kardosdrur/scandi-wiki huggingface dataset:
Raab-Katzenstein

Raab-Katzenstein Flugzeugwerk var en tysk flygplanstillverkare i Kassel.

Företagt bildades av konstruktören och flygaren Antonius Raab, Kurt Katzenstein och Anatole Gobiet i november 1925. 

Företaget fick omedelbart en framgång med sitt första flygplan Kl 1 Schwalbe som var en vidareutveckling av Dietrich Gobiet DP II Bussard. 

Efter första världskriget anställdes Gerhard Fieseler 1926 som flyglärare och testpilot vid företaget. Vid sidan av arbetet för Raab-Katzenstein deltog Fieseler i olika flygtävlingar och flyguppvisningar. För att få fram ett flygplan som motsvarade hans krav inledde han 1928 konstruktionsarbetet med sitt första flygplan Fieseler F1 som tillverkades vid Raab-Katzenstein. Han kom senare att konstruera Raab-Katzenstein RK-26 Tigerschwalbe som köptes i ett exemplar av AB Svenska Järnvägverkstaderna (ASJA) med rätt till licenstillverkning av ytterligare 25 flygplan för Svenska Flygvapnet.
 
När Raab-Katzenstien gick i konkurs 1931 lämnade Fieseler företaget för att starta en egen firma. Raab tvingades lämna Tyskland 1933 och under 1934 försökte han starta ett nytt företag i Lettland, men på grund av ointresse från de lettiska militärflyget blev bara några vidareutvecklade prototypflygplan av Tiegerschwalbe tillverkade där. Han startade senare företaget AEKKEA-RAAB i Grekland. Fram till konkursen konstruerade man 12 olika flygplansmodeller vid fabriken.

Flygplan producerade vid Raab-Katzenstein
Fieseler F1
Raab-Katzenstein RK-7 Schmetterling  
Raab-Katzenstein RK-9 Grasmücke ett exemplar köptes av Douglas Hamilton 1929 (SE-ACE). 
Raab-Katzenstein RK-26 Tiegerschwalbe i Svenska Flygvapnet Sk 10
Kanton 10

Livanjski kanton är den tionde kantonen i federationen Bosnien och Hercegovina och belägen i den västra delen av Bosnien och Hercegovina. Huvudorten är Livno, som även är den största staden.

Namn 
De lokala styret och den kroatiska befolkningen kallar kantonen officiellt för Hercegbosanska županjia (Hercegbosniska länet). Detta härleder från det historiska namnet för regionen och ses som en fortsättning av den kroatiska republiken Herceg-Bosna som var bosnienkroaternas utbrytarrepublik under bosnienkriget. Kroaterna använder inte heller ordet kanton utan använder istället det kroatiska namnet för län: županija. Detta har mötts av motstånd från de serber och bosniaker som bor i kantonen. Högsta domstolen i Sarajevo slog därmed fast att namnet Herceg-Bosna inte är konstitutionellt. Kantonen kallas bland annat i officiella sammanhang av regeringen i Sarajevo för Zapadnobosanski kanton (Västra Bosniens kanton) eller Livanjski kanton (Livnos kanton) men vanligaste förekommande formen, även för utländska ärenden, är Kanton 10 som anses mest neutralt.

Administrativ indelning 
Kanton 10 är indelad i följande 6 kommuner:
 Livno
 Tomislavgrad
 Kupres
 Glamoč
 Bosansko Grahovo
 Drvar

Demografi 
Vid den folkräkning som genomfördes 1991 bodde 115 726 i området. År 2003 bodde 83 701 invånare bor i kantonen. Kroater är i övervägande majoritet i kantonen med 79% medan serber kommer på andra plats med 12%. Tre kommuner har kroatisk majoritet (Kupres, Tomislavgrad och Livno) medan serber är i majoritet i de andra tre (Drvar, Bosansko Grahovo och Glamoč).

Av de 83 701 invånare som bor i kantonen är följande:
 kroater: 66 138 (79%)
 serber: 10 377 (12%)
 bosniaker: 6 860 (8%)

Kantonsflagga och vapensköld 
Kantonen använder samma vapensköld och flagga som användes i kroatiska republiken Herceg-Bosna. Samma symboler används av bosnienkroater i andra kroatbebodda delar av Bosnien-Hercegovina. Vapnet bär den traditionella symbolen för kroater, ett röd/vitt schackbräde. Flaggan är densamma som Kroatiens men bär Herceg-Bosnas vapensköld.

Federationen Bosnien och Hercegovinas kantoner
Tolvskilling

Tolvskilling var i folkmun namnet på ett 25-öresmynt. Då ¼ riksdaler specie ( 48 skilling) efter decimalsystemets införande 1855 ändrades till 1 riksdaler riksmynt (100 öre)  blev 1 skilling motsvarat av cirka 2 öre. En tjugofemöring kunde då kallas tolvskilling.

Kuriosa

Axel "Döderhultarn" Petersson fick smeknamnet "tolvskillingen" för att han brukade sälja sina trästatyetter för 25 öre.

Se även
 Riksdaler
 Tolvskillingsoperan

Referenser 

Äldre svenska mynt
Numismatik
Visa från Utanmyra

Visa från Utanmyra, även kallad O tysta ensamhet, är en traditionell svensk folkmelodi.

Översikt 

Till melodin finns två kända texter. Den äldsta, av Olof von Dalin, inleds med "O tysta ensamhet" med samma titel. Den nyare, och den som kanske idag är mest känd, börjar "Endast en gång såg jag den man" och är skriven av Björn Lindroth med titeln "Visa från Utanmyra". 

Utanmyra är en by som ligger på Sollerön i Siljan i Dalarna. Låten upptecknades av Nils Andersson på den spelmanstävling som ägde rum, på Anders Zorns initiativ, i Gesunda 1906. Den framfördes där på vallhorn av Reser Anna Larsson som var från Utanmyra. "Visa från Utanmyra" ingår i låtsamlingen "Svenska låtar" från början av 1900-talet.

Tolkningar 
Folkmelodin fick större spridning efter att jazzmusikern Jan Johansson hittade den i låtsamlingen "Svenska låtar". Den sistnämnde spelade in sin tolkning på skivan "Jazz på svenska" från 1964. 

Den har därefter tolkats av ett flertal artister. Bland dessa märks Arne Domnérus, Monica Zetterlund, Wintergatan, Jon Magnusson, Albin Lee Meldau. Tolkningar av densamma har även gjorts på norska och samiska.

Text av Olof von Dalin 
O tysta ensamhet,
var skall jag nöjen finna?
Bland sorg som ingen vet
skall mina dar förrinna.
En börda tung som sten
mig möter vart jag går.
Bland tusen finns knappt en,
som kärlek rätt förstår.

Det är den tyngsta sorg,
som jorden månde bära.
Att man skall mista bort
sin allra hjärtans kära.
Det är den tyngsta sorg
som solen övergår.
Att man skall älska den
man aldrig nånsin får.

Ett rent och ädelt sinn,
en dygd som ensamt blänker,
en mun som talar ett
med allt vad hjärtat tänker.
Jag tror en sådan vän
är mer än mycket rar.
Var skall jag finna den
som dessa dygder har?

Emellan dig och mig
där tändes upp en låga
där tändes upp en eld
som är en daglig plåga.
Hur skall jag dämpa den
vet jag alls ingen rå',
jag sörjer till min död
om jag dig ej kan få.

Uppteckning
Noterna till ”O tysta ensamhet” såsom den står noterad i Svenska låtar upptecknad efter Reser Anna Larsson.

Referenser

Noter

Visor
Svensk folkmusik
Folkmusik från Dalarna
Olof von Dalin
Forsa ångsåg

Forsa ångsåg uppfördes mellan åren 1857 och 1859 i Hillen, Forsa socken. Driften upphörde 1911 och året därpå revs byggnaderna på platsen. Forsa ångsåg svarade för en betydelsefull produktion av trävaror för den svenske exporten. Platsen räknas idag som industrihistoriskt intressant.

Byggnader och anläggningar i Hudiksvalls kommun
Rundbogen

Rundbogen, eller rundbågestil, är en arkitekturstil från 1800-talet. Stilen har fått sitt namn efter ordet på tyska för rundbåge.

Samtidigt med nyrenässansen växte det i Europa under 1830-talet upp ett intresse för medeltiden och dess arkitektur, sÄrskilt för gotiken. Detta intresse gav upphov till en stil som ofta sammanblandats med nyrenässansen, nämligen den stil som i Tyskland kom att kallas Rundbogen. Förebilder i denna var fornkristen, bysantinsk eller romansk arkitektur. Den tillämpades ofta vid kyrkobyggen, medan nyrenässansen användes för mer profan bebyggelse, som teatrar och museer.

I pampfletten In welchem Stil sollen wir bauen? från 1828 propagerade den tyske arkitekten Heinrich Hübsch för Rundbogen. I München härskade fursten Ludwig I, som med sitt stora byggiver gav spelrum för den nya stilen att slå igenom. De två arkitekterna Leo von Klenze och Friedrich von Gärtner anlitades flitigt av fursten och båda använde sig av den florentinska ungrenässansen som förebild. I Frankrike hade stilen en ledande företrädare i Léon Vaudoyer.

Bildgalleri

Se även
Nyromansk stil
Nygotik
Arkitekturens historia

Källor
Svedberg, Olle: Arkitekternas århundrade − Europas arkitektur 1800-talet, Arkitektur förlag AB (2001) Värnamo: Fälth & Hässler.

Externa länkar

1800-talets nystilar
Eklekticism (arkitektur)

Eklecticism var en arkitektonisk stil som dominerade i större delen av Europa under 1800-talets andra hälft och innebär att man blandade olika stilar från olika epoker.

Den uppkom först i Frankrike som en reaktion mot den strikta nyantika arkitektur som fördes av École des Beaux-Arts i Paris. De yngre arkitekterna längtade efter större frihet i sitt byggande och eklekticismen blev ett sätt att nå en praktisk väg till förnyelse. Léon Vaudoyer var en av de första i Frankrike att kalla sig själv för eklektiker tillsammans med bland annat Felix Duban och Louis Duc. De nationalistiska strömningarna vid den här tiden fick de franska arkitekterna att blicka bakåt till storhetstiden under Ludvig XIV, som var dominerad av barocken. Denna barock blandades in i de klassicistiska strömningarna och denna barock-klassicism utvecklades till något av Frankrikes nationalstil under 1860-talet. Ett antal stora projekt uppfördes i den nya stilen, bland annat tillbyggnaden av Louvren 1852-57 av Visconti och Leufel, den nybarocka operan i Paris av Charles Garnier och, något ironiskt, École des Beax-Arts nya lokaler av Felix Duban.

Även i resten av Europa blandade man in allt mer nationella inslag i arkitekturen. I Rom uppfördes det tunga barock-klassicistiska Palazzo di Giustizia, justitiepalatset, i Budapest byggdes det nya parlamentshuset i en blandning av nygotik och nybarock, i Wien byggdes det nya rådhuset och Fünfhauskyrkan i samma stil och Berlin uppfördes det pampiga riksdagshuset och Berlins domkyrka. Sverige påverkades mest av den tyska varianten av eklekticism, vilket bäst ses i riksdagshuset i Stockholm av Aron Johansson. Även den dåvarande dominanten i Sverige, Helgo Zettervall, bidrog med flera byggnader i en blandning av klassicism och nybarock. Större delen av verken kan hittas i Lund, till exempel i universitetshuset till Lunds universitet. I Danmark blev Ferdinand Meldahl den ledande profilen med verk som Marmorkirken i Köpenhamn som exempel. Tillsammans med Nederländerna blickade man i Danmark tillbaka till den speciella dansk-holländska renässansarkitekturen, där man som exempel kan se järnvägsstationen i Helsingör och Riksmuseet i Amsterdam. I Storbritannien dominerade en återblick på Queen Anne-stilen, som var en blandning mellan det tyska meistersingermodet och den dansk-holländska renässansen. I USA var fortfarande klassicismen den stora stilen, vid sidan av den nyfödda skyskrapearkitekturen, men det fanns även en del eklektiska exempel. Arkitekten Henry Hobson Richardson hade studerat i Europa och tog med sig flera intryck från resor på kontinenten till största delen från den romanska arkitekturen. En efterföljare till Richardson blev Louis Sullivan, som anpassade ornamentiken på byggnaderna efter amerikanska förhållanden, genom att endast de två nedersta våningarna på höghusen innehöll ornamentik, medan de ovanvarande, som inte var synliga från gatan, fick en mer slät och enkel arkitektur.

Se även
Arkitekturens historia

Källor
Svedberg, Olle: Arkitekternas århundrade - Europas arkitektur 1800-talet, Arkitektur förlag AB (2001) Värnamo: Fälth & Hässler. 

Arkitekturhistoria
Undrens tid

Undrens tid (originaltitel: A Walk to Remember) är en roman från 1999 av Nicholas Sparks. Romanen har översatts till mer än trettio språk och även filmatiserats.

Handling 
Bokens handling utspelas 1958 i Beauford, North Carolina. Romanens huvudperson, den ytlige tonåringen Landon, blir mot sin vilja kär i Jamie, skolans minst populära tjej. Hon är dotter till stadens mycket originella baptistpastor, som inte är särskilt positiv till att dottern ska gå ut med någon. Dessutom bär Jamie på en fruktansvärd hemlighet som gör att de båda måste omvärdera allt de tidigare trott på.

Skönlitteratur 1999
Amerikanska romaner
Engelskspråkig skönlitteratur
North Carolina i skönlitteratur
Rolfsta

Rolfsta är en by i Forsa socken, Hälsingland. Dialektalt uttal är Rållsta (grav accent).
I Rolfsta finns en trossbod, som troligtvis är uppförd under senare delen av 1700-talet, den enda bevarade i Gävleborgs län. Platsen där trossboden är belägen kallas för "Lägret".  

Orter i Hudiksvalls kommun
Livno

Livno (kyrilliska: Ливно) är en stad i kommunen Livno i Kanton 10 i västra Bosnien och Hercegovina. Staden är kantonens huvudort och ligger cirka 114 kilometer väster om Sarajevo. Livno hade 7 927 invånare vid folkräkningen år 2013.

Av invånarna i Livno är 62,08 % kroater, 32,98 % bosniaker, 1,82 % serber och 0,50 % albaner (2013).

Livno är känd för sin ost kallad Livanjski sir (Livnoost).

Referenser

Externa länkar 

Orter i Federationen Bosnien och Hercegovina
Come Rain or Come Shine

"Come Rain or Come Shine" är en sång skriven av Harold Arlen med text av Johnny Mercer. Sången skrevs för musikalen St. Louis Woman och publicerades 1946.

Ett antal inspelningar av sången gjordes under 1946: av Sy Oliver (med Tommy Dorsey Orchestra, av Dinah Shore, av Helen Forrest, Dick Haymes och Margaret Whiting). Trots att låten inte blev så berömd, har den blivit en jazzstandard.

Monica Zetterlund gjorde den känd i Sverige när hon 1964 spelade in den på sin berömda skiva Waltz for Debby med Bill Evans.

Eric Clapton gjorde sin version av låten tillsammans med B.B. King på deras skiva Riding with the King, släppt 6 december 2005.

Sånger 1946
Amerikanska jazzlåtar
Shōnen Ace

är en japansk shōnentidning av Kadokawa Shoten som sedan 1994 släpper ett nummer per månad.

Japanska serietidningar
WP:Projekt Japan
Serietidningar startade 1994
Grisoner

Grisoner (Galictis) är ett släkte rovdjur i familjen mårddjur som förekommer i Central- och Sydamerika. Släktet består av de två arterna grison (Galictis vittata) och liten grison (Galictis cuja).

Utseende 

Grisoner kännetecknas av en kontrastrik pälsfärg. Ansiktet, bröstet, buken och extremiteterna är svarta. Djurets rygg, samt svansen och kroppens sidor, är hos arten grison grå och hos arten liten grison gulgrå. Mellan dessa regioner finns ett vitt streck som går från pannan till skuldran. Som de flesta mårddjur har de en långsträckt kropp med korta extremiteter. Arten grison når en kroppslängd av 48 till 55 cm och en vikt mellan 1,4 och 3,3 kg. Hos arten liten grison är kroppen 28 till 50 cm lång och vikten ligger mellan 1,0 och 2,5 kg. Svansen är hos bägge arter ungefär 15 cm lång.

Utbredning och habitat 

Arten grison förekommer från Mexiko till sydöstra Brasilien och arten liten grison finns bara i mellersta och södra Sydamerika (från södra Peru till Argentina). Grisoner lever i regnskogar och andra skogar samt i öppen terräng som gräsmarker. Den lilla grisonen finns även i bergsregioner.

Levnadssätt 

Grisoner kan vara aktiva både på dagen och på natten men oftast ser man dem vid gryningen. För att vila gömmer sig grisoner under rötter, i bergssprickor, i håligheter i träd eller i bon från andra djur. Möjligtvis skapar de även egna bon. Dessa djur förflyttar sig snabbt och har bra förmåga att klättra och simma. De vistas såväl på marken som i träd. Vad beträffar arternas sociala beteende liknar det illrars. Huvudsakligen jagar de ensamma, men ibland påträffas mindre grupper bestående av två individer eller en familj.

Grisoner är allätare som livnär sig huvudsakligen av små däggdjur. Till bytesdjuren räknas bland annat möss, agutier, chinchillor och viscacha. Dessutom äter de fåglar, reptiler, ryggradslösa djur och frukter.

Litet är känt om hur grisoner fortplantar sig. Dräktigheten ligger vid omkring 40 dagar och en kull består av två till fyra ungar.

Grisoner och människor 

På vissa ställen i Sydamerika blir grisoner tämjda så att de liksom tamiller kan användas för jakt på gnagare. Beståndet av bägge arter är jämförelsevis stor och de räknas inte till de hotade arterna.

Externa länkar 
 bild av en liten grison

Källor

Litteratur 
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999 

Mårddjur
Sören Rydgren

Sören Rydgren, född 9 november 1942 i Järvsö socken, inflyttad till Forsa socken, är en svensk dragspelare. Han är numera bosatt i Gävle.

Priser och utmärkelser
1998 – Albin Hagströms Minnespris

Diskografi
1974 – Bollebandet Sören Rydgren [Round up - lp]
1974 – Ofta önskad (Bengt "Polo" Johanson) [Round up - lp]
1977 – Happy Tune [RCA - lp]
1978 – Spelmansmusik från Hälsingland [RCA - lp]
1979 – All of Me [RCA - lp]
1980 – Tiger Rag [RCA - lp]
1982 – Kväll i Trollheimen [Phm-records - lp, mc]
1984 – Silvervågor / Falu kopparslagare med Sören Rydgren [Koster - mc]
1986 – Mix a la Rydgren [Koster - lp]
1990 – Rydgrens delikatesser / Sören Rydgren, Hans-Erik Grandin [Musik i Dalarna mc]
1992 – Täopa / Evert Sandin med Sören Rydgren och Falu kopparslagare [cd]
1996 – Sören Rydgren live! [True Track mc och cd]
1998 – Öronfröjd [samlings-mc och cd]
2000 – Sören Rydgrens bästisar [SR Gävleborg cd]

Källor

Externa länkar
Officiell webbplats

Födda 1942
Svenska dragspelare under 1900-talet
Svenska dragspelare under 2000-talet
Män
Levande personer
Personer från Järvsö socken
Gerhard Fieseler Werke

Gerhard Fieseler Werke var en tysk flygplanstillverkare under 1930-1940-talet.

Företaget startades av Gerhard Fieseler 1 april 1930 under namnet Fieseler Flugzeugbau när han köpte Segelflugzeugbau Kassel och ändrade dess verksamhet till att även omfatta motorflygplan. Fieseler, som tidigare arbetat vid Raab-Katzenstein kunde från sin tidigare arbetsgivare ta med sig nästan färdiga konstruktioner. Trots att företaget mer och mer arbetade med motorflygplan tillverkade man på beställning några vid den tiden mest avancerade segelflygplan. Robert Kronfelds Wien och Österreich samt Wolf Hirths Musterle var några av de segelflygplan som tillverkades av Fieseler.  

När Fieseler 1934 i Paris vann världsmästerskapen i avancerad flygning med flygplanet F 2 Tiger blev företaget och dess produkter uppmärksammat. Framgången följdes av skolflygplanet och konstflygplanet F 5. 1936 deltog företaget i Reichsluftfahrtministeriums (RLM) konstruktionstävling om ett nytt spaningsflygplan med STOL egenskaper. Företaget segrade i tävlingen med sin Fi 156 Storch som kom att tillverkas i över 3 000 exemplar för Luftwaffes räkning under andra världskriget. Strax före kriget 1939 bytte företaget namn till Gerhard Fieseler Werke.

Under kriget tillverkade företaget en specialvariant av Bf 109 T för den tyska marinens räkning, tänkt för basering ombord på Graf Zeppelin. Dessutom licenstillverkades Focke-Wulf Fw 190. 1941 väckte företagets flygande bomb Fi 103 uppmärksamhet hos RLM, och efter att den blivit utvärderad kom den i produktion under namnet Fieseler FZG-76, mer känd under benämningen V-1. Konstruktionen vidareutvecklades i slutet av kriget till "kamikazeflygplanet" Fi 103 Reichenberg. När Fieselers huvudfabrik ändrade produktionen till Bf 109:or 1943, började man istället bygga Storchflygplan vid Mrázfabriken i Böhmen-Mähren. Ett stort antal byggdes även i den erövrade Morane-Saulnierfabriken i Frankrike, med början från april 1942 (som flygplanet MS.500 Criquet). Båda fabrikerna fortsatte produktionen efter kriget för den civila marknaden (i Tjeckoslovakien hette flygplanet K-65 Čáp och 138 exemplar byggdes fram till 1949).
 
Under kriget bombades fabriken ett flertal gånger av de allierade. Trots detta lyckades Fieseler hålla igång produktionen av flygplan. Totalt arbetade runt 10 000 personer vid fabriken varav ett 1 000-tal tvångsarbetare från Frankrike och Holland.

Flygplan tillverkade vid Fieseler
F 2 Tiger sportflygplan, 1932 
F 3 Wespe flygande vinge konstruerad av Alexander Lippisch
F 4
F 5 skolflygplan sportflygplan, 1933
Fi 6 
Fi 97  
Fi 98, dubbeldäckat jaktflygplan, 1936 
Fi 99  
Fi 103 (V-1) 
Fi 103 Reichenberg, Kamikazeflygplan 
Fi 156 Storch, spanings och sambandsflygplan med STOL egenskaper 
Fi 157, obemannat flygplan
Fi 158, bemannad variant av Fi 157
Fi 166
Fi 167, dubbeldäckat fartygsbaserat torped, bomb och spaningsflygplan 
Fi 253
Fi 256,  
Fi 333, transportlygplan
Bf 109 T 
Focke-Wulf Fw 190
Herzberg (Elster)

För andra betydelser av Herzberg, se Herzberg.

Herzberg (sorbiska: Rogań  och  Sośnica) är en stad i västra delen av Niederlausitz och tillika huvudort i Landkreis Elbe-Elster i delstaten Brandenburg i Tyskland. Staden ligger vid gränsen till Sachsen-Anhalt samt vid floden Schwarze Elster (svarta Elster), en biflod till Elbe.

Sevärdheter

Kommunikationer 

Herzberg har en järnvägsstation, Bahnhof Herzberg (Elster), belägen 2 km utanför stadens centrum vid linjen Jüterbog-Röderau, med regionaltågförbindelse mot Falkenberg/Elster - Berlin - Stralsund och i andra riktningen mot Dresden. Dessutom finns en mindre station, Herzberg (Elster) Stadt, som trafikeras av regionaltåg på sidolinjen mot Riesa och Grossleuthen-Gröditsch under sommarmånaderna.

I staden korsas förbundsvägarna Bundesstrasse 87 och Bundesstrasse 101.

Vänorter 
: 
Büdingen, Hessen
Soest, Nordrhein-Westfalen
: Świebodzin, Lubusz vojvodskap
: Dixon, Illinois

Referenser

Kommuner och städer i Landkreis Elbe-Elster
Gigantoraptor erlianensis

Gigantoraptor erlianensis är en väldig fågellik dinosaurie, som tros ha levt för omkring 85 miljoner år sedan. Arten upptäcktes år 2005 i regionen Inre Mongoliet i Kina. Den tros ha vägt omkring 1,4 ton.

Källor.
 Xing Xu, Qingwei Tan, Jianmin Wang, Xijin Zhao & Lin Tan, A gigantic bird-like dinosaur from the Late Cretaceous of China, Nature, vol 447, s 844-847
 Torill Kornfeldt (2007). Befjädrad jättedino upptäckt i Kina: 

Dinosaurier från Asien
Dinosaurier från kritaperioden
Oviraptorosaurier
Coelurosauria
Gigantoraptor
Griselda Pollock

Griselda Pollock, född 11 mars 1949 i Bloemfontein, Sydafrika, är en sydafrikansk-brittisk konsthistoriker, publicist, kulturvetare och professor i genusvetenskap vid University of Leeds.  

Efter uppväxtår i såväl Sydafrika som Kanada, flyttade hon 1962 till England där hon påbörjade  sin utbildning vid Oxfords universitet. 1970 erhöll hon där en bachelor i modern historia. Hon följde upp med en master i konsthistoria vid Courtauld Institute. Hon är feminist och engagerar sig för kvinnor i konsthistorien. Från 1974 till 1977 undervisade hon vid University of Manchester och 1977 publicerade hon artikeln What's Wrong with Images of Women? Samma år fick hon en professur i kritisk konsthistoria och kulturell analys vid University of Leeds.

Griselda Pollock har skrivit en avhandling om van Gogh och ett tjugotal böcker om konst och feminism.

Bibliografi, urval 
Vincent van Gogh (tills. med Fred Orton), 1978
Vincent van Gogh in zijn Hollandse Jaaren, 1980
Old Mistresses. Woman, Art and Ideology, 1981
Framing Feminism, 1987
Vision and Difference, 1988
Looking Back to the Future, 2001
Encounters in a virtual feminist museum, 2006

Griselda Pollocks artiklar på svenska, urval 

Vision, röst och makt: den feministiska konsthistorien och marxismen i Kvinnovetenskaplig Tidskrift 1981 (2:4)
Generationer och geografier: feministisk teori och konsthistorisk praktik, i Kvinnovetenskaplig Tidskrift 1992:1 (13)
Om kanoner och kulturkrig, i Paletten 61 (2000)

Citat

Källor 
DN: Feministisk pionjär i konsten
University of Leeds, professor Griselda Pollock

Brittiska konsthistoriker
Brittiska feminister
Födda 1949
Levande personer
Kvinnor
Alumner från Oxfords universitet
Härledningssystem

Ett härledningssystem är ett formellt system som beskriver bevisföringen i en given kontext. Ett sådant system kan bestå av enbart axiom eller av axiom och slutledningsregler.

Ett klassiskt exempel på ett härledningssystem är David Hilberts system för satslogik, vilket består av tre axiom och en slutledningsregel:

(Axiom 1) 
(Axiom 2) 
(Axiom 3) 
Slutledningsregel (Modus ponens). Av   följer .

För satslogik och för predikatlogik finns ett flertal härledningssystem av olika karaktär. En del av dessa är praktiskt användbara, genom att de innehåller intuitiva härledningsregler medan andra (till exempel Hilberts satslogiksystem) är formellt tunga, men lämpar sig bättre vid till exempel induktionsbevis över härledningars längd.

Två centrala egenskaper hos härledningssystem är sundhet och fullständighet.

Se även 
 Härledningsbegrepp
 Härledningsregel

Källor 
 Geoffrey Hunter, Metalogic An Introduction to the Metatheory of Standard First-Order Logic, MacMillan, 1971.
 A. S. Troelstra, H. Schwichtenberg, Basic proof theory (2000), Cambridge University Press, 

Logik