kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Italienska Cyrenaica

Italienska Cyrenaica var en italiensk  besittning i det som senare kom att bli Libyen, mellan 1927 och 1934. Det ingick i Italienska Nordafrikaterritorierna som man erövrat från Osmanska riket 1911.

Historik
Italienska Cyrenaica skapades 1927, då det liksom and Italienska Tripolitanien blev fristående besittningar inom Italienska Nordafrika. 1934 blev Italienska Cyrenaica del av Italienska Libyen.

Under 1920-talet utkämpades stridigheter i Cyrenaica mellan italienska kolonialstyrkor och lokala rebeller som slogs för oberoende. 1931 fångades rebelledaren Omar Mukhtar in och avrättades. 

I Cyrenaica bodde vid 1930-talets slut över 20 000 italienska bosättare, främst längsmed kusten. Detta ledde till stark ekonomisk utveckling under 1930-talets andra hälft.

I Cyrenaica bildades 1938, åt de italienska bosättarna, byarna Baracca, Maddalena, Oberdan, D’Annunzio och Battisti  1938, samt  Mameli and Filzi och 1939. 

För libyska familjer (som bidrag med många soldater i de två italiensk-libyska divisionserna: Första libyska divisionen Sibelle och Andra libyska divisionen Pescatori) skapades i Cyrenaica byarna Gedida-Nuova, Nahida-Risorta, Zahra- Fiorita och el-Fager-Alba.

Infrastruktur
Under framför allt 1930-talet byggdes infrastrukturen ut; med en kustväg mellan Tripoli och Benghazi, järnvägarna Benghazi-Barce och Benghazi-Soluch, och Benghazis hamn byggdes ut. 
 
Några byar med all kcommunication (och infrastruktur) byggdes under 1930-talet vid Cyrenaicas kuster.

Bibliografi
 Chapin Metz, Hellen. Libya: A Country Study. Washington: GPO for the Library of Congress, 1987.
 Sarti, Durand. The Ax within: Italian Fascism in Action. Modern Viewpoints. New York, 1974.

Källor

Fotnoter

Libyens politiska historia
Historiska länder och riken i Afrika
Stater och territorier bildade 1927
Stater och territorier upplösta 1934
Cyrenaica
Italienskspråkiga länder och territorier
Arabiskspråkiga länder och territorier
Försäkringsbolaget Göta

Försäkringsbolaget Göta var ett 1876 som länsförsäkringsbolag grundat försäkringsbolag.

Det ombildades 1907 och 1914 till bolag med verksamhet i hela Sverige, och med huvudkontor i Stockholm. Försäkringsbolaget uppgick senare i Vegete-bolagen, tillsammans med Sjö- och brandförsäkrings AB, Svenska Veritas, Försäkringsbolaget Liv-Göta och Försäkringsbolaget Tor.

Vegete-bolagen fusionerade 1985 med ett flertal andra och bildade koncernen Wasa, som 1998 fusionerade med Länsförsäkringar och blev involverade i Förenade Liv.

Noter 

Ej längre existerande svenska försäkringsbolag
Företag bildade 1876
Skattehemvist

Skattehemvist eller skatterättsligt hemvist avser det land, där man bor stadigvarande, betalar skatt och deklarerar sin inkomst; vanligen där man bor eller arbetar. Gäller ej för tillfälliga emigranter.

Det skatterättliga hemvistet är inte nödvändigtvis detsamma som den plats där man är folkbokförd. Enligt svenska skatteregler kan man anses bosatt i Sverige skatterättsligt, och således betala skatt i Sverige, trots att man har flyttat utomlands. Andra länder i EU har liknande regler.

Källor

Se även 
 Inkomst
 Skatt
 Folkbokföring

Skatterätt
Rawdna Carita Eira

Rawdna Carita Eira, född 6 oktober 1970 i Elverum i Norge, är en norsk- och samiskspråkig dramatiker och författare.

Rawdna Carita Eira växte upp i Brønnøysund i Nordland fylke i Norge och utbildade sig till lärare. Hon har arbetat som renskötare och lärare  samt som inspicient och dramatiker knuten till den samiska nationalteatern Beaivváš Sámi Teahter. Hon har skrivit texter till egna låtar och till melodier av bland annat Mari Boine. 

Rawdna Carita Eira debuterade i bokform 2011 med den tvåspråkiga ruohta muzetbeallji ruohta/løp svartøre løp, vilken nominerades till Nordiska rådets litteraturpris 2012. Den handlar om en ung flickas en vandring genom livet och genom Sápmi i hennes renoxes Svartøres sällskap i ett besjälat landskap i Nils-Aslak Valkeapääs berättartradition, och samtidigt en hyllning till samernas land och liv.
  
Hon bor i Kautokeino.

Bibliografi i urval
 Grense, noveller, Gába 1998:1-2
 Elle muitalus/ Elens historie, drama, 2003 
 Kjøttstykker, noveller, Kuiper 2008:3-4
 Arktisk Hysteri, drama, 2011 (med Mette Bratzeg) 
 Maijen i huldrelandet, radioberättelse för barn i 19 delar, 2008
 Guohcanuori šuvva/ Sangen fra Rotsundet, drama, 2011  
ruohta muzetbeallji ruohta/løp svartøre løp ("Löp, Svartöra, löp!")  , Gyldendal 2011,

Källor
Om Rawdna Carita Eira på Nordiska rådets webbplats, läst 2012-03-23
Om Rawdna Carita Eira på Gyldendals förlags webbplats, läst 2012-03-23

Samiskspråkiga författare
Norska författare
Samer i Norge
Personer från Elverums kommun
Födda 1970
Levande personer
Kvinnor
Italienska Tripolitanien

Italienska Tripolitanien  var en italiensk  besittning i det som senare kom att bli Libyen, mellan 1927 och 1934. Det ingick i Italienska Nordafrikaterritorierna som man erövrat från Osmanska riket 1911. Italienska Tripolitanien täckte nordvästra delen av det som senare blev Libyen, med Tripoli som viktigaste stad.

Historik
 

Italienska Tripolitanien, och Italienska Cyrenaica, blev 1927 fristående enheter inom Italienska Nordafrika. 1934 kom Italienska Tripolitanien och Italienska Cyrenaica att ingå i Italienska Libyen.

Ett stort antal italienska bosättare flyttade till Tripolitanien under 1930-talets slut. De flyttade främst till Sahel al-Jefaraområdet, i Tripolitanien, och huvudstaden Tripoli. 1939 bodde nästan 60 000 italienare i Tripolitanien, och de flesta bodde i Tripoli (vars befolkning var nästan 40% italiensk). Som en konsekvens, stora ekonomiska förbättringar skedde runt hela Tripolitaniens kust. Till exempel startade man biltävlingen Tripolis Grand Prix.

I december 1934 erhöll inhemska Libyaner (av Benito Mussolini senare kallad "Muslimska italienare")., individuell frihet, rätt till okränkbart ägande av hem och egendom, rätten att utföra militär eller civil yrkesutövning, och rätten att fritt göra karriär eller ta anställning. 

År 1937 delades norra Tripolitanien upp i Tripoliprovinsen och Misrataprovinsen. 

Tripoliprovinsen (den viktigaste i hela Italienska Libyen) delades in i:
Tripoli
Zawiya
Sugh el Giumaa
Nalut
Gharyan

Från 1939 administrerades Tripolitanien som en del av Italien, och ingick i Stor-Italien, men 1943 invaderades området av de allierade. 

Italien försökte, utan framgång, att behålla Tripolitanien efter andra världskriget, men i freden 1947 miste Italien sina besittningar.

Infrastruktur
Italienarna byggde upp mycket infrastruktur, som kustvägen mellan Tripoli och Benghazi, järnvägarna Benghazi-Barce och Tripoli-Tagiura. Annan viktig infrastruktur var Tripolis hamn och byggandet av flygplats. 

Under 1930-talet byggdes byar för italienare och libyer längsmed Tripolitaniens kust.

Bibliografi
 Chapin Metz, Hellen. Libya: A Country Study. Washington: GPO for the Library of Congress, 1987.
 Del Boca, Angelo. Gli italiani in Libia. Vol. 1: Tripoli bel suol d'Amore. Milano, Mondadori, 1997.
 Sarti, Durand. The Ax within: Italian Fascism in Action. Modern Viewpoints. New York, 1974.

Källor

Fotnoter

Libyens politiska historia
Historiska länder och riken i Afrika
Stater och territorier bildade 1927
Stater och territorier upplösta 1934
Tripolitanien
Kungariket Libyen

Kungariket Libyen, () ursprungligen kallat Förenade Libyska kungariket skapades vid självständigheten den 24 december 1951 och fanns fram till en statskupp ledd av Muammar Gaddafi den 1 september 1969, som avsatte kung Idris av Libyen och skapade  Libyska Arabrepubliken.

Libyens konstitution

Under konstitutionen från oktober 1951 styrdes den federala monarkin Libyen av kung Idris, och hans arvingar hade rätt att ärva tronen. Kungen hade stor politisk makt. Regeringen bestod av en premiärminister och ett ministerråd utsedda av kungen, vilka också var ansvariga inför Libyens deputeradekammare, underhuset. Libyens senat, överhuset, bestod av åtta representanter från vardera provins. Hälften av senatorerna nominaterades av kungen, som hade vetorätt i beslutsfattandet, samt rätt att upplösa underhuset. Provinsernas självstyre utövades av lokala regeringar och beslutande organ. Tripoli och Benghazi fungerade som huvudstäder.

Utrikespolitik 
När det handlade om utrikespolitik brukade Kungariket Libyen räknas bland det konservativa traditionella blocket inom Arabförbundet, där man gick med 1953.

Statskupp och monarkins avskaffande 

Monarkin upphörde den 1 september 1969 då en grupp militära ledare under överste Muammar Gaddafi gjorde en statskupp mot kung Idris då han var i  Turkiet för medicinsk behandling. Kuppmakarna arresterade arméchefen.

Indelning

Provinser

Från självständigheten och fram till 1963, bestod kungariket av tre provinser: Tripolitania, Cyrenaica och Fezzan, vilka var Libyens tre historiska regioner. Autonomin utövades av provinsregeringar och lokala beslutsfattande församlingar.

1963 års omorganisation
Efter förändringar i konstitutionen 1963 avskaffades federalismen, och de tre provinserna delades in i 10 guvernement (muhafazah på arabiska) vilka styrdes av en utsedd guvernör. 

Bayda, tidigare del av Cyrenaica
Al Khums, tidigare del av Tripolitania
Awbari, tidigare del av Fezzan
Az Zawiyah, tidigare del av Tripolitania
Benghazi, tidigare del av Cyrenaica
Darnah, tidigare del av Cyrenaica
Gharian, tidigare del av Fezzan and Tripolitania
Misrata, tidigare del av Tripolitania
Sabha, tidigare del av Fezzan
Tarabulus, tidigare del av Tripolitania

Källor

Fotnoter

Externa länkar 

Kingdom of Libya's constitution
worldstatesmen.org
Birth of a nation
Independent Libya

Libyens politiska historia
Libyen under 1950-talet
Libyen under 1960-talet
Historiska länder och riken i Afrika
Stater och territorier bildade 1951
Stater och territorier upplösta 1969
Historiska monarkier
Hermann Michel

Hermann Michel, född 23 april 1912 i Passau, var en tysk SS-Oberscharführer. Han var stationerad i förintelselägret Sobibór och för en tid kommendanten Franz Stangls ställföreträdare.

Biografi 
I mitten av 1930-talet tjänstgjorde Michel som sjuksköterska i Berlin-Buch. Med början i maj 1940 tillhörde Michel personalen vid anstalten i Hartheim, där psykiskt och fysiskt funktionshindrade mördades genom giftinjektion eller i gaskammare inom ramen för Nazitysklands eutanasiprogram Aktion T4. Två av hans kolleger i Hartheim var Franz Stangl och Christian Wirth.

I april 1942 utnämndes Stangl till kommendant i förintelselägret Sobibór och denne valde då Michel till sin ställföreträdare. Lägren Sobibór, Bełżec och Treblinka ingick i Operation Reinhard, förintandet av judarna i Generalguvernementet. Michel tog emot de nyanlända judarna i lägret iförd vitt rock, för att ge intryck av att han var läkare. Han talade lugnande till judarna och sade till dem att de hade kommit till ett arbetsläger. Han instruerade dem att de först skulle få duscha och genomgå desinfektion för att förhindra smittspridning. I själva verket fördes de till gaskamrarna.

Den 14 oktober 1943 utbröt ett fånguppror i Sobibór och omkring 300 personer lyckades fly från lägret in i de omgivande skogarna. Inom kort avbröts Operation Reinhard och personalen, däribland Michel, kommenderades till Trieste för att bekämpa italienska och jugoslaviska partisaner. Stangl angav i en intervju med Gitta Sereny 1971 att de överordnade hade ett särskilt syfte med att sända personalen från Operation Reinhard till Trieste. De ville inte ha några vittnen från dödsapparaten i Sobibór, Bełżec och Treblinka och partisanbekämpning i Trieste-området var mycket riskfyllt.

Enligt Stangl flydde Michel till Egypten efter andra världskriget. En uppgift gör gällande att Michel dog den 8 augusti 1984, men den har aldrig bekräftats.

Referenser

Noter

Tryckta källor 
 
 

Födda 1912
Avlidna okänt år
Män
Försvunna personer
Personer från Passau
Aktion T4
Förintelsen i Polen
Operation Reinhard
Personal i Treblinka
SS-Oberscharführer
Salona Yachts

Salona Yachts är ett fritidsbåtsmärke som tillverkas av AD Boats i Kroatien. Företaget grundades 2002 i samarbete med AD Plastik, en stor tillverkare av bildelar.
Företaget har återförsäljare i 28 länder idag (2012).

Man inriktar sig idag på att bygga s.k. Performance Cruisers, d.v.s. komfortabla segelbåtar med god prestanda. Företaget tillverkar också Sydney Yachts samt RIB-båtar av märket Marstal och äger den norska båttillverkaren Hansvik.

Nuvarande segelbåtsmodeller 

 Salona 33 - Introducerades 2013 som en sportversion av Salona 35. Det är i grunden samma skrov som Salona 35 men stäven har gjorts helt vertikal och aktern är aningen kortad. Inredningslayout och överbyggnad är nästan identisk med Salona 35 men med små justeringar. Inredningen är byggd i plast och rorkultsstyrning är standard. Detta gör att båten är ca. 500 kg lättare än 35:an i grundutförande.
 Salona 35 - Introducerades 2012. Det är i grunden samma båt som Salona 34 men förlängd akterut och uppdaterad med bl.a. dubbla rattar som standard.
 Salona 38 - Introducerades 2012 som efterföljare till Salona 37 och är i grunden samma båt som moderniserats. T.ex. ändrades styrningen till dubbla rattar.
 Salona 41
 Salona 44
 Salona 60 - Premiärvisades på båtmässan i Düsseldorf 2014.
 Salona 67 - Introduceras under 2014. I grunden samma båt som Salona 60 men förlängd och med upphöjd salong.
 Sydney Yachts GTS37
 Sydney Yachts GTS43

Äldre segelbåtsmodeller 
 Salona 34 - Konstruerades 2007 av J&J Design och introducerades 2008 som Salonavarvets fjärde modell. Produktionen upphörde 2011 och ersattes av Salona 35 som är en uppdaterad version av samma båt.
 Salona 37 - Konstruerades av J&J Design och introducerades 2002. Utsedd European Boat of the Year 2007 under boot Düsseldorf mässan, samt US boat of the year 2007 av Sailing World Magazine, i kategorin bästa crucing/racer.. Producktionen upphörde 2011 och ersattes av Salona 38.
 Salona 40
 Salona 42
 Salona 45 - Detta var Salonavarvets första modell, konstruerad av J&J Design, och började byggas 2002. Produktionen upphörde i och med att Salona 44 introducerades.
 IBC 38 - En lättviktsbyggd version av Salona 38 optimerad för kappsegling. Skrovet byggsdes i vakuuminjicerad epoxi med kolfiberförstärkningar och blev därmed lättare än standardbåten.
 IBC 41 - Se IBC 38.
 IBC 44 - Se IBC 38.

Källor

Noter

Externa länkar 
Salona Yachts webbplats

Segelbåtstillverkare
Kroatiska båttillverkare
Företag bildade 2002
Vertavokvartetten

Vertavokvartetten är en stråkkvartett som grundades i Hamar år 1984. Den består av Øyvor Volle (violin), Annabelle Meare (violin), Berit Cardas (viola) och Bjørg Lewis (cello).

Kvartetten har samarbetat med andra artister, bland andra a-ha, Anne Grete Preus, Hot Club de Norvége, Jon Larsen, Maj Britt Andersen, Knut Værnes, Krøyt och Per Arne Glorvigen.

Diskografi 

1995: Carl Nielsen: String Quartets Op. 5 & 13
1997: Schumann: String Quartets No. 2 & 3
1998: Brahms: String Quartets, Op. 51 Nos 1 & 2
1998: Alf Hurum: String Quartet A Minor
2000: Grieg & Debussy: String Quartets
2001: Bartok: String Quartets Nos. 1-6
2003: Mozart: Clarinet Concerto; Clarinet Quintet in A major
2004: Les Vendredis
2010: Asheim: Broken Line
2010: Beethoven : String Quartet No. 13, Op. 130; Grosse Fugue Op. 133

Priser och utmärkelser
1995: Melbourne International Chamber Music Competition (Förstapris, kritikerpris och publikspris)
1995/1996: Musikkritikerprisen
1996: Spellemannprisen (för albumet Carl Nielsen: strykekvartetter Op. 5 & 13)
1996: Den Nordiske Kammermusikk konkurranse i København (1. pris)
2000: Gammleng-prisen i klassen "klassisk"
2003: Nordea-prisen
2005: Griegprisen

Referenser

Externa länkar
 Officiell webbplats Läst 23 mars 2012

Stråkkvartetter
Hamar
Norska musikgrupper
Musikgrupper bildade 1984
Edvin Larsson

Gustav Edvin Larsson, född 24 januari 1925 i Renbergsvattnet i Burträsk i Västerbotten, död 4 april 2009 i Helga Trefaldighets församling i Uppsala, var en svensk teolog, professor i Nya Testamentets exegetik vid Menighetsfakultetet i Oslo.

Larsson påbörjade studier vid Fjellstedtska skolan i Uppsala 1944 och avlade studentexamen 1948. Därefter fortsatte han vid Uppsala universitet där han läste Nya Testamentet under bland andra Harald Riesenfeld och Gamla testamentet under Ivan Engnell. Larsson disputerade 1962 och blev samtidigt docent. Han fick tjänst som Visiting Professor vid Chicago University 1964 och professor i Nya Testamentets exegetik vid Menighetsfakulteten i Oslo där han stannade fram till emeriteringen 1992. Därefter återvände Larsson till Uppsala där han avled 2009. Han var ledamot av Nathan Söderblom-Sällskapet. Edvin Larsson är begravd på Stora Tuna kyrkogård.

Bibliografi (urval) 
 Christus als Vorbild : eine Untersuchung zu den paulinischen Tauf- und Eikontexten, (doktorsavhandling), Lund : 1962
 Hjelpebok til NT-litteratur : en innføring i noen aktuelle bøker for studiet av det Nye Testamente, (en av flera författare) Oslo : Skrivestua, Menighetsfakultetet, 1979
 Filipperbrevet : en kortfattad kommentar : med ekskurs om hymner og doksologier i det Nye Testamente, Oslo : Skrivestua, Menighetsfakultetet, 1979
 Människan inför Bibeln, Älvsjö: SkeabVerbum 1982
 Dop, tungotal, egendomsgemenskap : om Apostlagärningarnas budskap : sex radioandakter, Stockholm : EFS-förlaget 1983
 Apostlagärningarna 1-12, del 5A i Kommentar till Nya Testamentet, Stockholm: EFS-förlaget 1983
 Apostlagärningarna 13-20, del 5B i Kommentar till Nya Testamentet, Stockholm: EFS-förlaget 1987
 Apostlagärningarna 21-28, del 5c i Kommentar till Nya Testamentet, Stockholm: EFS-förlaget 1996

Referenser

Externa länkar
 

Svenska professorer i exegetik
Personer verksamma vid Menighetsfakultetet
Hedersledamöter vid Norrlands nation
Personer från Burträsks socken
Svenskar i Norge
Födda 1925
Avlidna 2009
Män
Emiratet Cyrenaica

Emiratet Cyrenaica skapades då Idris I utropade Cyrenaica som självständigt Senussiemirat den 1 mars 1949, med stöd av Storbritannien. Sayyid Idris utropade sig själv som Emir av Cyrenaica under en "nationell konferens" i Benghazi. Storbritanniens erkännande lyckades inte påverka attityden hos FN och Storbritannien och Frankrike var inriktade  på att förbereda Libyens självständighet i en resolution antagen den 21 november 1949. Det självständiga förenade kungariket Libyen utropades den 24 december 1951, och den 27 december samma år besteg Emir Idris tronen som kung Idris I.

Den svarta flaggan med vita symboler, stjärna och halvmåne, antogs av Idris då han förklarades om emir 1947. Flaggan blev grunden för Libyens flagga 1951, då med tillägg av röd och grön rand, som representerar martyrernas blod. Som kung av Libyen behöll Idris emirates flagga som kunglig standard, då även med vit kronan i övre delen.

Den 6 mars 2012, 63 år senare, hölls ett liknande mote i Benghazi, till förmån för stärkt självstyre för Cyrenaica. Ahmed al-Senussi, släkting till kung Idris, utropades som ledare för Cyrenaica Transitional Council.

Källor

Fotnoter

1949 i Afrika
1950 i Afrika
1951 i Afrika
Libyens politiska historia
Historiska länder och riken i Afrika
Stater och territorier bildade 1949
Stater och territorier upplösta 1951
Historiska monarkier
Issey Miyake

, född 22 april 1938 i Hiroshima, död 5 augusti 2022 i Tokyo, var en japansk modeskapare känd för sina tekniskt och konstnärligt avancerade plagg och sina parfymer.

Efter att ha utbildat sig till grafisk designer i Tokyo arbetade Miyake i New York och Paris men började så småningom att inrikta sig på kläder. År 1970 grundade han modehus i eget namn. Miyake började tidigt experimentera med olika plisserings- och formpressningstekniker, som han använde för att skapa intrikat konstruerade plagg med en starkt avantgardistisk känsla. Hans stil utmärktes redan från början av ett nära förhållande till samtidskonsten, både i plaggen och på modevisningarna. År 1992 lanserades hans första parfym, L'Eau d'Issey.

Numera har Dai Fujiwara tagit över som ledare av modehuset, medan Miyake själv ägnade sig åt andra projekt inom mode och design.

Bilder

Referenser

Externa länkar 

 Issey Miyake - official website
 ELTOTOB TEP Issey Miyake web site
 Issey Miyake Watches web site
 Issey Miyake Parfums web site
 Issey Miyake TribeCa store web site
 Pleats Please Issey Miyake web site
 Pleats Please online store by Issey Miyake USA Corp.
 Issey Miyake at the Fondation Cartier pour l'art contemporain (Paris)
 Exhibition including Miyake's work at the Cincinnati Art Museum
 Art Directors Club biography, portrait and images of work
 'A Flash of Memory' New York Times Op-Ed

Japanska modeskapare
Japanska klädmärken
Kyotopristagare
Mottagare av Praemium Imperiale
Kommendörer av Hederslegionen
Personer från Hiroshima
Personer i Japan under 1900-talet
Födda 1938
Avlidna 2022
Män
WP:Projekt Japan
Kerttu Vuolab

Kerttu Maarit Kirsti Vuolab, född 1 maj 1951 i Vuovdaguoika i Tanadalen i Utsjoki kommun i Finland, är en nordsamiskspråkig författare.

Kerttu Vuolab skriver på nordsamiska, framför allt för barn och ungdom, och illustrerar sina egna böcker. Hon har också skrivit texter till melodier av Mari Boine.

Hennes bok Paradisets stjärna: en sägesroman, som behandlar samisk mytologi, nominerades till Nordiska rådets litteraturpris 2011.

Hon bor i Vuovdaguoika i Utsjoki.

Bibliografi i urval
 Golbma skihpáračča, 1979 
 Ánde ja Risten jági farus, 1990
 Čeppári čáráhus, ungdomsroman, 1994
 Čomisteaddjit, drama, 2005 (tillsammans med Sverre Porsanger)
 Bárbmoáirras: máinnasromána, man lea govvidan girjecálli, Davvi Girjii, Kautokeino, 2008,  (Paradisets stjärna: sägenroman, Davvi Girji, Kautokeino 2011, )

Källor 
Om Kerttu Vuolab på lapinkirjailijat.rovaniemi.fi, läst 2012-03-23

Noter

Samiskspråkiga författare
Finländska författare
Samer i Finland
Personer från Utsjoki kommun
Födda 1951
Levande personer
Kvinnor
Bejliket Tunis

Bejliket Tunis bildades den 17 juli 1705, efter att Husainiddynastin ledd av Al-Husayn I ibn Ali at-Turki besegrat de osmanska dejerna. 

Trots detta var Tunis i praktiken en vasallstat till det Osmanska riket och fredagsbönen utropades i den osmanske sultanens namn, pengar trycktes till hans ära, och ambassadören kom årligen med gåvor till Istanbul. Man slutade betala tribut 1871.

Under 1800-talet utökades självstyret. 1861 antog Tunis arabvärldens första konstitution, men steget mot självständighet hindrades av ekonomiska problem och politiska oroligheter. 1869 förklarade staten sig själv som bankrutt, och en internationell kommission med representanter från Frankrike, Storbritannien och Italien tillsattes för att få ekonomin på fötter igen.

Tunisien stod sedan under franskt protektorat från 1881, och blev fullt självständigt 1956.

Källor

Fotnoter

Externa länkar
Royal Ark
Worldstatesmen

Tunisiens politiska historia
Tunisien under 1700-talet
Tunisien under 1800-talet
Historiska länder och riken i Afrika
Stater och territorier bildade 1705
Stater och territorier upplösta 1881
Historiska monarkier
Charles Voss

Charles Voss (egentligen Karl Voss), född den 20 september 1815 i Schmarsow i Svenska Pommern i Kungariket Sverige, död den 29 augusti 1882 i Verona i Kungariket Italien, var en tysk kompositör och pianist.

Voss studerade i Berlin innan han från år 1846 verkade som pianist i Paris. Han var efter 1860 bosatt i Italien. I Sverige är han mest känd för sin paradmarsch som spelats i många  högtidliga sammanhang, främst vid riksdagens högtidliga öppnande fram till och med år 1974. Marschen var ursprungligen för piano och bar titeln Les adieux du soldat.

Källor 
 
 Sohlmans musiklexikon - Band 5, Sohlman, Cop. Stockholm 1979 

Tyska klassiska kompositörer
Tyska klassiska pianister
Preussare
Pianister under 1800-talet
Tyska musiker under 1800-talet
Födda 1815
Avlidna 1882
Män