kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Nationella centret för scenkonst

Nationella centret för scenkonst (kinesiska: ; översatt: Nationella stora teatern), ofta kallat ”Ägget”, är ett operahus i Peking i Kina. Byggnaden, ett elliptiskt kupolvalv av titan och glas omgivet av en konstgjord sjö, rymmer 5 452 människor i tre hallar och har nästan 12 000 kvadratmeter yta. Byggnaden formgavs av den franske arkitekten Paul Andreu. Man påbörjade byggandet i december 2001 och den första konserten hölls i december 2007.

Referenser 

Kina
Byggnader och anläggningar i Peking
WP:Projekt Kina
Kungsbrohuset

Kungsbrohuset (senare även Schibstedhuset) är en kontorsfastighet belägen mellan Kungsbron och Klarabergsviadukten längs Västra Järnvägsgatan i det blivande området Västra city i centrala Stockholm. Byggnaden utvecklades av Jernhusen och invigdes den 6 maj 2010. Inflyttningen i huset påbörjades 2010. Ansvarig arkitekt för huset är Kerstin Heijde på Strategisk Arkitektur.

Arkitektur
Huset har dubbla fasader, en yttre fasad helt i glas och en decimeter innanför en inre fasad som består till 60 procent av glas, vilket gör huset mer energisnålt än ett traditionellt glashus. För uppvärmningen av huset används Stockholms centralstation som värmekälla, något som beräknas räcka till 5–10 procent av totalbehovet för huset. För avkylning används vatten från Klara sjö. Målsättningen är att huset ska dra 60 kilowattimmar per kvadratmeter och år, vilket är hälften av de energikrav som ställs i Boverkets byggregler.

Huset nominerades till Årets Stockholmsbyggnad 2010 och slutade på andra plats, 9 röster efter vinnaren Ericsson Kista.

Hyresgäster

Bland hyresgästerna finns Schibsted som samlat sina svenska verksamheter i huset vilket innebär att både Aftonbladet och Svenska Dagbladets redaktioner ligger i Kungsbrohuset. Andra Schibstedbolag i huset är Blocket.se, Hitta.se och tv.nu. Huset innehåller 13 våningar, varav 10 ovan gatunivån. Byggherre och fastighetsförvaltare var det statliga fastighetsföretaget Jernhusen som även kommer förlägga sitt huvudkontor till huset. På plan fyra finns utrymmen för butiker och restaurang och i huset finns även ett hotell. Fastigheten Blekholmen 4 (Kungsbrohuset) har köpts år 2011 av KPA Pension och Folksam, och förvaltas nu av Folksam Fastigheter.

Referenser

Noter

Externa länkar

Kungsbrohusets webbplats

Byggnader och anläggningar på Norrmalm
Douce I av Provence

Douce I av Provence, även Dulcia och Dolça, också betitlad "av Rouergue" och "av Gévaudan", född cirka 1090 och död 1127, var monark (regerande grevinna) av Provence från 1111 eller 1112 till sin död.

Biografi 
Hon var dotter till Gerberge av Provence och Gilbert I av Gévaudan; hon ärvde den provensalska tronen från sin mor 1111.

Hon gifte sig med Raimond Berengar I, den stores, i Arles 3 februari 1112. 

Från 1113 regerade hon gemensamt i Provence, Gévaudan och Millau med sin make från Barcelona. Enligt en tidigare tradition tog hon provensalska till katalonien som sedermera blev katalanskan. Katalanska nationalister menar att hon inledde den occitanska utvidgningen, en stor plan för att ena regioner på båda sidor av Pyrenéerna.

I verkligheten ökade giftermålet ätten Barcelonas inflytande i Occitanien vilket skapade spänningar med grevarna av Toulouse. En överenskommelse om fördelningen hade undertecknats år 1125 strax före Douce I:s död. Hennes död inledde ändå en period av instabilitet i Provence. En gren av ätten Barcelona sattes att styra Provence men systern Stephanie gjorde också anspråk på titeln och krig utbröt. Stephanie var gift med  Raimond I av Baux. Krigen kallas därför Bauxkrigen, Guerres baussenques, och pågick åren 1144-1162. Krigen slutade med provensalsk seger och Douce och Raimond Berengar I:s ättlingar regerade fram till Beatrice av Provences död år 1267.

Barn 
Hon fick följande barn med Raimond Berengar I:

 Almodis, gift med Pons de Cervera 
 Berenguela, gift med Alfons VII av Kastilien
 Raimond Berengar
 Berengar Raimond I, greve av Provence 
 Bernard, dog ung

Externa länkar 
 Engelsk webbsida om medeltida genealogi

Referenser

Personer i Frankrike under 1100-talet
Kvinnliga regenter under 1100-talet
Födda 1090
Avlidna 1127
Kvinnor
Lolita Lebrón

Dolores "Lolita" Lebrón Sotomayor, född 19 november 1919 i Lares i Puerto Rico, död 1 augusti 2010 i San Juan, var en puertoricansk politiker och aktivist för Puerto Ricos självständighet från USA.

Lebrón växte upp i Lares, Puerto Rico. Där mötte hon i unga år den kända puertoricanska poeten Francisco Matos Paoli, som hon inledde en relation med.

1941 emigrerade hon till New York, där hon gick med i Puerto Rican Nationalist Party. Där arbetade hon för att söka påverka organisationen i socialistisk och feministisk riktning. 1952, efter att Puerto Ricos officiella status ändrats till "Commonwealth", påbörjade partiet en serie av revolutionära aktioner. I samband med detta fick Lebrón en order från partiet att organisera attacker i USA. Lebrón kom att bli ledare för en grupp nationalister som attackerade representanthuset 1954. För sitt deltagande i attacken fick Lebrón ett fängelsestraff som varade i 25 år.

Då Lebrón och hennes kompanjoner i attacken frigavs 1981 återvände de till Puerto Rico, där de blev firade av självständighetsrörelsen. Under de kommande åren fortsatte hon sitt engagemang, bland annat i Navy-Vieques-protesterna. Hon var även högst aktiv i andra protester, främst mot den amerikanska flottan, under 2000-talet.

Lebrón i böcker och film 
The Ladies Gallery: A Memoir of Family Secrets av Irene Vilar (Lebrón's dotterdotter), översättning: Gregory Rabassa.
Lolita la Prisonera av Federico Ribes Tovar. 
En film om Lebrón's liv är för närvarande på finansieringsstadiet, med Eva Longoria Parker i huvudrollen.

Referenser 

Puertoricanska feminister
Kvinnor
Födda 1919
Avlidna 2010
Personer i Puerto Rico under 1900-talet
Karl Ludwig von Bruck

Karl Ludwig von Bruck, född 8 oktober 1798 och död 23 april 1860, var en österrikisk-ungersk friherre och statsman.

von Bruck deltog som officer i preussiska armén i kriget 1814-15. Han grundade efter vidsträckta resor i det kända rederiet Österrikiska Lloyd i Triest 1833. 1848 valdes von Bruck in i tyska nationalförsamlingen i Frankfurt am Main som representant för Triest, varvid han även fungerade som ombud för Österrike-Ungern. 1849-1851 var han handelsminister, och var som sådan medarbetare till författningen av 4 mars 1849. Han användes 1853 som diplomatisk underhandlare med Preussen och Turkiet och gjorde härvid sitt land stora tjänster. 1855 blev han finansminister, och fortsatte på den posten de storslagna reformer på det ekonomiska området, som han under sin tidigare ministertid påbörjat. 1860 blev han dock med orätt anklagad för delaktighet i den stora finansskandalen Eynatten, och avskedade 27 april samma år under onådiga former, och tog i förtvivlan häröver sitt liv. Hans oskuld blev senare konstaterad.

Källor
Svensk uppslagsbok, Lund 1930

Österrikiska diplomater
Österrikes finansministrar
Födda 1798
Avlidna 1860
Män
Ana Palacio

Ana de Palacio y del Valle Lersundi, född 22 augusti 1948 i Madrid, är en spansk politiker och medlem av det konservativa partiet Partido Popular.

Palacio var ledamot av Europaparlamentet 1994-2002 där hon bland annat var ordförande i Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden 1999-2002. Hon var den första kvinnliga spanska utrikesministern och innehade denna post 2002-2004 i José María Aznars regering. I samband med den socialistiska valsegern i parlamentsvalet 2004 avgick Palacio som utrikesminister men valdes in i Cortes Generales. Åren 2006-2008 ingick hon i Världsbankens ledning som Senior Vice President & World Bank Group General Counsel. 

Palacio har universitetsexamen i juridik, statsvetenskap och sociologi och har arbetat under flera år som advokat. Hon är syster till Loyola de Palacio.

Källor 
Europaparlamentets webbplats 
Engelska wikipedia, artikel Ana Palacio 

Spanska politiker under 2000-talet
Spaniens utrikesministrar
Ledamöter av Europaparlamentet från Spanien
Ledamöter av Europaparlamentet 1994–1999
Personer från Madrid
Födda 1948
Levande personer
Kvinnor
Tidiga människor och eld

Konsten att kontrollera eld har bidragit till människosläktets förökning, genom att det givit människorna ökade möjligheter att tillreda proteiner och kolhydrater, samt vidare utöka människans nattliga aktivitet och skydd mot rovdjur och insekter. För den tidiga människan utgjorde därför upptäckten ett banbrytande steg mot en avgörande kulturell evolution.

Upptäckter

Östafrika 
De första idag kända förekomsterna av mänskligt upprättad eld härstammar från olika arkeologiska fynd i östra Afrika, som exempelvis Chesowanja, Lake Baringo och Koobi Fora, samt i den geologiska formationen Olorgesailie i Kenya. Vid platserna FxJjzoE och FxJj50  i Koobi Foora återfinns gamla bevis av eld upprättad av människoarten Homo erectus, daterade till cirka 1,5 miljoner år före nutid. Värmebehandling av denna typ av lera har visat sig kräva temperaturer i området 200–400 °C. Av denna anledning menar antropologer att Homo erectus var den första art av människa som lärde sig kontrollera eld.

Upptäckterna vid Chesowanja består av fragment från krukor tillverkade av röd lera, daterade till cirka 1,42 miljoner år före nutid. Återupphettning av de funna fragmenten tyder på att temperaturen i krukorna måste ha överstigit 400 °C i samband med den ursprungliga bränningen av leran.

I kenyanska Oloresailie har man i utgrävningar återfunnit träkol, men det är osäkert huruvida detta träkols ursprung kan tillskrivas en mänskligt upprättad eld, eller om det härstammar från en skogsbrand.

I den etiopiska woredan Gedeb har arkeologer funnit fragment av den vulkaniska bergarten tuff som av allt att döma blivit brända, men här finns en möjlighet att återupphettningen av fragmenten skett genom vulkanisk, snarare än mänsklig aktivitet. Dessa fragment har påträffats tillsammans med olika artefakter skapade av Homo erectus tillhörande acheuléenkulturen.

Vidare har ett antal fynd hittats i konformade fördjupningar i dalgången kring floden Awash, vilka kräver temperaturer omkring 200 °C för att bildas.

Referenser 

Eld
Förhistoria
Mänsklig evolution
Zhang Huoding

Zhāng Huódīng, (förenklad kinesiska; 張火丁), född i Baicheng, Jilin  år 1971, är en av Kinas mest berömda pekingopera-artister.  Hon studerade vid Chens skola. 

Zhang Huoding skolades från 1986 i Qingyitraditionen vid Chens skola för Pekingopera.  Opera har varit hennes stora intresse redan som barn. Hon började studera Pekingopera vid 15 års ålder och kom till Beijing för att söka jobb. Hennes första lärare var då Wang Lanxiang. 

År 1993 var Zhang Huoding formellt sett lärling till Zhao Rongshen, som tog över Chens skola för Pekingopera, och denne var tillika Chens siste student. Metoden för att lära sig vid Chens skola har varit att lära sig pjäserna direkt från läromästaren, såsom "Tårar i Ödemarken", "Handväskan som kunde fånga Enhörningar", "Wenji tillbaka till Hàn", "Eldig Springare med Röd Man" och "En dröm under Skottårets vår". Dessutom lärs med systematik ut hur man skall artikulera, uttala och hantera sångregistret, liksom scenisk framställning. Det är denna skola Zhang Huoding tillhör.

Referenser 

Kinesiska operasångare
Kvinnor
Födda 1971
Levande personer
Personer från Jilin
WP:Projekt Kina
Kohort (biologi)

En kohort är en nivå i det biologiska hierarkiska systemet som antingen ligger mellan, ovanför eller nedanför kategorierna klass och ordning.

Se även
 Taxonomi

Källor

Systematik

en:Taxonomic rank#All ranks
Edoardo Amaldi

Edoardo Amaldi, född 5 september 1908, död 5 december 1989, var en italiensk kärnfysiker. 

Edoardo Amaldi kom tidigt att tillhöra Enrico Fermis forskargrupp. 1937 erhöll han professuren i experimentell fysik vid universitet i Rom. Han var generalsekreterare för CERN 1952-1954 och ledamot av CERN:s vetenskapliga råd fram till 1975. Han bistod vid en del tillfällen med utredningar åt Nobelkommittén i fysik. Han var med och grundade ESRO 1964. Han invaldes 1968 som utländsk ledamot av svenska Vetenskapsakademien.

ESA:s Automated transfer vehicle ATV-003 Edoardo Amaldi var uppkallad efter honom.

Källor 
 

Italienska fysiker
Alumner från Universitetet La Sapienza
Ledamöter av Kungliga Vetenskapsakademien
Ledamöter av Royal Society
Män
Födda 1908
Avlidna 1989
Personer verksamma vid CERN
Isstock

Isstock eller isstocksskjutning, också känt som bayersk curling, är ett curlingliknande spel som ibland spelas på asfalt men vanligast på is. Spelet är vanligast i Mellaneuropa i länder som Tyskland och Österrike. Deltagarna i spelet låter sina stockar glida över isen och försöker antingen komma närmast ett mål, eller för att se vem som kan få stocken att glida längst.

Regler
Stocken är en 28 cm i diameter stor glidplatta, som väger 5 kg, med en 30 cm lång, fastsatt pinne. Plattorna finns i flera färger: grön, svart, grå, gul och blå. Den gröna plattan är tillverkad av gummi och är mycket snabb på isen, medan den blå är gjord av mjukt gummi och är mycket långsam.

Den vanligaste spelformen är att försöka låta sin stock komma närmast ett förutbestämt mål, en gummitrissa (gummikloss) placerad 28 meter bort. Detta mål, som omges av ett 6x3 meter stort målområde, finns i båda ändar av spelplanen (i likhet med tävlingsplanen i curling). Detta tävlas i antingen i lag eller individuellt, och dessutom förekommer långskjutning. Rekordet vid långskjutning är 567 meter.

Vid lagspel tävlas det mellan två lag med vardera två spelare.

Isstock har till skillnad från curling inga lagmedlemmar som sopar banan för att påverka friktionen.

Historia
Idrotten utövades på 1500-talet i länderna vid Alperna. Den första avbildningen av isstock är gjord av den nederländske 1500-talskonstnären Pieter Brueghel den äldre (Jägarna i snön från 1565), men troligen är sporten äldre än så. Sonen Pieter Brueghel den yngre inkluderade isstocksspelande i sin snarlika Winterlandschap met vogelval (1631).

Det dröjde länge innan sporten blev organiserad, och den äldsta ännu existerande föreningen kom till 1875 i Österrike. Ett tyskt isstocksförbund bildades 1934, och tyska mästerskap inleddes från 1936.

De första Europeiska mästerskapen hölls 1951 efter det att det Internationella Isstocksförbundet (engelska: International Federation Icestocksport, IFI, baserat i Tyskland) hade bildats året före. Det första världsmästerskapet avgjordes 1983. Totalt är det ett 40-tal länder som spelar isstock, och 2013 hade IFI 41 medlemsnationer.

Sporten har varit uppvisningssport vid två Olympiska vinterspel, 1936 och 1964.

Danmark
Sporten introducerades 1987 i landet, och två år senare arrangerades det första nordiska mästerskapet. Den enda klubben är från Hvidovre.

Sverige
Det första svenska mästerskapet i isstock arrangerades 1978.

Antalet utövare i Sverige är få. Svenska Isstocksförbundet (bildat 1978) är medlem i det Internationella Isstockförbundet, IFI. I Sala spelas isstock 2–3 gånger per år intill Måns Ols Utvärdshus på sjön Långforsen, och tävlingarna administreras av Måns Ols Kägelbanesällskap.

Galleri

Referenser

Noter

Källor 
Bra Böckers Lexikon. Fjärde omarbetade upplagan, 1994, band 12.  (band 12)  (hela fjärde upplagan).

Externa länkar
VM i isstock 2012
Det Internationella Isstockssportsförbundet

Vintersport
Slaget vid Las Salinas

Slaget vid Las Salinas var en strid där trupper ledda av Hernando och Gonzalo Pizarro besegrade Diego de Almagro den 6 april 1538. Konfrontationen mellan Francisco Pizarro och Diego de Almagro under den spanska erövringen av Peru hade sin bakgrund i en tvist om vem som skulle styra över staden Cusco, som de båda ansåg låg under sin jurisdiktion och som hade legat under Almagros makt sedan 1537.

Striden ägde rum vid de gamla saltbassängerna (saliner) i Cachipampa som ligger 5 km söder om Cusco, en stad som ockuperades av Pizarro efter hans seger. Almagros löjtnant, Rodrigo Orgóñez, dog på slagfältet, likaså Gonzalo Calvo de Barrientos. En annan chef i Almagrolägret, Pedro de Lerma, skadades allvarligt och dog kort därefter, mördad i sin säng. Almagro tillfångatogs, blev summariskt dömd och avrättades genom garrottering.

Källor

1538
Peru under 1500-talet
Spanska slag
Södermanlands runinskrifter 336

Södermanlands runinskrift 336, med signum Sö 336, är en vikingatida runristning utförd på ett fast stenblock i Kungsörs tätort, Kung Karls socken och Kungsörs kommun.. Den är således ingen runsten utan ett runblock, som är beläget i ett litet parkområde mellan Drottninggatan, Malmbergavägen, Runstensgatan och Åsgatan, sydöst om Kungsörs centrum. Inskriften har skador, dels orsakade av vittring och dels av frostsprängning. Det senare har fått ett stycke av stenens ristade sida att lossna, och detta har sedan aldrig återfunnits.

Inskriften

Se även 
Lista över Södermanlands runinskrifter
Sverige under vikingatiden
Sverige under äldre medeltiden

Källor 

 
Södermanlands runinskrifter
Runinskrifter i Kungsörs kommun
Carlo Tassara

Carlo Tassara S.p.A. var ett stålföretag med säte i Breno, i provinsen Brescia, Italien. Idag är företaget i första hand ett holdingbolag.

Bolagets uppkomst 

 1865 Philip Tassara började tillverka järn och spik i Fiorino en förstad till Voltri.
 1865 flyttades produktionen till Voltri, där ett järnbruk var byggd som han kallade "Ricompensa".
 1875 grundade han ett järnbruk kallat "Stella d'Italia".
 1996 Metalcam noterades för förvärv av Breda Fucine från Sesto San Giovanni.

Carlo Tassaras främsta aktuella innehav 

 20.119 % in Mittel spa, holding.
 48 % Metalcam spa
 2.206 % Mediobanca
 2.273 % Assicurazioni Generali
 5.897 % Intesa San Paolo
 11.094 % Edison
 2.857 % ASM Brescia
 2.282 % UBI Banca
 2.89 % Monte dei Paschi di Siena
 1,9 % Telecom Italia
 2 % in VINCI

Aktieägare 
Bolaget kontrolleras av Argepa ett bolag som skapades år 2000 som säkerhet för Italiens deltagande i Zaleski gruppen.
Cirka 20 % av Argepa ägs av Giuseppe Tassara och hans hustru Carla Dufour.

Italienska företag
Företag bildade 1865
Sven Kramer

Sven Kramer, född 23 april 1986 i Heerenveen, är en nederländsk skridskoåkare specialiserad på de längre distanserna, 5 000 m och 10 000 m. Under vinter-OS i Vancouver gjorde Sven Kramer den bästa tiden av alla deltagande på 10 000 m, men han blev diskvalificerad eftersom hans tränare Gerard Kemkers lett in honom på fel bana. Vid vinter-OS i Sotji 2014 vann Kramer guld på 5 000 m på nytt olympiskt rekord. Vid vinter-OS i Pyeongchang 2018 vann Kramer guld på 5 000 m på nytt olympiskt rekord.

Vid de olympiska skridskotävlingarna 2018 i Pyeongchang vann Kramer guldmedaljen på 5 000 meter och en bronsmedalj i lagtempo.

Personliga rekord 

* = världsrekord

Källor

Externa länkar 
 Sven Kramer på SkateResults.com

Nederländska skridskoåkare
Världsmästare i skridsko
Olympiska guldmedaljörer 2010
Olympiska guldmedaljörer 2014
Olympiska guldmedaljörer 2018
Olympiska silvermedaljörer 2014
Olympiska silvermedaljörer 2006
Olympiska bronsmedaljörer 2006
Olympiska bronsmedaljörer 2010
Olympiska bronsmedaljörer 2018
Nederländska olympiska guldmedaljörer
Nederländska olympiska silvermedaljörer
Nederländska olympiska bronsmedaljörer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2006 från Nederländerna
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 2006
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Nederländerna
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 2010
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2014 från Nederländerna
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 2014
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2018 från Nederländerna
Tävlande i hastighetsåkning på skridskor vid olympiska vinterspelen 2018
Nederländska idrottare under 2000-talet
Personer från Heerenveen
Födda 1986
Levande personer
Män
Gerhard Dornbusch

Gerhard Dornbusch, född 12 maj 1910 i Wittenberg, Tyskland, död 3 juni 1976, var en svensk dirigent, tonsättare, arrangör och musikpedagog.

Biografi
Dornbusch avlade studentexamen 1928 och musikdirektörsexamen 1933 vid musikhögskolan i Berlin (Staatliche Akademie für Kirchen- und Schulmusik). Han kom efter andra världskriget till Sverige där han verkade som musiklärare vid folkskoleseminariet i Lund 1948–1949, i Växjö 1950–51, Samrealskolan i Åseda 1948–51, gymnasiet i Finspång 1952–1962. Han var kommunal musikledare i Finspång 1952–1961 och lärare vid folkskoleseminariet i Linköping från 1962.

Gerhard Dornbusch studerade i Berlin för Fritz Jöde. Jöde var senare en av förgrundsgestalterna inom den svenska allsångsrörelsen. Jöde drevs av ett patos och menade att musik och sång är verktyg som kan användas för att förena människor av olika nationaliteter och kan överbrygga motsättningar människor emellan. Dornbusch och många andra av hans studiekamrater tog till sig budskapet och lovade varandra att verka i Pro Musica-anda – för musiken.

Gerhard Dornbusch bildade Rikskören Pro Musica 1954 och kören Pro Musica i Linköping 1962, som han båda ledde fram till sin död. Han har publicerat kompositioner och arrangemang, framför allt för kör, samt musikpedagogiskt material.

Verk
Mässa för kör, oboe och stråkar (1953)
Ramsa från Värmland för blandad kör (1956)
 Morgenstern Cyklus för blandad kör (1967)

Bibliografi

Externa länkar

Rikskören Pro Musica – historik 
Kören Pro Musica, Linköping – historik

Referenser 
Fotnoter

Tryckta källor

Svenska dirigenter
Svenska klassiska kompositörer under 1900-talet
Personer från Wittenberg
Födda 1910
Avlidna 1976
Män
Steve Priest

Steve Priest, fullständigt namn Stephen Norman Priest, född 23 februari 1948 i Hayes i Hillingdon i London, död 4 juni 2020, var sångare och basist i det brittiska glamrockbandet The Sweet. Innan The Sweet slog igenom på allvar, arbetade Priest som sekreterare på ett advokatkontor. Han startade sin karriär i gruppen The Army, innan han kom med i The Sweet. Steve Priest komponerade, producerade, arrangerade och skrev texter tillsammans med övriga gruppmedlemmar Brian Connolly, Andy Scott och Mick Tucker.

Källor

Externa länkar 
Steve Priest på Sweets officiella webbplats (arkiverad)

Brittiska basister
Brittiska musiker under 1900-talet
Brittiska musiker under 2000-talet
Brittiska sångare under 1900-talet
Brittiska sångare under 2000-talet
Personer från Middlesex
Födda 1948
Avlidna 2020
Män
Glamrockmusiker
Celine Brun-Lie

Celine Brun-Lie, född den 18 mars 1988 i Oslo, är en norsk längdåkare som tävlat i världscupen sedan 2007.

Brun-Lie deltog i VM 2009 där hon tävlade i sprint och slutade på en tolfte plats. I världscupen har hon som bäst blivit tvåa i en sprinttävling vilket hon blev i Davos i december 2008. Under VM i Falun 2015 meddelade Brun-Lie att hon skulle avsluta karriären efter säsongen 2014/2015.

Hon är äldre syster till skidskytten Thekla Brun-Lie.

Referenser

Källor 
 

Födda 1988
Norska längdåkare
Kvinnor
Levande personer
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Norge
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 2010
Idrottare från Oslo
Alena Procházková

Alena Procházková, född den 9 augusti 1984, är en slovakisk längdåkare som tävlat i världscupen sedan 2004. 

Procházková deltog vid Olympiska vinterspelen 2006 där hon som bäst blev 23:a i sprinttävlingen. Hon har vidare deltagit vid fyra Världsmästerskap och som bäst blivit sexa vilket hon blev i sprint vid VM 2011.

I världscupen är hennes främsta merit segern i sprint i Vancouver 2009 vilket är hennes enda seger i världscupen.

Källor

Noter 

Slovakiska längdåkare
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2006 från Slovakien
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 2006
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2010 från Slovakien
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 2010
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2014 från Slovakien
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 2014
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2018 från Slovakien
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 2018
Tävlande vid olympiska vinterspelen 2022 från Slovakien
Tävlande i längdskidåkning vid olympiska vinterspelen 2022
Slovakiska idrottare under 2000-talet
Födda 1984
Levande personer
Kvinnor