kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Jont Birgit Rundgren

Jont Birgit Rundgren, född Nilsson 10 juni 1925 i Skålö i Västerdalarna, död 12 maj 2018 i Uppsala, var en svensk sångare (sopran) och författare.

Rundgren studerade för Adelaide von Skilondz och Ragnar Hultén vid Kungliga Musikhögskolan i Stockholm. Hennes repertoar omfattade mest visor, folkliga koraler, vallvisor och lockrop (kulning) från en levande tradition kring hembygden i Dalarna. Hon turnerade och spelade in flera skivor. 

Ett samarbete med Bo Setterlind och Gunnar Hahn resulterade i skivan Hjärterovet.

Jont Birgit Rundgren skrev barnboken Kristina i Lappland med illustrationer av Erling Johansson. På Gidlunds förlag utgav hon böckerna Stannstan och Tonår.

Bibliografi

Referenser

Kvinnor
Födda 1925
Avlidna 2018
Svenska folksångare
Svenska författare
Hedersledamöter vid Västmanlands-Dala nation
Personer från Järna socken
Phu Bais internationella flygplats

Phu Bais internationella flygplats (HUI) är en flygplats i Huế, Thừa Thiên-Huế, Vietnam. Flygplatsen betjänar Huế. Den har kapacitet för medelstora flygplan som Airbus A321, och cirka 1 000 000 passagerare per år. Fransmännen byggde flygplatsen av militära ändamål.

För närvarande finns det flyg till Hanoi och Ho Chi Minh-staden.

Referenser 

Flygplatser i Vietnam
Ca Mau flygplats

Ca Mau flygplats (CAH) är en flygplats i Ca Mau, vilken är huvudorten för provinsen Ca Mau i Vietnam. Flygplatsen kan tjäna medelstora flygplan som ATR 72, och har en kapacitet på 200 000 passagerare per år. Flygplatsen byggdes ursprungligen av fransmän för militära ändamål.

För närvarande finns det flyg till Ho Chi Minh-staden.

<div style="clear:left;">

Flygplatser i Vietnam
Cam Ranhs internationella flygplats

Cam Ranh internationella flygplats (HUI) är en flygplats i Nha Trang, Khanh Hoa, Vietnam. Flygplatsen betjänar den närbelägna staden Nha Trang. Flygplatsen har kapacitet för medelstora flygplan som Airbus A321, och för 1.000.000 passagerare per år.
Flygplatsen byggdes av fransmännen för militära ändamål.

För närvarande finns det flyg till Hanoi, Ho Chi Minh-staden och Da Nang.

Referenser 

Flygplatser i Vietnam
Christian Bernstorff

Christian Günther Bernstorff, född 3 april 1769, död 18 mars 1835, var en dansk greve och dansk-tysk statsman. Han var son till Andreas Peter Bernstorff.

Bernstorff var 1795–1797 Danmarks sändebud i Stockholm, och blev vid faderns död 1797 dansk utrikesminister. Från 1803 var han medlem av statsrådet. I sin politik försökte Bernstorff följa samma linjer som fadern, och var en av upphovsmännen till det mot England riktade väpnade neutralitetsförbundet 1800–1801 mellan Ryssland, Sverige, Danmark och Preussen. Genom den engelska flottans angrepp och seger på Köpenhamns redd 2 april 1801 och mordet på kejsar Paul upplöstes förbundet och Bernstorff måste sluta fred med England. Under de följande åren iakttog Bernstorff neutralitet i den europeiska krigen, även om hans sympatier avgjort låg hos Napoleon I:s fiender. Händelsernas gång – freden i Tilsit 1807 och engelsmännens bryska uppträdanden därefter, bland annat Köpenhamns bombardemang samma år, förmådde Danmark att i stället ansluta sig till Frankrike. Att hantera den svåra tiden därefter blev en övermäktig uppgift för Bernstorff, som 1810 avgick som utrikesminister. Han användes därefter för olika diplomatiska uppdrag och var 1811–1816 danskt sändebud i Wien och 1817–1818 i Berlin. Tillsammans med brodern Joachim Bernstorff förde han Danmarks talan på Wienkongressen. År 1818 övergick han i preussisk tjänst och blev samma år utrikesminister. Som sådan verkade han för Preussens anslutning till Metternichs politik.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Noter

Externa länkar

Danska diplomater
Danmarks utrikesministrar
Preussens utrikesministrar
Födda 1769
Avlidna 1835
Män
svensk uppslagsbok
Ana Ortiz

Ana Ortiz, född 25 januari 1971 i New York, är en amerikansk skådespelare. Ortiz är kanske mest känd för att ha spelat rollen som den äldre systern i Ugly Betty.

Amerikanska skådespelare
Amerikanska TV-skådespelare
Födda 1971
Levande personer
Kvinnor
Alumner från University of the Arts (Philadelphia)
Joachim Bernstorff

Joachim Frederik Bernstorff, född 1771 och död 1835, var en dansk greve och diplomat. Bror till Christian Bernstorff.

Bernstorff blev 1800 direktör för danska kansliets utländska avdelning. Som sådan hade han att föra viktiga förhandligar i Köpenhamn, medan brodern, Christian Bernstorff befann sig i Kiel hos prins Fredrik. Han ledde bland annat 1807 förhandlingarna med England. Skarp men ganska oförtjänt kritik riktades mot Bernstorff för hans insatser under förhandlingarna, och avgick 1810. Han var därefter Danmarks representant på Wienkongressen och 1816-35 Danmarks sändebud i Wien.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Danska diplomater
Födda 1771
Avlidna 1835
Män
Garnityr

Garnityr, av franska garniture, som betyder ’tillbehör’, ’prydnad’ är inom konsthantverk en av flera delar med gemensam form och dekor sammansatt helhet. Det kan vara en möbelgrupp eller en uppsättning smycken. Enhetligt utformade möbelgrupper uppstod i början av 1800-talet då sittgruppen kom på modet. Inom dräktterminologin är garnityret antingen en uppsättning lösa föremål som hör samman med dräkten, till exempel smycken, knappar och liknande, eller dräktdetaljer som i sig hör ihop, till exempel en uppsättning underkläder.

Bildgalleri 

Konsthantverk
Oa och Ob (lok)

Oa- och Ob-loken var tillsammans med Pa de första elloken SJ inköpte för reguljär trafik. SJ hade köpt ellok tidigare men då bara i testsyfte. Loken inköptes vid elektrifieringen av malmbanan och var avsedda för malmtågstrafik. Tillsammans med Pa är loktyperna de enda svenska som har haft en koppelstång mellan motorn och blindaxeln i stället för kuggväxel. Anledningen till detta var svårigheten att tillverka tillräckligt hållbara kuggväxlar. Denna konstruktion resulterade i att motorn blev mycket stor.

Oa
Oa-loken är tillverkade i Tyskland av Siemens Schuckert Werke. Ursprungligen hade loktypen litt O men fick litt Oa när Oc tillkom. Loktypen är ett dubbellok där varje lokhalva bara har hytt i ena ändan. SJ:s ursprungliga idé var att loktypen skulle ha axelföljden C+C men under konstruktionsarbetet konstaterade Siemens att det inte skulle gå att bygga ett lok med den axelföljden och samtidigt hålla axeltrycksbegränsningen och effektkravet. Detta ledde till att Oa fick en löpaxel.
Loken levererades under 1914 och 1915 och sattes in i trafik mellan Kiruna och Riksgränsen. Där tjänstgjorde tills modernare lok anskaffades. De flyttades då till sträckan Gällivare - Svartöns malmhamn. På den bandelen blev de kvar till 1950-talet varefter de skrotades mellan 1954 och 1960. Ett av loken finns bevarat på museum.
Under driften kom loken att modifieras ett par gånger. Först var det kylsystemet som byggdes om eftersom det drog in för mycket snö. Det andra som ändrades var elsystemet som åtgärdades i början av 1930-talet med bland annat utbyte av huvudtransformator, reglersystem och hjälpmaskiner.

Ob
Ob-loken tillverkades av ASEA och Vagn- & Maskinfabriksaktiebolaget i Falun (VMF) levererades i mitten av 1917. De var identiska med Oa så när som på elutrustningen.

Källor

Referenser
Nordin, Tore, Wretman, Lennart, Grundstedt, Ove Svenska Ellok Svenska Järnvägsklubbens skriftserie nr 67 1998, 
Svenska ellok
Gabeba Baderoon

Gabeba Baderoon, född 1969 i Port Elizabeth, är en sydafrikansk poet.

Hon har gett ut diktsamlingarna The Dream in the Next Body (2005), The Museum of Ordinary Life (2005) och A Hundred Silences (2006). På svenska har samlingen Tystnaden innan vi talar (2008) utgivits av Bokförlaget Tranan. Baderoon har bjudits in till flera poesifestivaler världen över, och är representerad i ett flertal antologier.

Baderoon doktorerade i engelska på University of Cape Town; hennes avhandling handlade om bilden av islam i sydafrikansk media, litteratur och konst. Som akademiker har hon skrivit mycket om bilden av islam, om medborgarskap, religion och identitet. Hon arbetar på en monografi, Slavery, Islam and the Making of Race and Sex in South Africa.

Källor

Externa länkar 
Officiell webbplats 

Sydafrikanska poeter
Engelskspråkiga poeter
Födda 1969
Levande personer
Kvinnor
Personer från Port Elizabeth
Mindre laxtobis

Mindre laxtobis (Arctozenus risso) är en till laxtobisfiskarnas familj hörande fiskart som lever i de flesta av världens tempererade och tropiska hav.

Utseende 
En mycket långsmal, silverfärgad fisk med spetsigt huvud, stora ögon och en stor mun med vassa tänder. Kroppen påminner om en barracuda, och bukfenorna och ryggfenan är placerade långt bak. Den längsta fenan är analfenan, som har 30 till 32 fenstrålar. Nära stjärtfenan har den en liten fettfena. Längden kan nå upp till 30 cm.

Vanor 
Den mindre laxtobisen är en pelagisk fisk som lever från havsytan till 2 200 meters djup. Födan består av småfisk och räkor. Arten leker på kontinentalsockelns sluttningar och över oceanbankar i tempererade och tropiska vatten. Larverna är pelagiska.

Utbredning 
Arten finns i södra Arktis och i alla tempererade och tropiska hav mellan 71°N och 55°S. Den undviker vattnen kring Brittiska öarna, men går in i västra Medelhavet. Den mindre laxtobisen besöker sällsynt norska farvatten.

Källor 

Laxtobisfiskar
Albrecht von Bernstorff den äldre

Albrecht von Bernstorff, född 22 mars 1809, död 26 mars 1873, var en preussisk greve och diplomat. Han var brorson till Christian Bernstorff och Joachim Bernstorff.

von Bernstorff var 1845-54 sändebud i München, Wien och Neapel, därefter 1854-61 i London. 1861 utnämndes han till preussisk utrikesminister och var som sådan Otto von Bismarcks företrädare. 1862 återvände han till sin ministerpost i London, först som Preussens sändebud och senare som Tysklands ambassadör.

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Externa länkar 

Tysklands ambassadörer i Storbritannien
Preussens utrikesministrar
Födda 1809
Avlidna 1873
Män
Svensk uppslagsbok
Yaba Badoe

Yaba Badoe, född 1955, är en ghanansk-brittisk dokumentärfilmare, journalist och författare.

Badoe började sin karriär inom journalistiken som lärling hos BBC. Hennes debutroman, True Murder (2009), behandlar ämnet kvinnor i Ghana som anklagas för häxkonster. Två flickor hittar något som verkar vara döda kattungar på en vind, och möter obehagliga hemligheter. Badoe har också fått en novell, Rivalen, publicerad i antologin Kärlek x 21 – Afrikanska noveller (2010) sammanställd av Ama Ata Aidoo.

Badoe forskar vid Institute of African Studies på University of Ghana, och bor sex månader om året i England, där hon gör dokumentärfilm.

Källor

Noter

Ghananska författare
Brittiska författare
Engelskspråkiga författare
Födda 1955
Levande personer
Kvinnor
Johann Heinrich von Bernstorff

Johann Heinrich von Bernstorff, född 14 november 1862 i London, död 6 oktober 1939 i Genève, var en tysk greve och diplomat, son till Albrecht von Bernstorff d.ä.

von Bernstorff blev 1906 generalkonsul i Egypten, 1908 tysk minister i Washington, D.C., där han snabbt skapade sig en ställning. Under första världskriget varnade von Bernstorff energiskt men förgäves sin regering för att bryta med USA, och bekämpade därför det oinskränkta ubåtskrigets tillgripande, och förutsade att det skulle leda till USA:s inträde i kriget. Han lämnade sin post i april 1917 och var därefter sändebud i Konstantinopel augusti 1917-november 1918. von Bernsdorff invaldes 1921 i riksdagen och tillhörde det demokratiska partiet. Han var en av förgrundsfigurerna i folkförbundspolitiken och ordförande i den tyska organisationen för dennas främjande samt vice ordförande i världsorganisationen med samma syfte.

I samband med nazisternas maktövertagande i Tyskland 1933 emigrerade von Bernstorff till Schweiz.

von Bernsdorff har utgett Deutschland und Amerika. Erinnerungen aus dem fünfjährigen Kriege (1920).

Källor 
 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Tyska diplomater
DDP-politiker
Födda 1862
Avlidna 1939
Män
Francisco Varallo

Francisco Varallo, född 5 februari 1910 i La Plata, provinsen Buenos Aires, död 30 augusti 2010 i La Plata, provinsen Buenos Aires, var en argentinsk fotbollsspelare och landslagsspelare för Argentina. Han var den siste överlevande spelaren som spelade i den första VM-turneringen 1930.

Klubbkarriär
Varallo spelade som ung för Club 12 de Octubre och Estudiantes de La Plata innan han 1928 gick till Gimnasia de La Plata. I Gimnasia debuterade han i en reservlagsmatch där han gjorde sitt lags alla nio mål i matchen som slutade 9-1. En vecka senare debuterade han i Primera División.

Efter VM 1930 köptes han upp av Boca Juniors. Där blev han kvar resten av sin karriär. Han blev argentinsk mästare tre gånger (1931, 1934 och 1935) och han vann skytteligan 1933 (Boca Juniors slutade tvåa den säsongen). Han gjorde hela 181 mål på 210 matcher vilket gör honom till Boca Juniors tredje främsta målskytt genom tiderna efter Martín Palermo och Roberto Cherro. Det var med just Cherro och Delfín Benítez Cáceres som han bildade en vass anfallstrio under nästan hela 1930-talet. Han missade nästan hela säsongen 1938 på grund av en knäskada och även om han kom tillbaka säsongen därpå valde han att lägga av med fotbollen 1940, endast 30 år gammal.

Landslagskarriär
Varallo var med i den argentinska VM-truppen som deltog i VM 1930 i grannlandet Uruguay. Varallo spelade i alla tre gruppspelsmatcherna mot Frankrike, Mexiko och Chile. Han gjorde ett mål i matchen mot Mexiko som betydde att Argentina drygade ut sin ledning till 4-1 i den 53:e matchminuten, slutresultatet blev sedan 6-3 till Argentina. Argentina vann alla sina gruppspelsmatcher och gick vidare till semifinal. Där fick de möta USA. Den matchen missade Varallo dock på grund av en skada som han ådrog sig i matchen mot Chile. Argentina vann matchen mot USA med 6-1 och gick till finalen där de ställdes mot värdnationen Uruguay.

Skadan gjorde Varallos medverkan i finalen osäker ända in i det sista och beslutet att spela matchen tog han inte förrän efter ett fystest på morgonen samma dag. Efter första halvlek stod det 2-1 till Argentina, men i andra halvleken blev Varallo tvungen att kliva av planen efter att hans skada förvärrats och efter att ytterligare två argentinare fick gå av planen på grund av skada så klarade inte argentinarna av att med åtta man kvar på planen (byten fick inte göras på tiden) stå emot det uruguayanska trycket och hemmanationen vann till slut matchen med 4-2.

Efter VM 1930 spelade Varallo till och från i det argentinska landslaget till och med 1937 då han skadade sig i en match mot Chile. Den skadan tvingade honom två år senare att sluta spela fotboll. Innan dess hann han med att bli sydamerikansk mästare 1937. Han blev aldrig uttagen till den argentinska VM-truppen till VM 1934 i Italien. Varallo avled den 30 augusti 2010, 100 år gammal.

Referenser

Källor
 FIFA.com, FIFA:s officiella statistik över Francisco Varallos karriär

Argentinska fotbollsspelare
Män
Födda 1910
Avlidna 2010
Fotbollsspelare i Estudiantes de La Plata
Fotbollsspelare i Gimnasia La Plata
Fotbollsspelare i CA Boca Juniors
Spelare i VM i fotboll 1930
Personer från La Plata
Hundraåringar
Brostugan, Kärsön

Brostugan är en byggnad, med anor från 1700-talet, som ligger på Kärsön intill södra sidan av Nockebybron inom Ekerö kommun.

Historik

Brostugan byggdes ursprungligen på 1780-talet och blev bostad för brovakten när Gustav III lät uppföra den första bron mellan Kärsön och Drottningholms slott år 1787. 

Brostugan tjänstgjorde på sin gamla plats fram till 1931 som bostad åt brovakten, vars uppgift var att öppna bron och ta upp broavgiften av de passerande. Den övre våningen uthyrdes till sommargäster och en av de berömda hyresgästerna var Hjalmar Söderberg. Han tillbringade där sommaren 1876 som sjuåring, vilket han berättar om i sin självbiografiska bok Martin Bircks ungdom. Söderbergsällskapet lät den 8 september 2013 sätta upp en plakett, som erinrar om att familjen Söderberg även sommaren 1888 bodde i Brostugan.

År 1932 renoverades Brostugan efter ritningar av arkitekt Ivar Tengbom och samma år öppnades en servering med konditori, som då var utomhus sommartid. Tre generationer i samma familj har arrenderat serveringen fram till 1990, då en ny arrendator tillträdde.

Byggnaden
Huset har en putsad sockel av gråsten. Källaren är endast en liten krypgrund. Huset är av timmer som putsats och avfärgats i blekgul kulör. Knutarna och fönsteromfattningarna är markerade med vitt. Taket är ett valmat sadeltak belagt med tegel.

Verandapelarna har visat sig vara identiska med de pelare som en gång fanns i Rikssalen på Stockholms slott, dessa transporterades tillsammans med mycket annat inredningsmaterial ut till Drottningholm 1788. I samband med byggandet av nuvarande Nockebybron i början på 1970-talet flyttades hela huset ett stycke åt sydöst.

Del av världsarvet
Drottningholms slott med omgivande miljö är sedan 1991 ett av Sveriges världsarv, vilket innebär att även Brostugan är internationellt klassad som mycket värdefull från kulturhistorisk synpunkt.

Bilder

Referenser

Noter

Webbkällor 
 Statens fastighetsverk om Brostugan, Drottningholm.

Tryckta källor
 , s. 95.

Externa länkar

 Brostugans webbsida

Byggnader och anläggningar i Ekerö kommun
Restauranger i Stockholms län
Arent Berntsen

Arent Berntsen, född 1610 och död 1680 var en dansk-norsk topografisk författare.

Berntsen var född i Bergen, och några år slottsskrivare på Varbergs slott, innan han blev rådstuskrivare och från 1669 rådman i Köpenhamn. Berntsen har författat Danmarckis och Norgis fructbar Herlighed (1656), ett för kunskapen om jordbruksförhållanden och kulturhistoria i 1600-talets Danmark och Norge mycket betydelsefullt arbete.

Källor 

 Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Norska författare under 1600-talet
Författare från Bergen
Födda 1610
Avlidna 1680
Män
Praskovja Uvarova

Grevinnan Praskovja Sergejevna Uvarova (ryska: Прасковья Сергеевна Уварова), född furstinna Sjtjerbatov (Щербатов) 9 april 1840, död 30 juni 1924 i Jugoslavien, var en rysk arkeolog.

Hon gifte sig 1859 med greve Aleksej Uvarov (1818-85), som bildade och var ordförande i arkeologiska sällskapet i Moskva. Hon företog med sin man många studieresor, blev efter hans död ordförande i ovannämnda sällskap samt ledde själv tio stora allryska arkeologiska kongresser. Hon utförde omfattande utgrävningar, särskilt i Kaukasus, som hon i stor utsträckning genomströvade på hästryggen. En rad präktiga volymer om Kaukasus forntid tillkom på hennes initiativ och med omfattande bidrag av henne (Materialy po archeologii Kavkaza). Hon utgav även en katalog över Tbilisimuseets samlingar samt utförde forskning i Ural och på andra platser i samband med kongresserna. År 1916 utkom till hennes ära en festskrift med bidrag av ett 30-tal av Rysslands förnämsta arkeologer. Genom ryska revolutionen förlorade hon sina samlingar, sina gods och sitt hus i Moskva samt levde därefter i små omständigheter, först i Kaukasus, därefter i Jugoslavien.

Källor

Om Uvarova (på ryska)

Ryska arkeologer
Födda 1840
Avlidna 1924
Kvinnor
Ugglan
Ryska furstinnor
Personer i Ryssland under 1800-talet
Skåne–Hallands Järnväg

Skåne-Hallands järnväg (SHJ) var en enskild järnväg som gick mellan Helsingborg och Halmstad, via Kattarp och Ängelholm. Från början var planerna att låta ändpunkten vara i Ängelholm, men på inrådan av konsuln Petter Olsson vidgades perspektiven och man satsade på Halmstad som nordlig ändpunkt. 

Den 92 km långa huvudlinjen stod färdig 1885 efter dyrbara bekymmer att ta sig över Landborgen och Hallandsåsen. För passagen uppför Landborgen anlades en stor viadukt, medan man för passagen av Hallandsåsen var tvingade att låta järnvägen slingra sig genom Sinarpsdalen. 

Från 1892 förekom det trafik från Helsingborg till Göteborg längs huvudlinjen, då det nyligen färdigställts ett sammanhängande spår längs kusten. Genom att vara en länk i den sammanhållna kedjan av järnvägsbolag vid kusten förstatligades bolaget 1896 för att bli en del av Västkustbanan. Banan elektrifierades 1937.

Bandelen Åstorp-Kattarp-Höganäs
Till SHJ hörde även en 27,4 km lång järnvägslinje som sträckte sig mellan Åstorp och Höganäs och öppnades samtidigt med huvudlinjen. Denna del byggdes med lägre standard som ångspårväg och finansierades huvudsakligen av Höganäsbolaget. Vid Kattarp korsar denna bandel huvudlinjen Helsingborg–Halmstad. Persontrafiken mellan Höganäs och Kattarp lades ner 1972 och godstrafiken 1992. Spåren revs upp 1997.

Vid upprivningen av banan 1997 behöll man i Ingelsträde som ett minne av det förflutna stationsområdet oförändrat med spår, perronger, skyltar och kontaktledningsmaster med ledning. Även stationshuset finns kvar som privatbostad.

Bandelen mellan Åstorp och Kattarp är fortfarande i drift, och fungerar som en omledningsbana till Skånebanan.

Referenser

Järnväg.net
Stig Lundins hemsida

Vidare läsning

Historiska järnvägslinjer i Sverige
Ej längre existerande svenska järnvägsbolag
Ångspårvägar
Biyi Bandele

Biyi Bandele-Thomas, mest känd som Biyi Bandele, född 13 oktober 1967 i Kafanchan i delstaten Kaduna i Nigeria, död 7 augusti 2022 i Lagos, var en nigeriansk romanförfattare, dramatiker och filmskapare, framförallt baserad i Storbritannien sedan 1991.

Bandeles familj tillhörde yorubafolket och var konvertiter till kristendomen, något som var ovanligt i det muslimska norra Nigeria. Bandele flyttade till Lagos vid 18 års ålder och studerade drama på Department of Dramatic Art vid Obafemi Awolowo University mellan 1987 och 1990. Efter att ha vunnit ett stipendium för sitt drama Rain flyttade han 1991 till London, där han inom kort fick uppmärksamhet för sin dramatik, bland annat av tunga institutioner som Royal Shakespeare Company och Royal Court Theatre.

År 1991 kom hans debutroman, The Man Who Came in from the Back of Beyond, och han var därefter mycket produktiv. Hans senaste roman, Burma Boy (2007, på svenska 2010), baserar sig på hans fars erfarenheter som soldat i brittiska armén i Burma under andra världskriget.

Bibliografi 
The Man Who Came in from the Back of Beyond (roman, 1991) Bellew Publishing Co Ltd ()
The Sympathetic Undertaker and Other Dreams (roman, 1991) Bellew Publishing Co Ltd ()
Marching for Fausa (drama, 1993) Amber Lane Press ()
Resurrections in the Season of the Longest Drought (drama, 1994) Amber Lane Press ()
Two Horsemen (drama, 1994) Amber Lane Press ()
Death Catches the Hunter (drama, 1995) Amber Lane Press ()
Aphra Behn's Oroonoko: In a New Adaptation by Biyi Bandele-Thomas  (1999) Amber Lane Press () 
The Street (roman, 1999) Picador ()
Brixton Stories and Happy Birthday, Mister Deka (drama, 2001) Methuen ()
Burma Boy (roman, 2007) Jonathan Cape Ltd ()

Svenska utgåvor 
Burma Boy (2010) Leopard förlag ()

Källor 

Bibliografin är bearbetad från den på tyskspråkiga Wikipedia.

Noter

Externa länkar 

Nigerianska författare
Engelskspråkiga författare
Engelskspråkiga dramatiker
Personer från Kaduna (delstat)
Personer i Storbritannien under 1900-talet
Personer i Storbritannien under 2000-talet
Födda 1967
Avlidna 2022  
Män