kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Berättelser ur svenska historien (Fryxell)

Berättelser ur svenska historien, med undertiteln Till ungdomens tjenst utgifven, är ett historiskt bokverk av Anders Fryxell (1795–1881), som utkom i 49 delar 1823–1893. Mera krönikör än vetenskapsman har Fryxell ansetts som en av Sveriges främsta historiska författare. Han var pacifist och kungakritisk, där den senare författaren av historiska verk Carl Grimberg var krigiskt nationell och konservativ.

Verkets tillkomst
Arbetet med verket pågick mycket länge. Första delen utkom redan 1823 och den sista, del 46, där Fryxell kommit fram till Gustaviansk tid år 1879. Tre ytterligare delar, som avhandlade Gustav III:s och Gustav IV Adolfs tid, skrevs av Otto Sjögren och utkom 1891–1893. En illustrerad upplaga i 6 band utgavs 1894–1902 och en ny "nationalupplaga" i 46 band 1900-04.

Då Fryxell 1832 hade nått fram till tiden för Gustav II Adolfs död, stod han på höjden av sitt rykte som historisk författare. Berättandet hade dock med tiden börjat ändra karaktär. De första delarna skrevs helt utan någon källforskning och byggde på äldre historikers skildringar, som Fryxell skickligt broderade ut till spännande berättelser. Från och med beskrivningarna av det sena 1500-talet började han dock förlita sig alltmer på källforskning, även om han höll fast vid föresatsen att skriva populärt för ungdomen och folket.

Utökade ambitioner
Med de fyra delarna om Kristinas förmyndares och hennes egen regerings historia (1838–42) ändrades emellertid planen fullständigt. Uppgiften blev anspråksfullare och verket blev nu en på självständig forskning stödd historia. Omfånget svällde samtidig oerhört. I tio delar hade skildringen förts fram till 1654, medan de följande 117 åren, fram till Gustaf III:s revolution 1772, omfattade hela 36 volymer. Eftersom Fryxell främst utgick från att biografera de historiska personerna, kom statslivets utveckling att få en mer undanskymd plats i framställningen.

Verket som inspirationskälla
Fryxell inspirerade flera skönlitterära författare såsom Zacharias Topelius i Fältskärns berättelser, Viktor Rydberg i Fribytaren på Östersjön, Verner von Heidenstam i Svenskarna och deras hövdingar, Carl Snoilsky i Svenska bilder och August Strindberg.

Bibliografi
 - Del 47-49 skrivna av Otto Sjögren.

 - Författare: Otto Sjögren.
 - Författare: Otto Sjögren.
 - Författare: Otto Sjögren.
 - Illustrerad upplaga i 6 volymer.
 - Utgåva i 46 volymer.
 - Ny utgåva i 4 band i urval av Axel Strindberg.

Referenser

Noter

Övriga källor 
Svensk uppslagsbok, Malmö 1932

Vidare läsning
 - Försedd med upplysningar och utgifven af Eva Andr:a Fryxell.

Externa länkar

Svensk litteratur
Svenskspråkig facklitteratur
Sveriges historia
Värmlands Släktforskarförening

Värmlands Släktforskarförening är en förening för släktforskning i Värmland, bildad 1983 och ansluten till Sveriges Släktforskarförbund.

Värmlands Anor 
Föreningen ger ut medlemstidningen VärmlandsAnor. Den utkommer med fyra nummer per år. Redaktionens ambition är att innehållet skall informera och inspirera medlemmarna i deras forskningsarbete.

Externa länkar 
 Värmlands Släktforskarförenings webbplats
 VärmlandsAnors webbsida

Genealogiska organisationer
Organisationer bildade 1983
Zweites Buch

Zweites Buch (tyska: Den andra boken) blev eftervärldens namn på den bok som Adolf Hitler skrev 1928, som uppföljare till Mein Kampf. Den handlar om utrikespolitik och publicerades inte under hans livstid.

Handling 
Efter nazistpartiets blygsamma valresultat, som enligt Hitler berodde på att folket inte ännu hade förstått hans idéer fullt ut, återvände han till München i syfte att skriva en uppföljare till Mein Kampf. Temat i boken är utrikespolitik och han förutspår bland annat att en slutlig strid skulle äga rum mellan USA och de kombinerade styrkorna av Stortyskland och det brittiska imperiet.

Källor 
  

Adolf Hitler
Okome

Okome [okme] är en småort i Falkenbergs kommun, som omfattar fastigheter registrerade i byarna Lynga, Okome socken och Okome by.

Samhället
På orten finns bland annat tre förskoleavdelningar (Eken, Ekbacken och Ekekullen) och en låg- och mellanstadieskola (Okomeskolan) men med högstadieskola på Apelskolan i Ullared. Vid skolan finns även en idrottshall som byggdes under 1990-talet som ersatte den gamla idrottshallen som byggdes på 1970-talet. Det finns också en bygdegård som tidigare hade ett lokalt bibliotek. Okome-Köinge-Svartrå har ett mycket rikt föreningsliv.

Fotbollsklubben Ätrafors Bollklubb har sin hemmaplan i Okome. Klubben bildades i den närbelägna byn Ätrafors och därav namnet.

Den nuvarande Okome kyrka stod färdig 1891.

Näringsliv
Okome träindustri som grundades 1928 är ortens största företag. Numera drivs det som hyvleri under Derome Timber AB. Dessutom finns Okome bilverkstad, Okome Redovisningsbyrå samt Okome Buss & Taxi AB

Tidigare har här funnits en affär (Okome Handelsförening), en föreningsbank samt en bensinmack.

Se även
Okome socken

Trycka källor 
Stensättningsbygden - Om en gravplatsorganisation under period II-VI i södra Ätradalen, Gisela Ängeby, 1999

Referenser

Noter

Externa länkar 
Okome-Köinge-Svartrå-Ätrafors (lokal webbplats)

Orter i Falkenbergs kommun
Småorter i Sverige
Okome landskommun

Okome landskommun  var en tidigare kommun i Hallands län.

Administrativ historik
När 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft inrättades i Sverige cirka 2 500 kommuner. Huvuddelen av dessa var landskommuner (baserade på den äldre sockenindelningen), vartill kom 89 städer och åtta köpingar. Då inrättades i  Okome socken i Faurås härad i Halland denna kommun. 

Vid kommunreformen 1952 uppgick denna  landskommun i Vessigebro landskommun som senare 1971 uppgick i Falkenbergs kommun.

Historia
Bland de kommunala investeringar som gjordes kan bland annat nämnas köp av aktier i järnvägar som drogs i närheten: Mellersta Hallands Järnväg (8 000 kronor, 1881) och Falkenbergs Järnväg (10 000 kronor, 1891). Efter att det 1938 blivit lag på att alla kommuner med mer än 700 invånare skulle ha ett kommunfullmäktige blev det samma år bestämt att kommunens fullmäktige skulle ha 20 ledamöter.

Referenser

Sveriges kommuner 1863-1951
Tidigare kommuner i Hallands län

Indelningar i Falkenbergs kommun
Stafsinge församling

Stafsinge församling är en församling i Varbergs och Falkenbergs kontrakt i Göteborgs stift. Församlingen ingår i Falkenbergs pastorat och ligger i Falkenbergs kommun i Hallands län.

Administrativ historik 
Församlingen har medeltida ursprung.

Församlingen var till 1962 annexförsamling i pastoratet Vinberg och Stafsinge. Från 1962 till 1995 annexförsamling i pastoratet Morup och Stafsinge. Från 1995 till 2017 utgjorde församlingen ett eget pastorat. Församlingen ingår sedan 2017 i Falkenbergs pastorat.

Kyrkor 
 Hässlås kapell
 Stafsinge kyrka

Se även 
 Stafsinge socken

Källor

Externa länkar 
Officiell webbplats

Församlingar i Falkenbergs kommun
Indelningar i Falkenbergs kommun
Stafsinge landskommun

Stafsinge landskommun  var en tidigare kommun i Hallands län.

Administrativ historik
När 1862 års kommunalförordningar trädde i kraft inrättades i Sverige cirka 2 500 kommuner. Huvuddelen av dessa var landskommuner (baserade på den äldre sockenindelningen), vartill kom 89 städer och åtta köpingar. Då inrättades i  Stafsinge socken i Faurås härad i Halland denna kommun. 

Arvidstorp överfördes till Falkenbergs stad 1937. 

Vid kommunreformen 1952 uppgick denna  landskommun i Morups landskommun som senare 1971 uppgick i Falkenbergs kommun.

Politik

Mandatfördelning i Stafsinge landskommun 1938-1946

Referenser

Sveriges kommuner 1863-1951
Tidigare kommuner i Hallands län

Indelningar i Falkenbergs kommun
Ullareds socken

Ullareds socken i Halland ingick i Faurås härad, ingår sedan 1971 i Falkenbergs kommun och motsvarar från 2016 Ullareds distrikt.

Socknens areal är 55,33 kvadratkilometer, varav 52,24 land. År 2000 fanns här 1 085 invånare. Tätorten Ullared med sockenkyrkan Ullareds kyrka ligger i socknen.

Administrativ historik
Ullareds socken har medeltida ursprung.

Vid kommunreformen 1862 övergick socknens ansvar för de kyrkliga frågorna till Ullareds församling och för de borgerliga frågorna till Ullareds landskommun. Landskommunen utökades 1952 och uppgick 1971 i Falkenbergs kommun. 

1 januari 2016 inrättades distriktet Ullared, med samma omfattning som församlingen hade 1999/2000.  

Socknen har tillhört fögderier och domsagor enligt Faurås härad. De indelta båtsmännen tillhörde Norra Hallands första båtsmanskompani.

Geografi
Ullareds socken ligger kring Högvadsån. Socknen består av smala dalbygder omgivna av skogs- och bergsbygder. Största insjö är Hjärtaredsjön.

Fornlämningar
Från bronsåldern och äldre järnåldern finns gravar och en domarring.

Namnet
Namnet (1330-talet Vllaryth) kommer från kyrkbyn. Förleden är mansnamnet Ulli. Efterleden  är ryd, 'röjning'. ändelsen sjö används från början av 1700-talet.

Befolkningsutveckling

Se även
Ullareds församling
Lista över fasta fornminnen i Falkenbergs kommun#Ullared

Referenser

Externa länkar

Ullareds socken i Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige i 7 band, Stockholm 1856-1870
Fagereds pastorat hembygdsförening

Socknar i Faurås härad
Indelningar i Falkenbergs kommun
Vinberg

Vinberg är en tätort i Falkenbergs kommun.

Vinbergs (stations)samhälle uppstod där Falkenbergs järnväg hade en station fram tills järnvägen lades ner 1959. Strax söder om samhället ligger Vinbergs naturreservat med öppna marker och lövskogar vid Vinåns rinnande vatten. Dansstället Cortina ligger något nordost om orten.

Bilder

Befolkningsutveckling

Se även 
Vinbergs socken
Vinbergs kyrkby

Referenser 

Orter i Falkenbergs kommun
Tätorter i Sverige
Mygalomorphae

Mygalomorphae (tidigare även Orthognatha) är en systematisk grupp i ordningen spindlar. Den bildar tillsammans med infraordningen Araneomorphae underordningen Opisthothelae som i sin tur är systertaxon till ledspindlarna. För närvarande är 2 573 arter fördelade på 15 familjer kända. Mygalomorphae är jämförelsevis stora spindlar som lever i varma regioner.

Munverktygen (chelicererna) är hos dessa spindlar horisontella och framåtriktade. Ögonen sitter vanligen tät invid varandra. Ofta har de två vårtor som producerar spindeltråden, sällan en eller tre.

Systematik 

En möjligt kladogram som förtydligar släktskapet mellan infraordningens familjer visas nedan:

Referenser 
 med följande källor:

Noter

Tryckta källor 
 Coddington, J. A. and H. W. Levi (1991). Systematics and evolution of spiders (Araneae). Annual Review of Ecology and Systematics 22:565-592.
 Miller, J. A. and F. A. Coyle (1996). Cladistic analysis of the Atypoides plus Antrodiaetus lineage of mygalomorph spiders (Araneae, Antrodiaetidae). Journal of Arachnology 24:201-213.

Araneae
Adam Ludvig Boije

Adam Ludvig Boije, född 1730, död 1786, var en svensk militär, son till Karl Gustaf Boije. 

Boije var vicekorpral (major) vid livdrabantkåren och en av Gustav III:s medhjälpare vid statsvälvningen 1772, efter  vilken han erhöll överstelöjtnants fullmakt.

Källor 

 

Födda 1730
Avlidna 1786
Svenska militärer under 1700-talet
Män
Personer under gustavianska tiden
Adam Ludvig
Ivan Osterman

Ivan Andrejevitj Osterman (ryska: Иван Андреевич Остерман), född 4 maj (23 april g.s.) 1725 i Sankt Petersburg, död 30 april (18 april g.s.) 1811 i Moskva, var en rysk greve och diplomat, son till Andrej Osterman, morbror till Aleksandr Osterman-Tolstoj. Han blev 1760 rysk minister i Stockholm.

Biografi
Osterman började sin diplomatiska bana 1757 i Paris och utnämndes 1760 till envoyé i Stockholm. Där kom han i intim förbindelse med Mösspartiet och uppträdde vid riksdagarna 1765–66, 1769–70 och 1771–72 rent av som detta partis chef, tack vare guldet och makten hos det hov han representerade (han använde ofantliga summor för korruptionsändamål). Mössorna hade majoritet i alla ofrälse stånden, men mössorna på Riddarhuset ansåg att läget var så ovisst, att de efter samråd med greve Osterman slöt ett avtal om kompositionen med de adliga hattarna. Enligt detta avtal skulle inga räfster eller förföljelser sättas igång. Kungaförsäkran skulle behållas oförändrad, tryckfriheten skulle bestå, utrikespolitiken skulle vara fredlig och den ekonomiska politiken skulle präglas av sparsamhet och hänsyn till olika intressen. Minoriteten inom varje stånd skulle få en tredjedel av platserna, men denna föreskrift om moderation vid utskottsvalen respekterades inte. Till sekreta utskottet valde adeln nästan bara hattar, medan prästerna utsåg nästan bara mössor och borgarna endast mössor, som licentierats 1769. Bland dem var Esbjörn Reuterholm. Den franske ambassadören Charles Gravier de Vergennes kom nämligen överens med några ledande präster och borgare samt med bondeståndets sekreterare, att de mot ersättning i pengar skulle hindra alla angrepp mot rådet men kvarstå i mösspartiet.

Med Osterman överlades om vilka personer som skulle insättas i sekreta utskottet, vilka som skulle uteslutas ur rådet med mera. Kungen Gustav III tvingades underhandla med honom och delvis följa hans anvisningar vid de försök han vid 1771–72 års riksdag gjorde att försona partierna. 

Statsvälvningen 1772 gjorde ett slut på Ostermans inblandning i Sveriges inre angelägenheter. Den kom helt överraskande för honom, och han saknade både pengar och instruktioner för en så oväntad händelse. 

Osterman hemkallades 1774 och utnämndes 1775 till vicekansler samt stod väl hos både Katarina II och Paul I, vilken senare utnämnde honom till rikskansler. Vid Alexander I:s kröning 1801 avlägsnades Osterman.

Källor

Noter

Ryska diplomater
Ryska grevar
Personer från Sankt Petersburg
Män
Födda 1725
Avlidna 1811
Aleksandr Osterman-Tolstoj

Aleksandr Ivanovitj Osterman-Tolstoj (), född 1770, död den 12 februari 1857, var en rysk greve och general, systerson till Ivan Osterman, dotterson till Andrej Osterman.  

Osterman-Tolstoj åtnjöt i hög grad kejsarinnan Katarina II:s ynnest och var redan 1798 generalmajor. Han utnämndes 1806 till generallöjtnant och deltog under Bennigsens befäl i striderna vid Pułtusk, Eylau och Friedland 1807. 

1812 kämpade han i spetsen för fjärde kåren i drabbningarna vid Ostrovo, Smolensk och Borodino, medföljde ryska hären till Tyskland och utmärkte sig högeligen efter nederlaget vid Dresden i försvaret av passen till Böhmen, varunder han blev svårt sårad. 

Av kejsar Alexander I var han synnerligen omtyckt och utnämndes till chef för genitrupperna. Efter Nikolaus tronbestigning (1825) lämnade Osterman hovet och företog vidsträckta resor.

Källor

Noter 

Ryska generaler
Ryska grevar
Födda 1770
Avlidna 1857
Män
Aleksandr
Boston, Texas

Boston är en småort i den amerikanska delstaten Texas med 200 invånare (2000). Boston är fortfarande officiell huvudort i Bowie County trots att ett nytt rättshus öppnade 1986 sina dörrar i närbelägna New Boston som är en klart större ort. Boston hade 1890 ersatt Texarkana som administrativ huvudort i countyt. Boston hade 1896 175 invånare och utvecklingen av folkmängden har varit rätt så stabil i Boston då kommersen har koncentrerats i New Boston.

Källor
Handbook of Texas Online
Geographic Names Information System

Orter i Texas
Bowie County
Burnet

Burnet är en stad i den amerikanska delstaten Texas med en yta av 17,7 km² och en folkmängd som uppgår till 4 735 invånare (2000). Burnet är administrativ huvudort i Burnet County. Både staden och countyt har blivit namngivna efter David G. Burnet som var tillförordnad president i Republiken Texas 1836–1838 samt republikens vicepresident 1838–1841.

Externa länkar 

Officiell webbplats
Handbook of Texas Online

Orter i Texas
Orter grundade 1852
Burnet County
Linnékvintetten

Linnékvintetten, är en brasskvintett bildad 1986. Gruppen består idag av Bengt Fagerström (trumpet), Paul Hägglöf (trumpet), Lennart Stevensson (valthorn), Birgitta Lagerstedt (trombon) och Alexander Skylvik (tuba). Gruppen är verksam som en fast ensemble inom länsmusiken i Uppsala län, Musik i Uppland och utgör stommen i brassektionen i Uppsala Kammarorkester.

Linnékvintetten finns representerad på flera skivor som "Frihetsmässa" med Allmänna Sången, "Christmas Songs" med Orphei Drängar och "Tornmusik från Uppsala Domkyrka" (i eget namn). Gruppen har även gjort ca. 40 uruppföranden av svensk musik och har samarbetat med musiker som Christian Lindberg, Bengt Hallberg, Øystein Baadsvik, Ib Lanzky-Otto och Andrew Canning.

Referenser

Externa länkar
Presentation av gruppen

Svenska musikgrupper
Musikgrupper från Uppsala
Musikgrupper bildade 1986
Svenska kvintetter
Brownwood

Brownwood är en stad i den amerikanska delstaten Texas med en yta av 32,6 km² och en folkmängd som uppgår till 20 407 invånare (2005). Brownwood är administrativ huvudort i Brown County.

Externa länkar 

Officiell webbplats

Orter i Texas
Brown County, Texas
Dimmitt

Dimmitt är en stad i den amerikanska delstaten Texas med en yta av 5,4 km² och en folkmängd som uppgår till 4 375 invånare (2000). Dimmitt är administrativ huvudort i Castro County. Dimmitt är beläget längs det gamla vägsystemet Ozark Trail som förband Saint Louis med El Paso innan det ersattes med det numera nedlagda Route 66 år 1927.

Kända personer från Dimmitt 
 Kent Hance, politiker

Externa länkar 
TexasEscapes.com
Handbook of Texas Online

Orter i Texas
Castro County
Linzi Glass

Linzi Glass, född 1958 i Johannesburg, är en sydafrikansk författare av ungdomsböcker, född i Johannesburg, som numera bor i USA. Hon har en dotter.

Bibliografi 
 Sprickor och honungslim (svensk översättning, 2007), originaltitel: The year the gypsies came, (2006)
 Rubinröd (svensk översättning, 2009), originaltitel: Ruby red, (2007)
 Älskade Danny (svensk översättning, 2009), originaltitel: Finding Danny (2010)

Källor

Externa länkar 
Webbplats 

Födda 1958
Sydafrikanska författare
Levande personer
Kvinnor
Henrietta, Texas

Henrietta är en stad i den amerikanska delstaten Texas med en yta av 12,3 km² och en folkmängd som uppgår till 3 264 invånare (2000). Henrietta är administrativ huvudort i Clay County.

Externa länkar

Handbook of Texas Online

Orter i Texas
Clay County, Texas
Du är mitt äventyr

Du är mitt äventyr är en svensk komedifilm från 1958 i regi av Stig Olin. I huvudrollerna ses Sickan Carlsson, Gunnar Björnstrand, Bibi Andersson och Siv Ericks.

Handling 
Tore, som är journalist på Dagens Nytt i Stockholm, möter på sin arbetsplats en ny medarbetare, Lena Bergström. Lena har gjort den intervju i tidningen - som han själv egentligen borde ha gjort. Och nu ska de dela kontor han och denna nyanställda, som inte har träffats under de bästa omständigheter.

Lena är väldigt effektiv och ambitiös och detta får Tore att känna sig allt mer undanträngd i sitt tidigare egna rum. Men Tore känner också attraktion för Lena och under ett gemensamt uppdrag i fjällen visar han sina känslor. Inom kort är de gifta. Samtidigt så fortsätter Lenas journalistiska framgångar.

Paret får en son och de anställer en hemhjälp för att de båda ska kunna arbeta. Men hemhjälpen säger upp sig och efter att ha avskedat sin fjärde hemhjälp gör Tore slag i saken. Eftersom han tjänar mindre så stannar han helt enkelt hemma med sonen.

Lena är glad över att hon kan satsa på sin karriär och hon jobbar väldigt intensivt. Så Tore får se allt mindre av henne. En dag ringer det på dörren, utanför står en ung kvinna, Chris Blom som är konstfackselev. Hon pratar om ett utannonserat rum. Tore, som är något överraskad över detta, går ändå med på att hon flyttar in. Nu är det helt plötsligt Lena som inte hänger med och som känner sig utanför.

Om filmen 
Filmen premiärvisades den 24 mars 1958 på Röda kvarn i Helsingborg och den 14 april på Spegeln och Fontänen i Stockholm. Inspelningen skedde med ateljéfilmning i Filmstaden, Råsunda, i Göteborgs hamn, i Stockholm och i Åre. Filmfotograf var Gunnar Fischer.

Du är mitt äventyr har visats i SVT, bland annat 1991, 1995, 2000, 2014, i april 2020 och i maj och juni 2022.

Rollista (i urval) 
Sickan Carlsson – Lena Bergström-Hall, journalist
Gunnar Björnstrand – Tore Hall, journalist, hennes man
Bibi Andersson – Christina Blom, konstfackselev
Siv Ericks – Marianne, journalist
Helge Hagerman – Sverker Knutsson, redaktionschef
Sven-Eric Gamble – Olle, pressfotograf
Sif Ruud – hemhjälp 1
Elisabeth Falk – hemhjälp 2
Mona Geijer-Falkner – hemhjälp 3
Anette Sandberg – hemhjälp 4

Källor

Externa länkar 

       

Filmer 1958
Svenska komedifilmer
Stockholm på film
Svenskspråkiga filmer
Filmer i regi av Stig Olin
Filmer om familjer
Svenska 1950-talsfilmer
Filmmanus av Hasse Ekman
Gröna gården

Gröna gården är en bostadsfastighet på Kvastmakarbacken 1A och B på Södermalm i centrala Stockholm som uppfördes 1854 efter ritningar av Johan Fredrik Åbom. Gröna gården uppfördes som arbetarbostad och ägs idag av det kommunala bostadsbolaget Stadsholmen. Byggnaden är blåklassad av Stockholms stadsmuseum vilket innebär att husets kulturhistoriska värde motsvarar fordringarna för byggnadsminnen i kulturminneslagen.

Historik

Husets uppförande hängde samman med den sjuklige kung Oscar I:s tillfrisknande 1853. Händelsen firades den 9 februari 1853 i Stockholm men några ledande personer ville också skapa ett mer varaktigt minne av konungens tillfrisknande och lät publicera ett tidningsupprop med en uppmaning att samla in pengar till "upförande af sunda och tjenliga bostäder åt de arbetande klasserna, till hjelp och lindring i dessa klassers betryckta, mången gång djupt nödställda belägenhet". 

Insamlingen blev framgångsrik och en penningsumma överlämnades till Stockholms stad som lät inköpa en tomt i kvarteret Barnängsbacken Större och uppföra den nuvarande byggnaden efter Åboms ritningar. I huset fanns två trapphus (A) och sex lägenheter per plan om 1 rum (C) och kök (D), och på vinden fem lägenheter. Bottenplan och våning 1 trappa är identiska. Huset uppfyllde Fattigbyggnadsfondens lånevillkor som finansierade bygget. Förebilder för liknande bostäder fanns i Berlin. 

De första hyresgästerna var mestadels arbetarpar i 30-årsåldern och deras barn. Många arbetade på William Lindbergs mekaniska verkstad eller vid det närbelägna Södra varvet. Ursprungligen bodde 38 vuxna och 34 barn i huset. Fram till första världskriget bodde omkring 70 personer i huset samtidigt, och spridningen bland yrkena blev större. Huset var rivningshotat 1931 då det fanns planer på att förlänga Ringvägen genom området och fram till en eventuell Österled över till Djurgården på norra sidan Saltsjön.

Bilder

Se även
 Skinnarviken 1 (Bastugatan 48) som också uppfördes med lån ur Fattigbyggnadsfonden.

Referenser

Externa länkar

Byggnader och anläggningar på Södermalm
Byggnader ritade av Johan Fredrik Åbom
Blåmärkta byggnader i Stockholm
Giovanni Boine

Giovanni Boine, född 12 september 1887 och död 16 maj 1917, var en italiensk författare och kritiker.

Boine anslöt sig till tidskriften Rinnovamentes modernistiska och Voces idealistiska rörelser. Senare tog han avstånd från dessa, då han ogillade idealismens tendens att övergå till handling. Boine var en av de märkligaste representanterna för sin tids psykologiska kris.

Hans viktigaste arbeten är Il peccato ed altre cose 1914, Discorsi militari (1914), Frantumi seguiti da plausi e botte (1918), samt La ferita non chiusa (1921).

Källor 
 Svensk uppslagsbok, Malmö 1939.

Noter

Italienska författare
Födda 1887
Avlidna 1917
Män
Posthuset

Posthuset kan vara:

 Gamla posthuset, Göteborg – en byggnad vid Drottningtorget i Göteborg
 Posthuset vid Packhusplatsen, Göteborg – en tidigare byggnad i Göteborg
 Posthuset, Helsingfors – huvudkontor för Post- och telegrafstyrelsen fram till 1978. År 2021 flyttade Posten sitt huvudkontor tillbaka till byggnaden. 
 Centralposthuset, Malmö – ett byggnadsminnesmärkt hus vid Skeppsbron
 Posthuset, Oslo – en näringsfastighet 
 Centralposthuset, Stockholm – ett före detta posthus i centrala Stockholm
 Centralpostkontoret – en tidigare byggnad i Stockholm
 Kungliga posthuset, Gamla stan – en byggnad i kvarteret Penelope i Stockholm
 Posthuset Odengatan – en byggnad i Kvarteret Resedan i Stockholm
 Posthuset, Skansen – ett av byggnaderna på friluftsmuseet Skansen i Stockholm
 Posthuset, Sundsvall en byggnad i Sundsvall
 Posthuset, Karlskoga

Se även
General Post Office
Klara postterminal
Tomteboda postterminal