde ett stort kapital, att vara färdiga vid första vink. Av de materialier, jag här såg, vill jag endast specificera de förnämsta." Därefter uppräknar han ett hundratal av dito.

Alströmerska magasinet har använts för museiändamål sedan 1928, fram till 1939 delade museet lokaler med stadens bibliotek. Alströmerska magasinet blev förklarat som byggnadsminne 1983.

Museet stängde den 30 januari 2010 och öppnade igen den 12 september 2014.

Källor

Vidare läsning

Externa länkar 

 

Byggnader och anläggningar i Alingsås
Museer i Västra Götalands län
Byggnadsminnen i Västra Götalands län
Sant'Andrea al Quirinale

Sant'Andrea al Quirinale är en kyrkobyggnad i Rom, helgad åt den helige aposteln Andreas. Kyrkan är belägen vid Via del Quirinale på Quirinalen i Rione Monti och tillhör församlingen San Vitale.

Kyrkan ritades av Giovanni Lorenzo Bernini och uppfördes mellan 1658 och 1670. Den konsekrerades 1678.

Historik
Redan på 1000-talet skall det ha funnits en Andreas-kyrka på platsen. 1566 förlänades marken åt Jesuitorden, som där uppförde sitt novitiatshus. Den nuvarande kyrkobyggnaden bekostades av kardinal Camillo Pamphili, en av samtidens framstående konstmecenater. Mellan åren 1870 och 1946 tjänade Sant'Andrea som hovkyrka för det italienska kungahuset.

Exteriören
Kyrkans smala fasad i travertin omges på ömse sidor av skärmliknande flyglar. Dessa flyglar är kvartscirkelformade, vilket förlänar den lilla platsen framför kyrkan formen av en halvelliptisk exedra. De konkava flyglarna avslutas med var sin liten portbyggnad. Portbyggnaderna kröns av två mot varandra ställda dubbelvoluter, vilka omger en ornamentmussla.

En segmentformad fritrappa leder upp till kyrkans fasad, som utgörs av en portal med omramning samt en liten halvcirkelformad portik. Två korintiska pilasterknippen med höga socklar omsluter kyrkans rektangulära, av ett triangulärt gavelfält krönta, port samt den framförvarande portiken. Ovanför denna sitter ett halvcirkelformat fönster med kraftigt profilerad ram. Fasadens översta del består av ett högt entablement och ovanför detta ett enkelt, icke utsmyckat triangulärt gavelfält.

På den översta trappavsatsen vilar två kolonner med joniska festongkapitäl, vilka i sin tur bär upp portikens frambuktande bjälklag. Den konvexa portiken utgör en öppen förhall framför kyrkans ingång. Ovanför förhallens gesims återfinns en bruten segmentgavel, vars båda delar avslutas med en volut. I det fria utrymmet mellan gaveldelarna ses Pamphilis vapensköld, inramad av ett förhänge och två klaver.Kraftiga festonger förbinder de båda gaveldelarna med släktvapnet. Ovanför detta höjer sig en mussla bärande en uddförsedd krona.

Interiören
Högaltaret är placerat i ett absidformat rum. Högaltarmålningen skildrar aposteln Andreas martyrium och är ett verk av Guillaume Courtois (1668). Ovanför målningen svävar förgyllda stuckänglar. Aven nio putti och ett stort antal keruber deltar i det himmelska skådespelet och strävar uppåt i den lilla, dolda lanternin som ger högaltaret ljus. Högaltarrummet inramas av en mäktig ädikula med kannelerade dubbelkolonner med korintiska kapitäl, vilka bär upp ett konkavt entablement. Ädikulan kröns av en bruten segmentbåge. I dess mitt finns en skulptur föreställande aposteln Andreas, utförd av Antonio Raggi. Aposteln skildras i det ögonblick då han skall tas upp i himmelen.

Bilder

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Romersk-katolska kyrkobyggnader i Rom (rione Monti)
Romersk-katolska kyrkobyggnader invigda 1678
Byggnader ritade av Giovanni Lorenzo Bernini
Kyrkobyggnader helgade åt aposteln Andreas
Titelkyrkor i Rom
Quirinalen
Kyrkobyggnader med verk av Pierre Legros den yngre
Kyrkobyggnader med verk av Antonio Raggi
Frihet – den blå filmen

Frihet – den blå filmen (originaltitel: Trois couleurs: Bleu) är en fransk dramafilm från 1993 av den polske regissören Krzysztof Kieślowski.

Filmen ingår i trilogin Trikoloren (Trois couleurs). Manuset är skrivet av Kieslowski, Krzysztof Piesiewicz, Agnieszka Holland och Edward Zebrowski. Musiken är skriven av Zbigniew Preisner. 

Filmen vann Guldlejonet vid filmfestivalen i Venedig (delat med Short Cuts).

Handling 
Filmen handlar om Julie som efter att hennes man och barn omkommit i en bilolycka försöker distansera sig från alla minnen och mänskliga relationer. Musik spelar en framträdande roll i filmen, både direkt och symboliskt. Julies make Patrice var en berömd kompositör och efter dennes död vill deras bekant Olivier fullborda hans oavslutade kompositioner, som Olivier tror egentligen är skrivna av Julie. Julie får veta att Patrice varit otrogen och letar upp kvinnan som väntar hans barn. Så småningom inleder hon en kärleksrelation med Olivier och låter till slut Olivier ta åt sig äran för musikstyckena hellre än att det avslöjas att det är hon, och inte Patrice, som är den verklige kompositören.

Rollförteckning 
 Juliette Binoche - Julie Vignon (de Courcy)
 Benoît Régent - Olivier
 Florence Pernel - Sandrine
 Charlotte Véry - Lucille
 Hélène Vincent - journalist
 Philippe Volter - Estate Agent
 Claude Duneton - läkaren
 Hugues Quester - Patrice
 Emmanuelle Riva - modern
 Daniel Martin	- granne
 Jacek Ostaszewski - flöjtist
 Catherine Therouenne - granne
 Yann Trégouët	- Antoine
 Alain Ollivier - jurist
 Isabelle Sadoyan - tjänare

Referenser

Externa länkar 
 

Filmer 1993
Franska dramafilmer
Filmer i regi av Krzysztof Kieślowski
Franskspråkiga filmer
Polskspråkiga filmer
Rumänskspråkiga filmer
Självskadebeteende på film
Guldbaggenominerade
Southport FC

Southport FC är en engelsk fotbollsklubb i Southport, grundad 1881. Hemmamatcherna spelas på Haig Avenue. Smeknamnen är The Sandgrounders, The Port och The Yellows.

Historia 
Klubben var under namnet Southport Central AFC med och bildade Lancashire League, som man vann 1902/03. Året efter gick ligan upp i Lancashire Combination och blev dess andradivision. Klubben vann genast den divisionen och gick upp till förstadivisionen. 1911 var man med och bildade Central League.

1918 bytte klubben namn till Southport Vulcan FC efter att ha köpts av biltillverkaren Vulcan. Man blev därmed den första engelska klubben som lade till en del av en sponsors namn i sitt eget. Redan efter ett år tog man dock i stället namnet Southport FC. Efter första världskriget spelade klubben två säsonger till i Central League 1919–1921 innan man var med och bildade den nya Third Division North i The Football League. Klubben spelade sedan i den divisionen fram till andra världskriget och vann divisionens egen cup 1937/38.

Efter kriget var man kvar i Third Division North till 1958, då man placerades i den nya Fourth Division. Säsongen 1966/67 kom man tvåa och gick upp till Third Division, men efter tre säsonger åkte man tillbaka ned till Fourth Division. Klubben vann divisionen 1972/73, men åkte ur Third Division direkt. Efter säsongen 1977/78 blev Southport utröstade ur The Football League efter 57 år och gick i stället med i Northern Premier League.

Efter 15 säsonger i Northern Premier League vann Southport Premier Division säsongen 1992/93 och avancerade till Football Conference. Där spelade man till och med säsongen 2002/03, då man åkte ned till Northern Premier League Premier Division. Tack vare en omstrukturering av Football Conference räckte en sjätteplats följande säsong för att Southport skulle få en plats i den nya Conference North, som man genast vann och gick upp till Conference National. Efter två säsonger åkte man dock ur efter säsongen 2006/07. Tre säsonger senare vann Southport Conference North för andra gången och gick upp till Conference Premier, som den högsta divisionen bytt namn till. Den heter numera National League. 2017 åkte klubben ned till National League North.

I FA-cupen har klubben som bäst nått kvartsfinal säsongen 1930/31, där man dock krossades av Everton som vann med hela 9–1. I FA Trophy har man som bäst blivit tvåa säsongen 1997/98. Man förlorade då finalen på Wembley mot Cheltenham Town med 0–1.

Meriter

Liga 
 League One eller motsvarande (nivå 3): 8:a 1968/69 (bästa ligaplacering)
 League Two eller motsvarande (nivå 4): Mästare 1972/73
 National League North eller motsvarande (nivå 6): Mästare 2004/05, 2009/10
 Northern Premier League Premier Division: Mästare 1992/93
 Lancashire Combination Division Two: Mästare 1903/04
 Lancashire League: Mästare 1902/03

Cup 
 Football League Third Division North Cup: Mästare 1937/38
 Northern Premier League Challenge Cup: Mästare 1990/91
 Lancashire Senior Cup: Mästare 1904/05

Referenser

Webbkällor

Externa länkar 

 
 Southport FC på FCHD
 Southport Central AFC på FCHD
Hans-Joachim Marseille

Hans-Joachim Walter Rudolf Siegfried Marseille, född 13 december 1919 i Berlin-Charlottenburg, död 30 september 1942 i närheten av Sidi Abdel Rahman, Egypten, var en tysk jaktpilot under andra världskriget. Marseille flög framför allt i Nordafrika där han sköt ner 158 fiendeplan.

Referenser

Externa länkar 

Tyska flygare
Flygaräss
Personer i Tyskland under andra världskriget
Personer som omkommit i flygstrider
Personer som stupat i strid under andra världskriget
Män
Födda 1919
Avlidna 1942
Personer från Berlin
Mottagare av Tyska korset
Mottagare av Riddarkorset med eklöv, svärd och diamanter
Helgö

Helgö (ungefär helgad ö, tidigare Lillön) är en ö och forntida handelsplats i Mälaren i Ekerö kommun, Stockholms län. Öns största bredd är omkring 1,5 km och den är omkring 5 km lång.

På ön ligger tätorten Lurudden samt de två småorterna Helgö och Slottshagen.

Ön är främst känd för ett större fornlämningsområde, det så kallade Helgösamhället eller Helgöboplatsen.

På Helgös nordvästra udde ligger folkhögskolan Kaggeholm.

Det forntida Helgösamhället

År 1950 upptäckte en sommarstugeägare av en slump spår av en forntida boplats på Helgö. Fyra år senare påbörjades arkeologiska utgrävningar som skulle pågå ända till 1981. Utgrävningarna visade att här funnits ett forntida samhälle som var levande och verksamt under minst sexhundra år, från 200- till och med 800-talet.

Helgöboplatsen låg på nordöstra delen av Helgö och var en forntida handels- och verkstadsplats. Området består av sju husgrupper, fem gravfält och en fornborg från 200 till 500 år e Kr. Det finns även tydliga spår av förkristen kult på ön och en tidig tempelbyggnad. Den gamla handelsorten på Helgö började växa fram runt år 200, och är därmed omkring 500 år äldre än Birka på Björkö. Redan på 400-talet fanns skickliga hantverkare på plats; man har bland annat hittat rika spår efter guldsmedjor och andra verkstäder. Helgös storhetstid anses vara folkvandrings- (400-550 e.Kr.) och vendeltid (550-800 e.Kr). Det avancerade bronsgjuteriet och hantverket upphör under 600-talet och Helgö antar en mer ordinär gårdskaraktär. I slutet av vendeltiden (750 e.Kr.) uppstår Birka och dominerar handeln i mälardalen fram till slutet av 900-talet, då Sigtuna troligen tar över handeln.

Även bevis på långväga handel i form av en liten Buddha från Swatdalen i Indien, en tidigkristen koptisk dopskopa från Egypten, båda med datering till 500-talet, samt en irländsk kräkla från 800-talet och mynt från Ravenna, Rom, Bysans och Arabien visar på platsens betydelse. Öns köpmän kan ha haft kungafamiljerna från Vendel och Uppsala som kunder för sina lyxartiklar, som sidentyger, glas och kryddor.

Områden på Helgö
Lurudden
Västgården
Bona
Nytorp
Kaggens täppa
Fornborgen på Helgö
Helgö bol
Slottshagen
Gammelgårdsudden
Kaggeholm
Långnäset

Bilder

Se även
Ekerö socken

Referenser

Externa länkar

Ekerö kommun
Fornminnen i Uppland
Fornminnen från järnåldern i Sverige
Öar i Mälaren
Gravfält i Sverige
Förhistoriska boplatser i Sverige